Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
.para7 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
.para3 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 27 de
novembre de 2008.
Comença la sessió a les 10 hores i 6
minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió
plenària número 38.
Segona i darrera reunió.

Pregunta d' interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Popular sobre les
actuacions que s'estan duent a terme per a fomentar tant la
internacionalització i la promoció dels sectors productius
valencians com l'atracció d'inversions a la nostra
comunitat (RE número 24.
423)

La senyora presidenta:

Bon dia.

La senyora presidenta:

Compareixença del president del Consell per a
respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat
Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

Té la paraula el síndic del Grup
Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señora presidenta, aprovecho
para felicitarla por su onomástica en nombre de mi grupo
parlamentario y creo que el de toda la cámara.

Señor presidente del Consell.

Estamos en una situación económica donde
la acción de los gobiernos autonómicos es muy importante en
la ayuda que tengan nuestras pequeñas y medianas empresas, nuestros
sectores productivos y nuestras familias.
Últimamente, a pesar del
terremoto económico y financiero que España está
viviendo y que está viviendo el mundo, pocas han sido las
actuaciones por parte del Gobierno de España en la defensa de los
intereses de los españoles, de los valencianos y de la
economía real, es decir, de las pequeñas y medianas empresas
y de las familias.
Ha habido desidia en la política
energética, desidia en la política exterior, desidia en la
política económica, desidia en la ayuda a las familias y
desidia en la ayuda a las pequeñas y medianas empresas.
Si
habláramos en términos de tiempo en la lucha contra la crisis
económica en España diríamos que Zapatero en los
últimos 365 días ha perdido los 365 días.

En estos momentos, no se ha hecho nada por apoyar
aquellos sectores y aquellos factores fundamentales para el desarrollo de
nuestro empleo y de nuestro tejido productivo: la educación, la
investigación, el desarrollo, la innovación.
.
.
Ha habido
intentos de manipular y de ocupar la economía en los principales
sectores económicos de este país, pero no ha habido intentos
de ayudar a la economía real, a las familias y a las pequeñas
y medianas empresas.

Señor presidente, nosotros pensamos que se
ayuda a la economía real creando un marco favorable para el
diálogo entre los gobiernos y entre los agentes sociales.
Y
ahí ha estado el gobierno valenciano con la firma del Pavace.

Señor presidente, nosotros pensamos que ayudar
a la economía real y a las familias es reclamar al gobierno central
que somos cinco millones de habitantes y que no somos cuatro.
Pensamos que
ayudar a la economía real y a las familias es bajar los impuestos a
las pymes o a los autónomos, tan importantes para nuestros sectores
productivos.
Y hablar de economía es ayudar a la economía
real y no escurrir el bulto, como ha hecho en esta cámara el Partido
Socialista en el último debate presupuestario.

Por eso, señor presidente, pensamos que hay un
aspecto fundamental en la ayuda a las familias y a la economía real
en esta comunidad, que no es otra cosa que trabajar para traer inversiones,
para promocionar nuestros productos con actuaciones como la que usted ha
liderado la última semana en su viaje a Estados Unidos.

He oído por parte de la oposición que ha
sido un viaje falto de ideas e improvisado, y no se dan cuenta,
señor presidente, de que con usted viajan miles de valencianos que
tienen expectativas de futuro y de crecimiento.
No se dan cuenta de que
detrás de cada oficina del Instituto Valenciano de la
Exportación hay una señera que defiende los intereses de los
valencianos.
(Aplaudiments) No se dan cuenta de que detrás de cada persona que
está trabajando en representación de la administración
que usted representa, en el conjunto de países del mundo, es la cara
amiga de miles de pequeñas y medianas empresas y de grandes empresas
que crean empleo, productividad y bienestar en esta comunidad.
(Aplaudiments)

Por eso, señor presidente, mi grupo
parlamentario desea preguntarle por las actuaciones que el gobierno
está llevando para ofrecer esas nuevas oportunidades que no te
vienen, sino que se van a buscar en el exterior, en representación
de cinco millones de valencianos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Buenos días, señora presidenta.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Efectivamente, desde hace ya muchos años, el
gobierno de La Generalitat ha ido planificando todo aquello que supusiese
el apoyo al crecimiento económico, la creación de empleo y a
la prosperidad de nuestra comunidad.

Por eso, son centenares las iniciativas que de manera
coordinada se ponen en marcha: unas que invierten en tecnología;
otras que invierten en infraestructuras; otras que invierten,
también, en la mejora de nuestro tejido productivo; y, otras, que
hacen posible nuestra permanencia en el exterior como un territorio de
exportación y de captación de inversiones extranjeras.

Decirle, por ejemplo, que en los seis primeros meses
de este año se han invertido 560 millones de euros del exterior en
nuestro territorio, somos la segunda comunidad autónoma en
inversión extranjera, y que el 25% de lo que producimos en nuestra
comunidad se exporta.

El papel, por lo tanto, de la Comunidad Valenciana en
el exterior es también una iniciativa fundamental que se tiene que
sumar al resto de las iniciativas para que nuestra comunidad siga siendo un
territorio de prosperidad.
Aquí abro un pequeño
paréntesis para que no parezca que esta contestación
también viene a cuenta de la falta de pulso y tensión del
Gobierno de España, pero puedo decirles a todos ustedes que el
Gobierno de España no ha liderado durantes estos años ninguna
acción exterior coordinando el trabajo de los gobiernos
autonómicos.
(Aplaudiments) No ha liderado.
Sencillamente, no ha liderado.
De
hecho, yo hablo con otros colegas de comunidades autónomas de
España, de diversos colores políticos, y están
exactamente igual que nosotros.
No voy a explicar quiénes en
concreto, pero nadie en estos momentos en España, que tenga una
responsabilidad autonómica determinada, sabe cuál es la
política exterior en materia de economía y de
inversión del Gobierno de España.
Nadie en las comunidades
autónomas.
Y estoy convencido de que nadie de esta cámara
podría poner en estos momentos una cuestión respecto de lo
que en estos casos hace el Gobierno de España fuera de nuestro
país, que es, en definitiva, lo que tendría que hacer, porque
el Gobierno de España tiene que liderar muchas cosas, entre otras,
la política exterior, la política comercial.

Nosotros tenemos una amplia red de oficinas IVEX, en
muchos lugares del mundo, ponemos en marcha iniciativas de presencia de
nuestros empresarios, a través de lo que llamamos
internacionalización de nuestras pequeñas y medianas
empresas, que se suman también a otro tipo de apoyos que se hacen en
las pequeñas y medianas empresas de nuestra comunidad, sabemos que
nuestros productos son competitivos, sabemos que producimos bien y sabemos,
además, que lo que tenemos que hacer está en los mercados.
El
viaje de la semana pasada al estado de Texas y las firmas que hemos
traído de acuerdos con distintas cámaras de comercio, en
definitiva, de lo que se trata es de poner en marcha este tipo de
iniciativas.

Si tuviésemos que estar esperando a que alguien
pusiera en marcha alguna idea, algún proyecto fuera de nuestro
territorio, o si tuviésemos que esperar a que alguien nos explicase
que este es el camino del bienestar y del modelo de convivencia de nuestra
tierra, seguiríamos esperando.

Nosotros no hemos querido dejar de trabajar, incluso
en situaciones de complejidad económica como las que estamos
viviendo, seguimos planificando nuestras infraestructuras, seguimos
planificando nuestras infraestructuras, seguimos haciendo las inversiones
que corresponde y seguimos planteando también nuestra
política exterior, comercial, por cierto, a diferencia de otras
comunidades autónomas que se pasan el día diciendo por fuera
de España que no son España.
(Aplaudiments) Yo me paso el día diciendo por fuera de
España.
.
.
Vamos gobiernos autonómicos -que
también está el Partido Socialista en ellos-, pero,
bien, se pasan el día diciendo que no son España y yo me paso
el día diciendo que formo parte de la octava potencia
económica del mundo y que, por lo tanto, el 12% de la octava
potencia económica del mundo merece el respeto que corresponde.
(Aplaudiments) Pero,
además, porque es fundamental estar fuera para crear empleo y
prosperidad, porque de la prosperidad y el empleo se genera capacidad para
poder invertir en las políticas sociales que nos corresponden.

Hemos hecho los pactos con los sindicatos y
empresarios, hemos puesto en marcha proyectos que permitan
financiación del capital y el circulante de nuestras empresas,
planteamos las infraestructuras del futuro, hoy mismo me reúno con
la comisaria de política regional de la Unión Europea, y
seguiremos haciendo posible que la Comunidad Valenciana, pese a las
circunstancias económicas que vive nuestro país, siga
teniendo el pulso y la tensión para seguir creciendo en el futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d' interés general per a la
Comunitat Valenciana  formulada pel Grup Parlamentari Socialista sobre
el funcionament del sistema educatiu valencià (RE número
24.
422)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup
Parlamentari Socialista, il·lustre diputat senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados, con la
misma tozudez con que la realidad ha venido poniendo de manifiesto los
problemas de la educación valenciana, usted y su gobierno se han
empeñado en negarlos.
Hoy, ya no se pueden esconder.
Y como no se
pueden esconder, su gobierno ha hecho un pequeño escorzo -que
no diría yo un giro-, un escorzo que no sabemos exactamente
dónde nos lleva y qué significa.

Por eso, señor presidente, y al hilo de una no
sé cómo denominada «moratoria», le pregunto:
¿qué medidas piensa adoptar su gobierno para poner fin a las
tensiones y conflictos que están perturbando el funcionamiento del
sistema educativo valenciano?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario
Socialista: seguir invirtiendo en educación.
Seguir haciendo posible
que el empleo en el sistema educativo sea estable, no como cuando
gobernaban ustedes.
Seguir haciendo posible que sigamos inaugurando centros
de primaria y secundaria; dentro de un mes inauguraré el centro
educativo número 300 desde que soy presidente de La Generalitat.
(Aplaudiments)

Seguir pactando con los sindicatos de los profesores y
maestros haciendo posible que, pese a la situación económica
complicada, vean aumentada su nómina a partir del próximo mes
de enero, dentro del esfuerzo y apoyo a la carrera profesional educativa.

Hacer posible que nuestro sistema educativo siga
siendo una referencia inexcusable para la integración: 100.
000
niños inmigrantes hoy estudian en nuestras aulas; hemos invertido
1.
500 millones de euros solo en cuatro años; 4.
500 millones de euros
es el presupuesto de Educación en los presupuestos de La Generalitat
-que ustedes están debatiendo-, a los que ustedes,
además, se abstienen y no sé qué posición han
tenido al respecto.

Y, en última instancia, decirle que la
Comunidad Valenciana está liderando, liderando, el número de
niños y de jóvenes que una vez han superado la etapa
obligatoria deciden seguir en el sistema educativo sea cual sea la
línea que escojan: educación especial, formación
profesional o bachilleratos.
Somos la comunidad autónoma que ha
conseguido en estos momentos liderar la salida de la enseñanza
obligatoria hacia otras enseñanzas camino de la mejor
formación de los jóvenes en nuestra comunidad.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a rèplica, senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente, después de años
deteriorando conscientemente el sistema educativo público en materia
de infraestructuras, en materia de personal, en todo tipo de materias del
sistema educativo público, ustedes han llegado a la
exhibición de la arbitrariedad que han hecho con Educación
para la Ciudadanía.
Ustedes se han pasado en este tema.
Y como se
han pasado, han provocado la respuesta que merecen.

Frente a esa respuesta han pasado ustedes de amenazar
a pedir moratorias.
Y nos hemos encontrado con que quien ha estado durante
tanto tiempo, sin motivo que lo justifique, provocando innecesariamente y
amenazando innecesariamente, ahora pase a pedir sosiego, diálogo y
negociación.

Muy bien.
Esto viene producido porque ustedes ni
controlan la inspección, que se ha negado a secundar sus
órdenes, ni controlan la calle.
Y, por eso, no han tenido más
remedio que reaccionar.
.
.
, No, no, controlan la movilización
social que se está produciendo.
(Remors) No, no la controlan.
Saben a lo que me estoy refiriendo.
(Remors) Saben a lo que me estoy
refiriendo, no controlan la movilización social que se está
produciendo.
(Remors) Sí,
ríanse, ríanse.

Por eso, han provocado.
.
.
(Remors) Por eso han provocado esta
moratoria trampa, esta moratoria trampa, que no sabemos, exactamente.
.
.
(Remors) Sí,
ya sé que me va a responder.
Ya lo sé.
(Veus) No sabemos en qué
consiste esta moratoria trampa.
¿Se va a dar la asignatura,
señor presidente?
O ¿no se va a dar la asignatura y se va a
incumplir la ley?
¿Se va a dar en alguno de los idiomas que son
útiles para dar la asignatura o se va a seguir dando en
inglés?
¿De qué sirven estas reuniones que han hecho
ustedes separadas para escuchar y en las cuales no van a plantear,
según dice la secretaria autonómica, ninguna propuesta,
porque simplemente van a escuchar, porque lo contrario sería poner
una posición?
¿No están ustedes intentando ganar
tiempo y buscar divisiones?
¿No están ustedes intentando
desmovilizar, simplemente?

Señor presidente, yo sé que va a salir
usted, aquí, y va a decir que nosotros, como ya dicen sus
compañeros, estamos con los radicales, en la calle, etcétera.
No, los radicales son ustedes en este tema.
(Remors) Usted ha ido donde no ha ido.
.
.
(aplaudiments) usted ha ido donde no ha
ido ningún otro presidente de su partido.
Nadie en su partido
está de acuerdo con esta asignatura.
Pero nadie se ha atrevido a
llegar al nivel de radicalidad a que ha llegado usted con la
obligación de impartirla en inglés.

Miren, ustedes suben aquí y nunca contestan.
¡Nunca contestan!
Nunca responden a lo que les preguntamos en
concreto.
El otro día el señor conseller de Hacienda hizo, para algunos, meritorio ejercicio
durante cuarenta minutos de exhibir aquí cifras, para irse de
aquí sin contestar las preguntas básicas de los presupuestos,
los déficits que tiene su presupuesto; entre otros, cómo va a
funcionar CIEGSA.
Ustedes tienen un desprecio institucional
clarísimo por estas Cortes y por lo que estas Cortes representan,
que son los ciudadanos.

Señor presidente, usted siempre se queja de
descalificaciones personales, siempre se queja de que yo subo aquí a
llamarle autoritario, soberbio, prepotente.
.
.
No, yo califico su
política, pero una política que no tiene en cuenta lo que
piensa la calle, lo que piensan los sectores educativos, y vuelvo a hablar
de la calle, lo que piensan los sectores educativos, que se impone a sangre
y fuego.
¿Cómo se puede calificar, si no es de prepotente, si
no es de autoritaria, si no es de soberbia?
Cuando uno mira por encima del
hombro a los demás, es mal asunto.

Mire, señor presidente, no contestar,
ocultarlas cosas, es engañar y es mentir.
Y ustedes suben
aquí y ocultan las cosas.
No dicen lo que van a hacer en este
proceso de una supuesta negociación en relación con el tema
de la moratoria.
Si usted sigue sin contestar aquí,
confirmará lo que muchos se temen, que sólo es una maniobra
para desmovilizar y para dividir, que es lo único que les preocupa.

Usted hizo el otro día un panegírico
aquí del conseller de Educación, «los gestos en política tienen
su validez».
Usted se hizo responsable de la política del conseller de
Educación, en la misma medida que le convirtió a él en
un irresponsable social en esa materia.

Mire, hoy en día, hay una polémica en
este país en relación con las cruces en los centros
educativos.
A mí no me cabe ninguna duda, conociendo las ardorosas
convicciones católicas de su señoría, que usted ya ha
decidido que en la Comunidad Valenciana todos los centros tengan su cruz.
Esa cruz es el conseller de Educación, señor Font de Mora.
(Aplaudiments i protestes)

La senyora presidenta:

Per a contestar.
.
.
(remors)
per a contestar, té la paraula el
president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, presidenta.

Señorías.

La verdad es que el discurso suyo descalifica
cualquier opción inteligente y de sentido común en algo tan
importante como es la educación.
(Aplaudiments)

Espero que el día de mañana.
.
.
(Aplaudiments) Espero que el
día de mañana, tranquilamente, cuando pase esto -porque
esto pasará, todos nosotros el día de mañana tendremos
otras ocupaciones- se lea lo que ha dicho hoy y estos días
sobre la educación, me imagino que usted mismo, a sí mismo,
se pedirá cuentas en conciencia.

Mire, ayer mismo, ayer mismo el Grupo Parlamentario
Popular ha presentado una enmienda para seguir aumentando el presupuesto
que ustedes no han querido debatir, aumentar el presupuesto de
educación en materia de apoyo al inglés, para llegar a una
cifra de 151 millones de euros en el sistema educativo.

Mire, nosotros hemos invertido en colegios; nosotros
hemos invertido en institutos; nosotros hemos aumentado la plantilla;
nosotros hemos bajado la ratio entre profesor y alumno, hemos bajado la
ratio entre alumno y aula; nosotros hemos incorporado las nuevas
tecnologías al sistema educativo; nosotros hemos mejorado toda la
infraestructura al servicio de la gran apuesta que cualquier sociedad
moderna y democrática requiere, que es la igualdad de oportunidades
de los niños y de los jóvenes; nosotros hemos integrado a
100.
000 niños que han venido de otros lugares de España y del
mundo en nuestro sistema educativo, y nosotros creemos que el idioma
inglés junto con el castellano y el valenciano es fundamental para
el futuro de nuestros jóvenes y de nuestros niños.

Aquí la pregunta.
.
.
(Aplaudiments) Aquí la pregunta
es la siguiente: ¿por qué el Partido Socialista no quiere que
los niños aprendan inglés?
(Protestes
i aplaudiments) Aquí la pregunta es:
¿por qué los socialistas se oponen a que haya una asignatura
en inglés en el sistema educativo?
(Veus) Y, ¿por qué los socialistas se niegan a que
los jóvenes de nuestra comunidad tengan la oportunidad
histórica de colaborar con el gobierno de La Generalitat, haciendo
posible que el estudio de la lengua inglesa, un  instrumento
fundamental de oportunidad y de igualdad para el futuro, sea una realidad
en el sistema educativo de nuestra comunidad?
(Aplaudiments) ¡Esa es la cuestión!
No hay otra
cuestión.

Ustedes se han ido por el discurso de la radicalidad y
de la ideología.
Yo desde el primer instante he creído que el
sistema educativo público es una forma de hacer posible que todos
los niños y los jóvenes de nuestra comunidad tengan las
mismas oportunidades.

Miren, la diferencia es que ustedes hablan de una cosa
y nosotros hablamos de otra bien diferente.
Por eso, parece que sea
imposible que nos pongamos de acuerdo.
Le propongo que colabore con el
gobierno de La Generalitat para que, en un breve espacio de tiempo, los
niños y los jóvenes de nuestra comunidad sepan tanto
inglés como castellano y valenciano.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Senyor president, ja que vosté ha parlat de
l'anglés, sabrà o hauria de saber que aquest curs ha
estat el primer d'acord amb la LOE en introduir-se aquesta llengua a
partir dels quatre anys.
Tanmateix, però per manca de recursos
humans i econòmics, aquí, a la Comunitat Valenciana,
únicament s'està impartint en aquells centres que
disposen de suficients professors habilitats en anglés, que en
són pocs.

Això demostra clarament que el seu govern no
té voluntat política a l'hora de fomentar
l'anglés, malgrat el que haja dit aquí.
O dit
d'altra manera, el seu objectiu no és que els alumnes
valencians aprenguen en anglés o aprenguen l'anglés,
sinó utilitzar l'anglés com excusa per a desvirtuar una
assignatura que, com Educació per a la Ciutadania, (aplaudiments) l'únic
que vol és ensenyar valors democràtics i constitucionals.
(Remors)

¡Senyor president!
, senyor president, li demane
que abandone aquesta senda del disbarat i confrontació, i reconega,
d'una vegada.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.
(Aplaudiments)

Muchas gracias, señor Sanmartín.
(Protestes)

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Realmente, -gracias,
señora presidenta- no sabemos qué ha preguntado el
señor Sanmartín.
Pero ha hecho alguna
afirmación.
.
.
, (remors) ha hecho alguna afirmación que no es correcta.
El
señor Sanmartín sabe perfectamente que este año se han
contratado nuevos profesores de primaria para la red infantil, en
número de 188, y que le año que viene, puesto que es una
implantación fásica, se completará dicha plantilla.

El señor Sanmartín sabe que desde que el
presidente de La Generalitat fue conseller de Educación están funcionando los programas
bilingües enriquits.
Que esos programas alcanzan casi 300 centros, con más de
45.
000 alumnos que ya están dando alguna asignatura en
inglés.
Y, por tanto, cualquier falsedad que se diga en ese entorno,
no tiene ningún éxito en el sistema educativo.

Nosotros estamos haciendo lo que corresponde, que es
dialogar ante una petición de moratoria, que nos fue formulada por
la plataforma.
Y estamos dialogando con quien debemos, que son los sectores
que tienen capacidad para hacerlo en las.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
correspondientes mesas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Señor presidente, en
el programa electoral de su partido dice que iban a acabar con los
barracones existentes en nuestra comunidad.
Pues bien, yo le pregunto:
¿cuáles son los motivos, entonces, por los que cada
año hay más?
1.
300 en el presente curso.
Cerca de 30.
000
alumnos, todos los días, cuando se levantan por la mañana
para ir al colegio, se tienen que meter en este tipo de aulas, que no son
provisionales, sino crónicas.

Y como ejemplo más vergonzoso de su mala
política educativa en materia de centros, el Colegio Público
Benalúa, nueve cursos en barracones.
Usted está condenando a
generaciones enteras de niños y niñas en nuestra comunidad,
que cuando acaben su etapa escolar no habrán conocido otros centros,
más que los ¡barracones!
Y, además, no demuestran tener
ninguna voluntad para solucionar este problema.

Antes de ayer, sin ir más lejos, votaron en
contra de que se iniciaran las obras del Colegio Benalúa.
Usted y
solamente usted, es el responsable del permanente deterioro que sufre la
educación pública en nuestra comunidad.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Bueno.
(Aplaudiments i protestes)

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor diputado, es que no hay peor sordo que el
que no quiere oír.
Le acaba de decir el presidente que va a
inaugurar, ahora, en el mes de diciembre, 300 centros nuevos, nuevos, que
están construidos en esta comunidad; con una inversión, en
esos 300, -sólo durante el mandato del señor
presidente- de más de 1.
300 millones de euros.
Y más de
440 centros en su conjunto han sido puestos en marcha a lo largo de los
años de gobierno del Partido Popular.

Es decir, una inversión espectacular, no
sostenida por ninguna comunidad en España.
Me está citando
usted casos muy puntuales, que generalmente tienen que ver con la
gestión del suelo y problemas de carácter
urbanístico.
.
.
, (veus) carácter urbanístico, (veus) que a veces son complejos.
Pero la realidad es la que es.

El pueblo valenciano sabe que se están
construyendo más centros que nunca y se están renovando
más centros que nunca.
Y mientras se producen esas renovaciones,
sobre todo en los colegios situados en los centros de las
ciudades.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
los alumnos tienen que estar acogidos en
instalaciones.
.
.
(Remors)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Per a preguntar, té
la paraula la síndica del Grup Parlamentari Compromís.

Pregunta d' interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís sobre les polítiques i
inversions que ha posat en marxa el Consell respecte a les persones amb
discapacitat (RE número 24.
200)

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Senyor president.

Del debat anterior, me quede en ganes de preguntar-li:
el meu xiquet té cinc anys, té dret a estudiar en
anglés, i si vol estudiar anglés ha de pagar-s'ho com
activitat extraescolar.
Jo li preguntaria: per què el govern
valencià no vol que els xiquets aprenguen anglés?

Però bé, com és el meu torn, i jo
li pregunte una altra cosa, quedarà ahí la pregunta.

Quines polítiques i inversions ha posat en
marxa el Consell respecte a les persones amb discapacitat?

Si té vosté l'amabilitat, per
favor, de contestar-me.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyora portaveu, doncs més de quatre-cents
milions d'euros en una política, a més, que augmenta
per damunt, inclús el doble, del que augmenta el pressupost de La
Generalitat.

Des de fa anys és la partida que més
augmenta, any darrere any, i és, a més, el meu
compromís continuar en esta progressió exponencial
d'augment d'ajudes a les persones amb discapacitat i als
majors.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a la rèplica, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, cada dia és vosté
més lacònic.

Bé, jo intentaré ser més
explícita.

Evidentment, els pressupostos pugen any rere any.
Després, l'execució no puja tant.
Però
bé, vosté té tots els fronts oberts: amb els moviments
socials de milers de persones al carrer criticant, precisament, la seua
política social, la seua manca d'inversions; la seua
política cap a les persones que tant diu defensar, en matèria
educativa, en matèria de serveis socials; la manca
d'atenció a les persones dependents; la manca
d'atenció a persones amb malalties mentals.
I també els
col·lectius de persones amb discapacitat pateixen diàriament
l'absència de polítiques socials i li ho estan fent
saber al carrer.

Este mes de novembre, li han dit a vosté pels
carrers de València que ja n'hi ha prou d'esperar.
Li
han dit que estan farts d'esperar el valorador,  d'esperar
la resolució definitiva d'un programa individual
d'atenció.
Li han dit que destituïsca vosté la
defensora del discapacitat, la senyora Juana Andrés, perquè
no sabem per a què serveix este càrrec.
Li han dit que estan
farts d'esperar les polítiques cap a les persones, de les
quals vosté tant presumix, el pressupost social, amb el qual se li
ompli la boca.
Li han dit que estan farts d'esperar el president
absent.

I mentrestant, el president?
El president -molt
bé, gràcies- en Mundo Ilusión.
No li fa mal la
consciència, senyor president?

Ja he tingut ocasió de dir-li que l'estat
de benestar d'una societat es mesura, precisament, per la qualitat de
vida dels que són més vulnerables, dels col·lectius
que més intervenció i suport necessiten dels poders
públics, però per a vosté, la prioritat no són
les persones amb més necessitats.
Per a vosté, la prioritat
no són les persones més vulnerables.
Vosté preferix
fer-se fotos amb James Bond, amb corredors de Fórmula 1, amb el
papa, amb multimilionaris com Ecclestone i altres sàtrapes.
Eixes
són per a vosté les persones que tenen prioritat.

Les reivindicacions dels col·lectius de
discapacitats, vosté no les escolta.
Però ja que sempre
s'interpel·la ací a fer propostes, encara que
després no els escolta, li traslladaré les propostes del
Cermi, Comité d'Entitats Representants de les Persones amb
Discapacitat a la Comunitat Valenciana.

Respecte a autonomia personal, retirada del silenci
negatiu i tornar de nou al silenci administratiu positiu; que se contemple
un bloc de mesures de promoció de l'autonomia personal;
agilització de l'aplicació de la llei de
dependència a la nostra comunitat; constitució del consell
valencià d'autoritat personal amb presència assegurada
del Cermi, en què se debata i se consensuen, prèviament, els
desenvolupaments del SAD; assumir els postulats del Cermi sobre copagament,
límit exempt 2,5 i (inintel·ligible) .
.
.
un màxim d'aportació del 75% de
la capacitat econòmica; presència en educació de la
discapacitat en tots els consells escolars d'àmbit
autonòmic; completar el desenvolupament reglamentari en
l'eliminació de barreres i accessibilitat; aprovació
d'un pla autonòmic sociosanitari d'atenció a la
salut mental; actualització del catàleg de prestacions
autoprotèsiques; eliminació de barreres de tot tipus en els
centres sanitaris; aprovació i execució d'un pla
autonòmic d'acció a favor de les dones amb
discapacitat; aprovació i posada en marxa d'un pla
autonòmic de promoció de la formació i
ocupació; major inserció de persones amb discapacitat
intel·lectual en l'ocupació pública; i
ratificació, per part de Les Corts, de la convenció de
l'ONU sobre drets humans de les persones amb discapacitat.
Eixes
són les reivindicacions del Cermi.

I com ha dit, Carlos Laguna, president de Cocemfe, els
drets només són drets si s'apliquen.

Li pregue que escolte vosté este
col·lectiu, que ens conteste per a quan estes polítiques que
li reivindiquen, que els col·lectius de persones amb discapacitat no
hagen de pensar que no han cridat suficient, com va dir una mare
d'una persona amb discapacitat després de la
manifestació de fa unes setmanes.

Li pregue sensibilitat amb els afectats i les seues
famílies.
Li pregue que siga vosté el president de tots els
valencians i no només dels poderosos.

Mentre que vosté té interés.
.
.
Pose vosté interés en açò.
Pose un cap al front
de la conselleria que tinga interés per les polítiques
socials i sensibilitat en este tema.

Mire, el conseller de Benestar Social, fa uns dies, va
tindre l'atreviment de dir-me que jo vivia en «un cuarto
oscuro».
Quina gosadia!
Quina gosadia per part de conseller!
Per a
«cuartos oscuros», la política
d'adjudicació dels geriàtrics que fa la seua
conselleria.
Per a «cuartos oscuros», Gerocentros del
Mediterráneo, presidida per familiars directes del conseller i
màxima adjudicatària de les concessions de geriàtrics.

Pel que es veu, eixe i únicament eixe és
el vertader interés del conseller: els «cuartos oscuros»
que van en las adjudicacions dels geriàtrics, perquè, sens
dubte, les persones amb discapacitat no són interés ni del
conseller ni del seu govern, senyor Camps.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señoría, titulares de prensa en
comunidades autónomas socialistas en relación a la ley de
dependencia: «Galicia -PSOE, partido independentista- ha
reclamado 100 millones de euros más para financiar la
dependencia»; «Cataluña -Partido Socialista,
Izquierda Unida en Cataluña, partido independentista en la
coalición- se plantea suspender la ley de dependencia.
El
Partido Socialista de Cataluña reconoce que Montilla retrasa la
dependencia por falta de dinero.
ERC pide 800 millones -coaligado con
el Partido Socialista en Cataluña- para dependencia y para no
vetar los presupuestos en el Senado»; «La Junta de
Andalucía reconoce que el presupuesto para la dependencia del
gobierno del Zapatero es insuficiente»; «Desde Extremadura se
ha sugerido paralizar -Partido Socialista en el gobierno- la
aplicación de la ley»; «El PSOE admite que la
dependencia exige más dinero del presupuesto».

Ésta es la ley de dependencia socialista, que
en estos momentos tiene una única falta de financiación, que
es la financiación de Zapatero.

Hay dos vías, -si me permiten
ustedes- hay dos vías de financiación para la Comunidad
Valenciana, que se suman a nuestra financiación: la
financiación de Zapatero a una ley que no financia, porque es el
responsable número uno; el reconocimiento de un millón de
personas que viven en nuestra comunidad y que yo me he comprometido que
esos 1.
000 millones de euros, de ese millón de personas de
más que suman hasta cinco millones, se destinarán a sanidad,
educación y dependencia; y la tercera parte de esta historia, que es
el esfuerzo económico que hace la Generalitat valenciana.

En el año 1995, gobernando los socialistas,
para estos capítulos se destinaban 24 millones de euros.
Cuando yo
empecé a gobernar en el 2003, ascendimos a 86 millones de euros.
Y
en estos momentos, ustedes aprobarán, esta cámara, si lo cree
oportuno, 152 millones de euros.
Hemos, prácticamente, multiplicado
por dos el esfuerzo económico (aplaudiments) para la dependencia.

Los socialistas destinaban 24 millones de euros, los
socialistas.
Los populares destinamos 152 millones de euros.

Usted dice, usted dice.
.
.
No sé.
Que yo
sepa, señor Camarasa, están los socialistas y los populares.
Cuando dice sección femenina, ¿a quién se refiere?
(Aplaudiments) Porque me
parecería una tremenda falta de respeto que dijese socialistas y populares y.
.
.
¿Cómo se llama el grupo parlamentario que tiene detrás
de usted?
Porque sólo hay tres grupos parlamentarios, señor
Camarasa.

Bien, como les decía, el esfuerzo
económico de estos años ha sido espectacular, espectacular,
durante estos años.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señores diputados.
.
.

El senyor president del Consell:

Y señoría, y señoría, ha
hablado usted de Juana Andrés.

Mire, yo era concejal de tráfico en el
año 1991 cuando tuve la ocasión de conocer a Juana
Andrés, que, como ella, mantenían un vivo debate ciudadano
para mejorar las condiciones de las personas con dependencia y con
discapacidad.
Con ella, me recorrí toda la ciudad de Valencia y con
ella planificamos, por ejemplo, la mejora de los pasos peatonales para la
gente que va en sillas de rueda; mejoramos el sistema del autobús,
rebajando la plataforma y llevándola hacia nuevos andenes, que
construimos para que pudiesen acceder en condiciones; planificamos la
accesibilidad en todos los edificios públicos de esta ciudad; y
también pusimos en marcha proyectos que permitieron que el sistema
de transporte público en metro o tranvía atendiese las
necesidades de las personas con dependencia o discapacidad.

Esta persona representa hoy al defensor del
discapacitado.
Tiene experiencia, tiene bagaje y tiene, sobre todo, la
tensión y el compromiso necesario para defender todo aquello que
cree que durante estos años ha valido la pena luchar por ello.
(Aplaudiments)

Me parece, me parece fuera de todo tono que usted,
desde esta tribuna, critique a quien lleva más de veinte años
defendiendo al discapacitado y al dependiente cuando, además, ella
no tiene posibilidad de rebatirle desde esta misma tribuna.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

President, vosté no contesta i no contesta el
seu govern als discapacitats que esperen una resposta.

Però vosté ha fet una afirmació
molt negativa i ha dit que es conforma amb 1.
000 milions més per al
finançament de la nostra comunitat, i això és una
opció de mínims, quan la pròxima líder del
Partit Popular, Esperanza Aguirre, està demanant per a la seua
comunitat 9.
000 milions.

I vosté es conforma amb 1.
000 milions.
Vosté no defén els interessos del poble valencià
perquè va a una negociació de mínims.

Per cert, mos congratulem que a la senyora Esperanza
Aguirre no li haja passat res.

Però li pregunte: va vosté.
.
.
?
Ningú ha faltat ací a l'honorabilitat de la persona
Juana Andrés, ningú i ningú l'ha criticat.
Simplement hem preguntat: va el seu govern a procurar que el defensor o
defensora de la discapacitat siga triat democràticament per les
entitats representatives dels discapacitats -Cocemfe o Cermi- o
va a ser designada unilateralment pel seu govern?

Torne a repetir que no hem faltat.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la
trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Benestar Social:

Moltes gràcies.

Pense que tots els membres d'esta cambra hem
sigut elegits democràticament i, per tant, crec que la senyora Juana
Andrés, defensora del discapacitat, que ha sigut elegida pel govern
que està ací representant a la majoria dels valencians,
és una persona elegida democràticament.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, dintre dels col·lectius de discapacitats
que reclamen poder triar i elegir ells, democràticament, el
representant davant l'administració, -ho demanen;
vostés no fan cas, no escolten i no responen- hi ha un
col·lectiu especialment amb una problemàtica
específica: és el col·lectiu dels familiars i els
afectats per malalties mentals.

El 85% dels malalts mentals no tenen cap
assistència pública; 85%.
Estem parlant d'uns
càlculs que, només en esquizofrènics, estem parlant de
50.
000 persones.
No tenen cap atenció pública.

Jo no sé els 400 milions d'euros, que ha
dit el nostre president, si estaran en la discapacitat o estaran en la
Fórmula 1, perquè ahí hi ha molt de boig en el
món de la Fórmula 1, molta persona embogida en la
Fórmula 1.

Però no arriba, no arriba als discapacitats.
No
arriba als discapacitats.
I jo li pregunte: els familiars que
s'han.
.
.
(La senyora presidenta
desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

L'honorable conseller.

El senyor conseller de Benestar Social:

Moltes gràcies.

Mire, les persones, tant amb discapacitat com les
persones amb malaltia mental, són persones que necessiten, en un
cas, una assistència sanitària i, en altres casos,
reforçant eixa assistència sanitària, necessiten unes
ajudes per part de la Conselleria de Benestar Social.

Mosatros, el nombre de centres que hem dedicat a
l'atenció a estos malalts mentals ha sigut -i no li vaig
a donar moltes dades, perquè el temps és molt curt-
molt important, i el compromís d'este govern és que
aprovarà junt amb les associacions de malalts mentals, en un termini
de tres mesos, un pla, a quatre anys vista, en què enguany mateixa
dedicarem tres recursos: un en Castelló, un en València i un
en Alacant per a atendre específicament estes persones.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Continuamos con el pleno: «Presa en
consideració de la Proposició no de llei de tramitació
especial d'urgència sobre la negociació, al si de la
Comissió Mixta Estat-Comunitat Valenciana, del traspàs
prioritari de competències en matèria
d'ordenació i gestió del litoral, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana:
Compromís.
» (Pausa)

Proposició no de
llei, de tramitació immediata, sobre la realització urgent
d'un estudi de les necessitats reals dels serveis
d'urgència extrahospitalaris, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 20.
239, BOC número 94)

La senyora presidenta:

Me comunica el letrado que a la hora de transcribir,
los servicios de la secretaria, el guión del pleno, se ha cometido
un error por los mismos, y entonces pasamos con la del Partido Socialista:
toma de consideración de la Proposición no de ley de
tramitación especial de urgencia sobre la realización urgente
de un estudio de las necesidades de los servicios de urgencia
extrahospitalarios, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para su presentación y defensa.
.
.

Señores diputados, les rogaría que
dejaran libre el hemiciclo y pudiéramos continuar el pleno.
También son diputados, señora Moreno, ¿eh?
(Remors) Señores
diputados, por favor, vayan ocupando sus asientos.
Por favor,
¡señora Moreno!

¿Ilustre diputado?

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Ahora que el conseller de Sanidad ha salido de la cámara, hablemos de
sanidad.
Yo creo que es conveniente empezar a hablar de sanidad, ahora.

Leía hace unos días un artículo
donde recordaba aquella conversación entre los tripulantes del Apolo 13 y la base de Houston, y
decían los tripulantes del Apolo 13: «¡Houston, Houston, tenemos un problema!
»
Y desde Houston, en un diálogo de sordos, le contestaban
reiteradamente: «Aquí Houston, ¿puede repetir de
nuevo?
» En fin, este diálogo de sordos es parecido a lo que
ocurre aquí, en la Comunidad Valenciana, con la sanidad.

Hace tiempo que estamos avisando de que hay un
problema con la sanidad, que la sanidad tiene problemas importantes, que la
sanidad está a presión.
.
.
, y ustedes no solamente no lo
reconocen, sino que cuando se va a hablar de sanidad, ¡se van!
¡Pero, bueno, qué le vamos a hacer!

Actúan tapándose los ojos, miran hacia
otra parte, viven por encima de las posibilidades en política global
del Consell, se dedican a despilfarrar.
.
.
, y, desde luego, sin planificar a
medio-largo plazo.
Nos están llevando ustedes a la quiebra,
también a la quiebra sanitaria, y su único recurso, al
parecer, en lugar de afrontar los problemas y reconocerlos, es echar la
culpa a otros.

No puedo, no puedo dejar de pasar, hoy, aquí
tampoco, y lamento que no esté el conseller
 de Sanidad, lo lamento, porque en dos
ocasiones, ya, el señor conseller nos ha dicho, nos ha instado a que no hagamos
política con la sanidad.
Nos ha instado ya en dos ocasiones:
aquí en el pleno y en la Comisión de Sanidad.

Desde ese día, la verdad es que descanso peor,
porque yo pensaba que estaba aquí como político y pensaba que
estaba aquí para intentar debatir, para intentar trabajar, para
intentar -en nuestro caso- controlar al gobierno y hacer una
oposición crítica y constructiva, y cada uno desde su
opción y con su criterio intentar mejorar las condiciones de vida de
los ciudadanos.
Parece que el criterio del Partido Popular y del
señor conseller no es ese, y lo que pretende es que vengamos aquí, que
escuchemos y que aplaudamos.

En fin, yo espero que reflexionen sobre esta
concepción fronteriza desde el punto de vista político.
Otra
cosa bien distinta sería que ustedes plantearan, ante la
situación de la sanidad, un pacto, un pacto para estudiar los
problemas, un pacto para planificar, donde implicaran a partidos
políticos, a sindicatos, a organizaciones profesionales, a
organizaciones de ciudadanos.

En fin, Houston, o mejor dicho, conseller de Sanidad, tenemos un
problema: el problema existe, y no tomar decisiones es la peor de las
decisiones.

Tal y como he dicho en otras ocasiones, la sanidad
valenciana tiene una serie de problemas: listas de espera descontroladas.
Mientras el señor conseller me contesta que hay dos mil y pico pacientes en lista
de espera, nosotros, llamando a los centros, hemos comprobado que hay
más de 60.
000 pacientes en lista de espera quirúrgicas; que
en Alicante, ayer mismo, salía una noticia donde se habían
dejado de hacer programas para reducción de lista de espera en los
hospitales públicos y, por lo tanto, en pocos meses se habían
duplicado los tiempos en Alicante; que somos la comunidad con el ratio de
camas más bajo del estado; que tenemos bajas inversiones y
ficticias, únicamente se cumple el 50% de lo que se presupuesta; que
el gasto farmacéutico está descontrolado y que es 300
millones de euros inferior al gasto de hace dos años; que la deuda
está descontrolada, entre otras cosas, por el despilfarro; que
tenemos bajos tiempos de consulta; que tenemos déficit de
profesionales; que tenemos inestabilidad laboral, 40% de personal eventual;
que tenemos falta de participación de profesionales y de ciudadanos;
que las condiciones laborales son lamentables; que se olvidan de la salud
mental y de los enfermos crónicos.
.
.
y dejo para el final lo que
vamos a tratar hoy: los problemas en las urgencias extrahospitalarias,
hospitalarias y en el transporte urgente.

Mire, si la atención primaria es la puerta de
entrada al sistema sanitario público asistencial y es importante y
vital para el funcionamiento de la misma, algo parecido ocurre con las
urgencias, pilar igualmente básico en la atención al paciente
y que debe dar seguridad, a la vez que ser eficiente tanto en la calidad
como en los tiempos de atención.

Voy a hacer un recorrido por los diversos tipos de
urgencias.
Hablemos primero de las urgencias extrahospitalarias:
¿cuál es la situación de las urgencias
extrahospitalarias?
Uno de los primeros problemas que tienen las urgencias
extrahospitalarias es la presión asistencial.
Para disminuir la
presión asistencial es necesario mejorar el funcionamiento de la
atención primaria.
Pero, ¿cómo se va a mejorar el
funcionamiento de la atención primaria si cada médico tiene
un tiempo de consulta de seis minutos?

Miren, antes de ayer se celebraba el Día Contra
la Violencia de Género, contra los ataques machista contra las
mujeres.
.
.
¿Cómo un médico en seis minutos va a ser
capaz de poder atender una consulta y discernir ante qué se
está encontrando?
Decían los profesionales de la medicina
familiar y comunitaria reunidos en un congreso, hace unos días en
Madrid, que aquellos médicos que están preparados para
discernir estos casos diagnostican el tema un año antes que los que
no están, pero ¿cómo lo van a poder hacer en seis
minutos, señoras y señores del Partido Popular?

Y estos tiempos llevan a que los enfermos son
derivados o a los especialistas o son derivados a las urgencias.
Los bajos
tiempos también vienen condicionados y los problemas vienen
condicionados porque cada médico de atención primaria tiene
200 tarjetas más que la media del estado español y, por lo
tanto, llegamos  unos tiempos de espera que oscilan, dependiendo de
los centros, entre los dos y los diez días.
¿Cómo
pueden esperar para una consulta de atención primaria una persona
siete u ocho días?
¿Qué es lo que ocurre a partir de
ese momento?
Pues que el paciente tiene que buscarse la vida, y se busca la
vida de dos formas: o va a urgencias o se va al médico privado, que
quizá es lo que pretendan ustedes.

Otro problema es el insuficiente número de
puntos de urgencias -que ya lo hablaremos después-.
Tenemos déficit de personal y precariedad laboral, con abundantes
contratos basura en las urgencias.
No han incidido ustedes sobre otro tema
importante como es la educación sanitaria, la educación que
es importante para que los ciudadanos sepan qué es lo que hay que
hacer en momentos determinados.
Y después tenemos unos
déficits de medios brutales.
¿Cómo es posible que en
las urgencias extrahospitalarias no se pueda hacer una analítica
básica y no se pueda hacer una radiología básica?
Eso
es absolutamente inaceptable.

Les voy a poner algunos ejemplos, primero, de las tres
capitales de las tres provincias de nuestra comunidad.

En Castellón hay exclusivamente dos puntos de
urgencia extrahospitalarios, nada más.
Dos puntos de urgencia
extrahospitalarios, uno de ellos en el Grao de Castellón, para una
población de más de 20.
000 habitantes, para un puerto
marítimo, para un puerto industrial, pesquero, comercial, para una
zona de ocio, para una zona en crecimiento.
.
.
Un único punto con un
médico y una enfermera, sin SAMU.
No pueden hacer laboratorio, no
pueden hacer radiología.
No es posible así hacer una
atención de urgencia racional.

¡Qué no decirles en Valencia!
En Valencia
tenemos seis puntos, seis puntos de urgencia extrahospitalaria sin
radiología y sin laboratorio, tampoco.
Y los contratos, la
mayoría de los contratos en Valencia son contratos basura.

Y llegamos a Alicante.
Alicante, una ciudad de casi
300.
000 habitantes, tiene un único punto de urgencias
extrahospitalaria, un único punto, con cuatro médicos y dos
personas de enfermería.
Me transmitían con cierta angustia
las situaciones que viven en ocasiones.
Y, señoras y señores
del Partido Popular, ustedes.
.
.
Me contaban que algunos días,
algunos festivos, han llegado a tener 500 urgencias, 80 visitas
domiciliarias, 80 curas, 90 inyectables, el mismo día, para cuatro
médicos y dos enfermeras o enfermeros.
Señoras y
señores del Partido Popular, eso sí que es para llorar y eso,
además, es para que algún responsable, que está
permitiendo eso, se vaya a su casa.
Eso es inaceptable.

Y si esto ocurre en las grandes ciudades, no les
quiero contar lo que pasa en las poblaciones más pequeñas,
sobre todo en las zonas del interior de nuestra comunidad, con distancias
importantes, con orografías complejas.
.
.
Y, por lo tanto, los
tiempos de atención muchas veces son largos.

Ustedes saben que hay ciertos tipos de urgencias, como
las cardiovasculares, que es importante la atención en los primeros
veinte minutos, que es importante la atención en la primera media
hora, y que a partir de ahí el pronóstico se complica de una
forma seria.

Miren, este verano, en Els Ports, en una
población llamada Villafranca, se tardó horas en que llegara
una SAMU a atender a una señora por la noche.
¿Y saben por
qué?
Porque la única que hay está en San Mateo, que ya
es una distancia importante, pero es que, además, no estaba ese
día ni en San Mateo porque estaba atendiendo otro servicio en esos
momentos.
Pero.
.
.
y no hay SAMU en Morella, y no hay SAMU en Villafranca
durante la noche, y la única está en San Mateo.
Pero le
podría decir lo mismo del Alto Palancia.
Y le podría decir lo
mismo de Benidorm, donde en verano tienen únicamente dos SAMU, y una
de ellas habitualmente sin médicos.
Y le podría decir lo
mismo de los Serranos, y de la Hoya de Buñol, y de la Foia de
Castalla, y de tantos y tantos sitios donde, ahora, cuando llegan los
presupuestos, todos, una de las cosas que piden es: por favor, servicios de
urgencias y transporte urgente.

Y espero que no me respondan como siempre:
«¡No saben ustedes las que nosotros hemos puesto desde que
estamos!
» Mire, ¡vale ya!
, llevan gobernando catorce
años.
Asuman sus propias responsabilidades.
(Aplaudiments) Vale ya de intentar
echar las responsabilidades a otros.
Las responsabilidades son única
y exclusivamente de ustedes.
¡Catorce años gobernando!
¿Cuántos años quieren?
No digo la cifra de otras
personas que estuvieron unos cuantos años más de los que
llevan ustedes.
Pero, ¿cuántos años quieren, por
favor, para asumir sus responsabilidades?

Y miren, puestos a recordar, fue el Partido Socialista
quien comenzó, un gobierno socialista, el nuevo modelo de
atención primaria.
Y fue un gobierno socialista quien elevó
la sanidad a que fuera un sistema público y para todos.
Y son
ustedes los que están derivando, progresivamente, a que la sanidad
sea un negocio en lugar de un servicio público cohesionado.
Y
podemos poner los ejemplos de las privatizaciones de los departamentos de
salud.
Y podemos poner los ejemplos de la alta tecnología, como las
resonancias magnéticas, en uno de los concursos más
vergonzantes que yo he visto desde que soy profesional de la sanidad.

El sistema sanitario público ha de intentar que
funcione con equidad, con solidaridad, que cohesione socialmente.
.
.
Y por
eso hay prestaciones que solamente se pueden dar desde los servicios
públicos.
Una empresa privada difícilmente va a poner
servicios de urgencias en el interior de nuestra comunidad.
¿Saben
por qué?
Porque no es negocio.
Pero, en cambio, no es negocio y no
tiene rentabilidad económica, pero sí que ha de mirarse la
rentabilidad social.
Y por eso, exclusivamente, eso se puede hacer desde un
sistema público, para evitar que haya dos comunidades, una en el
interior y otra en el litoral, para evitar que se despueble el interior,
para intentar ayudar económicamente al interior, para intentar que
haya turismo, para intentar.
.
.
hay que implantar una serie de servicios
mínimos que den seguridad a los ciudadanos, servicios tales como los
sanitarios y servicios, evidentemente, como las urgencias.

En transporte sanitario urgente tenemos bajo
número de SAMU, déficit de profesionales, problemas con las
sustituciones, salarios inferiores a otras comunidades.
Y eso,
¿qué es lo que pasa?
Pues que salen SAMU sin médico,
que se tienen que doblar los turnos arriesgando muchas cosas y que hay una
égida de profesionales hacia otras comunidades.

Finalmente, los servicios de urgencias hospitalarios,
tenemos bajo número de camas, bajo número de hospitales, bajo
número de servicios de urgencia hospitalaria.
Y en los existentes,
problemas estructurales, problemas de personal, donde dos y tres
médicos están teniendo que atender 300 urgencias diarias,
puesto que los R1, evidentemente, no pueden atender ellos solos las
urgencias y tienen que estar siempre con un facultativo.
Enorme
eventualidad en el personal de urgencias, lo cual crea incertidumbre,
intranquilidad y, evidentemente, que se marchen a otras comunidades, como
les he dicho.

Como consecuencia de las altas esperas que hay en
atención primaria, hay una tremenda derivación hacia las
urgencias hospitalarias.
¿Saben cuántas urgencias hubo
hospitalarias en el año 2007 en la comunidad?
2.
150.
000.
En la
provincia de Valencia, 1.
200.
000.
En la provincia de Alicante, 740.
000.
En
la provincia de Castellón, 225.
000.
La Fe recibe 700 urgencias al
día.
El Clínico, 475 urgencias al día.
El General de
Alicante, 460 urgencias al día.
El General de Valencia, 455.
El
Doctor Peset, 414.
El hospital de Elche, 360.
Y el General de
Castellón, 300 urgencias al día.

Esto significa que en el hospital La Fe cada dos
minutos durante las 24 horas del día, durante los 365 días
del año, recibe una urgencia.
Cada dos minutos durante los 365
días del año.
Y con los recursos que se tienen es muy
difícil atender adecuadamente.

Y, por lo tanto, qué es lo que se provoca:
saturación de urgencias, altos tiempos de espera para ser atendidos,
altos tiempos de espera una vez que son atendidos para tener todas las
pruebas que se han realizado y poder derivarles, o bien a su domicilio o
bien al ingreso.
Para ingresar nuevamente más esperas, porque muchas
veces los hospitales están colapsados y tienen que pasarse hasta
más de veinticuatro horas en un servicio de urgencias.
Esto es
inaceptable.
Esto atenta contra la calidad de la asistencia y contra la
dignidad de la persona que está ahí.

Y como consecuencia de todo esto, presentamos una
proposición no de ley que intenta mejorar las condiciones.
En primer
lugar, lo que hay que hacer es realizar un estudio planificado para saber
cuáles son las necesidades de las urgencias.
En segundo lugar, hay
que mejorar las condiciones estructurales de las urgencias, de las
hospitalarias y de las extrahospitalarias.
En tercer lugar, hay que mejorar
los medios, es inaceptable que las urgencias extrahospitalarias no puedan
realizar una analítica básica y una radiología
básica.
Hay que incrementar el número de puntos de urgencias,
tanto extrahospitalarios, como hospitalarios como de transporte.
Hay que
incrementar el número de profesionales de acuerdo con las
necesidades reales.
Hay que mejorar las condiciones laborales.
No a la
eventualidad.
Sí a las sustituciones.
No a doblar turnos.
Sí
a retribuciones adecuadas.
No a los contratos basura.

Y todo esto, que parece racional, decir que si dan la
espalda a esta proposición que son necesidades de los ciudadanos,
que son necesidades de los profesionales, estarán ustedes
dándoles la espalda a ellos.
Y cuando contesten, me imagino que
dirán lo bien que lo están haciendo, que parece mentira que
no les ayudemos, que nos pongamos de su lado.

Señoras y señores del partido Popular,
nosotros nos ponemos del lado de los ciudadanos, del lado de los
profesionales.
Y ustedes seguirán, tal y como les dije al principio,
ante los problemas dirán: sí, sí, aquí el PP,
aquí la Conselleria de Sanidad, repitan, que no les oigo, y los
ciudadanos con problemas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Grupos que no hayan presentado enmiendas.

Por parte de la agrupación, tiene la palabra la
ilustre diputada señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, bon dia.

Jo crec que el senyor Subías ja ha fet una bona
descripció de la situació de les urgències
hospitalàries i extrahospitalàries.
Per tant, a mi
m'agradaria centrar la meua intervenció en la situació
de precarietat del servei d'ajuda mèdica urgent, del SAMU.

És un servei que està deteriorat per
absència de dotacions, que és precari en nombre, en recursos
i en personal.
Pensem que en una estratègia portada des de la
Conselleria de Sanitat com una antesala per a la privatització total
del servei de SAMU.

El servei d'ajuda mèdica urgent pateix
greus problemes de coordinació, d'accés i de personal
que afecta i molt la qualitat en l'assistència al
ciutadà.
La plantilla de personal decreix.
De fet,
s'està donant una fuga de professionals cap a altres
comunitats perquè tenen unes millors condicions laborals i tenen un
millor salari.
La falta de personal és alarmant, i això
està influint, evidentment, en els bons professionals que hi ha.
Estan fent un excés d'hores, se'ls deneguen les
vacances, han de doblar torns, i a més no poden fer els cursos de
formació continuada perquè no poden substituir-los.
Esta
situació està conduint a una carència d'unitats
ben dotades per atendre els ciutadans.
De fet, s'estan donant casos
contínuament de negligències perquè s'atenen els
ciutadans SAMU sense personal sanitari.
I davant d'aquesta
carència, se suma també el fet que la línia
d'atenció 112 deriva el 98% dels casos a unitats de transport
amb personal sense qualificació sanitària.
Estem parlant de
les ambulàncies, del transport que no és SAMU, que
només té com a personal el conductor de
l'ambulància amb una formació sanitària
nul·la, en concret una formació que reben a través
d'un curset que ofereix l'empresa privada Auto Sport, que
és una mercantil contractada per la conselleria, que no dóna
ningun tipus de formació sanitària.

Per exemple, a Alacant, de les 16 SAMU que hi ha, 4
són totalment de la Conselleria de Sanitat, la resta són
d'Auto Sport, l'empresa que posa un conductor que no té
ninguna formació, un conductor que cobra la meitat, però que
fa el doble d'hores que els contractats per la conselleria, i a
més si protesta se'n va al carrer perquè el seu treball
no depén de la Conselleria de Sanitat.

Per tant, jo crec que tot açò, totes les
urgències hospitalàries, tota la precarietat de les
urgències hospitalàries s'emmarca dins de la
política del Partit Popular de deteriorar la sanitat pública
per tal de, posteriorment, privatitzar-la, perquè ja sabem que
són els encarregats de gestionar la sanitat els que posen com a
excusa la mala gestió d'aquesta per a regalar-la
després en forma de negoci a les empreses privades.
Empreses
privades que només augmenten el seu benefici a costa de pitjors
condicions laborals per al seu personal, la qual cosa, evidentment, deriva
en una pitjor atenció als ciutadans i les ciutadanes.

Per tant, recolzarem la proposició no de llei
del Partit Socialista.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Per part de Compromís, té la paraula la
il·lustre diputada senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, el primer que vull expressar és el
vot favorable del nostre grup parlamentari a la proposició no de
llei presentada pel Grup Socialista per a il·lustrar un poc,
efectivament, el calvari.
Perquè quan parlem
d'urgències li comentaré, senyor Subías, que al
mes de gener d'enguany vaig presentar unes preguntes al conseller de
Sanitat al voltant precisament de les urgències
hospitalàries.
Les preguntes eren les següents, amb
contestació escrita, eh?
:

Quin va ser el màxim d'estada en el
servei d'urgències del pacient que més temps va
romandre al dit servei des de l'hora d'admissió fins
l'hora d'alta entre els malalts amb admissió el dia 7 de
desembre de 2007?

Quin va ser el temps mínim d'estada al
servei d'urgències del pacient que menys temps va romandre a
dit servei des de l'hora d'admissió fins a l'hora
de l'alta entre els pacients amb admissió el dia 7 de
desembre?

Quin va ser el temps mitjà d'estada al
servei d'urgències dels pacients des de l'hora
d'admissió fins l'hora de l'alta entre els
pacients amb admissió el dia 7 de desembre de 2007?

El mateix per als 29 hospitals de la Comunitat
Valenciana.
El mateix per al dia 7 de desembre, 14 de desembre, 21 de
desembre i 28 de desembre.

En principi senzill, no?
En principi no hauria
d'oferir cap dificultat contestar a això, tenint en compte que
quan u entra en un servei hospitalari d'urgència en el full
d'alta li ve l'hora d'admissió i l'hora de
l'alta.
L'interval que va entre mig, lògicament,
és l'estada a l'hospital.
D'ahí s'ha
de traure el que més temps ha estat, el que menys temps ha estat i
la mitjana.
Està tot informatitzat, perquè el full de
l'alta que s'emporta al pacient, eixes dades han d'estar
en un ordinador.

A mi me va contestar el conseller que en estos moments
la Conselleria de Sanitat està depurant les dades que envia cada
hospital sobre la qüestió al·ludida en les preguntes,
per tal d'obtenir la informació definitiva en data 31 de
desembre de 2007.
Esta contestació és de 18 de febrer de
2007.
En agost vaig reiterar les preguntes, i fins avui.
Esta és
l'única resposta que he rebut jo per part del conseller de
Sanitat, absent, per cert.

És a dir, no podem saber l'estada dels
pacients ni la mitjana, ni la màxima ni la mínima
perquè la conselleria no facilita esta informació, encara que
estic convençuda que la té.

A més d'estes preguntes, vaig
realitzar-li'n altres sobre l'enquesta d'opinió
del pacient d'urgències, que evidentment no és una
mostra del cent per cent, només una mostra d'aquell que
l'ompli.
D'ací sí que me van contestar.

Vaig preguntar en concret quants pacients han reomplit
el full d'enquesta, quants pacients durant l'últim
trimestre, quants pacients durant desembre, i quin és el resultat de
les enquestes reomplides a la qüestió número 3, que diu:
tenint en compte el nombre de persones amb motiu de la urgència,
vosté creu que va esperar massa, molt, el temps just, menys del que
esperava?

Quin és el resultat del punt número 5,
que diu: creu que s'ha intentat en la mesura del que és
possible respectar la seua intimitat?

Del 12, que diu, si considera adequada la
informació.
.
.
Perdó, el 12 diu, quant de temps en total va
estar en urgències?

Doncs bé, del resultat de les enquestes que
s'han reomplit se veu que un 43,49% de pacients diuen que han esperat
massa o molt en el servei hospitalari.
Un 43,49%.

Però la resposta del punt número 12, que
és quant de temps ha esperat vosté, ja és que posa els
pèls de punta, perquè un 60,61% dels pacients esperen
més de tres hores, més de tres hores.
I d'ahí,
un 31,47% esperen més de cinc hores.
Un terç dels pacients
que entren a les urgències hospitalàries esperen més
de cinc hores.
Clar, com ja ahí s'acaba l'enquesta, no
sabem més de sis, més de set, més de vuit, però
sabem que un terç dels pacients han d'esperar més de
cinc hores per a ser atesos en un servei d'urgència
hospitalària.
Això sí que m'ho van contestar.

Evidentment, tota la resta no ho voldran contestar
perquè supose que les xifres són esgarrifoses.

Bé, ens agradaria rebre la resposta, encara que
fóra tard.
Ja dic que a l'agost vaig reiterar les preguntes,
però fins ara no res.
I crec que a més haurien d'estar
a l'abast de la ciutadania i, per cert, s'hauria
d'actualitzar també la pàgina web quant a esta enquesta
2007 perquè encara està posada la del 2005.
I per a mi
és fonamental i per al nostre grup que eixes enquestes estiguen a
l'abast de l'opinió pública dels ciutadans en
general.

Com conec la forma d'actuar del Grup
Parlamentari Popular, vull deixar clar que la nostra valoració de
l'atenció sanitària dels professionals de la nostra
comunitat és molt alta, que disposem d'una atenció
sanitària que evidentment desitjarien molts països, però
que esta atenció hospitalària sobretot es basa en
l'esforç personal dels professionals que treballen en ella i
cost econòmic de la població.
Però que el Grup
Parlamentari Popular, el Consell, que sustenta el Consell de PP,
està tractant de soscavar-lo amb la seua política de
privatitzacions, que en el fons és un menyspreu cap al servei
públic, i a més una política calculada per a la
desviació dels pacients cap a la sanitat privada.

La conclusió lògicament que
esperàvem de les preguntes que vam fer al conseller era precisament
això, que es realitzara un estudi sobre les necessitats reals dels
serveis d'urgència en els hospitals públics valencians
per a dotar-los de millor material i recursos humans, estos servicis que,
evidentment, se sosté, repetisc, per la labor encomiable dels
professionals, molts d'ells mal pagats pel servei que presten, a
l'hora que es signen convenis milionaris per al manteniment de
tomografia axial compureritzada en mans privades que, com s'ha
demostrat fa uns mesos, resulta molt més cara que la compra
d'esta tecnologia pels centres públics.
Això sí,
alguna butxaca agraïda estarà per sempre agraïda a esta
adjudicació.

Per cert, en relació a este assumpte, encara
que no vull desviar el tema de la proposició no de llei, voldria
incloure una altra qüestió que també s'hauria
d'estudiar en eixe estudi de les necessitats dels serveis
d'urgència, que resultaria molt interessant, i és que
s'informara de les proves als pacients, dels riscos que existixen de
les proves radiològiques, per la dosi de radiació rebuda,
tant en el procés d'implantació com en el de
realització complementàries necessàries per al
diagnòstic.
Per què?
Perquè no n'hi ha un
creuament de dades de quantes de vegades rep una persona radiació en
els serveis d'urgència, i tampoc se creuen els serveis de
tractament de diagnòstic normal.

Resultaria molt interessant que es poguera explicar
esta o una altra.
.
.
, ací en el ple o en la comissió, de quina
manera es controla la realització de proves diagnòstiques per
mitjà de tecnologia amb radiacions ionitzades, bé per rajos X
o bé utilitzant la tomografia axial computeritzada, ja que com
vostés sabran un TAC de crani equival a 115 radiografies o tres anys
de radiació ambient; un TAC de tòrax equival a 400
radiografies, de tòrax, o 3,5 anys de radiació ambient o un
quart d'hora.
.
.
, un TAC d'abdomen equival a 500 radiografies o
4,5 anys de radiació ambient.

En fi, encara que, com dia, no vullc desviar
l'atenció sobre la proposició no de llei, presentada
pel Grup Socialista, vullc aprofitar perquè en eixe estudi
s'incloga la recomanació, en el sentit que l'estudi
preveja les condicions en les quals s'informa als pacients respecte
als riscos, sabent que la decisió mèdica en un servei
d'urgència depén en molts casos de la decisió
professional d'un metge; però eixe metge hauria de tindre
constància de la radiació que eixa persona ha rebut en els
últims temps, en l'últim any, en l'últim
trimestre, per a evitar mals majors o, almenys, donar-li al professional de
la medicina la informació rellevant que necessita per a prendre una
decisió.

Per tot el que he comentat, per la manca
d'informació que dóna el Consell quant als problemes en
els serveis d'urgències, per allò que s'ha
exposat, també per les dos intervencions anteriors, per la
necessitat de tindre un servei públic sanitari de qualitat, per la
necessitat de descol·lapsar les urgències
hospitalàries.
.
.
I, per tant, han de ser les urgències
també extrahospitalàries les que funcionen bé, i,
evidentment, també l'atenció primària i
l'atenció especialitzada.
Perquè si per a
l'atenció primària se donen fins a deu dies, en
l'atenció especialitzada pot passar un any perquè te
donen cita en una especialitat mèdica comuna, com pot ser en
Monteolivete, ginecologia, que pots tardar un any que te donen una cita.

Com això és un despropòsit, com
és un despropòsit que sigam la comunitat autònoma amb
pitjor qualitat de la sanitat avaluada per organismes independents,
nosaltres pensem que esta proposició no de llei que, en principi, el
que vol és estudiar les necessitats, per a després poder
actuar, eh?
, reflexió i, després, acció, nosaltres
recolzem aquesta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

¿No hay réplicas?

Bien, pasamos.
.
.
No replica al Compromís,
¿no?
Bien, luego tendrá cinco minutos.

Por parte del Partido Popular, tiene la palabra la
ilustre diputada señora Roca.

La senyora Roca Castelló:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors, senyores diputades.

Senyor Subías, en primer lloc, antes de ponerme
a contestar las cuestiones que usted plantea por esta proposición no
de ley, permítame, tiene usted siempre mucha insistencia en
quién entra y quién sale de una cámara.
Nosotros
actuamos como grupo.
Habla usted de personas, pero le voy a decir algo para
recordárselo: no nos vamos.
Pero no nos vamos porque la
mayoría de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana han decidido
que estemos aquí.
Por lo tanto, ni de usted ni de mí depende.
No insista en el tema.

Luego, hay otra cosa que me ha llamado la
atención, antes de entrar en materia.
Es que continúa usted
teniendo un discurso decimonónico, no actualizado.
Juega y
tergiversa, y en sanidad eso es peligroso, porque puede crear mucha
angustia -usted lo sabe- con términos equívocos
para la población general.
Habla de listas de espera.
Pero debe
usted, cuando hable de cifras, saber qué es espera o explicar lo que
es espera y explicar lo que es demora, que hay una gran diferencia.
Y son
características consustanciales a nuestro sistema sanitario, usted
lo sabe tan bien como lo sé yo.
No juegue con eso, porque
está dañando a una población que tiene que hacer uso
afortunadamente de un servicio público sanitario valenciano
excelente, excelente.

Para recordar un poquito más, antes de entrar
en materia, insisto, porque es que veo que hay desconocimiento notable.
Repito, para que no se les olvide, las cuentas del Consell contemplan para
el año 2009 una partida presupuestaria de 5.
600 millones de euros,
sólo, sólo para sanidad.
Esto supone un aumento del 3,8% con
respecto a las cifras, a las cantidades que se dieron en los presupuestos
para el ejercicio 2008.
Y, por lo tanto, casi, casi.
.
.
, -el
39,6%- casi el 40% del total de las cuentas de La Generalitat.
Yo
creo que esto no se puede etiquetar como despreocupación del Consell
por lo que significa el sistema sanitario.

Con respecto a usted, señora Oltra, sí
que tengo que darle algunas definiciones, porque se tergiversa el discurso,
porque hay desconocimiento, un desconocimiento notable de lo que significa
la urgencia y la emergencia.
Brevemente, solamente a título de
comentario, pues la urgencia o la demanda asistencial urgente constituye
una serie de procesos que no conllevan riesgo vital para el paciente, pero
sí que requieren una corrección resolutiva o paliativa en un
corto espacio de tiempo.
A diferencia, la emergencia se trata de un proceso
en el cual existe un riesgo vital para el paciente, como podría ser
un síndrome coronario agudo, una hemorragia digestiva alta.

Y esto viene a colación para que usted
diferencie o pueda entender.
.
.
, sí, sí, y lo tiene que
diferenciar usted, porque usted es portavoz de un grupo de personas, de un
grupo y, además, de unas personas que le han votado, que tienen
derecho a que usted esté bien informada, para saber lo que
está diciendo.
Que me ha dado la sensación de que no
sabía lo que estaba diciendo, por eso se lo digo.

Entonces, en resumen, para acotar, la demanda
asistencial urgente va a implicar una visión integral de los
procesos de urgencia.
No se puede hablar de urgencias extrahospitalarias,
de urgencias hospitalarias; es una visión integral, y, desde ese
punto de vista, trabaja el Consell, por supuesto, y la Conselleria de
Sanidad.

Bien, dentro del programa de mejora de los servicios
de urgencia hospitalarios puestos en marcha en marzo de 2004, se establecen
tres líneas básicas de actuación.
La primera, se
orienta a mejorar la calidad percibida por el paciente y sus familiares.
La
segunda línea de acción de este programa se destina a mejorar
la organización interna de los servicios de urgencia hospitalaria, y
con esta finalidad se constituye un grupo de trabajo compuesto por expertos
en urgencias y emergencias de la comunidad, con el objetivo de definir y
consensuar un modelo común de asistencia y de gestión para
todos los servicios, unidades y áreas de urgencia de los hospitales
de la comunidad.

Desde esta línea de trabajo, ha surgido el
sistema Manchester de triage, ya sabe que significa de priorización con los pacientes,
con tal de ayudar tanto al tratamiento clínico individual como a la
organización del servicio.
Este sistema se ha implantado en todos
nuestros centros hospitalarios, y con él estamos reduciendo el
tiempo de valoración del estado de salud de un paciente atendido en
este tipo de servicio.

En tercer lugar, el programa -este programa que
se está desarrollando a lo largo de estos años, desde
2004- contempla la reforma estructural de los servicios de urgencia,
objetivo que se está, actualmente, desarrollando o está
desarrollado en un 80%.
Se han abordado -para recordar- la
reforma arquitectónica de los servicios de urgencia de 11
hospitales, cuyas obras están finalizadas, como el Hospital Arnau de
Vilanova, hospital de Alcoy, hospital de Xàtiva, hospital de
Villajoyosa, General de Castellón, hospital de Sagunto, General de
Alicante, hospital de Gandía, hospital La Fe, el hospital de Requena
y el Hospital Clínico en Valencia.

Asimismo, en el marco del programa
«Construyendo salud», se encuentran en ejecución las
obras de ampliación del hospital de Vinaroz y del hospital de Elda,
que contempla un nuevo servicio de urgencias, y está en
programación la nueva área de urgencias del Hospital Doctor
Peset.

Ya saben, además, que a final del 2008,
estará en funcionamiento el nuevo Hospital Marina Alta de Denia y,
posteriormente, de forma progresiva, los nuevos hospitales de Manises, La
Fe, Malilla, Liria, Crevillent, etcétera.

Y, a pesar, que sabía, ya, usted lo que yo le
iba a contestar, yo no puedo evitar ser objetiva, como lo debe de ser usted
en un momento determinado, y le tengo que presentar los recursos que hay en
la actualidad, y retrotraerme a los recursos que había antes de
empezar a gobernar el Partido Popular el año 1995.
Es más, le
voy a decir, en el año 1991, cuando se constituye un plan de
urgencias para la Comunidad Valenciana por el anterior gobierno socialista,
si no llegar a ser porque en el 1995 entramos nosotros, el impulso que se
le había dado era, impulso cero, y en cuatro años no se hizo
¡nada!
, prácticamente, nada en urgencias, de aquel plan que
ustedes constituyeron.
Datos reales u objetivos que puede usted constatar.

En los recursos en la actualidad, tres centros, tres
CICU, ¿eh?
, tres centros de información y
coordinación; 44 unidades SAMU, dos SAMU en el año 1995, un
CICU, un centro de información en el año 1995 también;
actualmente, 103 unidades de soporte vital básico, 3
vehículos de asistencia múltiple, 174 puntos de
atención continuada, etcétera, etcétera.

Con respecto a los recursos humanos, mire, como dato
genérico, tenemos la interinidad -el porcentaje de
interinos- más bajo de toda España.
Si usted lo quiere
de otra manera: datos reales del último mes, la estabilidad laboral
más elevada en la última OPE, 3.
000 plazas nuevas más,
¿eh?

Por lo tanto, a pesar de todos estos datos, que no
quiero darle, porque yo sé que usted lo sabe, y, además,
insiste en que no se los diga, pero yo, como son datos reales, tengo que
exponerlos aquí.
Quiero decirle, además, que hay destacar ese
proceso extraordinario -ya refiriéndome a urgencias- de
consolidación de empleo, un proceso en el que también
participaron profesionales que desarrollan esta actividad en el
ámbito de urgencias, es decir, para realmente proponer cuáles
eran las necesidades reales, de qué estamento estábamos
hablando, qué necesidades había, tanto en el urgencia
extrahospitalaria, como introhospitalaria, y se ha estabilizado con esta
situación a 410 profesionales, entre personal sanitario y no
sanitario.

Está previsto convocar, en breve, 58 plazas
más de médicos de urgencias hospitalarias en la oferta de
empleo de 2007, aprobada por el Consell el 21 de noviembre de 2008.
Y, por
último, la Conselleria de Sanidad se encuentra actualmente
elaborando un estudio sobre racionalización y funcionamiento de las
urgencias hospitalarias y de los puntos de atención continuada en
los centros de atención primaria.

Por todo lo que le he expuesto, yo creo que, en este
momento, en esa proposición de ley en la que usted habla de estudiar
necesidades reales, de mejorar las condiciones de infraestructura y de,
incluso, aumento de personal es algo que se está realizando, pero no
de ahora, recientemente.
 Esto se está realizando, sin pausa,
desde el año 1995, con los diferentes planes que ha ido presentando
la Conselleria de Sanidad, a través de la representación de
sus conselleres.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Roca.

Para replicar, tiene la palabra el ilustre diputado
señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señora
presidenta.

Muy brevemente, en primer lugar, agradecer a los
dos grupos el apoyo que van a dar a la proposición.
Decir que no me
extraña las contestaciones que les dan, porque las contestaciones
que tengo yo son prácticamente del mismo.
.
.
, iguales.

Claro, cuando pregunto: ¿y cuántos
profesionales están trabajando en atención primaria en los
servicios de urgencia?
En lugar de contestarme los que quieren cada centro,
que es lo que pregunto, cuántos médicos, cuántas
enfermeras, cuántos auxiliares, cuántos celadores.
.
.
, me
dicen el total.
Con lo cual, evidentemente, así es difícil de
poder estudiar y planificar, que parece ser que es lo que se intenta, que
no lo hagamos.
(Veus)

Mire.
.
.
, (veus) señoras y señores del Partido
Popular.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

.
.
.
les hablé al principio del
diálogo del Apolo con Houston.
Y seguimos igual.
Esto es un diálogo de
sordos, el mismo que el de Houston con el Apolo.
Lo que pasa es que no estamos en el espacio, sino que
estamos aquí, en la Tierra, y estamos hablando de problemas muy
concretos, muy concretos de ciudadanos y ciudadanas que padecen todos los
días los problemas, en este caso, en la atención de
urgencias.

Pero ustedes prefieren obviar los temas, ¡y se
acabó!
, y decir lo bien que lo están haciendo.
No esperaba
otra cosa.
No esperaba otra cosa.

Mire, en cuanto a la demanda que decía usted,
pregúnteselo a los ciudadanos, las esperas.
Yo sé que usted
trabaja en un hospital, yo sé que usted es profesional de la
sanidad, pero por eso mismo debiera usted ser más consciente de la
problemática de las urgencias.

Los presupuestos.
Pues, mire, le voy a contestar con
algo muy sencillo.
Ustedes presupuestan mucho, 200 euros menos por
ciudadano y año que la media del estado español por ciudadano
y año en sus comunidades autónomas.
A ver qué quiere
decir esto.

Mire, le voy a leer lo que dicen unos profesionales de
un hospital de esta comunidad: «Pero esto solo es una sorpresa para
quien no quiere saber e hizo oídos sordos a los avisos que se daban
cuando se advirtió del riesgo evidente de empeoramiento que pudiera
llegar al colapso.
Faltaba personal de todos los estamentos.
Presión
insostenible.
Los contratos que se ofrecen a pocos kilómetros del
hospital, más allá de la frontera autonómica, suelen
resultar más atractivos por estabilidad y por salario, y se van.

»La crisis de ahora afecta a todo el hospital y,
sobre todo, al servicio de urgencias -y, ¡fíjese lo que
dicen!
Es tremendo.
No lo digo yo, lo dice él-.
Ahora, esto es
un caos, porque cerrar un servicio de urgencias de un hospital es un
concepto que provoca la náusea de cualquier mente
bienpensante».

Esto no lo digo yo, esto está en Internet, y lo
dicen unos profesionales de un hospital que tienen problemas muy serios en
estos momentos, señoras y señores del Partido Popular.

Decían ustedes lo que han hecho.
Sí, en
los años que llevan gobernando, en catorce años, han
terminado ustedes, del programa «Construyendo salud», dos
hospitales.
Nosotros durante los años que estuvimos gobernando,
doce.
Y no me gusta hablar de pasado.
Pero, ya que usted entra, pues
¡qué le vamos a hacer!
 40% de eventualidad, 40% de
eventualidad.
Lo dice el síndic de Comptes.
40% de eventualidad.
Más de 12.
000
personas por encima de plantilla.
Más de 12.
000 personas por encima
de plantilla.
Esto es lo que dicen.

Y mire, como no me ha hablado de los salarios, y
ustedes no lo han querido, aquí les traigo nóminas -por
si quieren- de diversas comunidades autónomas, de diversas
comunidades autónomas para que comparen y vean cómo
están retribuidos los profesionales aquí y cómo
están retribuidos los profesionales en otros puntos del estado.
Ustedes siguen sin querer hacer caso a las reflexiones que estamos haciendo
aquí, porque insisten en que ustedes ya lo están haciendo,
insisten en que ustedes.
.
.

Miren, desde que está gobernando el Partido
Socialista uno de los problemas de personal, que tienen la culpa ustedes
porque  formar un profesional de la medicina son entre diez y once
años, y hace 10 años, 11 años, 12 años, 9
años, 8 años.
.
.
gobernaban ustedes a nivel estatal y a
nivel de comunidad.
Bueno, pues, desde que gobierna el Partido Socialista
en el año 2004 han aumentado un 34% las plazas de estudiantes, han
aumentado un 25% las plazas de MIR, y, ustedes, el tiempo que estuvieron
gobernando, estuvieron, como casi siempre y lamentablemente, mirando para
otra parte.

El problema de las urgencias es un problema muy serio.
Hay unas esperas enormes -se lo comentaban antes-.
Ya sé
que hay triage en
los hospitales, naturalmente.
¡Pues no falta más que las
urgencias, que lo vital, no fuera atendido en un hospital inmediatamente!
Pero no ocurre lo mismo extrahospitalariamente.
Los tiempos
extrahospitalarios son tremendos porque no hay recursos, porque no hay
profesionales, porque no hay medios, porque no hay transporte, y las
hospitalarias están colapsadas -se lo he dicho antes-:
cada dos minutos, un paciente, durante los 365 días del año,
cada dos minutos, llega al hospital La Fe; cada tres o cuatro minutos, al
Hospital General de Alicante; cada cinco minutos, al Hospital General de
Castellón.

Con los recursos que hay,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

.
.
.
imposible de atender.

Hagan ustedes el favor de apoyar nuestra moción
que lo único que intenta es mejorar las condiciones para los
ciudadanos de las urgencias y, evidentemente, también para los
profesionales.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para cerrar el turno de intervenciones, antes de
proceder a la votación, señora Roca.

La senyora Roca Castelló:

Gracias, señora presidenta.

Insiste usted machaconamente, señor
Subías, insiste machaconamente.

Vamos a ver.
Si le acabo de decir con datos reales que
somos la comunidad autónoma que mejor y mayor estabilidad en el
empleo a nivel sanitario tiene del país.
¡Escúcheme!
Porque eso es real y eso es cierto.
Y esas cifras están
absolutamente para que todos las podamos leer.
¿Qué mienten?
¿Todas las estadísticas mienten?
¿Todos los sistemas
de comunicación mienten?
¿Todos los que estamos estudiando
dentro de la conselleria mentimos?
Pero, ¡hombre!
¡Por el amor de Dios!

Mire, y estoy de acuerdo en una cosa con usted.
Sí, estoy de acuerdo: gobernemos, pero tengan ustedes la
responsabilidad de gobernar también en la oposición, porque
estar en la oposición es hacer una forma de gobierno.
Apoyen al
gobierno valenciano.
Apoyen a la Conselleria de Sanidad en este caso
concreto, porque el aumento de recursos del que se está dotando y la
cantidad de personal que estamos viendo que acude al sistema
público, será por algo.
Y es porque funciona muy bien.
Siempre dispuestos a mejorar, por supuesto, pero porque funciona muy bien.
(Aplaudiments)

En atención a lo que usted decía, mire
usted, esto es un recorte de prensa de hace aproximadamente un par de
meses.
Los valencianos esperan veinticuatro días menos que el resto
de los españoles en ser operados.
Y esta cifra a fecha de hoy se
mantiene.
Pero, vamos a ver, la realidad es tozuda, la realidad es tozuda,
y estoy cogiendo palabras que usted mismo dice, pues esto está
ahí y no lo podemos negar.
Voy a darle unos datos importantes.

La señora Oltra, cuando la oía antes
hablar de los tiempos de espera, de los pacientes en el sistema
hospitalario valenciano, más que estar en un sistema de urgencia,
creía que estaba en una planta automovilística.
Los tiempos
de espera en la industria -que es lo que usted presentaba, que es lo
que a mí me daba la impresión que estaba presentando
usted- no es un sistema de urgencias, no funciona igual, no funciona
igual.
Por eso antes le hice la diferencia entre lo que era una urgencia y
una emergencia.

A veces los pacientes que están en las puertas
de urgencia o en los servicios de urgencia tienen que esperar más
que otros, porque lo que se ha hecho -y se lo he repetido antes, lo
vuelvo a repetir- es un sistema de triage o de priorización en el cual lo que prevalece es
el estado vital, es decir, el riesgo para la vida del paciente.
Esto es lo
que hacemos.
Por eso algunos esperan más.
No se puede contabilizar y
poner un global porque no es una cinta de producción
automovilística, señora Oltra.

Uno de los datos que quería traerles hoy
aquí para recordar, porque sale a colación por las cosas que
ustedes han estado comentando, son los siguientes:

El 30% de las urgencias que acuden a los centros
hospitalarios podrían resolverse perfectamente bien en
atención primaria, que está bien dotada de recurso y bien
dotada, no solamente de recurso tecnológico -permítame,
señor Subías-, sino también de recurso humano.
A
los hechos me remito.
Mire usted el incremento de personal que se ha hecho
en todos estos sitios, las modificaciones de infraestructura y la mejora
que han sufrido estos servicios en los últimos cuatro años.
Datos reales, datos reales.

Es más -continúo con las
declaraciones de uno de los médicos que trabaja, del director de
urgencias en este momento-, del cien por cien de las urgencias que se
atienden y que acuden a un centro hospitalario, solo el 13% se ingresan.
¿Esto qué quiere decir?
Mire, usted, entonemos el mea culpa
todos, porque resulta que se está haciendo un uso inadecuado de las
puertas de urgencia hospitalaria.
Y esto -permítame-,
esto es el estar implicado todo el mundo y es una responsabilidad global de
todos los ciudadanos.
Pero, nosotros -si me permite
personalizar-, usted y yo, con mayor responsabilidad, tenemos que
hacer algo importante, que es educación sanitaria.
Ahora, nos toca
hacerla desde aquí.
Pues aplíquese el cuento y hágalo.
Y no haga demagogia con la sanidad, señor Subías, por favor.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Per a sol·licitar-li, a l'empar de
l'article 71, que me done la paraula perquè per dos ocasions,
tant en la seua primera intervenció com en la seua segona
intervenció, quan jo no he tingut dret a la rèplica, que
l'he demanat abans, la senyora representant del Partit Popular ha fet
al·lusió contradient els meus arguments sense que jo puga
defensar-me de les seues al·lusions.

I, per tant, a l'empar de l'article 71,
demane poder eixir i, almenys, contradir el que ella ha contradit per dos
vegades.
I li recorde que el ple passat, per contestar al senyor Godoy,
vosté me va corregir que havia de contestar-li al senyor Ferraro en
una intervenció perquè havia renunciat al primer torn de
rèplica.

Jo no havia replicat i la senyora Roca, per dos
vegades, ha replicat la meua intervenció quan jo no he tingut segon
torn.
I crec que tinc dret, almenys, a poder defensar en pocs minuts la
meua postura enfront de les seues dos al·lusions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Señora Oltra, ha dispuesto usted de los dos
minutos porque ha tenido usted dos minutos.

Y vamos a proceder a la votación.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 33; votos en contra, 44.
Queda desestimada
la proposición no de ley.

Proposició no de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre la negociació, al si de la
Comissió Mixta Estat-Comunitat Valenciana, del traspàs
prioritari de competències en matèria
d'ordenació i gestió del litoral, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 23.
776, BOC número 110)

La senyora presidenta:

Pasamos a la proposición no de ley de
tramitación especial sobre la ordenación y gestión del
litoral.

Acaban de comunicar a la mesa que se ha presentado una
propuesta alternativa firmada por los tres grupos parlamentarios que, si no
tienen inconveniente, si quieren que se lea, se procede, y, si no, damos la
lectura por efectuada.
Vamos a votar para que, luego, cada grupo tenga la
explicación.

Que se lea.
.
.
Perfecto.

A la Mesa de Les Corts:

«Els portaveus dels grups parlamentaris Popular
i Compromís, a l'empar de l'establit en l'article
162.
3 del Reglament de Les Corts, presenten la següent esmena amb text
alternatiu a la proposició no de llei, número de registro
23.
776, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

»Substituir el text pel següent:

»Primer.
Les Corts insten el Consell que
sol·licite la reunió de la Comissió Mixta
Estat-Comunitat Valenciana per a determinar el desenrotllament de les
competències que establix l'Estatut d'autonomia en
matèria d'ordenació i gestió del litoral.

»Segon.
Que en el si de la comissió mixta
es tracte la transferència de funcions i traspassos inherents a les
competències estatutàries de La Generalitat en dita
matèria.

»Tercer -i últim-.
Així mateix, d'acord amb l'establit en l'article
89 de la Llei 4/2002, del 30 de juny, d'ordenació del
territori i protecció del paisatge, queda garantida la
participació ciutadana dels ajuntaments afectats en la
tramitació dels plans d'ordenació del litoral,
així com el Pla d'acció territorial del litoral.

»Palau dels Borja, 27 de novembre de
2008.
»

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 85.
Queda aprobada (aplaudiments) con el nuevo texto.

Y, ahora, para el turno de explicación de
voto.
.
.
Perdón, señor Morera.
.
.
De menor a mayor.
Tres minutos.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, nosaltres volem, en primer lloc, manifestar
el nostre acord amb l'assumpció de competències per
part de la comunitat autònoma, com no podria ser d'altra
manera, val?

Hi havia algunes qüestions discutibles a
l'exposició de motius, però com la proposició de
llei finalment ha canviat, doncs, no tenim motius per a parlar.

Però sí que ens agradaria recordar una
qüestió important a aquest respecte, i és que hi ha una
tradició -sobretot per part de la comunitat autònoma i
per part d'alguns municipis- d'una mala gestió en
els temes que es referixen a la qüestió de la gestió del
litoral.
Cal reclamar les competències i cal reclamar els diners
necessaris per a poder-les gestionar.

Ara bé, hem de dir també que ens
inquieta molt que la gestió dels espais públics puga quedar
en mans d'una administració com l'administració
del Partit Popular que ha demostrat una sensibilitat en temes ambientals
extremadament discutible i molt dubtosa, ¿no?
En allò que ha
tingut competències, ha primat el caos i la desplanificació,
que ha conduït a una arbitrarietat completa en la mateixa
gestió.
Hem de reiterar, com hem fet en altres ocasions que el model
urbanístic és insostenible tant des del punt de vista
ambiental com des del punt de vista econòmic, el del litoral,
particularment, inclús posa en qüestió allò que
pretesament es pretén salvaguardar, que és el model
turístic de sol i platja, ¿no?

En termes generals i fins ara, i tret d'algunes
excepcions notables, algunes notables, però excepcions al cap i a la
fi, hem de reconéixer que l'administració central ha
suposat un fre a algunes actuacions especialment lesives al medi ambient
costaner.
Tanmateix, a igualtat de criteris, hauria de ser molt més
eficient una gestió més pròxima, tant
geogràficament com administrativament, a la problemàtica, i
també entenem correcta la petició que tot i que la
gestió del litoral, lògicament i per força ha de ser
una gestió de caràcter supralocal, és
importantíssim el concurs dels ajuntaments, perquè és
l'administració directament més afectada i, a
més, entenem que la proposta ha millorat també incloent, a
més, o assegurant per escrit, en este cas, encara que la llei
també ho contempla, la participació pública.

Bé, vull acabar assenyalant la hipocresia que
s'amaga darrere d'esta petició, sobretot per part del
Partit Popular, quan té tasques molt importants per a fer en termes
de matèria de gestió del litoral.
¿Quan pensen
vosté definitivament aprovar el pla d'acció territorial
del litoral?
Mentres són capaços de posar-se d'acord
per a reclamar qüestions al govern central, moltes vegades són
incapaços de complir les seues pròpies tasques.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara té la paraula l'il·lustre
diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vull donar, en primer lloc, la benvinguda als afectats
per l'aplicació d'una manera injusta de la llei de
costes, que se troben ací entre mosatros, bàsicament del
municipi d'Oliva, acompanyats per regidors del Bloc.

Jo crec que hui mos podem congratular novament,
perquè si ahir aprovàrem per unanimitat una resolució
per a denunciar i per posar mesures contra la violència exercida
contra les dones, hui aprovem una proposta de resolució pactada per
tots els grups que dóna un pas en la bona direcció, un pas en
la direcció per a solucionar problemes que té plantejats la
nostra societat.

Efectivament, crec que esta resolució
dóna un poc de tranquil·litat, d'esperança als
afectats per la manera com s'està aplicant la llei de costes a
la nostra comunitat.
Efectivament, mosatros no som competents per a
modificar la llei de bases que suposa la llei de costes, però
sí som competents per a decidir en gran mesura que se
n'està fent una aplicació irracional.
Ara
m'explicaré.

Així com nosaltres, que vam ser els primers en
reformar el nostre Estatut d'autonomia i som els últims en
aconseguir noves competències, el que estem diguent-li al govern de
La Generalitat és que s'espavile, que actue, que millore la
seua gestió i que aconseguixca les competències en
matèria d'ordenació i gestió del litoral.
Mosatros entenem això que és  concepte ample i que
té a vore amb el domini públic marítim.
Crec que podem
aprovar en un pròxim futur mesures complementàries per a dir
«no» a l'aplicació irracional de la llei de
costes, una aplicació irracional en alguns casos que fa que grans
empreses com Marina d'Or tinguen carta blanca per a actuar de forma
il·legal, i xicotets propietaris que van actuar de forma legal abans
del 1988 o que la falta de concreció de la llei en el que suposa el
domini públic marítim terrestre, que és molt ambigu,
faça que l'aplicació d'esta llei se faça
d'una forma molt negativa.

I hem re recordar ací, al ple de les Corts
Valencianes i a les seues senyories, que en Madrid no n'hi ha
platja.
.
.
, ¡en Madrid no n'hi ha platja!
, i
l'aplicació des de Madrid d'una normativa, doncs, passa
com en tants casos, que no se fa d'una forma correcta, i el que estem
demanant és que s'aplique de forma correcta, equitativa, com
diu el principi del dret summum ius, summa
iniuria, que s'aplique d'una forma
equitativa, justa, no retroactiva, com s'està fent en alguns
casos en vivendes o edificacions abans de l'aprovació de la
llei i, per tant, que eixa competència se puga exercir des
d'ací per a fer una aplicació de la norma clara.

La qüestió està en definir
correctament què és el domini marítim terrestre,
perquè l'actual llei és molt ambigua, i per a decidir
això mos tindrem de posar d'acord amb la línia
marítima terrestre, que en estos moments està en
regressió, potser, és efectiu, pel canvi climàtic,
però també per la mà de l'home, la mà de
l'home que té.
.
.
, en alguns casos, l'ampliació de
ports, doncs, suposa que la línia marítima terrestre
se'n vaja uns quants metres cap a dalt.

I hem de recordar que és vital per a la nostra
indústria turística, per al nostre benestar, una costa en
condicions, i hem de recordar que n'hi han estudis de la universitat
politècnica molt avançats que aposten per una
regeneració sostenible de les costes, una ampliació de les
costes.
.
.
L'única cosa que falta és la voluntat
política per a posar els diners on cal.
Els he de dir que des del
bloc hem presentat esmenes als pressupostos generals de l'estat per a
regenerar les costes que en gran mesura patixen una greu erosió.

Mosatros, el que estem diguent amb esta
proposició no de llei, i hui em congratule que haja estat acceptada
per tots els grups, és que hem de ser competents i volem ser
competents de la mateixa que són competents la comunitat
autònoma de Catalunya en l'ordenació i la gestió
del nostre litoral, incloent-hi el domini públic marítim i
incloent-hi el que són els expedients per a delimitar
l'aplicació de la llei, per a fer una aplicació
més justa, més correcta, menys arbitrària, no
retroactiva i tenint en compte l'especificitat del nostre litoral.
Crec que és un pas en la bona direcció i que els nostres
conciutadans agrairan.

Hem de recordar que este és un tema que afecta
moltíssima gent, no és un tema que afecta un
col·lectiu xicotet, sinó que des del sud del nostre
país, en els arenals d'Elx, o a Nules, o en la platja de
l'Almardà de Sagunt, o el sector 5 de la platja d'Oliva,
i per això mos hem permés portar a iniciativa del nostre grup
municipal, del Bloc, i amb un consens dels grups representats en
l'Ajuntament d'Oliva, que han al·legat contra
l'expedient un poc irracional que se'ls ha transmés,
doncs, mosatros ens hem permés portar açò ací,
a les Corts Valencianes, i donar este pas en la bona direcció.

Vull dir que hui és un bon dia, és un
dia correcte, és un dia que ens indica que hem de continuar
progressant tots junts per defendre els nostres interessos, per defendre el
medi ambient, per defendre la irracionalitat en l'aplicació de
les lleis i per a defendre les nostres costes.
Crec que seria bo que en un
futur, senyor Maluenda, mos puguérem posar d'acord en altres
iniciatives per a aconseguir la delimitació del domini públic
marítim i evitar, en la mesura que siga possible,
l'aplicació irracional de la llei de costes, una llei que
mosatros entenem que pot ser positiva, però que
l'aplicació de la llei s'ha de fer d'una manera
correcta i no arbitrària, com estem veient en estos moments.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per part del Grup Socialista, té la paraula el
senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyora presidenta.

Senyories.

És cert que l'aplicació de la llei
de costes de 1988, especialment d'aquells aspectes que fan
referència a les delimitacions del domini públic
marítim terrestre, està generant inquietuds i
preocupació entre molts propietaris de menudes vivendes, moltes
d'elles en la costa de la Comunitat Valenciana i de
construcció, a més, anterior a l'entrada en vigor
d'esta llei.

La nostra visió del tema, la visió del
Grup Socialista és que cal un esforç
d'interlocució entre propietaris i Ministeri de Medi Ambient
que permeta una aplicació de la llei d'acord, si és
possible, amb els afectats i tenint en compte les especificitats que hi
concorren.

Si se'm permet, senyories, este és un cas
clar, al meu parer, dels que cal buscar el cor, el sentiment de la norma
legal, el qual hauria d'estar present a l'hora de la seua
aplicació.
Hem presentat una esmena conjunta dels tres grups, i el
Partit Socialista, lògicament, en la mesura en què és
conjunta, i ens congratulem també que hàgem arribat a este
acord, votarem a favor que esta cambra inste el Consell a demanar la
reunió de la Comissió Mixta Estat-Comunitat Valenciana per a
abordar les transferències de competències establertes en
l'Estatut d'autonomia; votarem a favor que esta cambra inste el
Consell a negociar al si de la comissió mixta també el
traspàs prioritari d'aquelles competències que en
matèria d'ordenació i gestió del litoral
estiguen contemplades en el nostre Estatut, en concret, en l'article
49 de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana;
però també des d'ací exigim al Consell, i al
senyor Camps que, al temps que negocia transferències noves en esta
matèria, execute les que li són pròpies, com és
l'aprovació definitiva del pla d'acció
territorial del litoral, que cal recordar que està en la llei
d'ordenació del territori de l'any 2004 i, per tant, fa
quatre anys, i eixe pla d'ordenació del litoral no s'ha
aprovat, ¿no?
I també, dos anys després de
l'entrada en vigor del present Estatut d'autonomia de la
Comunitat Valenciana, ho manava també la.
.
.
actuacions en
matèria d'ordenació del litoral en l'article.
.
.
,
com dia abans, l'article 49.

O, també, demanar-li i recordar-li al Partit
Popular i al senyor Camps que, a més d'al si de la
comissió mixta negociar aspectes competencials perquè ens
siguen transferits, i recordar-li que és competència seua el
pla d'acció territorial del litoral, recordar també al
senyor Camps que han d'executar el pla de costes de la Comunitat
Valenciana contemplat al pla d'infraestructures estratègiques
des de l'any 2004 i que hauria d'haver suposat unes inversions
de 470 milions d'euros, amb unes actuacions agrupades en tres eixos:
regeneració, defensa i manteniment de la costa, infraestructures per
a la millora de l'accessibilitat i l'ús públic de
la costa, i recuperació integral i adequació per al seu
ús del límit costaner, pla que hauria d'estar executat
en 2010 i que a dia de hui, acabant 2008 i a punt d'entrar en 2009
cal recordar que és un pla del qual tampoc res sabem.
Per tant,
sí a la comissió mixta per a negociar transferència de
competències en temes de costa a la Comunitat Valenciana,
però també l'exigència ferma, rotunda i
contundent al Partit Popular, al Consell i al senyor Camps, que execute
aquelles competències que li són pròpies i aquells
compromisos que ha pres davant d'esta cambra pel que fa a costes i
que fins al moment no n'ha executat absolutament cap.

I també, en el punt tercer de l'esmena
dels tres grups, apareix que, efectivament, en la LOT queda garantida la
participació ciutadana i dels ajuntaments afectats en la
tramitació dels plans d'ordenació del litoral.
A
nosaltres ens pareixia que la proposta punt 3 de la PNL de Compromís
era.
.
.
, que dia que Les Corts manifesten la seua voluntat que els municipis
del litoral puguen formar part dels òrgans decisoris sobre el
litoral valencià en el futur, ens pareixia que era un
compromís més ferm que que els ajuntaments afectats per la
delimitació del domini marítim terrestre pugueren tindre veu,
però, bé.
.
.
És a dir, hem pactat esta esmena conjunta
i l'única cosa que tenim de dir-li al Partit Popular és
que, efectivament, allò que diu la LOT respecte a la
presència dels ajuntaments, que ho faça complir i que no
faça el que està passant amb allò que reflectix
l'article 64 del nostre Estatut d'autonomia quan parla que els
ajuntaments.
.
.
ha d'haver una comissió mixta
ajuntaments-Federació Valenciana.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
de Municipis i Províncies, ha d'haver
un fons de cooperació municipal, que són competències
que estan en l'Estatut i són exclusives de La Generalitat, i
que el president Camps i el Partit Popular no estan executant.

Per tant, sí a negociar transparència de
temes que competixen als ajuntaments, però que el Partit Popular
execute aquelles competències que li són pròpies i que
no està exercint.

Res més, moltes gràcies i, per altra
banda, felicitar-me també de l'acord al qual ha aplegat esta (inintel·ligible) .
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.
(Aplaudiments)

Por parte del Partido Popular tiene la palabra el
ilustre diputado señor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Decía Bertrand Russell, señor
Torró, amigo Torró, que los científicos eran unas
personas capaces de hacer posible lo imposible, y habían algunos
políticos que eran capaces de hacer lo posible imposible.
No se nos
sitúen en ese lado, den un paso hacia adelante.

Hoy es un día que, yo, particularmente,
después de una negociación ardua, ayer, con dos grupos
políticos, como es Izquierda Unida y el PSOE, creo que he llegado a
la conclusión de que es capaz de hacer salir.
.
.
los grupos.
.
.
-sí, sí.
Sí, señor Morera- bueno,
pues la negociación que ayer tuvimos, como grupo, yo creo que somos
capaces, al final, de hacer posible algunas cosas que parecen imposibles.
Dicho en el argot de mi tierra, de alguna forma sería decir la frase
esa de que los naranjos no echan transistores, sino naranjas.
Y nosotros
estamos aquí para darles soluciones y garantizar los derechos de
todos los valencianos, y de hacer posible cada vez que se enriquezca mucho
más nuestro Estatuto de autonomía, ensanchando, de alguna
forma, las libertades personales y las libertades de todos y cada uno de
nuestros convecinos.

Presentó el Grupo Compromís una
propuesta de resolución a una PNL en la cual el componente principal
de la misma estaba ya asumido por nuestro Estatuto de autonomía.
Creo que es un paso adelante el que hayamos podido -como he
dicho- consensuar de alguna manera una propuesta de resolución
para dar solución a lo que hasta ahora parecía que no la
tenía.

Yo espero que, en su momento, el Bloc, ¿eh?
,
que decía en su intervención final -su
representante- que quisiera llegar a más acuerdos, salga, de
lo que alguna vez describí en esta tribuna, del fango de lo oscuro,
de lo antiguo, y dé el paso de pasar a lo bonito que son las
oportunidades, a lo bonito que es ensanchar entre todos las leyes que nos
hemos dado.

Miren, el señor Morera decía que ha
tenido un pequeño lapsus, ¿eh?
Al final, yo espero que estas
cosas también se corrijan.
Usted decía: «El sur de la
comunidad, los arenales de Elche.
» Pues, mire usted, el sur de la
comunidad son los arenales, pero los del Pilar de la Horadada.
No nos
quedemos en Guardamar, quedémonos donde tenemos que llegar.

Señor Signes, usted le exige al señor
Camps que termine algo que ya está en marcha por parte del gobierno,
que es el plan de acción del territorial.
Pero en cambio,
señor Signes, lo está exigiendo usted sabiendo que hay algo
que no está ni tan siquiera en marcha, por parte del señor
Zapatero, y que debería estar ya en marcha, que es la
restauración de la fachada litoral, puesto que hasta que no tengamos
la restauración de la fachada litoral no podremos dar soluciones a
los problemas que ahora mismo sufren vecinos nuestros en Almazora, en
Oliva, en Guardamar o en Pego.

Esa es la cuestión.
Hagamos la
delimitación.
Hagan la inversión que tienen que acometer, que
saben que tienen comprometida, que no es algo que están ya
trabajando, que es que no se han puesto, es que la inactividad del
señor Zapatero está llevando a perder derechos a muchos
vecinos valencianos -de los cuales, parece ser, hoy nos
acompañan algunos, porque he oído unas palmas, hace un rato,
cuando terminaba la intervención del señor Morera.

De todas formas, miren ustedes, la garantía
más sincera, la garantía más clara que nosotros
podemos tener hoy como valencianos es el gobierno que mantiene el PP en La
Generalitat y el Estatuto que nos hemos dado todos.
Y esta será una
garantía sincera en la defensa de los intereses de todos los vecinos
de esta comunidad, y estará siempre, por supuesto, siempre que
esté.
.
.
, por lo menos mientras gobierne mi grupo, gobierne el
gobierno de don Francisco Camps, estará siempre del lado de
ensanchar cada vez más nuestro autogobierno y enriquecer los
derechos de los vecinos de esta comunidad.

Hoy el mejor garante de todo lo dicho es nuestro
Estatuto -como les decía- y la defensa de él que
hace, día a día, el gobierno del presidente Camps y el grupo
en el cual yo me siento.
Bienvenidos al club si esa defensa se extiende
tanto al Grupo Socialista como al grupo del Bloc.

Muchas gracias y espero que esto, como usted
decía, se vuelva a repetir en reiteradas veces.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la política general de
la conselleria en matèria de carreteres, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 23.
775, BOC número 110)

La senyora presidenta:

Y ahora vamos a pasar al siguiente punto:
«Moció subsegüent a la interpel·lació al
conseller d'Infraestructures i Transport sobre la política
general de la conselleria en matèria de carreteres, presentada pel
Grup Parlamentari Socialista.
»

Per a la seua presentació i defensa té
la paraula, per part del Grup Socialista, el senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Decían hace un minuto, desde esta misma
tribuna, estaban hablando de la inactividad del señor Zapatero.

La inactividad del señor Zapatero en esta
moción sobre carreteras, que vamos a presentar, significó que
en el año 2007 el Ministerio de Fomento incrementó la
inversión en infraestructuras en la Comunidad Valenciana el 227%,
mientras que el Consell la bajaba el 2%.
Eso es un informe de la
Cámara de Contratistas, la Cámara de Contratistas de la
Comunidad Valenciana.

La inactividad del señor Zapatero significa
también infraestructuras que según SEOPAN, que tampoco es
sospechosa de estar ahí, en un gabinete del ministerio, el Consell
durante este año, lo que llevamos de año, ha bajado sus
inversiones un 48%, mientras que el estado las ha subido un 8%.

Y la inactividad del señor Zapatero,
seguramente, es responsable de que los presupuestos de carreteras de la
Comunidad Valenciana para el año 2009 bajen un 15,21%, mientras que
los del estado suben en la misma proporción.

Y seguramente es responsable, la inactividad del
señor Zapatero, de que las inversiones reales en carreteras para
2009 de la Generalitat valenciana bajen un 18,82% y las transferencias de
capital bajen un 26,94%.

¡Qué le vamos a hacer!
Una cosa es la
realidad y otra cosa son los inventos del Partido Popular, que a veces,
señorías, la verdad sea dicha, se imponen sobre la realidad.
Pero que creo que en estas tribunas tenemos la obligación de poner a
cada cual en su sitio.

Señora presidenta, señorías, ante
esta cámara presentamos la moción subsiguiente a nuestra
interpelación al conseller de Infraestructuras y Transporte sobre política
general de carreteras.
Y esta moción se resume,
señorías, en dos palabras: planificación e
inversiones.

En primer lugar, exigimos que el Consell mejore
sensiblemente la planificación de carreteras de la Generalitat
valenciana, para lo que es necesario que elabore y apruebe, cuanto antes,
un tercer plan de carreteras.
Y eso es lo que pedimos en el primer punto.

Y en segundo lugar, queremos que el Consell se
sitúe frente al espejo de sus incumplimientos y de sus faltas de
inversión, y le exigimos que rectifique pidiéndole que las
actuaciones que ha prometido, tanto en el Protocolo de carreteras como en
el Plan de infraestructuras estratégicas de la Comunidad Valenciana
2004-2010, las que él ha prometido, que las cumpla.

En primer lugar, señorías, por Decreto
del 6 de febrero de 1995, del gobierno valenciano, el Consell aprobó
el II Plan de carreteras, que es con el que parece que vivimos
todavía, actualmente, aunque las actuaciones estén bastante
fuera ya de ese plan; encomendó a la Conselleria de Obras
Públicas que trabajara en un escenario de ocho años, de cara
a la ejecución del mismo.
La realidad, señorías, es
que han pasado trece años, el II Plan de carreteras hace tiempo que
ya quedó obsoleto en cuanto a sus actuaciones.
Sin embargo, el
Consell no ha elaborado un nuevo plan de carreteras.

Desde el Grupo Socialista hemos exigido al Consell,
una y otra vez, en estas Corts, que elabore y que apruebe dicho plan, y le
hemos recordado constantemente la propia Ley de carreteras de la Comunidad
Valenciana, que dice: «La ordenación del sistema viario se
realizará mediante el Plan de carreteras de la Comunidad Valenciana,
en el que se recojan los objetivos a alcanzar dentro del plazo de vigencia
del plan, en relación con la política territorial de La
Generalitat.
El Plan de carreteras -continúa diciendo,
señorías- tendrá la naturaleza de plan de
acción territorial de carácter sectorial de los previstos en
el artículo 13 de la Ley de ordenación.
.
.
-etcétera, etcétera- y el Plan de carreteras se
aprobará por decreto del Consell de la Generalitat
valenciana.
»

Esta mañana, señorías.
.
.
El
último Consell de Joan Lerma cumplió la ley; aprobó el
primer plan, lo cumplió; aprobó el II Plan de carreteras en
1995, que debería de haber quedado cumplido en el entorno del 2003.
Esperábamos todos que el Consell presidido por el señor Camps
elaboraría y aprobaría el tercer plan de carreteras en la
anterior legislatura.
Así lo anunció, además, el conseller de Infraestructuras
y Transportes, señor García Antón, en esta
cámara, en una intervención, en septiembre del 2003, con
estas palabras, decía así: «Este II Plan de carreteras
ha sido un instrumento que ha orientado la mayor parte de las actuaciones
de La Generalitat en materia de carreteras durante las dos últimas
legislaturas.
A estas alturas estamos llegando ya al momento de cierre de
este plan, porque su horizonte está prácticamente agotado.
Por eso una de las principales propuestas de la Conselleria de
Infraestructuras y Transporte, en este tema de carreteras, ¡y para
esta legislatura 2003!
, es la elaboración y aprobación de un
tercer plan de carreteras de la Comunidad Valenciana.
»

Todo ha quedado en aguas de borrajas, en palabras.
Mientras tanto el Consell, eso sí, cada día promete nuevas
carreteras y nuevas autopistas, mientras que es incapaz de poner sobre la
mesa el documento de planificación al que la ley valenciana le
obliga.

Pues yo quiero recordarle al Consell una obviedad,
quiero recordarle que está sometido al imperio de la ley y que todos
y cada uno de los artículos de la ley de carreteras son ley, todos
aquellos que obligan a los ciudadanos, pero también todos aquellos
que obligan a la administración, tanto aquellos cuyo incumplimiento
lleva aparejada una consecuencia jurídica sancionadora, como
aquellos que no contengan normas de sanción; es que las normas sin
sanción también obligan.
La administración es la
primera que está sometida a la ley y al derecho.
Esto es obvio, pero
parece que el Consell hace oídos sordos.

Por consiguiente, lo que pedimos al Consell en el
primer punto de esta moción es planificación, que cumpla la
Ley de carreteras de la Comunidad Valenciana, que apruebe cuanto antes el
tercer plan de carreteras de la Comunidad Valenciana, que planifique el
sistema de comunicaciones viarias de nuestro territorio de acuerdo con
nuestra ley, no de acuerdo con sus ocurrencias, por muy buenas que fueran
esas ocurrencias -que no lo suelen ser- y que cumpla con las
exigencias de información pública y de declaración de
impacto ambiental a que le obliga su propia legislación.

La mejora y modernización de nuestra red de
carreteras, para que cada día sea más completa, más
eficiente, más sostenible y más segura es una de las
principales responsabilidades del Consell frente a los ciudadanos.
Sin
planificación y sin inversiones no se puede conseguir este objetivo.
Son los dos términos de ese binomio.

Pues bien, señorías, este Consell tiene
dos puntos débiles: falta de planificación y falta de
inversiones.

En el segundo punto, en lo que a inversiones se
refiere, pedimos, en nuestra moción, a estas Corts que insten al
Consell a licitar, con la mayor celeridad, las actuaciones comprometidas en
el protocolo de carreteras 2005-2010, firmado con el Ministerio de Fomento
el 11 de abril de 2005.
Y le citamos un listado, que lo tienen sus
señorías recogido.

Yo simplemente voy a leer algunas de ellas, pero es un
listado de 23 actuaciones que el Consell debería haber ejecutado
-por lo menos tener licitadas-, pero que no las tienen, tales
como la autovía CV-50, por ejemplo; el distribuidor comarcal norte;
conexión con la ronda norte de Valencia; la duplicación de la
carretera Sueca-Les Palmeres; la ronda noreste de Sueca; la autovía
L'Olleria-Gandía CV-60 desde Terrateig a L'Olleria y el
otro tramo hasta Gandia desde Palma, de la que hablábamos ayer; el
acceso norte al puerto de Valencia, que le corresponde también
porque así lo afirmaba el Consell -el estado se hizo cargo de
otras cuestiones-; o la ampliación de la carretera CV-81 de
Alicante, en el tramo Villena-Muro, -la ampliación, nosotros
no presuponemos cómo va a ser el proyecto final; si no nos gusta,
porque tenga afecciones ambientales, así lo expondremos en las
alegaciones, pero sí que queremos que se mejore, porque es una
carretera que necesita mejoras-; el eje del Vinalopó en el
tramo Elda-Aspe; la autovía Novelda-Agost-Alicante; terminar la
vía parque de Alicante; la autovía Elx-Santa Pola; el eje
Orihuela-Guardamar del Segura; o la ronda de Crevillente; o ronda sudoeste
de San Miguel de Salinas; o en Castellón, la mejora de la seguridad
vial CV-12 Ares-Morella; o la mejora de la seguridad vial de la CV-141,
acceso a Peñíscola; o la duplicación de la CV-17,
acceso sur de Castellón; o la duplicación de la CV-222,
carretera entre Betxí y Alquerías del Niño Perdido; o
la duplicación de la carretera Burriana-Villareal; o el nuevo eje
Onda-Villarreal.

En total, 23 actuaciones, todas ellas contenidas en el
protocolo de carreteras, todas ellas de responsabilidad de la Generalitat
valenciana, todas ellas llevan encima la firma del presidente Camps,
comprometiéndose y responsabilizándose a ejecutarlas dentro
del plazo 2004-2010, pero sabemos que eso ya no es posible.
Lo sabemos
porque el Consell se ha dormido en los años de vacas gordas y, por
eso simplemente, hemos pedido que se ejecuten estas obras con las mayor
celeridad.

Señorías, nosotros instamos al Consell a
que, al igual que está haciendo el gobierno de Zapatero en
España o que ha propuesto el gobierno francés o los gobiernos
europeos o el propio Obama en Estados Unidos como receta para afrontar la
crisis, que este gobierno de la Generalitat valenciana, -no se
ría usted, señor Maluenda, que le toca a usted, aunque le
haga gracia, le toca a usted porque usted sostiene al gobierno- que
al igual que ellos haga un esfuerzo de inversiones.

Mire, un conocido diario decía hoy que las
empresas de construcciones están bastante disgustadas con la
Generalitat valenciana porque no licita en obra pública.
Por tanto,
no se ría usted.
Es necesario que realice un esfuerzo en
inversiones, en infraestructuras productivas de mejora de nuestras
comunicaciones, que también mejorarán nuestra
economía, nuestra competitividad y mejorarán el empleo.

Por el camino que llevan ustedes, no va a mejorar ni
la competitividad, ni el empleo dentro de esta comunidad, ni, por supuesto,
las comunicaciones, porque no hacen más que congelar y bajar
después los presupuestos.

Es importante para este Grupo Socialista que el sector
público tire de la economía en estos momentos de crisis
mundial, que también nos afecta en la Comunidad Valenciana y,
además, de un modo muy especial por la crisis de la
construcción y porque la obra pública de carreteras
vendría a socorrer a un sector y a dar empleo a un sector que es el
más castigado por esta crisis en esta Comunidad Valenciana, que es
el sector de la construcción.

Por tanto, nuestra moción se dirige a que estas
Corts insten al Consell a hacer algo tan simple como cumplir los acuerdos
firmados y urgirle a licitar las obras comprometidas.

Yo entiendo que produce vértigo comprobar en
qué han quedado los capítulos de inversiones de la
Conselleria de Infraestructuras y Transporte y ese es el auténtico
problema.

Pero miren ustedes, en este mismo presupuesto del
año 2009, mientras que Radiotelevisión Valenciana acumula
unas deudas bancarias de 1.
120 millones de euros, mientras que la Sociedad
de Proyectos Temáticos acumula unas deudas de 578 millones de euros
y la Ciudad de las Artes y las Ciencias de 750 millones de euros, mientras
que eso sucede, el presupuesto de carreteras de La Generalitat, ya hemos
dicho que va a sufrir en 2009 la mayor bajada de su historia.

Sólo hay 124 millones para nuevas
infraestructuras de carreteras, de los que casi la mitad, 50 millones, son
para pagar atrasos.

Nuestra moción habría de llevar al
Consell a elaborar un plan especial de dinamización e
inversión en el sector de la obra pública valenciana y a
buscar los recursos para financiarlos.

Esto es en suma, señorías, nuestra
moción.
Pedimos que las actuaciones se realicen con la mayor
celeridad y en el caso de las actuaciones comprometidas en el PIE, que se
realicen dentro de los plazos previstos en el PIE.

El PIE, la verdad es que no lo ha aprobado nadie, pero
es el plan que sustenta el Consell y que presentó a bombo y platillo
el señor Camps en el año 2004, para dirigir todas las
infraestructuras que se iban a realizar hasta el año 2010, y tiene
una planificación de carreteras incumplida, en lo que son las
grandes obras, en un 80%.

Y el protocolo de carreteras -y termino,
señorías- fue firmado por el señor Camps y por
la ministra de Fomento para cumplirlo también entre 2004 y 2010.
Pues que se cumplan, porque  además pensamos que es el momento
en que ha de realizarse.

Muchas gracias, presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Godoy.

Para fijación de posición, señor
Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, esta moció que presenta el diputat
Godoy, jo crec que és un capítol més en la batalla
entre Partit Popular i Partit Socialista, en la batalla del victimisme versus el cert triomfalisme;
el victimisme del Partit Popular, que diu que tots els mals que li passen
al País Valencià vénen de Madrid, vénen del
govern central, i eixe cert triomfalisme que desplega el Partit Socialista,
quan s'entesta en demostrar que el govern central és
l'únic que aposta per la inversió i és
l'únic que pretén rescatar-nos.

Totes les dues posicions són parcialment certes
i, per tant, això vol dir que ni una cosa ni l'altra.
Però com ací no podem fer debats matisats, caldrà
entrar un poquet més en el fons de la qüestió.

Compartim una part de l'esperit de la proposta.
La Generalitat incomplix sistemàticament els seus compromisos i no
complix, encara menys, amb els que adquirix amb altres administracions, en
este cas, amb el govern central.
I és ben fàcil
d'entendre.
No hi ha recursos suficients i, a més, en el cas
dels incompliments dels compromisos adquirits amb altres administracions
-en este cas, el govern central-, alimenta el victimisme envers
això.

Pel que fa a la lletra de la moció, estem
d'acord amb la primera part de la planificació, però
tenim problemes en les qüestions referides amb els criteris i
això fa que puguem discutir molt sobretot sobre el segon punt.

En algunes intervencions -estem
d'acord- son necessàries, però en les altres,
entenem que Partit Popular i Partit Socialista compartixen una sèrie
de qüestions que nosaltres no estem d'acord.

Amb una aposta, fonamentalment, per la
inversió, prioritària en carreteres, a costa del ferrocarril
i, en aquest cas, en el cas del ferrocarril, per l'AVE enfront del
ferrocarril convencional, el que estem fent és fomentar una
mobilitat insostenible i agreujar de forma molt important el canvi
climàtic, com demostren totes les aproximacions al respecte.

Bé, en tota la relació d'obres, hi
ha exemples d'obres -a més del que estem parlant en
termes generals- poc útils, és a dir, una
relació cost-benefici, cost econòmic, ambiental, benefici
social i econòmic desproporcionat i un elevadíssim cost
d'oportunitat.

Tres exemples, un per província, crec que seran
suficients: l'accés nord al port de València,
caríssim, amb una dubtosa rendibilitat i que -és
curiós- es pot fer una autopista per a entrar al port de
València, però, en canvi, hi ha problemes per a fer
ferrocarrils -no entenem per què-; la duplicació
de la carretera Borriana-Vila-real, quan l'alliberament de
l'AP-7 -que ja seria hora- faria completament
inútil aquesta obra; o, per posar un altre exemple, la nova autovia
Novelda-Agost-Alacant, paral·lela a una autovia que ja existix
-bé, és un desastre perquè està molt mal
feta, però ja existix- i valdria la pena plantejar-se si val
la pena arreglar-ne una i no gastar-se diners.

Estem d'acord que cal invertir contra la crisi,
però cal vore quina inversió.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Por parte del Grupo Compromís, tiene la palabra
el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor Godoy, indubtablement anem a parlar
perquè estem parcialment, parcialment d'acord amb el que
s'ha exposat, sobretot en alguns punts.

Indubtablement, estem d'acord que
s'elabore i aprove amb la màxima prioritat el tercer pla de
carreteres de la Comunidad Valenciana.
En eixe aspecte, no tenim un
problema determinat, sobretot perquè vostés -hem estat
mirant des de l'any 2004- han presentat ja múltiples
iniciatives que no han anat endavant i sí tenim, realment,
necessitat.

Esta bé i, per tant, així, en abstracte,
estarem d'acord que cal definir un tercer pla de carreteres, sobretot
també atenent que el segon que es va fer tenia un període de
vigència que acabava el 2003 i que, en este moment, està fora
de termini ja.

Per tant, tot allò que no s'ha realitzat
ahí dins queda pendent, però caldria ja, com dèiem,
fer (inintel·ligible) .
.
.

Però a mi.
.
.
, és en el segon punt on
trobem diferències, on trobem diferències importants,
sobretot perquè a mi m'agrada parlar de les obres, quan parlem
de les obres, una a una, que és com podem fixar una posició
exacta.
Perquè quan se fa en un paquet, haurem de començar a
diferenciar aquelles amb les quals estem d'acord i aquelles amb les
quals estem amb un total desacord o aquelles altres en què
estaríem d'acord quan definiríem el projecte determinat
i sabérem per on van.

Eixe és el problema.
Eixe és el
problema, perquè és un problema, ací, de saber
posicions una a una.
Sobretot, a mi m'interessa perquè no
caiguem en problemes.
.
.
Això, li ho vaig dir ja quan parlàrem
de línia de rodalies entre Castelló i Vinaròs,
perquè, entre altres coses, vaig parlar de responsabilitat, vaig
parlar de responsabilitat davant de la gent, i la responsabilitat que
ací se va tindre, tinc de dir que després en el Senat no
s'ha tingut, ni la responsabilitat que requeria amb el País
Valencià, a qui se suposa que els nostres senadors, siguen del color
que siguen, representen, ¿eh?
, i, per tant, la seua postura, que va
canviar.
.
.
, perdó, no la seua postura, la postura del seu partit,
disculpe'm l'error, en la votació negativa sobre eixe
servei de rodalies entre Vinaròs i Castelló,
lògicament, hem de reprovar-la, i aixina ho dic.

Per tant, a mi m'agrada, com dia, parlar un a
un, dels termes, perquè hi hauran termes que estarem d'acord,
no li posarem cap problema a la CV-50 el tram de l'A-3 a
Alcúdia, ni la nova connexió de la V-30 i l'A-3,
¿eh?
, ni la connexió de la CV-50 amb el corredor litoral,
¿eh?
, ni la ronda nord-est de Sueca, no li posarem cap problema
ahí, però, per exemple, sí que li passarem algun
problema, si mos fa una definició en abstracte del distribuïdor
comarcal nord, connexió amb la ronda nord de València:
¿per a on?
, ¿com?
, ¿a qui afecta?
, ¿com
afectarà els propietaris?
, ¿com afectarà espais
determinats?
.
.
.
Això no ho tenen definit, i ahí podem
parlar.
.
.
Parlem d'eixe, definim i parlarem.

Com també de l'accés nord al port
de València.
També volem concretar més això,
tenim de discutir sobre eixe tema.
O també, sobretot,
l'ampliació de la carretera CV-81, del tram entre Villena i
Muro, ¿eh?
, una carretera que afecta la serra de Mariola, una
carretera que tal com l'entenem, que vostés ja s'han
definit, no anem a estar d'acord i, per tant, estem en diverses.
.
.
Per això dia.
.
.
, és molt important que parlem una a una i no
que parlem en un paquet global, perquè, aleshores, les postures.
.
.
,
mos trobarem que, al final, l'única eficàcia que
tindrà este debat és, una vegada més,
l'enfrontament entre el que és el govern de l'estat, per
un costat, aquells que representen el govern de l'estat o que es
creuen representants del govern de l'estat, que crec que és
una equivocació per part seua, perquè ací representem
els valencians, i aquells que representen el govern de La Generalitat, i,
aleshores, al final jo crec que, si ho enfoquem aixina, la solució
serà que eixirem d'ací exactament igual,
¡exactament igual, senyories!
, que hem entrat, sense prendre cap
decisió, quan tots estem d'acord, i pense que (ininte­l·ligible).
.
.
,
que hi ha una necessitat d'actuacions en les carreteres valencianes,
globalment considerat, ¿eh?

Però, ja l'hi dic, no pense que siga
convenient que la Valleta d'Agres la condemnem a desaparéixer,
no crec que siga necessari afectar la serra de Mariola, ¿eh?
, no
crec que siga massa necessari, quan no hi ha una demanda popular, si parlem
d'una carretera en concret, quan la comunicació amb
l'Alcoià i el Comtat ja està garantida a través
de l'autovia central.
Per tant, sí que tindríem de
parlar, i a la millor jo no estic en total possessió de la veritat,
que no és aixina, però sí que cal parlar dels
projectes, però no.
.
.
, si vosté mos planteja d'esta
manera global, lògicament, per molt que siga.
.
.
, que vosté
diga que és el pla de carreteres 2005-2010 firmat amb el Ministeri
de Foment i que ja consten, entre altres, eixes, doncs, bé,
nosaltres no podem donar-li el nostre recolzament, perquè hi han
carreteres que afecten negativament aspectes mediambientals o aspectes com
puguen ser del que és l'Horta i, per tant, no anem a estar
d'acord.

Jo li anuncie que tindrem una abstenció
respectuosa, per estar d'acord amb eixe aspecte global que sí
que pensem que fa falta, però no anem a votar-lo a favor,
perquè hi han mesures que vostés proposen amb les quals
nosaltres no estem d'acord i, per tant, en eixa situació anem
a marcar no donar-li la raó ni llevar-li-la, perquè en el
global sí que estem d'acord.
I eixa és la nostra
postura.

Però també li diré que al marge,
quan parlem de carreteres, a mi m'agradaria parlar d'altres
carreteres també, de què vostés no parlen, sobretot,
doncs, mire, vostés no parlen d'unes, però jo
parlaré de la nacional 340, la possible duplicació de la
nacional 340, sobretot del pas per Castelló, a on hi ha,
allí, tot un verdader problema i voldria saber exactament com anem a
afrontar això.

Voldria parlar, i ho hem parlat, però quan
parlem de carreteres cal parlar de l'alliberament de l'AP-7,
quan estem parlant de creació de noves carreteres, sobretot que van
a afectar el territori de la costa, a vore si realment fa falta o el que
faria falta és prendre una decisió ja unànime de cara
a l'alliberament de l'AP-7.
Podíem parlar de
l'A-7, paral·lela a la.
.
.
, el que seria l'autovia de
l'interior de Castelló, l'autovia de la Plana.
.
.
¿Com anem.
.
.
?
, ¿anem a donar-li força a eixa autovia o
no?

Podem parlar de la nacional 232 de Vinaròs a
Vitòria, a on, si ens adormim, no solament ja perquè anem
molt retardats ahí, no és suficient, no és suficient,
en la comunicació, la millora que s'està fent.
.
.
Recordem que des d'Aragó ja s'està parlant de la
creació de l'autovia, importantíssima,
importantíssima per a Castelló pel que significarà
unir tot el nord, el nord directament.
.
.
Sapiguem que des de Catalunya
sí que s'està treballant perquè hi haja una
derivació des d'Alcanyís a la costa de Tarragona, a
Cambrils, ¿eh?

Per tant, ahí ens estem adormint, són
carreteres importantíssimes, no només turísticament o
d'això, també seria important unir el port de
Vinaròs, ¿eh?
, i el port de Castelló a través
d'ella, amb tota la zona industrial de Saragossa.

Vull dir, parlem de carreteres en global, parlem de
carreteres una a una.
.
.
Si parlem en global, tindríem de posar-ne
moltes més carreteres, al marge, estiguen o no estiguen, estiguen o
no estiguen dins del protocol de carreteres, si anem a parlar de
carreteres, parlem-ne de totes o parlem-ne una a una, definim els
avantatges que puguen tindre, definim els problemes, definim els
inconvenients, i aleshores, al final, en funció d'això,
decidim.

Indubtablement, la meua postura va orientada a una
cosa.
Jo pense que la moció, no la seua, sinó una
moció sobre carreteres, o una moció ja global.
.
.
,
perquè este debat el tenim en massa punts, este debat
d'enfrontament entre el govern de Madrid i el govern de La
Generalitat, un debat que només porta a no menejar-nos mai del lloc
a on estem, la moció podríem fer-la amb dos punts.
Un primer
punt que diguera, instem el govern central que assumixca totes les seues
competències en carreteres, en este cas, que (ininte­l·ligible) .
.
.
,
i actue amb celeritat davant d'elles; i, el segon punt, instem el
govern de La Generalitat que assumixca també totes les seues
competències sense cap excusa, ¿eh?
, projecte, dote
econòmicament els projectes, realitze els projectes, els traga a
concurs i els execute.
Aixina avançaríem.

Però sempre que plantegem una dinàmica
d'una contra uns altres, tu no fas res, jo no faig res, els que no
fem res, ¿sap qui són?
, (veus) ¡tots!
, ¡ningú fem res en este
moment!
I en això és en el que no anem a estar d'acord
en cap moment.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
.
.
, señor Morera.
.
.
Pañella.
.
.

Vamos a ver, por parte del Grupo Parlamentario
Popular, tiene la palabra el ilustre diputado señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories, la moció que ha defensat el senyor
Godoy engloba tres qüestions que ja han segut tractades en diverses
ocasions en estes Corts.
Una és elaborar i aprovar el tercer pla de
carreteres de la Comunitat Valenciana.
.
.
Insistix una volta més el
senyor Godoy que se té d'aprovar el tercer pla de carreteres.
En segon lloc, licitar la major celeritat de les actuacions arreplegades en
el protocol de carreteres signat amb l'estat.
En tercer lloc,
executar dins dels termes del PIE les actuacions previstes en ell.

El primer aspecte a destacar és la
reiteració en el temps d'estes qüestions i el
pronunciament de la cambra sobre este mateixes qüestions.
Dóna
la sensació que el Grup Socialista no té idees en
matèria de carreteres, no té idees en matèria
d'infraestructures i una volta darrere d'altra està
insistint, insistint que discutim el mateix i que tornem a parlar del
mateix.

Pel que es referix al tercer pla de carreteres i en
allò referit a la present legislatura, hem d'assenyalar una
PNL, registre d'entrada 2.
332, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista, que ja va ser debatuda i rebutjada en la Comissió
d'Obres Públiques i Transports del dia 4 de desembre del 2007.
Quant al protocol de carreteres, va ser objecte d'una
compareixença en la Comissió d'Obres Públiques i
Transports de data 15 de maig del 2008.
Quant al PIE, cap assenyalar una
PNL, registre d'entrada 20.
377, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista, sobre finalització de les autovies i vies de gran
capacitat previstes en el PIE, que figurava en l'ordre del dia de la
Comissió d'Obres Públiques i Transports del passat dia
20 d'octubre del present any, i que va ser retirada el 16
d'octubre, quatre dies abans, possiblement perquè el senyor
Godoy era coneixedor del compliment que estava fent el Consell de
l'aplicació del PIE i el desenrotllament dels projectes que
contempla.

A més, els tres punts van ser objecte
d'una proposta de resolució específica, punt primer i
segon, presentada pel Grup Socialista al debat de política general
de setembre del 2008, proposta que va ser debatuda, una volta més, i
rebutjada pel ple el 24 de setembre per les Corts Valencianes.

Per tant, se tracta, una volta més, de temes
que.
.
.
, en l'argumentació, és sobradament coneguda per
tots i que no ha variat, donats els recents debats que hem fet sobre les
iniciatives parlamentàries que hem mencionat.
En este sentit, a
continuació, vullguera fer una síntesi argumentativa sobre
els tres punts.

El pla de carreteres.
Existix un marc de
planificació de les rets viàries, les xarxes viàries
de la Comunitat Valenciana.
Des del punt de vista del contingut normatiu
seguix vigent el segon pla de carreteres.
Des del punt de vista de les
actuacions, el marc de planificació el constituïx el PIE
2004-2010, un document conegut públicament i debatut en diverses
ocasions en estes Corts.

Així mateix, el protocol del 2005
Generalitat-estat, és un marc conjunt d'actuacions en
matèria de carreteres que obliga les dos parts.
Mentres el segon pla
de carreteres arreplegava, pel que es referix a la xarxa viària de
l'estat a la Comunitat Valenciana, una planificació merament
indicativa, ja que La Generalitat no pot vincular l'estat, el
protocol obliga l'estat a executar una sèrie
d'actuacions concretes en la seua xarxa viària al pas per la
Comunitat Valenciana.
El problema és que el ministeri va molt
retardat en el compliment dels seus propis compromisos.
Allò que va
firmar, i al que se referia el senyor Godoy, és el ministeri qui no
està complint-ho.

A més, eixe marc planificador se concreta en
actuacions que tenen un reflex en els pressupostos de La Generalitat de
cada any, un document que aquí debatem, que aquí esmenem, que
aquí votem i que aquí, finalment, aprovem.
Una volta
més, fem eixe mateix debat.

Els pressupostos contemplen no sols les actuacions a
realitzar directament per La Generalitat, que estan en el capítol
VI, com saben les seues senyories, sinó també aquelles que
són objecte de conveni amb altres administracions titulars de les
vies, les diputacions, en uns casos, i alguns ajuntaments, i estan
arreplegats en el capítol VII dels pressupostos, tancant aixina tot
l'espectre d'administracions amb competències
viàries.

La no-existència formal d'un nou pla de
carreteres no significa que no se faça una programació
d'actuacions viàries per part de La Generalitat, o que haja
descendit el volum d'inversions de La Generalitat.
Tot el contrari.
Junt amb això anterior, és obvi que tots i cada un dels
projectes específics de carreteres de La Generalitat passen un
període d'informació pública, de consulta amb
els ajuntaments afectats i, quan és necessari, una declaració
d'impacte ambiental, conforme determina l'ordenament
jurídic.

Per tant, no hi ha dubte que en els projectes de
carreteres que s'executen, existix participació ciutadana,
participació de les administracions implicades i pronunciament de la
conselleria competent en matèria d'impacte.

En definitiva, l'actuació de la
Conselleria d'Infraestructures i Transport en matèria de
carreteres s'està desenrotllant dintre d'un marc de
planificació perfectament clar, definit, conegut i debatut en esta
cambra, amb un horitzó temporal fins al 2010.

El segon punt, licitació de les actuacions de
La Generalitat previstes en el protocol.
La conselleria ha acabat o
té en marxa actuacions per més de 720 milions d'euros,
cosa que representa un 65% de les quantitats que La Generalitat se va
comprometre a licitar fins l'any 2010.

La declaració sèptima del protocol diu
textualment: «El pressupost de licitacions de les obres que
corresponen a la Conselleria d'Infraestructures i Transports,
incloses en la declaració primera i que són
complementàries a les actuacions del Ministeri de Foment, no
superarà els 1.
100 milions d'euros en el període
comprés entre els anys 2005 i 2010, inclosos estos dos
anys.
»

Per tant, la conselleria està complint els seus
compromisos de licitació, ja que en tres anys i mig ha licitat dos
terceres parts de la quantitat que havia de licitar i quan encara queden
més de dos anys fins el 31 de desembre de 2010.

Per la seua part, la conselleria té clara la
voluntat de licitar totes les obres de protocol que estiguen en
disposició tècnica i administrativa de ser executades.

Execució del PIE.
En el Pla
d'infraestructures estratègiques de la Comunitat Valenciana
s'arrepleguen les principals propostes de La Generalitat per les
xarxes viàries valencianes a l'horitzó de
planificació 2005-2010.
La conselleria ve realitzant des de 2004 un
gran esforç tècnic i econòmic en les programes que
arrepleguen el PIE.

Però referint-nos sols a les vies d'alta
capacitat, des de 2004 La Generalitat ha posat en servici més de 100
kilòmetres d'autovies i de vies d'alta capacitat, tant
interurbanes com urbanes, de dos o més carrils per sentit, entre
elles: el nou eix viari Castelló-Benicàssim; l'autovia
de la Plana, tram Betxí-Borriol, segon calçada;
duplicació de la CV-18, Nules-Borriana; CV-50, variant nord de
Benaguasil; connexió distribuïdor sud en el bypass de Torrent;
duplicació ronda d'Albal; desdoblament de la carretera
Gombalda-Museros-Massamagrell; ronda de Museros-Albalat dels Sorells;
autovia CV tram Palma-Ròtova; autovia CV-60, tram
Ròtova-Terrateig; autovia Sax-Castalla; ronda sud-est de Novelda i
desdoblament Asp-Novelda; via Parque Alacant-Elx, tram
Elx-N-338-Torrellano; via Parque Alacant-Elx, tram avinguda
Dénia-Juan XXIII.

Quant a la present legislatura i fins al moment, La
Generalitat ha posat en servici 26 kilòmetres d'autovies i
vies d'alta capacitat, tant vies interurbanes com urbanes, de dos o
més carrils per sentit.
I són: desdoblament
Benicàssim-Castelló, rotonda de la Ratlla-antic ferrocarril;
la CV-35, autovia de Llíria; el tram A-7-la Pobla de Vallbona; tram
Llíria-Casinos; ronda nord de Xàtiva.

I estan en execució actuacions que afecten 28
kilòmetres d'autovies i vies d'alta capacitat:
l'autovia CV-10, tram la Pobla Tornesa-aeroport; duplicació de
la CV-10, Borriana-Almassora-Castelló; ronda nord de
València, Benimàmet-Ciutat Fallera; ronda nord Xàtiva,
CV-610; accés nord d'Alacant per l'avinguda de
Dénia; via parc Alacant, tram parc Lo Moran-Universitat.

Hi ha adjudicades també obres que afecten 51
kilòmetres: autovia CV-50, tram variant de Benaguasil; accés
nord al port de València; nova autovia CV-95, Orihuela-Torrevella.

Estan en licitació les actuacions de la CV-83,
accés sud d'Elda.
I finalment s'està treballant
en altres actuacions d'estes característiques, entre les quals
destaquen: CV-50, tram A-3-Chiva-l'Alcúdia.
CV-50,
A-7-l'Alcúdia, i la N-332-Sueca; CV-50, tram A-23 i CV-35,
projecte bàsic en redacció; CV-60, tram
l'Olleria-Terrateig; CV-60, tram Palma de Gandia-Beniflà;
CV-91, Orihuela-Guardamar; autovia Novelda-Agost-Alacant; CV-15, la Pobla
Tornesa-Vall d'Alba.

I jo entenc perfectament que el senyor Pañella
tinga problemes a l'hora de definir el seu vot en un totum revolutum que mos ha
presentat el senyor Godoy.
Jo entenc que ell tinga eixe problema
perquè hi ha projectes que subscriuen i altres que no.
Però
el meu grup no té cap problema, senyor Godoy.
El meu grup ho
té molt clar.
Ha de votar en contra de la seua moció per
distints motius, perquè vosté no reconeix
l'eficàcia i l'eficiència que el Consell
està duent a efecte en el compliment del protocol de carreteres
d'abril de 2005, i tampoc, i tampoc reconeix l'incompliment per
part del govern del senyor Rodríguez Zapatero, que una volta
més perjudica la Comunitat Valenciana a l'hora de definir les
seues inversions.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

I vosté tampoc ho
reconeix i, per tant, hem de votar-li en contra.

Res més, moltes gràcies.

Senyora presidenta, moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias,
señora presidenta.

Señorías.

El señor Maluenda nos demuestra sus
conocimientos de latín con el tótum revolútum que dice
que hay en la moción.
Ese tótum revolútum es
exactamente el listado firmado por el presidente Camps en el protocolo de
carreteras y es exactamente el listado puesto por ustedes en el PIE.
Que
usted califique aquí de tótum revolútum lo que hace el
ejecutivo, la verdad es que se lo tengo que interpretar con benevolencia.

Miren, yo sí que quería decirle una
cosa.
Yo creo que de todas las intervenciones que hemos escuchado hay un
acuerdo bastante general en que es necesario elaborar el tercer plan de
carreteras.
Es verdad que usted nos dice que en absoluto, que en absoluto,
que usted no está de acuerdo en que haya que elaborar el tercer plan
de carreteras, y nos da dos argumentos.
Es que normativamente ya tenemos el
segundo.
Muy bien, dentro de quince años, como está sin
elaborar seguiremos teniendo el segundo y dentro de un siglo
también; si está sin elaborar seguiremos teniendo el segundo.
Pero, claro, es que entre el segundo y ahora ha llovido mucho.
Es que el
segundo es de 1995.
Y yo creo que ha cambiado mucho nuestra comunidad, no
solamente en crecimiento demográfico, sino que ha cambiado
también su desarrollo económico, hay muchísimos
cambios.
Y, por tanto, tenemos también que tener un nuevo marco,
incluso normativo.

Pero es que además tiene una ley, que es la Ley
de carreteras de la Comunidad Valenciana.
Esa ley dice que elaboren ustedes
un plan de carreteras.
No, no, que vale el segundo normativamente.
Pues,
mire usted, no es de recibo.
Yo creo que esa respuesta no es de recibo.
Pero si tan claro tenían que el segundo valía normativamente,
cómo es posible que en septiembre de 2003, en esta misma tribuna, el
conseller de
Infraestructuras y Transportes se subiera para decir que era prioridad en
esa legislatura elaborar el tercer plan.
No sería tan bueno el
segundo normativamente.
Pues yo creo que en eso sí que hay un
consenso bastante generalizado y deberían pensarlo.

Me decían algunos, bueno, es que la
cuestión que plantean es que son todas las obras juntas.
Ciertamente
yo puedo comprender que eso me lo digan desde los bancos de aquellos que
están en la oposición, pero desde el propio grupo
parlamentario que sustenta la totalidad del PIE y la totalidad del
protocolo es que hay que tener mucho valor y mucho desparpajo para subir a
esta tribuna y decir que «no nos lo aprueban porque es un conjunto
muy extenso».
Pues mire, es un conjunto tan extenso que el presidente
Camps ha puesto la firma sobre él y que el PIE lo contempla de esa
manera.

Por eso yo puedo comprender, desde luego, a la
oposición que me digan, «con esta carretera no estamos de
acuerdo, con aquella sí que estamos de acuerdo, o con la otra la
querríamos analizar más despacio».
¿Por
qué?
Porque ni Compromís ni el grupo de no adscritos en esta
cámara han firmado ese protocolo de carretera.
Ni ellos han
elaborado el PIE y lo han presentado a bombo y platillo.
Pero usted,
después de que su president haya firmado el protocolo y después de que su president haya presentado el
PIE, ¿cómo tiene el valor de subirse aquí y decirnos
que eso es un tótum revolútum y que, por consiguiente, no
están de acuerdo, no quieren que se cumpla en el espacio de tiempo
determinado, no por la urgencia nuestra, de estos diputados del Grupo
Socialista, sino por la urgencia que ustedes se marcaron en el 2004?

Pero, ¿por qué nos dicen, señores
del Partido Popular, en el año 2004, cuando presentan el PIE, que
van a hacer todas esas obras entre el 2004 y el 2010?
¿Por
qué nos engañan de esa manera?
¿No sabían ya
que tenían que hacer unas inversiones que no estaban dispuestos a
realizar?

Mire, le voy a hacer algún recordatorio porque
yo creo que viene bien refrescar la memoria.
Y, por supuesto, no quiero
hacer un ánimo de polemización o de polémica entre lo
que ha hecho el estado y lo que ha hecho La Generalitat.
No he querido
hacerlo porque salen ustedes muy mal parados.
Pero creía que ese no
era el debate de hoy, puesto que la interpelación ha sido a un conseller de la Generalitat
valenciana, y quería hablar de lo que esa conselleria ha realizado.
Lo del
estado ya se verá donde se tenga que ver.
Pero estoy dispuesto a
hacerlo.

Miren, ustedes en el 2004, lo que son sus problemas,
señor Maluenda, no se pueden ocultar.
En el 2004 tenían
ustedes un presupuesto de inversión en carreteras de.
.
.
, de
infraestructuras de carreteras, un presupuesto global de 215 millones.
2004.
En el 2009 tienen 203 millones.
Fíjense, eh.

Pero es que en lo que es la inversión en nuevas
infraestructuras de carreteras todavía es peor.
En el 2004
tenían 132.
En el 2009 tienen 124.
Si el problema de ustedes es que
han ido cortando, cortando, cortando y quitando, y ahora nos encontramos
con el siguiente problema, -y termino-: inversión media
en la red de carreteras en miles de euros por cada 1.
000 habitantes en la
Comunidad Valenciana, el estado, 47,65 euros; ustedes -estoy hablando
por cada habitante-, Generalitat valenciana, 32,77 euros.

Y el último dato, inversión media en la
red de carreteras en miles de euros por kilómetro, el estado
-en la Comunidad Valenciana-, 119,86 euros; ustedes, 55,58
euros.
Ese el problema.
Tienen ustedes un problema, que no quieren
planificar, no quieren saber nada de planificación.
Y, segundo
problema, tienen un problema, que no quieren realizar inversiones en
comunicación.
Ese un problema y no otro.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Godoy.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent
senyora presidenta.

Señor Godoy, le agradezco enormemente a su
señoría que sea benevolente con este humilde diputado y me
perdone.
Muchísimas gracias, señor Godoy, no podía
esperar menos de usted.

Yo no he dicho que el tercer plan de carreteras no sea
necesario.
Lo que le he dicho.
.
.
Lo que pasa es que usted no escucha, y
ya le dije una vez que usted se pone aquí, mira el reloj, mira el
reloj, mira el reloj y no se digna a dirigirse a los escaños.
Usted
no escucha.

Yo le he dicho que no es imprescindible, porque se
están ejecutando todos los proyectos de carretera, no se retrasan
los proyectos de carretera.
Se lo he dicho así de claro.
Igual que
cuando he hablado del tótum revolútum ha sido en un momento
en que me he dirigido al problema que usted ocasionaba al señor
Pañella.
Y le he dicho que lo entiendo perfectamente, lo comprendo
que el señor Pañella.
.
.
, (remors) sí, que comparte unos proyectos y no comparte otros,
que tenga dudas a la hora de decidir su voto.
Y he añadido a
continuación, «cosa que mi grupo no tiene la mínima
duda».
Porque usted en su moción no reconoce -y recuerdo
que he dicho-, no reconoce ni la eficacia ni la eficiencia del
Consell a la hora de cumplir el protocolo, y tampoco reconoce el
incumplimiento por parte del gobierno del señor Rodríguez
Zapatero, y el perjuicio y el agravio que una vez más, al decidir
las inversiones, genera a la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments) Así lo he
dicho.

Por lo tanto, ¿yo, problema?
En absoluto.
Además, si su señoría conociese el sentido que
parlamentariamente tiene una moción subsiguiente, una
interpelación, es que ni lo dudaría.

Ustedes saben de antemano que el grupo que sustenta al
gobierno nunca, nunca en ningún parlamento, salvo que se vuelvan no
sé qué, apoya una moción subsiguiente a una
interpelación.

Cuando usted hizo la interpelación, el conseller de Infraestructuras
y Transportes le dio cumplida información de la situación de
los proyectos que usted demandaba, y yo también se los he referido
en mi primera intervención.
Y digo que usted, erre que erre, se ha
quedado con ese estribillo, y nos trae constantemente el mismo tema a
debate a esta cámara.
Y usted está hurtando la posibilidad de
que se discuta de otros problemas que puedan surgir en el conjunto de
España, otros problemas consecuencia del desgobierno del Gobierno de
España con respecto de la Comunidad Valenciana, usted está
hurtando esa posibilidad porque llena los órdenes del día,
tanto de comisión como de pleno, con los puntos que usted cree que
hay que estar insistiendo constantemente.

Y mire, actuaciones.
Pues yo no sé si usted
conocerá las actuaciones en materia de carreteras, con independencia
del cumplimiento del protocolo de abril de 2005 por parte del Consell.
Pero, además, en los presupuestos usted puede ver que se contempla
una partida de 100.
000 euros para la CV-21, en Alcora, otra partida de
215.
000 euros para la carretera CV-15, tramo con CV-12 en Ares del Maestre
y Villafranca; otra de 533.
000 euros para redactar el proyecto de estudio e
impacto ambiental en el tramo de la carretera CV-12, Ares del
Maestre-Morella; otra de 545.
000 euros, también, en la CV-15 y
CV-165 a CV-12, Ares del Maestre, que está en redacción; otra
de 257.
000, Càlig-Benircarló; otra de 150.
000,
Alquería del Niño Perdido, CV-222; otra de 7.
810.
000 para la
autovía de la Plana II, calzada entre Betxí y Borriol; otra
de 408.
000 euros en la nacional y la CV-10 en Borriol; otra de 4.
162.
000,
para duplicación de la carretera CV-18, tramo Burriana-Almazora;
300.
000 para duplicar en Burriana-Villarreal; 250.
000 para actuaciones en
la carretera de Cabanes; 1.
073.
000, autovía de la Plana CV-10, tramo
Pobla de Tornesa-Vilanova d'Alcolea; otra de 1.
739.
000,
reparación y adecuación de itinerarios de la carretera de
Castellón sur; 1.
917.
000 para lo mismo, carreteras Castellón
centro; otra de 1.
750.
000, carreteras Castellón norte; una de
1.
250.
000, carreteras Castellón sur; otra de 2.
500.
000,
señalización (inintel·ligible) .
.
.
norte de Castellón; otra de 4.
282.
000
para la conexión Castellón-Benicàssim; otra de 101.
000
para el acceso norte al puerto de Castellón; otra de 234.
000 para
las mejoras de la travesía Cervera del Maestre; otra de 173.
000 en
Sant Mateu; otra de 347.
000, tramo autovía CV-10 a Onda; otra de
173.
000, también, CV-20-CV-10-Onda; otra de 320.
000 en
Peñíscola; 600.
000 en Benircarló; 3.
000.
000 en Pobla
de Tornesa-Vilanova-aeropuerto; 346.
000 en Puebla de Tornesa; 1.
004.
000 en
Ribesalbes; 162.
000 en la CV-100.
.
.
Así podríamos estar
sumando y sumando y sumando y sumando.

Pero quiero destacarle, también, 2.
586.
000,
nueva carretera Torreblanca-Castellón, que sí que conoce el
señor Pañella; 363.
000 en les Useres; 592.
000, la CV-15,
tramo Pelejaneta; 2.
366.
000, ronda sureste (inoïble) .
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
etcétera, etcétera,
etcétera.

¿De qué está hablando,
señor Godoy?
¡Díganos de qué está
hablando!
Usted no ve la realidad de la Comunidad Valenciana, como tampoco
ve el perjuicio constante que el gobierno del señor Rodríguez
Zapatero está ocasionando.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
en esta comunidad, a la hora de.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Maluenda.
(Aplaudiments)

Bueno, señores
diputados, vamos a proceder a la votación.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 29.
Votos en contra, 42.
Abstenciones, 5.
Queda desestimada la moción presentada por el Grupo Parlamentario
Socialista.

Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Educació, senyor
Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la
conselleria en matèria de normalització
lingüística del valencià, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 23.
080, BOC número 106)

La senyora presidenta:

Y, ahora, pasamos a la última moción de
este pleno: moció subsegüent a la interpel·lació
al conseller d'Educació sobre la política general de la
conselleria en matèria de normalització del valencià,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda
Republicana: Compromís.

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Morera.
(Remors)

Señores diputados, estamos terminando.
Guarden
silencio.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Bé, crec que és l'últim
punt de l'ordre del dia, i ha sigut un dia (rient) carregat de temes.
I
l'últim tema que els plantege, doncs és la moció
subsegüent a la interpel·lació, que tinguérem el
passat 22 d'octubre amb el conseller, i en el qual quasi aconseguim
el miracle de posar-mos d'acord en alguna matèria.

Ja sé que el senyor Maluenda ha indicat que no
tenen per costum votar ninguna moció subsegüent,
¡però bé!
, sempre es pot inaugurar, sempre es pot
assenyalar i sempre se pot.
.
.
No, no és ninguna censura,
perquè mosatros fem unes propostes positives per a un tema que a
tots mos hauria de preocupar més.

Jo faig meues les paraules que un membre del Consell
Valencià de Cultura ha dit en la revista Saó, que dedica un monogràfic als 25 anys de la Llei
d'ús i ensenyament del valencià, i diu que «la
llengua no pot servir per a dividir ni per torbar ni atabalar la
convivència social.
» Estem tots d'acord, no?
Podem estar
i compartir estos plantejaments.

En eixe sentit, crec que també seria
convenient recordar que els únics bilingües, bilingües que
n'hi han al nostre país són els valencianoparlants.
Els
castellanoparlants, si no saben altres llengües, que pot ser, en
principi, els que no dominen lingüísticament el valencià
són, doncs, unilingües.

I hui el president ha anunciat la voluntat de caminar
cap al trilingüisme.
Jo inclús aniria al quadrilingüisme.
Però bé, el trilingüisme, doncs per arribar a eixe
nivell de trilingüisme, com a mínim haurem d'aconseguir
-i crec que podem estar tots d'acord- que els
castellanoparlants tinguen la capacitació lingüística en
valencià.
Seria un objectiu recomanable, aconseguible, perquè
puguen passar a un trilingüisme, que els castellanoparlants no siguen
discriminats i puguen gaudir de l'aprenentatge de l'ús
de l'altra llengua oficial de la nostra comunitat.

I, per altra banda, crec que coincidirem tots,
coincidirem tots que els valencianoparlants el que no poden ser és
marginats de l'actual situació que vivim en el règim
lingüístic de la nostra comunitat.
Crec que sobre eixes
premisses he construït la moció que presente ací a les
seues senyories.
Que és una moció que va encaminada a
això, a no discriminar els valencianoparlants, i que els
castellanoparlants puguen aconseguir la competència
lingüística, perquè tots junts passem al
trilingüisme.

Perquè, quina és la realitat que tenim
en estos moments?
La realitat és que només un 40% dels
ciutadans que viuen al nostre país tenen la capacitat bilingüe,
és a dir, són valencianoparlants, i, per tant, tenen la
capacitació castellanoparlant.
Per desgràcia, el 60%
castellanoparlant no tenen la capacitació bilingüe.
És
un objectiu aconseguir la capacitació del cent per cent dels nostres
ciutadans en les dues llengües?
Crec que sí.
I, per tant, les
propostes que fem el nostre grup, el Grup Compromís, són unes
propostes que van en eixa direcció, que tots dos grups
lingüístics puguen, uns, no ser discriminats i, uns altres,
aconseguir la capacitació lingüística.
Tan senzill com
això.
No és una crítica, sinó és una
moció propositiva, de propostes.

Mirem les propostes.
Una, la proposta és una
que va encaminada a evitar la discriminació que patim.
Jo la patisc
en la meua casa.
La meua filla, que estudia a un institut de la ciutat de
València, té alguns dels seus professors que no tenen la
capacitació lingüística, i tot i haver triat que
l'ensenyament se li done en valencià, ha de rebre algunes
assignatures en castellà.
És això just?
Per què
el govern valencià no vigila que els professors que exercixen en
línies en valencià tinguen la capacitació
lingüística necessària?
¡És una
discriminació!
Sí, senyora Marisol, és una greu
discriminació, que és competent, el govern.
.
.
, evitar que
eixa discriminació la patisquen els usuaris lleials de la llengua
que porten els sues fills.
.
.
Vostés també?
Doncs,
estarà d'acord amb mi, senyor Serra, que això és
una greu discriminació que està passant.

I, per tant, demanem al govern valencià que
dels 100.
000 joves que estudien i que han sol·licitat els estudis en
valencià, doncs puguen tindre'ls, efectivament.
¡100.
000
joves!
, segons els seus estudis, que han demanat rebre els estudis
d'ensenyament en valencià, no els reben, perquè no es
controla bé la capacitació dels professors de
l'ensenyament.

Crec que això estarem tots d'acord, que
l'any que ve s'han de crear places de l'ensenyament en
valencià per assegurar este objectiu: que l'ensenyament en
valencià siga fet en valencià.
I els que el vullguen fer en
castellà, que el facen.
Però els que han triat
voluntàriament, lliurement, conscientment, que siga
l'ensenyament en valencià ho puguen tindre.
És senzill.
Primer i segon punt.
Per tant, vostés s'han de posar les piles
per aconseguir eixe objectiu.

Segon punt.
N'hi ha una campanya.
«Parla'm en valencià».
Ahir se va aprovar amb els
vots del Grup Popular una llei sobre immigració, i sí que
és cert que la gent que ha vingut, els nouvinguts, doncs no
constatem que el govern valencià tinga cap programa efectiu
perquè els nouvinguts puguen introduir-se en el coneiximent de la
nostra llengua.

Sí que n'hi ha una campanya d'una
entitat cívica, la Federació d'Escola Valenciana, que
té una campanya que està donant molts bons resultats,
basant-se en el voluntariat lingüístic.
Què és
això?
Doncs, que gent valencianoparlant dedica el seu temps
perquè els nouvinguts puguen aprendre la nostra llengua.
És
una campanya que ve a suplir una mancança del govern
valencià.
I, per tant, el que mosatros demanem és que
se'ls done suport, perquè eixa campanya, si no la fa el govern
valencià, la puga fer una entitat cívica que treballa en el
camp de la gent que ve de fora puga conéixer, aprendre amb un pla de
voluntariat la nostra llengua.
És un model d'integració
positiu, perquè no només ensenya la llengua, sinó els
nostres costums, la nostra forma de ser, i gaudixen millor tots aquells que
han vingut de fora.
.
.
Vosté també estarà, senyor
Ovejero, d'acord, no?
(Rient) Tenim un voluntari lingüístic per a vosté,
en Rafelbunyol, a més.

Per altra banda, el punt quart, promoure
l'increment de l'emissió dels espais publicitaris en
valencià en Radiotelevisió Valenciana.
Saben vostés
quants anuncis en valencià n'hi han en la Televisió
Valenciana?
Dos.
Dos.
No és just.
Podríem buscar una
fórmula perquè s'incrementaren els anunciants en la
nostra llengua en Radiotelevisió Valenciana.
Crec que seria una
fórmula per a, també, evidenciar que el valencià
és una llengua normal, i que se pot fer publicitat i aconseguir
negoci i difusió dels productes o dels serveis en la nostra llengua.
En televisió valenciana, dos anuncis.
Sí, em diran:
«Hem doblat el que hi havia en l'etapa socialista», i
diran la veritat, però de zero.
.
.
, bé, doblar no,
perquè de zero a dos, és multiplicar per molt.
Però
és suficient?
, dos anuncis en tota la programació de
televisió valenciana.
És que mos hem preocupat de mirar-ho.
Crec que alguna mesura en eixe sentit se podria fer.

I, per cert, hem de dir que els programes que tenen
més audiència en televisió valenciana, segurament
perquè és l'única que parla en valencià,
són els programes en valencià.
I li vaig recordar
l'altre dia, a Pedro García que, efectivament, podem discrepar
i criticar moltes de les coses de Canal 9, però sí que
és cert que la programació en valencià en programes de
producció pròpia són, en estos moments, doncs,
més normals que els que n'hi havien en el passat i
¡són els que tenen més audiència!
Són els
que tenen més audiència, programes com L'alqueria blanca i tot
això.
Per què no hem de garantir que els programes que se fan
a la nostra llengua tinguen un prime time, i no
li ho tingam que deixar a personatges que vénen de fora a pontificar
sobre la nostra realitat?
Que mos costen una pasta, programes com eixos, Parlem clar i tot
això, no tenen audiència, mos costen una pasta; en canvi, els
programes en valencià són els que més audiència
tenen en Canal 9, segons les dades de l'estudi general de mitjans.
També va destinada esta moció a esta qüestió.

Treballar per a incrementar el doblatge, la
cooperació de pel·lícules en el nostre àmbit
lingüístic, respectant les variants de la nostra llengua, que
són moltes i molt riques.
I jo crec que amb això
aconseguiríem també estalviar alguns recursos per a
optimitzar el treball.

Per altra banda, exigir-li una cosa que ve donada per
llei, i no sé si es complix amb tota la legalitat.
Li ho he de dir a
Federico Jiménez Losantos.
Li ho de dir, perquè en la seua
emissió de Libertad Digital no complixen un requisit fonamental, i que marca la
legislació que vostés van fer, i és que, com a
mínim, un 20% de les seues emissions se faça en
valencià.
Això no s'està complint.
L'aplicació de la TDT a la nostra comunitat se va fer sense
complir.
.
.
, amb una decisió, un aval, Esteban González Pons
és responsable de l'època, però hem de constatar
que totes les concessions de TDT a la nostra comunitat no complixen en la
immensa majoria dels casos amb este requisit.

Per tant, la nostra proposta és una proposta
positiva, que va a demanar que es complisca la legalitat, que no se
discrimine els valencianoparlants i procurar que els castellanoparlants
puguen avançar cap al bilingüisme perquè, sobre eixa
plataforma, se puga caminar cap al trilingüisme.

No hem entrat en altres propostes més
avançades.
Hem volgut assenyalar alguns aspectes que són
correctes, normals, que no dubtem que mereixeran la seua atenció.
No
hem volgut entrar en altres aspectes de legalitat.
Propostes en tenim
moltes, però mos hem quedat amb estes.
Tenim més de cinquanta
propostes per a, per una banda, evitar la discriminació, i, per
altra, donar possibilitats als unilingües perquè puguen
avançar cap al bilingüisme.

Per això, i com estic segur que les seues
senyories hauran llegit amb detall, amb interés, la nostra
moció, jo finalitze la meua intervenció per a donar pas a un
debat amb l'esperança que el Grup Socialista i el Grup Popular
voten favorablement esta moció de la interpel·lació al
conseller del passat 22 d'octubre.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per a la fixació de posició.
Per part de
l'agrupació, té la paraula la il·lustre
diputada, senyora Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Gràcies, senyora presidenta.

Esquerra Unida, els diputats d'Esquerra Unida
anem a votar favorablement aquesta proposició, entre altres coses,
perquè esta proposició, senzillament, té un aspecte
que vehicula les Corts Valencianes en nom d'un grup de diputats, un
compromís que signàrem, entre altres, el Partit Socialista,
Esquerra Unida, el Bloc, amb una organització que es va dir
Compromís per la Llengua.
I en eixe sentit, una organització
en què ens sentíem representades moltes de les organitzacions
polítiques que avui estem en esta cambra.

Eixe compromís per la llengua, que se va
nuclear en torn a les propostes de la Federació d'Escola
Valenciana, moviment importantíssim des del punt de vista de la
representació de tota la societat civil valenciana que demana
l'ensenyament en valencià i poder viure en valencià, jo
crec que hauria de tindre el suport majoritari de la cambra.

En estes propostes falten coses com, per exemple, la
necessitat que Radiotelevisió Valenciana siga, fonamentalment, en
valencià; que es done suport a totes les activitats de la
Federació d'Escola Valenciana i totes les organitzacions que
defensen el valencià, al mateix temps que se demane a tots els
funcionaris de l'administració pública valenciana el
requisit lingüístic, és a dir, totes aquelles coses que
faran que, realment, els valencians puguem viure i parlar en
valencià.

He de dir-los que este mateix matí, el senyor
president de La Generalitat parlava que hi ha 100.
000 joves immigrants als
sistemes escolars valencians.
I, per tant, jo crec que és
absolutament necessari que el sistema escolar valencià puga garantir
que es fa un aprenentatge també en la nostra llengua, perquè
és un mecanisme d'integració bàsica per al
futur.
Les noves tecnologies i la pèrdua de la llengua a les
escoles, són les dos coses que poden entrebancar, en el futur
immediat, poder viure realment i l'ús social de la llengua.

Deia també el senyor president este matí
que ell volia que els estudiants sàpiguen tant anglés com
valencià i castellà.
 A nosaltres no ens importa, el
plurilingüisme és bo.
Però, a la millor, jo, com a
docent, m'agradaria que els meus alumnes sàpiguen on estan els
Apenins o els Alps, però primerament han de saber on està la
Calderona, on està la Mariola, on està el Perenxisa i on
està el Penyagolosa.

Per tant, haurem de garantir que, primer, els nostres
joves a les escoles, els xiquets i les xiquetes, sàpiguen
valencià, a la mateixa hora que castellà, que són les
dos llengües oficials.
Però sempre tenim
l'obligació de primar aquella llengua que està menys
assolida i que diu l'estudi de la mateixa real Acadèmia
Valenciana de la Llengua, que en els últims anys s'han perdut
deu punts en l'ús social de la llengua.

Ara que estem als vint-i-cinc anys de la Llei
d'ús i ensenyament al 1976, de les normes de Castelló,
crec que és obligació del govern valencià garantir que
al sistema escolar realment es donen les inversions i les iniciatives
perquè la gent, els joves i les joves, els futurs valencians i
valencianes, ciutadans de la nostra terra, puguen conéixer i
utilitzar correctament la nostra llengua.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula per part del Grup Socialista, la
il·lustre diputada, senyora Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Morera.

Anem a donar suport, com no podia ser d'una
altra manera, a esta moció subsegüent a la
interpel·lació sobre política general de la
conselleria en matèria de normalització
lingüística del valencià perquè estem
d'acord amb tots els seus apartats i, com vosté molt bé
ha dit, n'afegiríem alguns més.

De totes maneres no vaig a entrar a analitzar-los
d'un en un, o a raonar-los, perquè m'he repassat amb
cura les respectives intervencions de la interpel·lació que
va donar lloc a la moció que hui presenta vosté ací,
davant estes Corts, i és tal l'allau de dades que conté
-i m'imagine que encara en sentirem alguna més-
que jo, doncs, no vaig a entrar per ahí.

Senyories, estos dies estem commemorant els
vint-i-cinc anys de la Llei d'ús i ensenyament del
valencià.
Una llei impulsada pel conseller d'Educació
del govern de Joan Lerma, senyor Ciprià Ciscar.
Una llei aprovada en
Corts sense cap vot en contra.
Una llei en plena vigència, que
té com a objectiu la recuperació del valencià, llengua
històrica i pròpia del nostre poble per a assolir
l'equiparació efectiva amb el castellà, i garantir
l'ús normal i oficial dels dos idiomes en condicions
d'igualtat.
 Una llei, la bondat de la qual ha quedat reconeguda
per tots, però una llei que no ha arribat a desenvolupar-se en la
seua totalitat perquè ha faltat la voluntat política
necessària per a dur a terme l'ordenament legal necessari.

Tot i que la llei d'Alacant reconeixia el
valencià en l'ensenyament públic i el seu ús
normalitzat en la societat, en l'administració, als mitjans de
comunicació, i en tots els àmbits de la vida política,
alguns d'aquests aspectes encara estan pendents de desenvolupar-se.

Malgrat el que ens dia ahir el senyor conseller
d'Educació, la llei no ha canviat la realitat; el
valencià continua sent per desgràcia una llengua sense
prestigi.
Ha augmentat el desequilibri que caracteritza la relació
entre el valencià i el castellà, i el monolingüisme en
castellà guanya terreny.
I continuarà així
gràcies que el Partit Popular seguirà impulsant un
bilingüisme sense imposicions, tal com dia recentment la
secretària autonòmica d'Educació, la senyora
Conxa Gómez.
El castellà, per contra, l'hem de
conéixer obligatòriament ja que la Constitució
així ens ho mana.
I ens pareix bé.

Sense imposicions en el cas del valencià,
però sí en el cas d'una altra llengua que no és
nostra: l'anglés, però que es vol imposar com a llengua
vehicular a Educació per a la Ciutadania.
A partir
d'ací, per arribar a deduir que el valencià
passarà a ser una llengua subsidiària de les altres dues, un
instrument de comunicació residual, doncs, tampoc cal ser un geni.

La nostra societat actual acull gent de molta diversa
procedència, però això no ha de ser motiu
perquè el valencià perda espai d'ús.
Segons
l'enquesta que comentava ahir mateix el conseller Font de Mora, el
93% dels valencians entenia la llengua.
Si em som un milió
més, i totes eixes persones vénen d'altres països,
o els immigrants ja vénen ensenyats o alguna cosa no quadra massa.

Ja ens agradaria poder tindre també eixe
optimisme que demostrava ahir el senyor conseller, però,
malauradament, la llengua no es manté viva només pels
resultats de les enquestes.
No aguanta com a un ens saludable.

Tots els estudis del servei
d'investigació i estudis sociològics, el SIES, des de
1985 a 2005, així com els dos llibres blancs de
l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, coincidixen que malgrat
que augmenta la competència escrita i es manté la
comprensió gràcies, sobretot -també ho dia el
conseller i en això té raó-, a
l'ensenyament, a pesar de l'existència d'una doble
xarxa escolar on la privada és impermeable al valencià i sols
un 6% de la concertada oferix l'ensenyament en la llengua
pròpia, malgrat això -dia- es nota una davallada
important en la parla, en definitiva, en l'ús social del
valencià.

Estos informes destaquen la pèrdua de vitalitat
del valencià i plantegen la necessitat d'aplicar actuacions
urgents.
En este sentit, cal assenyalar que encara no s'han aplicat
algunes disposicions de la Llei d'ús i ensenyament del
valencià.
Açò no ho dic jo, açò ho diu
el plenari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua en la seua
reunió del 26 de juny de 2007.

Tot este panorama, per tant, no és gens
afalagador, però podria millorar-se en gran mesura si
s'aplicara el pacte pel valencià, del qual ja ha parlant
anteriorment la senyora Glòria Marcos.
Què és el pacte
pel valencià?
Un acord que donava vida a la mateixa Acadèmia
de la Llengua i als acords per la promoció i l'ús del
valencià, signats i rubricats el 15 de juny pel portaveu del Partit
Popular aleshores, senyor Font de Mora, i pel portaveu del Partit
Socialista del País Valencià, senyor Puig, secundats pel
senyor Eduardo Zaplana, llavors president de La Generalitat, i pel senyor
Joan Ignaci Pla, secretari general del Partit Socialista del País
Valencià.
Un acord que tots dos qualificaren
d'històric, perquè obria un nou camí i
perquè, sobretot, ajudava a tancar les ferides d'un conflicte
lingüístic que ja durava diverses dècades.
Un acord
aconseguit gràcies a l'esperit del diàleg, de pacte i
de consens que els dos grups parlamentaris demostraren en eixe moment.
Sols
demanem que el Consell aplique els punts del pacte pel valencià, i
ahí, de nou, ens tindran al seu costat, ahí, de nou, tindran
el nostre suport.

De què parlava?
Alguns ja els ha anomenat la
senyora Marcos, procuraré completar un poquet.
El compromís
de desplegar reglamentàriament la llei d'ús en aquells
àmbits en què encara no s'ha fet, amb especial
incidència en els mitjans de comunicació i en les noves
tecnologies.

L'aplicació de polítiques
coordinades amb les administracions públiques per aconseguir
l'equilingüisme, és a dir, la igualtat real entre ambdues
llengües cooficials, garantint l'ús del valencià
en totes les activitats oficials i, sobretot, en les relacions escrites i
orals amb els ciutadans, fent especial incidència en
l'administració de justícia.

La catalogació lingüística dels
llocs de treball de secundària, és a dir, aplicar els acords
de plantilles signats en 1999 i que encara estan pendents, amb
l'exigència del requisit lingüístic com a
condició necessària per a accedir a la docència en
centres públics, tal com mana l'article 23 de la llei
d'ús.
Vaig més enllà, senyor Morera.
Vosté, en la seua moció es conforma amb els qui exercixen les
línies en valencià.
Jo ho demane per a tots, jo i els pactes.

Garantir que Radiotelevisió Valenciana
faça una programació de qualitat, preferentment en
valencià en els dos canals, i no sols en Punt Dos, que sí que
té qualitat, però sols té un 2%
d'audiència.

Impulsar l'ús del valencià a les
indústries culturals o socials, que tenen la llengua com a vehicle
d'expressió: llibres, premsa, cinema, teatre, Internet,
etcètera, així com en els activitats socials dels grups,
associacions i entitats cíviques que vertebren la societat civil
valenciana.

Reforçar la promoció continuada del
valencià en les activitats econòmiques, comercials, en les
d'oci i esport i en els àmbits científics i
universitaris.

I no em resistisc -per acabar- a llegir un
fragment del pacte per la llengua que a mi, personalment, m'agrada
molt: «Volem acordar un marc compartit perquè la defensa i
promoció de la cultura i de la llengua del nostre poble queden al
marge de l'enfrontament partidista i es convertisca en una tasca
comuna de tots els partits i totes les institucions.

»Volem així assumir el compromís
de garantir la consecució dels principis que defén la Llei
d'ús i ensenyament del valencià a través de les
actuacions i mesures concretes necessàries.

»Volem, en suma, fer realitat el coneixement i
l'ús normal del valencià entre tots els ciutadans, per
tal de mantindre un patrimoni cultural i lingüístic
valuosíssim i irrenunciable per a tots els valencians, per tal
d'enfortir la convivència i la vertebració
social.
»

Deixem-nos d'eufòries, deixem-nos de
plors, deixem-nos de victimismes, deixem-nos de falses comparacions i
posem-nos a treballar tots en aquest diàleg de pacte, en aquest
consens, en aquest pacte; pacte, en definitiva, consens en definitiva.
No
utilitzaré una paraula més bonica que esta: consens, el
mateix que va dur a signar als partits majoritaris el pacte per la llengua
de l'any 2001.

Per començar, espero que estiguem tots
d'acord que el millor que podem fer per la nostra llengua, tots,
és parlar-la.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sorribes.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la
ilustre diputada señora García.

La senyora García Santos:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Morera, jo sóc castellanoparlant i,
ací estic, parlant en valencià.
(Aplaudiments)

I estic parlant en valencià gràcies a
les polítiques lingüístiques del govern del Partit
Popular i, com jo, molta gent de la Comunitat Valenciana que, havent nascut
fora d'esta comunitat -jo mateixa vaig nàixer en
Lleó-, hui podem expressar-nos en valencià.
Sentim esta
comunitat i esta cultura tant com el que ha nascut ací i
açò és gràcies al govern del president Camps.
(Aplaudiments)

Objectiu complit, objectiu complit?
Jo crec que
sí, veritat?

Vosté, en la seua moció subsegüent,
demana que es creen les classes necessàries en secundària per
a garantir l'ensenyança en valencià i que es garantisca
que els professors tinguen la capacitació lingüística
necessària.
Bé.
He de dir-li que la Conselleria
d'Educació ja garantix el dret dels alumnes i les alumnes a
rebre ensenyança en valencià i que, per tant,
continuarà fent-ho.

En secundària, que és
l'àmbit que a vosté li preocupa, hi ha 310 centres en
valencià a la comunitat.
Suposa un increment del 16,21% respecte al
curs 2003-2004.

El professorat de secundària, en els
últims anys, ha experimentat una gran i positiva evolució
quant a la seua capacitació per a impartir classe en
valencià, passant d'un percentatge del 20,97%, que hi havia en
1995, a un 75% en 2008, i que es continua formant a la resta del
professorat.

Respecte al tercer punt, vosté demana que es
done suport a la campanya «Parla'm en valencià» de
la Federació Escola Valenciana, dirigida als nouvinguts.
Bé,
la Conselleria d'Educació ja promociona el valencià i
el castellà entre els nouvinguts, ja que estos reben les classes,
majoritàriament, en la llengua del programa del centre al qual estan
adscrits que, d'altra banda, la majoria dels programes dels centres
educatius són en valencià.

No li càpia dubte, senyor Morera, que la
conselleria fomenta la integració de l'immigrant en el sistema
educatiu i en la nostra cultura.

En les aules PASE, Programa d'acollida al
sistema educatiu, es garantix la integració de l'immigrant, ja
que s'impartixen en la llengua del programa del centre.

Quant a l'assessorament, la Conselleria
d'Educació, a través de l'Assessoria
Didàctica per a l'Ensenyament en Valencià, facilita
l'assessorament necessari per a la formació del professorat en
metodologies d'àmbit lingüístic, així com
la redacció dels documents organitzatius en els centres.

Amb tot açò, el govern del Partit
Popular facilita la integració total que suposa aprendre les dos
llengües oficials, valencià i castellà, així com
la seua adequació curricular a les necessitats dels alumnes.

Mencionar-li els programes d'educació
bilingüe, programa d'incorporació progressiva, programa
d'ensenyament en valencià, programa d'immersió
lingüística.
Estos programes regulen i garantixen plenament el
dret a rebre l'ensenyança en valencià.

D'altra banda, senyor Morera, permeta'm
citar-li uns breus exemples de les iniciatives que la Conselleria
d'Educació realitza per a fomentar l'ús social i
educatiu del valencià: ajudes per a la realització
d'intercanvis escolars entre alumnes de centres situats en poblacions
de l'àrea geogràfica castellanoparlant amb centres de
l'àrea valencianoparlant; pla d'activitats
sociolingüístiques a realitzar abans, durant i després
de l'intercanvi escolar, que inclouen visites culturals; cursos de
formació lingüisticotècnica en valencià, dirigits
a atendre les necessitats de formació en valencià del
professorat; jornades; congressos; seminaris; cursos
d'actualització lingüística del professorat en els
mateixos centres educatius; materials educatius que distribuïx la
conselleria en tots els centres; cursos de preparació per a les
proves de valencià; el desenrotllament i contínua
actualització del programa Salt; des de l'any 2005, es duu a
terme la campanya de promoció «En valencià,
naturalment»; elaboració de guies de conversació per a
turistes, visitants i no residents en anglés, rus, francés,
italià, romanés i alemany.

En conseqüència, totes i cadascuna
d'estes xicotetes i grans actuacions ens permeten afirmar amb
rotunditat que el valencià avança amb pas ferm com una
llengua d'ús quotidià i cada dia més
estés.

Quant a la part de la seua moció referida a
Radiotelevisió Valenciana, he de dir-li que en el primer trimestre
de 2008, en Canal 9, es van emetre 916 hores en valencià, el que
representa, pràcticament, la meitat de l'emissió, i que
en Punt Dos, pràcticament el cent per cent de l'emissió
és en valencià; tan sols un 1,5% no ho és
perquè es respecta l'idioma original.

Però vosté sap que la utilització
del valencià en els mitjans de comunicació ha de mesurar-se
avaluant els índex d'audiència dels programes que
s'han emés en valencià.
Per això, he de
recordar-li alguns èxits com La gran
riuada, 50 anys -26,5 de quota-; La pantanada, 25 anys
-22,4-; L'alqueria blanca, Negocis de família i, com no podia ser de cap altra manera, els informatius i
l'espai El camp.

Mire, senyor Morera, estes dades no fan més que
demostrar que Radiotelevisió Valenciana promou el valencià,
que garantix hores i hores d'emissió en valencià.

Perquè, senyor Morera, en el Partit Popular som
conscients que, tant Canal 9, com Punt Dos, com Ràdio Nou,
són fonamentals per a poder acostar el valencià a tots
aquells que no tenen la sort de parlar-lo, ajuda que es familiaritzen amb
ell i acaben utilitzant-lo.

Senyories, ara m'agradaria referir-me
expressament al punt 6 de la moció i vaig a llegir-lo textualment
perquè tots puguen veure el que vosté demana i que ens ha dit:
«Treballar, juntament amb les conselleries de Cultura de Catalunya i
les Illes, a fi que hi haja acords per al doblatge de
pel·lícules per a la televisió valenciana en
valencià, amb l'objectiu complementari de fomentar el contacte
entre els parlants de les diverses varietats de la nostra llengua.
»

Amb les conselleries de Catalunya i les Illes?
Mire,
no.
Nosaltres parlem en valencià, no en català, tal com
reconeix la Constitució i el nostre Estatut.
(Aplaudiments)

No intente colar una petició perquè les
pel·lícules siguen doblades al català, perquè
nosaltres parlem en valencià.
Perquè no em dirà que
és vosté tan innocent de creure que Catalunya i les Illes
doblaran alguna pel·lícula al valencià, veritat?

Vosté, amb tot açò, demostra que
no creu en el valencià.
Vosté, el que vol és, amb
l'excusa del valencià, catalanitzar-nos i el meu grup
parlamentari li diu que no amb rotunditat.

«Diverses varietats de la nostra llengua»?
No, mire, no.
La nostra llengua és el valencià.
És el
que cal defendre i promoure, que és el que fa el govern del
president Camps.

Vosté, el que hauria de fer és pujar
ací i demanar que eixos 300.
000 euros que Esquerra Republicana de
Catalunya pretén que siguen per a fomentar el català en la
comunitat, li'ls done a la Generalitat valenciana per a fomentar el
valencià.
(Aplaudiments) Però vosté, realment, està
encantat amb Esquerra Republicana de Catalunya.

I ací, pareix que, excepte el meu grup
parlamentari, tots estiguen encantats amb Esquerra Republicana de Catalunya
i pareix que només el meu grup parlamentari siga el que defén
el valencià.
I dic que pareix per ser generosa, perquè
realment és el Partit Popular el que s'ha convertit en
l'únic garant del valencià i de les senyes
d'identitat de la Comunitat Valenciana.

Vostés han posat en venda les senyes
d'identitat de la Comunitat Valenciana, posen en venda el nostre
passat, el nostre present i el nostre futur, i jo vull dir-los que la
Comunitat Valenciana no està en venda.

Perquè jo no veig normal el que fan determinats
polítics i determinats partits polítics.
Perquè, per
exemple, no veig normal que la senyora Pajín vaja a una
televisió catalana i diga que a València es parla el
català.
És increïble.

I no veig normal que determinats ajuntaments de la
Comunitat Valenciana s'integren en una fundació, la finalitat
de la qual és treballar per a la projecció de la llengua
catalana i la seua cultura.

No és normal que representants del poble
valencià reneguen de la nostra cultura i de les nostres senyes
d'identitat.

Vosté, el que hauria de fer és pujar
ací i començar a cridar a esta terra pel seu nom
-Comunitat Valenciana- i reconéixer que parlem el
valencià i deixar-se de «la nostra llengua»,
perquè eixos gestos, encara que vosté no ho crega, ajuden a
fiançar i promoure el valencià.

Però ja que li preocupa tant el doblatge de les
pel·lícules, li diré que la Conselleria
d'Educació ha subvencionat enguany, amb 244.
800 euros, el
doblatge en valencià de 47 produccions.
Però és que, a
més, Radiotelevisió Valenciana destina al doblatge en
valencià més de cinc milions d'euros.

Com veurà, el govern del president Camps es
preocupa també per acostar les produccions audiovisuals a tots els
valencianoparlants.

En fi, senyor Morera, amb tot açò, el
meu grup parlamentari rebutjarà la seua moció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pel torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vull agrair als diputats d'Esquerra Unida i al
Grup Socialista el vot favorable a una moció de mínims,
però una moció de mínims perquè vostés
pogueren entrar.

També vull agrair-li a la diputada
García l'exemple que ens ha donat i estic convençut de
la utilització del valencià en la seua intervenció i
estic convençut que no quedarà en una simple anècdota
i crec que farien bé que condira l'exemple en esta cambra.
Crec que és un gest molt bonic i que jo aplaudisc des
d'ací, des de la tribuna.

Però dit això, i escoltant atentament la
seua intervenció, els he de dir que vostés tenen un problema.
El problema que té el Grup Popular és Zaplana, perquè
tinguérem un president en la Generalitat valenciana,
tinguérem un president que va fer molt per la nostra llengua i va
crear unes condicions perquè se fera l'Acadèmia
Valenciana de la Llengua; un president que no ix en Canal 9 i ha sigut
president, durant huit anys, de tots els valencians.

I amb independència de les polítiques
del senyor Zaplana, he de dir que va fer molt més que vostés
per la nostra llengua.
Va fer molt més que vostés.

Mire, el president Zaplana va fer el pacte pel
valencià i les propostes que jo he portat ací, les propostes
que jo he dut ací estan emmarcades en eixe pacte pel
valencià.

El senyor Zaplana va ser un president que, pel
valencià, va fer molt.
És un president que va donar un
exemple d'estimar, tot i que era castellanoparlant, la nostra llengua
i donar passos en el sentit de vertebrar consensos, a diferència del
que ha fet la diputada García: vindre ací a rebentar.

Jo ja sé que no anaven.
.
.
Sí,
sí, a rebentar, perquè ara li diré per què.
Jo
ja sé que era molt difícil que una moció.
.
.
Però estava convençut que l'actual president de La
Generalitat donaria, a través d'esta proposta, passos
significatius en la defensa del valencià, perquè -i li
la dedique al senyor Ferraro- va tindre una arrancada de cavall i una
parada de burra, perquè va fer la Declaració d'Ares que
ha incomplit el president Camps.
En canvi, el president Zaplana sí
que va fer el Pacte pel valencià, tot i que el president Camps no
l'ha impulsat.

El que estem dient ací és que el que va
fer el president Zaplana se puga fer, se puga actuar.
I, escolte, durant el
temps que va estar el president Zaplana se van fer intercanvis -tant
que li preocupa el punt sisé-, intercanvis de doblatge, no
només amb Catalunya, amb les Illes i, m'he oblidat
també, amb Andorra, perquè en Andorra parlen el
valencià.
I si vostés són tan tancats i tan
irracionals que no volem vore el que diu la Reial Acadèmia Espanyola
de la Llengua, ¡allà vostés amb la seua irracionalitat!
Tenim un Grup Popular irracional, ¡i quina pena que no li facen
més cas al senyor Zaplana!

Per cert, ¡quin embolic tenen muntat!
, no
només en la província d'Alacant, de persecució a
companys seus d'una forma increïble, sinó també
contra el valencià.
I jo crec que eixe embolic que tenen
vostés no pot continuar.
Continuen vostés per la senda que va
obrir el president Zaplana, i és d'evitar fer la
demagògia política en el tema del valencià.
La llengua
no pot servir per dividir, per pertorbar, sinó per a unir.

¿I sap per què he fet esta proposta,
diputada García, la número 6?
Ho he fet perquè em
preocupa la situació de Canal 9, perquè vostés
l'han portat a una situació d'insolvència
tècnica.
L'informe d'Ernst & Young, que hem tingut
coneixement, ara fa pocs mesos, doncs diu que han deixat un Canal 9 amb
1.
240 milions de deute.
I jo faig la proposta d'optimitzar el
doblatge pensant en una qüestió, i és que s'ha
aprovat -també pel seu govern- que haja reciprocitat amb
els intercanvis televisius a través del multiplex.
I jo els dic:
reduïm costos, optimitzem recursos, treballem conjuntament per a
optimitzar davant la greu situació de Canal 9, de televisió
valenciana, per a optimitzar recursos, simplement.

Ara, si a vosté li molesta això, jo
estic disposat a negociar una opció de mínims, perquè
estic convençut que amb una política d'altura, de
majúscules, de mires, com la que va tindre el president Zaplana en
este punt, i no com la que té l'actual lideratge del Grup
Popular, havérem arribat a consensos, perquè el
valencià no està per a dividir i per a enfrontar, està
per a utilitzar-lo i per a tindre tots l'orgull de ser valencians, de
parlar valencià i voler estar com a valencians i com a valencianes
en el món.
I eixe és el missatge que mos van donar els
consensos que van vertebrar, i consensos que vostés no estan
seguint.

Jo espere que rectifiquen, perquè la
radicalitat del Grup Popular, l'extremisme del Grup Popular actual.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
no té res que vore amb l'altura de
mires.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Bueno, señores diputados, antes de proceder a
la votación.
.
.
¡Ah!
¿Quiere intervenir?

Señora García, el último turno de
réplica, 5 minutos.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Senyor Morera, com diu la dita popular, qui t'ha
fet eixe forat ?
, li diu el mort al degollat.
(Veus) Com pareix que no ha sigut
suficient, li donaré més dades que, junt amb les anteriors,
no fan més que demostrar que és el govern del president Camps
el que garantix i promou el valencià.
Perquè és pot
parlar molt, però al final són les dades les que demostren
les coses.
El moviment es demostra caminant, i això és el que
fem nosaltres: caminar i treballar.
I com treballem molt i bé,
després les dades ens donen la raó.

Per això voldria destacar els 196.
849 alumnes
que a hores d'ara estudien en valencià, en tota la comunitat,
és a dir, un 165% més que en el curs 1995-1996.
En
l'etapa educativa d'Educació Secundària, 58.
626
alumnes que cursen els seus estudis en valencià, enfront dels 10.
487
que oferien en el curs 1995-1996, un increment del 459,03.
Respecte al curs
anterior hem passat de 182.
920 alumnes a 196.
849 en el curs actual, un
increment del 7,6%.

Si parlem de centres, el sistema educatiu
valencià compta amb 1.
049 centres, en valencià, enfront dels
658 que oferien estes ensenyances en el curs 1995-1996, un increment del
59,42%.
En Educació Secundària, per al curs actual, 301
centres, enfront dels 99 que oferien en el curs 1995-1996, suposa un
increment del 204,04.

He de recordar-li, senyor Morera, que la Conselleria
de Cultura i Educació va publicar el Decret 62/2002, de 25
d'abril, del govern valencià, pel qual es regula
l'acreditació dels coneixements lingüístics per a
l'accés i la provisió de llocs en la funció
pública docent no universitària en la Comunitat Valenciana,
el que va suposar establir els requisits lingüístics en
valencià necessaris per a accedir a la funció pública
docent no universitària.

Dit tot açò puc afirmar: el
valencià a hores d'ara gaudix de la millor salut de tota la
seua història, tant pel seu grau d'implantació
així com pel seu coneixement i ús entre els nostres
ciutadans.

Senyor Morera, vosté em diu que ha descendit
l'ús del valencià, que ho diu el llibre blanc de
l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, però vosté
es queda ací i ja està.
Eixa és una informació
que està esbiaixada, i això no està bé, senyor
Morera.
És una informació que està esbiaixada
perquè vosté pareix que no vullga continuar llegint, i si
continua llegint vorà que en realitat l'ús
quotidià s'ha incrementat un 11%, i també veurà
que el senyor Honorat Ros fa una consideració molt important, diu
que en són més.
I jo li dic que, a dades d'ara, en som
un milió més.
I, clar, un milió més no
és cap favada.
Som un milió més per a tot, per a
sanitat, per a educació.
.
.
i perquè varien els percentatges
dels valencianoparlants.
És lògic, ve gent de fora, que poc a
poc, amb naturalitat, es va incorporant als nostres costums, la nostra
cultura i a les nostres senyes d'identitat, inclòs, com no?
,
el valencià.

Senyor Morera, sóc alacantina, valenciana i
espanyola.
Em sent orgullosa d'esta terra, la Comunitat Valenciana,
la meua.
I em sent orgullosa perquè en esta terra ens agrada mirar
el futur, prosperar, ens agrada que vinga gent de fora i s'unisca al
nostre projecte de futur.
No tinc res en contra de Catalunya, ni dels
catalans, ni del català.
Tot el contrari, és una comunitat
veïna que forma part d'Espanya, igual que Múrcia o
Galícia, amb les seues senyes d'identitat pròpies, cada
una amb les seues.
Però sóc valenciana i m'identifique
amb les nostres pròpies senyes d'identitat, no amb les
d'altres comunitats.
No vull que m'imposen les seues.
Nosaltres
no imposem, no sancionem perquè un empresari retole la seua empresa
en castellà.
Al contrari, el que fem és recolzar a qui retola
en valencià.
És a dir, la nostra actuació és
positiva, no repressiva.
Som conscients que el que ve de fora de la nostra
comunitat té dret a expressar-se en castellà, perquè
som espanyols.
Estic convençuda que no ens podem permetre
radicalitzar-nos.
Nosaltres garantim el dret a estudiar en les dos
llengües oficials de la comunitat.

En fi, senyor Morera, amb tot açò
-ja li he dit abans-, el meu grup parlamentari rebutjarà
la seua moció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

(Inoïble per raons
tècniques) .
.
.
informarles a los
señores diputados, antes de proceder a la votación, que ha
sido aplazada la reunión de la Comisión de Medio Ambiente
convocada para esta tarde, a las cuatro y media, y se celebrará el
día 4 de diciembre a las once de la mañana, y que
inmediatamente finalice el pleno habrá Junta de Síndicos.

Ahora sí, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 35; votos en
contra, 42.
Queda desestima la moción presentada por el Grupo
Compromís.

És closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 14 hores)