Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 15 de febrer de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 48 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 72.
Primera reunió.**

***Ratificació de la designació dels dos membres que han de representar les Corts Valencianes en la tramitació de la reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana en el Senat.
(Pàgina 4.
539).***

**El senyor president:**

S'obri la sessió.

Bon dia, il·lustres diputades, il·lustres diputats.

La presidencia acepta la oferta de las Cortes y declara abierto el período de sesiones.

Esta presidencia desea que este período que ha transcurrido con las vacaciones parlamentarias y, posteriormente, con la inactividad de las sesiones en los plenos, haya sido eficaz para que ustedes hayan recargado las pilas con la convivencia familiar y el acercamiento a los lugares donde cada uno de nosotros representamos a la comunidad autónoma y, al mismo tiempo, les haya permitido recoger datos de las necesidades y la eficacia de la acción de gobierno y les permita a ustedes ser productivos en este futuro período parlamentario para todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

De acuerdo con el artículo 56 del reglamento, tengo que comunicar a la cámara que durante las últimas vacaciones parlamentarias la Mesa de la Diputación Permanente se reunió el día 19 de enero y la Diputación Permanente no se ha reunido.

Cuenta general de las Cortes Valencianes y del Síndic de Greuges correspondiente al primer semestre del año 2005.
De acuerdo con lo establecido en el artículo 32.
1, tercero, del Reglamento de las Cortes Valencianas, en nombre de la Mesa quiero formalmente comunicar a la cámara que el estado de ejecución del presupuesto de las Cortes Valencianas correspondiente al primer semestre del 2005 y el dictamen y estado de ejecución de la institución del Síndic de Greuges, a 30 de junio de 2005, una vez cumplido el trámite de audiencia en la Comisión de Gobierno Interior, ha sido aprobado por la Mesa de las Cortes Valencianas en la reunión del 15 de noviembre del 2005, y se encuentra publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 162, página 26.
955.

Por otra parte, y con respecto al orden del Pleno, la Junta de Síndics, en su reunión celebrada el 14 de febrero del 2006, día de ayer, acordó proponer al Pleno la alteración del orden del día con el fin de ratificar la designación de las dos señorías que van a representar a las Cortes Valencianas, les Corts Valencianes, en la tramitación de la reforma del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana.

Por ello, propongo al Pleno, en primer lugar, la ratificación de la alteración del orden del día acordada por unanimidad en la Junta de Síndics.
Y, en segundo lugar, y si les parece a ustedes bien, la ratificación de la designación de los ilustres señores don Serafín Castellano Gómez y don Joan Ignasi Pla i Durà para este cometido ante el Senado, tal y como en su día hicieran en la toma de consideración de la iniciativa de reforma del Estatuto ante el Congreso de los Diputados.

¿De acuerdo?
No va a hacer falta.
.
.
Por anuencia, yo creo que si no hay ninguna palabra no hace falta someterlo siquiera a votación.
*(Remors)*

¿Desean ustedes que sí?
Muy bien.
Pues.
.
.
Este presidente se deja siempre aconsejar lógicamente por el cuerpo de letrados, y si ustedes estaban de acuerdo no hacía falta.
Pero, me parece muy bien.

Comienza la votación.
Resultado de la votación: 79 votos a favor y 4 abstenciones.
Muy bien.

Pues les deseo todo tipo de aciertos a los, lógicamente, a los dos representantes.
Y creo que puedo referirme a todos ustedes, en nombre de todos ustedes.

 

 

***Presa en consideració de la Proposició de llei de patrimoni arbori monumental de la Comunitat Valenciana, presentada pels grups parlamentaris Popular i Socialista (RE número 36.
585, BOCV número 146).
Criteri del Consell (BOCV número 156).
(Pàgina 4.
539).***

 

 

**El senyor president:**

 

En segundo lugar, vamos a tomar en consideración la Proposición de ley de patrimonio arbóreo monumental de la Comunidad Valenciana, presentada por los grupos parlamentarios Popular y Socialista, registro de entrada 36.
585, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 146, y Criterio del Consell, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 156.
Y, lógicamente, someterlo a debate.

Tiene la palabra para la lectura del Criterio o exposición del Criterio del Consell, el señor secretario de la comisión.
.
.
*(remors)*, pues no de la comisión, de la Mesa de les Corts.
Por favor, señor Cabot, proceda a la lectura.

 

**El senyor secretari primer:**

Gràcies, president.

«Víctor Campos Guinot, vicepresidente y secretario del Consell de la Generalitat, certifico que el Consell de la Generalitat, en la reunión del día 11 de noviembre de 2005, adoptó el siguiente acuerdo: 

La Comunidad Valenciana posee un elevado conjunto de árboles que por sus dimensiones, edad o elevado valor ecológico representa una parte singular del patrimonio medioambiental y cultural de gran interés para la sociedad valenciana, por lo que es evidente su necesaria protección y conservación para el disfrute de las generaciones actuales y futuras.
La Ley 4/2004, de 30 de junio de la Generalitat, de ordenación del territorio y protección del paisaje exige la promulgación de una norma que eleve a categoría de monumentos a aquellos árboles que sean hitos del paisaje, ya sea por sus características naturales como por hechos históricos relacionados con los mismos.

Estas consideraciones y el vacío normativo existente en esta materia fundamentaron la decisión de la Conselleria de Territorio y Vivienda de abordar la elaboración de un anteproyecto de ley del patrimonio arbóreo monumental de la Comunidad Valenciana, haciendo uso de la competencia que tiene atribuida en materia de medioambiente por el artículo 32.
6 del Estatuto de Autonomía.

Al amparo de las mismas inquietudes manifestadas anteriormente, los grupos parlamentarios Popular y Socialista elaboraron una proposición de ley conjunta, que fue admitida a trámite por la Mesa de las Cortes Valencianas el pasado 26 de octubre de 2005.

La Proposición de ley de patrimonio arbóreo monumental de la Comunidad Valenciana es una iniciativa que nace fruto del consenso y de la firme voluntad de contar con un instrumento legal que asegure la adecuada gestión del patrimonio arbóreo valenciano, el seguimiento de su estado, la aplicación de los tratamientos de conservación, la restauración de los árboles y la mejora del entorno en que se ubican.

Por todo ello, atendiendo a lo dispuesto en el artículo 119 del Reglamento de las Cortes Valencianas, y a propuesta.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)* del conseller de Territorio y Vivienda, el Consell de la Generalitat acuerda:

Manifestar su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de patrimonio arbóreo monumental de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular y el Grupo Parlamentario Socialista, y prestar la conformidad a la tramitación de la proposición de ley presentada.

Para que conste y surta sus efectos, expido la presente certificación en Valencia, a once de noviembre de dos mil cinco».

Gracias, presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor secretario.

Tiene a continuación la palabra, para el turno a favor, la ilustrísima diputada doña Verónica Marcos, en representación del Grupo Parlamentario Popular.

 

**La senyora Marcos Puig:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señores diputados, muy buenos días.

Saludar también a los miembros del Consell y, sobre todo, al conseller de Territorio y Vivienda que ha tenido mucho que ver en la elaboración del texto que hoy proponemos.

El Grupo Parlamentario Popular y el Grupo Socialista presentamos hoy conjuntamente una proposición de ley con el objetivo de proteger y gestionar el patrimonio arbóreo monumental de la Comunidad Valenciana.

Presentamos esta normativa para evitar que estos árboles salgan de nuestra comunidad y perdamos un patrimonio tan querido por los valencianos.
A partir de la aprobación de esta iniciativa se podrán declarar árboles monumentales a aquellos ejemplares y conjuntos arbóreos por sus características de edad, porte u otros acontecimientos históricos, culturales, científicos, de recreo o ambientales.

Para el Grupo Parlamentario Popular era necesario que además de la Generalitat tuvieran un papel fundamental los ayuntamientos de nuestra comunidad a la hora de conservar los árboles monumentales.
Pero no solo en esta ley planteamos la conservación de estos monumentos naturales.
También proponemos la creación de un catálogo de árboles monumentales y singulares donde se inscribirán los ejemplares.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)*, y es aquí donde también tienen gran protagonismo nuestros ayuntamientos.
Cada uno de nuestros municipios gestionará su correspondiente catálogo de árboles monumentales de interés local.

La ley además contempla la creación de una comisión consultiva de evaluación y seguimiento de la protección y conservación de patrimonio arbóreo.
Los miembros que formarán parte de esta comisión serán los responsables del Gobierno Valenciano en materia de medio ambiente, agricultura y cultura.
Y también, como no puede ser de otra manera, los representantes.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)* de nuestras diputaciones provinciales.
Y también hemos querido dar gran protagonismo en este órgano consultivo a las asociaciones de conservación de la naturaleza y las asociaciones de propietarios.

A partir de la aprobación de esta proposición de ley que hoy estamos debatiendo, se pondrá en marcha un plan director que coordinará, velará y supervisará los programas individualizados, las medidas de intervención y la puesta en valor para que sean los más adecuados para cada árbol.

Esta es, señorías, en líneas generales, la ley que hoy presentamos los dos grupos mayoritarios de la cámara.
Una propuesta que no podía ser hoy una realidad sin el asesoramiento y la colaboración de personas como Bernabé Moya y su equipo de trabajo que están hoy presentes en estas Cortes.
Una propuesta que cuenta con el consenso del 95% de la representación parlamentaria, un consenso que, además, señorías, me gustaría hacer especial hincapié, que parte del acuerdo con el Consell que implicó la retirada del anteproyecto de ley que el Gobierno Valenciano estaba elaborando para la protección del patrimonio arbóreo.

Por tanto, señorías, agradecer también al Gobierno y, en este caso, al conseller de Territorio y Vivienda, la decisión de retirar el anteproyecto de ley con el único objetivo de conseguir el máximo consenso a un texto que representa la voluntad mayoritaria de la cámara.

Y, señorías, también me gustaría dirigirme, ¡como no!
, al Grupo Parlamentario de la Entesa para que se sume a esta iniciativa y con el que ya mantuvimos diversas conversaciones tanto el Partido Socialista como el Partido Popular antes de presentar esta proposición de ley.
Sumarse a esta iniciativa que puede ser aprobada por todos los partidos políticos a los que el pueblo valenciano eligió como representantes en estas Cortes.

Señores diputados del Grupo Parlamentario de la Entesa, están en las mejores condiciones de poder sumarse y, por parte del Grupo Popular, no tenemos ningún problema en asumir propuestas que puedan suponer una mejora del texto.

Señorías, ojalá se llegara a acuerdos como este en casi todas las iniciativas legislativas y se diera tanto protagonismo a los parlamentos por parte del Gobierno, como lo está haciendo durante toda esta legislatura el Partido Popular de la Comunidad Valenciana.

Este, señorías, es otro de los ejemplos de los grandes acuerdos a los que el Partido Popular es capaz de llegar con el principal partido de la oposición, en este caso el Partido Socialista, en una comunidad donde se gobierna con mayoría absoluta.

Señorías, la Proposición de ley de patrimonio arbóreo que hoy presentamos constituye el texto legal más completo de toda España en materia de patrimonio arbóreo monumental.
Ninguna comunidad autónoma en nuestro país tiene un texto tan completo y actualizado como el que hoy debatimos, como el que hoy estamos presentando en materia de patrimonio arbóreo.

Y para ir finalizando, señorías, decirles que esta ley, esta proposición de ley, tiene un gran carácter ecológico y llegamos a tiempo de evitar, como ya dijimos en su día, ya en la presentación, el expolio y la actuación fraudulenta con los monumentos arbóreos de nuestra comunidad.

Por parte de mi grupo parlamentario, del Grupo Parlamentario Popular, quiero volver a reiterarle al Grupo Parlamentario de la Entesa que se sume al acuerdo con el fin de que un texto, como el que hoy estamos presentando, pionero en toda España, como he dicho anteriormente en mi intervención, y que pretende evitar que nuestro patrimonio arbóreo sea utilizado como moneda de cambio o como una mercancía, sea aprobado, repito, por todos los partidos políticos a los que los valencianos nos dieron la confianza para que le representáramos en estas Cortes.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Marcos.

A continuación tiene la palabra, para ejercer también el turno a favor, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, el Ilustre Diputado Señor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

Bon dia a tots.

M'agradaria, senyories, fer un breu relat de com hem aplegat hui amb la presentació conjunta d'aquesta proposta de llei de conservació del patrimoni arbori monumental de la comunitat pels dos grups parlamentaris.

Ací, al País Valencià, disposem d'una gran riquesa arbòria fonamentalment oliveres, garrofers, palmeres i altres espècies que per la seua antiguitat, història i monumentalitat devem preservar i cuidar.
Constitueixen els autèntics regals de la nostra terra.
Són monuments vius que guarden la nostra memòria història.

El Grup Parlamentari Socialista de les Corts Valencianes, davant la situació creada en la V legislatura on, en vàries ocasions, assistirem al continu espoli, que de fet venia ja de molt abans, en el que arbres d'una singular història i edat eren tallats per a llenya, destruïts per interessos immobiliaris o, en el millor dels casos, arrancats i trasplantats pel seu valor històric.

Entenguérem que era urgent, davant la mancança de legislació que protegira el nostre patrimoni, plantejar en estes Corts una proposició de llei que posara fi a aquesta situació.
Amb eixa finalitat, a principi de l'any 2000, senyories, a principi de l'any 2000 ens posàrem en contacte amb especialistes de la conservació, visitàrem les zones més afectades tant de l'interior de Castelló, comarques de El Maestrat, com de València, així com *(inintel·ligible),* viveristes, organitzacions agràries i ecologistes, perquè ens donaren el seu punt de vista de la situació d'aquestes obres monumentals, d'aquests arbres monumentals.

A final d'aquell any, de 2000, el projecte de llei estava elaborat i preparat per a presentar-lo.
En aquell moment no ho férem, perquè pensàrem que era millor consensuar-lo.
Amb eixa finalitat ens reunirem els tres grups parlamentaris, Esquerra Unida, el Partit Popular i nosaltres.
Passarem quasi dos anys i el resultat va ser la resposta per callada del grup majoritari.

A juliol de 2002, la Fundació Penyagolosa de Castelló llançà un pla per a salvar oliveres mil·lenàries, davant la falta de legislació valenciana que els poguera protegir.
Eixe mateix any, empreses i intermediaris veneren aquest tipus d'arbres a l'estranger.
I és l'escàndol pel robo en Dénia d'una Beaucarnea Recurvata de més de 300 anys, de les primeres que aplegaren a Europa, la que encén totes les alarmes mediàtiques en aquells moment.

Finalment, el 8 de juliol de 2002, el Grup Socialista, davant aquesta situació presentàrem una proposició de llei senzilla, però amb una premissa important: volíem garantir la conservació dels arbres amb el compromís de cuidar d'ells.
Els arbres monumentals són obres d'art de la natura.
M'agradaria deixar clar este concepte: són obres d'art de la natura.
I de la mateixa manera que no se'ls ocorre destruir o cremar un quadre de Goya o de Pinazo, no podem consentir que es destruïsca ni un sols arbre d'aquestes característiques.
Si entenem aquest concepte, entendrem que la llei vaja més lluny i vulga crear un Ivam o un Museu del Prado o del Louvre, allò que faça, com ara diré abans, que garantisca aquestes obres monumentals.

El Consell de la Generalitat, l'1 d'octubre de 2002, desestimà la nostra proposició, entenent que era suficient l'anàlisis ací existent per fer front a aquesta situació d'espoli del nostre patrimoni arbori.
Paral·lelament presentàrem, mentre no tinguérem la llei, mocions en els ajuntaments, perquè s'aprovaren ordenances municipals amb la intenció que els ajuntaments tingueren algun instrument que de moment pal·liaria la situació d'espoli que s'estava produint.

A principi de l'any 2005 es tornà a donar un cas singular amb una olivera mil·lenària que va ser adquirida pel parc francés de le Monde, creant una vegada més l'alarma social en els pobles i comarques, que enteníem que si un sols arbre era capaç de ser el centre d'atracció d'un parc, perquè anaren a visitar la ciutat i crear al voltant d'ell riquesa en forma d'activitat turística, no entenien els pobles i no enteníem nosaltres, que en tenim centenars d'ells, i no ser capaços de cuidar-los i conservar-los per tal de crear riquesa en les comarques d'interior que tenen greus dificultats per mantenir la població per falta de rendes agràries.

El 29 d'abril de 2005, en aquesta VI legislatura, presentàrem de nou la mateixa proposició de llei, per entendre que era oportú que de nou s'obrira un debat al voltant d'aquesta qüestió.
Per les mateixes o altres raons, el govern del Partit Popular presentà un avantprojecte de llei de similars característiques que, a diferència del nostre, rebaixava les pretensions donant-li només una visió al nostre entendre agrària o forestal, però mai d'obra d'art de la natura.
I, per tant, no incloïa la necessitat de crear un centre d'estudi i gestió que, passe el que passe, garantirà la catalogació, la conservació i sobretot la conservació i col·laboració amb els ajuntaments, perquè mai, mai, es tornen a donar situacions d'espolis del nostre patrimoni arbori monumental.

Davant la situació creada de dues propostes de llei, entenguérem que era necessari fer de nou un esforç pel consens, pel bé de la llei, que ens ficàrem a treballar per aplegar a acords que feren possible una llei amb un gran consens.
I crec que l'esforç ha valgut la pena.
És una llei que, a diferència d'altres, reconeix a més el valor forestal i agrari, el valor d'obra d'art de la natura.
És una llei participativa, on tots tenen opinió i participació, administracions, propietaris, organització civil.
És conservacionista, fica la llei al costat dels arbres.
I la llei, per dir-lo d'alguna manera, permet la creació d'un museu per a conservar, investigar, protegir i sobretot difondre els valors d'aquestos arbres, creant riquesa i patrimoni pel conjunt dels ciutadans valencians.

Finalment, vull demanar-li al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds: Entesa, que se sumara amb les seues aportacions a allò que començarem junts al principi de la legislatura passada.
I voldria acabar donant les gràcies als llauradors i propietaris que han conservat al llarg de segles aquests arbres que avui tots podríem gaudir.
I, com no, a la gran ajuda que hem tingut dels medis de comunicació que han fet possible que es prenguera consciència col·lectiva dels atropells que s'estaven fent amb el nostre patrimoni arbori.
I no vull acabar sense agrair especialment a l'equip d'experts, que encapçala el senyor Bernabé Molla, sense els quals crec que esta llei no haguera eixit tal qual com nosaltres l'hem presentat.

Moltíssimes gràcies a tots.

Gràcies, senyor president.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Lozano.

Esta presidencia, si no le dice nada en contra, entiende que no hay motivo de réplica entre los dos grupos que han expuesto.
Y que tiene la palabra para fijación de su posición, en representación del Grupo Parlamentario l'Entesa, el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia.

Realment, una llei per a protegir, per a conservar i restaurar el patrimoni arbori valencià, monumental o no tan monumental, feia molta falta des de fa temps, com ja s'ha reconegut ací.
Feia molta falta, perquè este patrimoni s'està perdent; feia molta falta perquè part, almenys des de patrimoni, està amenaçat; feia molta falta, perquè part d'aquest patrimoni no està ben conservat a hores d'ara.
Esta llei havia d'existir fa ja temps i ja s'ha exposat, abans de mi per part del senyor Lozano, tota una història d'intents que no han estat secundats adequadament des de ja fa temps.
Potser que si s'haguera fet abans esta llei s'haguera evitat la destrucció i l'espoli de part del nostre patrimoni arbori, com és el cas dels exemples que s'han mencionat i molt especialment de les oliveres centenàries del nord de Castelló i d'altres bandes, que han estat venudes i s'ha deixat perdre de manera lamentablement un valiosíssim patrimoni.

Este espoli s'hagués d'haver evitat i s'hagués pogut evitar emprant els mecanismes existents, encara inclús sense llei.
Hi havien possibilitats, actuacions decidides per part de l'administració, que ho hagueren pogut evitar.
Però no ha existit sensibilitat, ni voluntat política per evitar eixa lamentable pèrdua en molts casos.
Esperem que amb una llei específica el patrimoni arbori siga més fàcil de defensar, inclús amb l'absència o amb la debilitat de voluntat política protectora.
En qualsevol cas, vull deixar ben clar que la defensa d'aquest important patrimoni és necessari, és indispensable.

El patrimoni natural és tan important i destacat com el patrimoni cultural, tal volta per això s'està deixant degradar igualment un com l'altra.
La societat ha d'entendre que protegir el patrimoni natural és tan important com protegir el patrimoni històric artístic, el patrimoni antropològic i cultural, tan important com protegir les obres d'art, els monuments destacats o els edificis singulars.
Ja existeixen lleis de protecció del patrimoni cultural i, no obstant, constatem que aquest patrimoni seguix desapareixent, seguix degradant-se, seguix amenaçat, com és el cas, per no posar més que dos exemples de mostra, el ric patrimoni cultural i antropològic de l'horta tradicional valenciana o barris singulars, com el del Cabanyal a la ciutat de València, deurien d'estar emparats per la llei i no ho estan.
Per això cal una llei, calia des de fa temps i segueix sent important que siga una bona llei, una llei útil de veritat; una llei que ajude a preservar el patrimoni de veres i no únicament sobre el paper, com passa tantes vegades amb les lleis ambientalistes o proteccionistes que elabora el PP.

Nosaltres no vam signar la iniciativa d'aquesta llei perquè no ha hagut una bona disposició integradora, sobretot per part del PP, per facilitar açò.
I explicaré ara els detalls d'este procés.
Pel que sabem i pel que ha resumit també el senyor Lozano, esta llei és resultat d'una sèrie d'iniciatives que ja porten el seu temps, començant pel Partit Socialista i posteriorment es va sumar amb projectes el PP, i que van cristicalizat, com ha resumit ell, en un document consensuat només per estos dos grans partits.
A nosaltres se'ns va oferir sumar-nos al consens ja en una fase molt avançada, a punt de presentar-se el projecte de llei.
Malgrat el retard, i en un termini molt ajustat de temps, vàrem mantindre contactes i reunions per a tractar que la iniciativa fóra conjunta, incorporant també a l'Entesa, amb un consens total o molt ampli.

En la reunió que tinguérem vàrem manifestar que, en general, en termes generals, la llei la podíem compartir a grans trets.
Les seues línies principals ens pareixien correctes.
I que, tanmateix, nosaltres aportàrem un grup d'esmenes, no excessivament gran, però amb la intenció de millorar aspectes concrets i importants en alguns casos.

En esta reunió vam detectar una certa disposició positiva per part dels negociadors del PP i del Psoe, per a incorporar almenys algunes ­mos dien que no totes, una part­, algunes de les esmenes.
Esmenes que he de dir que totes elles eren constructives, raonables, que no exigeixen grans transformacions del text del projecte i que aporten millores prou indiscutibles.
Esmenes políticament neutres que pretenen, entre altres coses, involucrar millor a les universitats valencianes o incrementar la participació ciutadana.

Esta disposició favorable inicial es va convertir en un absolut desinterés quan nosaltres vàrem aclarir que participaríem en la presentació pública conjunta d'un projecte de llei aixina consensuat sempre que l'acte que l'acte tinguera un caràcter exclusivament parlamentari, amb representació del tres grups del parlament, però que no participaríem en un acte diferent al costat del senyor Blasco per a ajudar-li a fer una publicitat enganyosa, ni per a donar-li cap suport a la seua política ambiental.

Quan va quedar clar que l'Entesa no volia participar en una acte ni aparéixer en una foto feta per a major glòria del senyor Blasco, alguna veu, de les altures de la cúpula del PP, va perdre qualsevol interés de consensuar res, ni d'incorporar cap esmena, ni de fer un acte conjunt exclusivament parlamentari, ni de firmar cap proposta conjunta.
De sobte, va desaparéixer l'interés.

Per aquest motiu no signàrem en aquell moment la proposició de la llei.
El PP clarament no tenia cap interés en això, si no ens prestàvem a un acte publicitari de recolzament del senyor Blasco.
No existia veritable interés d'incorporar a l'Entesa en la proposició de llei, ni d'incloure la més mínima aportació nostra, ni de tindre en compte el nostre punt de vista.
Només interessava la foto, una foto al peu d'un ficus en la qual el centre fóra el senyor Blasco, amb una posada en escena per a ús publicitari, manipulador, ofrenant noves glòries a la nefasta política ambiental del PP.

Evidentment nosaltres no ens prestem ni ara ni mai a aquest joc manipulador del PP, i sobretot del manipulador major del Regne, senyor Blasco.
No estem ni estarem mai amb ell en un acte, en una foto, que es puga interpretar ni remotament com a recolzament de la política ambiental del PP.
No farem açò mai, si no és que canvia diametralment, de cap a peus, l'actual política del PP en relació al territori i al medi ambiental.

Entenem que el PP està portant a terme amb la seua política general, per acte o per omissió, la més greu agressió ambiental que ha patit el País Valencià en la seua història, abans o després de la desfeta d'Almansa.
No anem a donar-li cap treva, ni cap baló d'oxigen, ni cap contemplació, ni cap facilitat al PP en relació a la seua destrossa política ambiental.
L'únic que farem serà denunciar i combatre les seues nefastes actuacions ambientals i territorials, ací en les Corts, fora d'elles, al carrer, als tribunals i on calga.

El que no podem entendre és la facilitat amb la qual el Partit Socialista entra en el joc publicitari del PP.
.
.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

 

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor, señores diputados.
Es terriblemente incómodo estar en la tribuna y que esté el ambiente cargado de comentarios que no tienen nada que ver.
Yo les ruego que respeten al que está en la tribuna.

Por favor, señor diputado.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Bé.
Com estava dient, el que no podem entendre és la facilitat amb la qual el Partit Socialista entra en el joc publicitari del PP i com es deixa emprar, una i altra vegada, per a tapar o justificar la política desastrosa del Govern Valencià del PP.
No entenem com el primer partit de l'oposició actua una i altra vegada com si seguira un guió marcat pel PP.

Malauradament, el Partit Socialista està efectuant una molt pobra oposició al PP.
Si realment el Partit Socialista pretén ser l'alternativa al PP, si pretén guanyar les eleccions algun dia, si pretén derrotat al PP, cal que canvie radicalment d'actuació.
El País Valencià necessita que els partits d'esquerra facen una veritable oposició frontal a les polítiques insostenibles, insolidàries i depredadores del PP, i molt especialment en els temes ambientals.

En el vergonyós pacte de l'Estatut, en el pacte dels residus i, recentment, en el debat urbanístic, en massa temes importants i fonamentals, el Partit Socialista fa un seguidisme inexplicable del PP, un seguidisme que no té cap sentit, que no té cap explicació i que suposa un immensa regal perquè el PP seguisca governant molts anys més.
Amb una oposició com exercix el Psoe, el PP se'n pot anar a dormir.
Quasi resulten més perilloses per al PP les lluites internes entre zaplanistes i campsistes, que l'oposició que fa el Psoe.
I dic açò no com a crítica personal.
.
.

**El senyor president:**

 

Señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
al ponent del Partit Socialista.
.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal, está haciendo una rama a un *gallao*.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

No sé, estem parlant ací d'un tema que té moltes rames.
Potser estiga destacant alguna branca secundària.
Però no he sigut jo el qui ha introduït este concepte, sinó precisament la senyora Verónica Marcos ha parlat «d'este era un exemple dels molts pactes i molts acords que es feien entre el Psoe i el PP».
I he al·ludit a este mateix fet.

En definitiva.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya acabando, por favor.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Acabe, si em permet, dient que no ho dic açò com una crítica personal al ponent del Partit Socialista d'aquesta llei, del qual em considere amic i amb el qual he compartit i compartisc molts punt de vista, ni tampoc és una crítica personal i concreta a cap company socialista, amb els quals puc coincidir en moltes ocasions.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Señor Lozano, ¿quiere usted hacer derecho a réplica?
Puede perfectamente.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

És un poc per a aclarir-li al senyor Carles que amb amics aixina, no necessitem enemics.
Moltes gràcies, de totes formes.

I li dic açò perquè la ignorància històrica li ha fet una mala passada, i supose i espere que no li'n faça més.
He deixat molt clar abans, i vosté ho ha reconegut, que açò ve de l'any 2000.
I aleshores, ja estiguérem treballant la senyora Dolors Pérez i jo per a fer que eixe consens fóra possible, perquè estava per damunt l'interés de la llei i de la necessitat de preservar, estava ­insistisc­ per damunt a altres interessos, que de veritat estan fent-li en este moment un mal favor al que és la llei.
I quan ella, jo i el Partit Popular hem estat treballant durant tantíssims anys per traure la millor llei possible, la veritat és que vosté hui haguera pogut quedar molt bé, i lamente que haja perdut una oportunitat tan gran.

No vaig a entrar en les altres valoracions que vosté ha fet.
I aixina i tot, senyor Carles, pel bé dels arbres monumentals, deixant clar davant de la premsa i l'opinió pública que estem fent una cosa que és bona per al conjunt de la societat, jo li demane a vosté que en este nou procés que ara començem parlamentari, que la seua missió vosté ací és la de vore com pot aportar les seues propostes, les seues esmenes.
.
.
que si es veritat el que vosté diu, i que mosatros ja li reconeguérem, millorarà este text.
I poder, quan acabe el procés, perquè no acaba hui, que pugam dir que tots hem tret la millor llei en favor dels arbres.
Segurament li ho agrairà el conjunt de la societat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Lozano.

Señor Arnal, si puede ser desde el mismo escaño, hace el favor de hacernos una réplica mesurada.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor president, sempre intente ser mesurat en les meues intervencions, encara que siguen crítiques o molt crítiques.

 

**El senyor president:**

 

En el tiempo.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Jo no qüestione la història que ha explicat el senyor Lozano, però he explicat per què no vam voler estar en determinat acte i com això va traure unes determines conseqüències.
Aixina són els fets i no tinc ganes de polemitzar.

Evidentment nosaltres no anem a votar en contra, ni molt menys, sinó favorablement a l'admissió d'este projecte.
Ja he dit abans, no fa falta repetir-lo, però ja he dit que les línies generals d'este projecte em pareixen prou bones, encara que cal vore el redactat definitiu i com queda i com s'incorporen o no propostes.
Nosaltres hem presentat una sèrie de propostes, totes constructives i amb la pretensió només que de millorar la llei en aspectes ­torne a dir­ bastant políticament neutres.

Però, insistisc, si el Psoe vol governar el 2007, i açò ha de ser irrenunciable, ha de demostrar que té veu pròpia, que té alternatives pròpies, que no és una rèplica del PP.
Ha de plantar cara, fer oposició ferma.
S'ha de creure que pot guanyar les eleccions i ha de fer tot el possible per guanyar-les.
I ha de buscar aliats a la seua esquerra, els aliats li faran falta, són els que li faran falta per a guanyar un debat d'investidura o un debat de pressupost.
I ha d'evitar fer-li massa gestos, massa concessions a un partit, com és el PP, que està demostrant tindre una política desastrosa en relació al medi ambient.

Per això, la prudència en aparèixer mai donant-li balons d'oxigen, ni cap senyal de suport al principal responsable de la destrucció ambiental del territori valencià, el senyor Blasco.
D'ahí la nostra posició ferma, crítica, que no impedix constructivament aportar a les lleis el màxim d'idees i de plantejaments per a millorar-les perquè funcionen el millor possible, perquè eixe és el desig nostre.
El que passa és que a voltes el senyor Blasco fa unes lleis trampa molt difícils de ser útils.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Y procedemos, a continuación, a votar la toma en consideración.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 83 votos a favor, ninguno voto en contra.
Queda aprobada, es evidente.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Projecte de llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 46.
490, BOCV número 168).
(Pàgina 4.
544).***

 

 

**El senyor president:**

 

Pasamos a continuación al punto siguiente, que es el Debate a la totalidad del Proyecto de ley de prevención de la contaminación y calidad ambiental.
Enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada 46.
490, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 168.

Para la presentación del proyecto de ley, tiene la palabra, en representación del Consell, el honorable señor conseller Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Molt excel·lent senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra, don Rafael.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Muchas gracias, presidente.

Molt excel·lent senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Comparec davant estes Corts per a informar-los sobre una nova iniciativa legislativa del Govern Valencià i presentar-la per al seu debat en esta cambra.
Es tracta de la Llei de prevenció de la contaminació i de la qualitat ambiental.
Amb esta llei es fa un pas més en la configuració d'un marc legislatiu actualitzat, modern i europeista.

L'actual legislatura ha servit per a posar en marxa una reforma profunda de les grans lleis que han marcat les polítiques territorials, urbanístiques i mediambientals.

En l'actualitat, senyories, i vostés han participat activament en el seu debat i posterior aprovació, comptem amb quatre importants lleis per a la planificació territorial: la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, la Llei del sòl no urbanitzable, la Llei d'habitatge *(el senyor president colpeja amb la maceta)* i la Llei urbanística valenciana.
Són lleis per a planificar l'urbanisme i ordenar el territori, però, al mateix temps, són lleis que aborden la nostra estructura territorial des d'una base de sostenibilitat.

Amb la Llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental iniciem el segon cicle legislatiu, el cicle ambiental.
En este etapa estem assentant i ampliant les polítiques de sostenibilitat i qualitat ambiental.
Tenim diferents projectes legislatius en distintes fases d'elaboració.
Els dos primers són els que ara els presente i el que acabem de debatre sobre el patrimoni arbori monumental.

Senyories, no només pel nombre, sinó pel contingut i el caràcter complementari en què s'assenta la sostenibilitat, és a dir, el progrés econòmic i el respecte al medi ambient, considere a la Comunitat Valenciana que esten impulsant en ella la major modernització de la seua història en matèria mediambiental.
El medi ambient, no em cansaré de repetir-ho, és una responsabilitat compartida, compartida entre les administracions, les empreses i els ciutadans.
És necessari introduir polítiques concretes que afavorisquen les estratègies en aquells àmbits on la nova realitat així ho imposa.
Una d'estes és la integració de la variable ambiental en la gestió empresarial.
Esta variable és decisiva per a mantindre un alt nivell de competitivitat en les empreses, ja siga causa de les pròpies exigències del mercat o a la legislació cada dia més ampla i més rigorosa.

La recent publicació en el Fòrum Econòmic Mundial de Davos, de l'indicador mundial del comportament ambiental, demostra que la qualitat ambiental està fortament relacionada amb la riquesa i amb el bon governament.
En este sentit, les empreses valencianes estan realitzant un gran esforç inversor en protecció mediambiental.
A falta de la publicació de les dades definitives de l'Institut Nacional d'Estadística, la inversió medi ambiental supera amb escreix els 200 milions d'euros a la Comunitat Valenciana, sense oblidar que la Comunitat Valenciana és la tercera en inversió ambiental de les seues empreses amb una taxa superior en 10 punts a la mitja nacional.
Una altra dada significativa és que el percentatge d'empreses que invertixen en millores ambientals a la Comunitat Valenciana és, segons la fundació Entorno, el 78%, 15 punts per damunt del conjunt estatal.

En este context, el contingut fonamental de la llei que estem tractant està marcat per la directiva europea sobre prevenció i control integrats de la contaminació, més coneguda com a la Directiva Ippc.
La seua transposició a l'ordenament jurídic espanyol a través de la llei del mateix nom és de juliol de 2002.
Estes normes tenen com a objectiu fonamental articular mecanismes que de manera preventiva eviten la contaminació d'origen industrial.

Estem davant, senyories, d'una norma de caràcter preventiu, una norma no solament que aconsella, sinó que obliga a millorar l'eficiència ambiental de les nostres empreses.
Per això, es condiciona la posada en marxa i el funcionament de les instal·lacions a l'obtenció d'una autorització de caràcter ambiental que ha d'atorgar-se de manera coordinada per part de les distintes administracions competents sectorialment amb la matèria.
A ningú se li haurà d'escapar que la legislació bàsica sobre protecció del mediambient correspon en exclusiva a l'Estat, segons l'article 149 de la nostra Constitució, de la Constitució espanyola.

Per tant, calia esperar que l'Estat diferenciara, entre altres, quins eren els requisits mínims exigibles a les empreses i quins podrien establir les comunitats autònomes.
La directiva europea, senyories, com els he dit, era de 1996, però la transposició és de 2002 i la diferenciació és molt més recent.
Per tant, esta llei arriba en el moment just quan la normativa espanyola ha sigut aclarida i no ha podia haver-se fet abans.

La Llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental té com a objectiu evitar i controlar la contaminació de l'atmosfera de l'aigua i del sòl.
Per això, implantarem un nou model d'intervenció administrativa ambiental aplicable a tot tipus d'activitats susceptibles d'afectar al medi ambient.
La llei que avui els presente és fruit d'un ample procés de diàleg i consens en què han participat més de 50 entitats, des d'associacions empresarials a sindicats, passant per ajuntaments i federacions diverses, compta, a més, amb el suport d'institucions i de representants del teixit empresarial valencià, com el Consell de Cambres Oficials de Comerç, Indústria i Navegació de la Comunitat Valenciana, la Cierval, l'Associació Valenciana d'Instal·lacions de Residus i l'Associació de Consumidors i Usuaris, entre altres.

D'altra banda, la Fira del Medi Ambient del Mediterrani, Ecofira, en col·laboració amb la Conselleria de Territori i Habitatge, ha dut a terme una extraordinària faena per a explicar el contingut de la nova llei.
En diferents sessions, a Castelló, València i Alacant *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, hem reunit més de 600 representants.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados, hagan el favor de salirse a los pasillos a comentar los temas, porque una cosa es un comentario breve, y otra cosa es que estemos ahí debatiendo.
Están, como decía antes, dificultando la expresión del que está en la tribuna.
Por favor.

Continúe, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Estava dient que en diferents sessions, a Castelló, València i Alacant, hem reunit més de 600 representants del món empresarial, tècnics i experts.
El resultat ha sigut excel·lent, no només per la participació, sinó perquè també ens ha permet comprovar la generalitzada adhesió que esta norma jurídica té entre els sectors econòmics i industrials que han d'aplicar-la.
Així mateix, la llei compta amb els dictàmens favorables del Consell Jurídic Consultiu, del Comité Econòmic Social i del Consell Assessor de Participació i Medi Ambient.
En el procés d'elaboració de la llei s'ha tingut en compte la nombrosa normativa existint, com les relatives activitats qualificades: impacte ambiental, aigües, costes, indústria, ordenació del territori, accidents greus, residus i contaminació atmosfèrica.

Com he indicat anteriorment, la llei definix i regula els instruments d'intervenció ambiental als quals han de subjectar-se les instal·lacions o les activitats de la Comunitat Valenciana susceptibles d'afectar a la seguretat, la salut de les persones o al medi ambient.
És a dir, és una llei posada al servei de la millora de la qualitat de vida de tots els valencians.

D'altra banda, senyories, la llei respon als principis més avançats del desenrotllament sostenible, com són el de qui contamina, paga, i el de prevenció de la contaminació en origen.
Es busca d'esta manera evitar la degradació del nostre entorn natural.

Les característiques fonamentals de la llei són: és una llei capdavantera en l'Estat quan a l'adopció d'un nou model d'intervenció administrativa ambiental, simplifica els tràmits administratius per als ciutadans i les empreses, integra en una única resolució autoritzacions i pronunciaments sectorials, d'esta manera s'evita la descoordinació, les duplicitats i les conseqüents pèrdues de temps que això comportaria, garantix el control i la inspecció de les activitats, és una llei pionera perquè establix un nou règim d'instruments d'intervenció ambiental, constituït per l'autorització ambiental integrada, la llicència ambiental i la comunicació ambiental, l'autorització ambiental integrada va dirigida a regular les activitats de major potencial contaminant que estan recollides en l'annex de la llei.

Esta llista està d'acord amb el que establix la llei estatal i es tracta de les instal·lacions de combustió, la producció i la transformació de metalls, indústries minerals, químiques, del paper i del tèxtil.
A més, la llei té en este procediment activitats que amb menor potencial contaminant són susceptibles de generar impactes considerables ­així figura en l'annex II­, com la valorització de residus, la mineria i, especialment, les dessalinitzadores amb un gran volum de producció.
Actualment, es diposa de dades que ens fan coneixedors del nombre d'empreses de la Comunitat Valenciana que estan sotmeses a l'autorització ambiental integrada d'acord amb la normativa bàsica estatal.

Durant el període 2002-2003, a la nostra comunitat hi havia 397 empreses en el Registre Estatal d'Empreses i Fonts Contaminats.
D'estes, 36 corresponen a la província d'Alacant; 200 a la província de Castelló; i 161 a la província de València.
Amb estes dades s'estima que el nombre d'expedients en un any pot distribuir-se de la manera següent: Alacant, 20; Castelló, 180; y, València, 50.
Tots estos poden assumir-se gràcies al gran esforç del personal que s'està fent des de la Generalitat Valenciana i, concretament, des de la conselleria.

La llicència ambiental es dirigix a aquelles activitats d'impacte ambiental moderat que s'inclouran en una llista que s'aprovarà mitjançant un reglament, que, per cert, i per a tranquil·litat d'alguns, la conselleria ja té pràcticament elaborat el mateix perquè l'aprove el Consell després de l'entrada en vigor d'esta llei.
Mentrestant, senyories, i encara que la nova llei deroga la Llei d'activitats qualificades de 1989, este instrument s'aplicarà transitòriament a les activitats que es troben incloses en la nomenclatura d'activitats molestes, insalubres, nocives i perilloses.

I, finalment, la comunicació ambiental s'aplica a les activitats innòcues i d'escassa incidència ambiental.
Serà necessària la comunicació a l'ajuntament del lloc on s'ubicarà l'esmentada activitat i el moment de la seua posada en funcionament.

En segon lloc, continuant amb les característiques de la llei, esta suposarà una simplificació dels tràmits per als ciutadans i les empreses, i, a més, es reduirà els terminis i els costos de les transaccions a les empreses.
Es constituirà també una finestra única que permetrà reduir el temps d'obtenció dels permisos des de 2 anys, actuals, a 10 mesos.
La persona interessada presentarà en una sola ocasió tota la documentació necessària per a obtindre tots els pronunciaments sectorials en una única resolució.
Este tràmit, senyories, es feia fins ara d'una forma independent, a més, estem davant d'una norma que millora de forma substancial l'eficiència administrativa.

En tercer lloc, com els he mencionat anteriorment, la llei integra en una única resolució autoritzacions i pronunciaments sectorials en distintes matèries com, per exemple, l'avaluació d'impacte ambiental i la prevenció d'accidents greus, els abocaments d'aigües residuals a conques intercomunitàries de competència estatal o les exigències de la recent normativa estatal en matèria de sòl contaminat.

I, per últim, la llei garantix el control i la inspecció de les activitats, ja que s'inclou un apartat específic de disciplina ambiental.
Gràcies a este apartat es millora el seguiment i el control d'estes activitats, s'establixen també fortes sancions a les infraccions que es puguen cometre i s'obliga a la reparació del dany efectuat.
A més, este apartat de disciplina ambiental pretén actuar com a mecanisme dissuasori del possible infractor, de manera que es complisquen els principis i el criteris fonamentals del desenrotllament sostenible.

Senyories, la Llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental tindrà, sens dubte, unes repercussions favorables per a la nostra comunitat: millorarà l'eficiència i la competitivitat de les empreses, s'optimitzaran els recursos empresarials dirigits cap a una tecnologia neta que no siga contaminant, i la nostra comunitat gaudirà d'una legislació més completa i europeista per afrontar amb seguretat els desafiaments que planteja este principi de segle.

Finalment, senyories, m'agradaria reiterar-los la meua col·laboració i la del Grup Parlamentari Popular, i sol·licitar el suport de les forces polítiques que tenen representació en esta cambra.

L'objectiu d'este govern és situar la indústria valenciana en l'avantguarda de la qualitat ambiental, estem aconseguint-ho i volem, a més, reafirmar-ho.
El nostre compromís és intensificar la responsabilitat social empresarial i fer que les empreses de la Comunitat Valenciana i els ciutadans i ciutadanes d'este territori puguen gaudir d'un medi ambient sa, salubre i agradable, reforçant les condicions de sostenibilitat del nostre territori.
L'impuls i la concreció d'una política de desenrotllament sostenible a mig i llarg termini no depén d'un govern, sinó moltes vegades de l'esforç que estiguen disposats a fer per part de totes les instàncies.

Este govern ha posat en marxa una estratègia de desenrotllament sostenible per a les pròximes dècades.
Es partix d'unes bases objectives i es proposen uns objectius.
Però, sobretot, s'obri a debat públic i a la participació ciutadana perquè volem un futur social econòmic i ambiental triat i decidit per nosaltres, un futur democràticament participat que ajuste les nostres necessitats a les nostres disponibilitats, un futur en què participem en el procés de sustentació planetària que hui comencen a reclamar les societats modernes.

Seria una mostra de gran responsabilitat social tirar endavant este projecte de llei amb el màxim suport dels grups parlamentaris, dels que esperem les seues aportacions per a millorar el text que se'ls proposa i prestar d'esta manera el servici que esperen els sectors econòmics, socials i institucionals als que va dirigit este text.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltíssimes gràcies, honorable conseller.

Per a defendre l'esmena a la totalitat, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida: l'Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bon dia, novament.

Entrant directament al tema.
Hem presentat una esmena a la totalitat perquè aquest projecte de llei està ple de defectes i d'omissions.
És un projecte de llei que complirà molt malament la seua funció teòrica, o, senzillament, no la complirà si no s'esmena a fons, si no es modifica moltíssim.

Este és un projecte que s'hauria de retirar i tornar a presentar prompte, prompte perquè fa falta la regulació, però notablement millorat.
Si no es fa així, perdrem l'oportunitat de tindre una bona llei, una llei efectiva, i tindrem una llei defectuosa, molt defectuosa i inútil.

He d'aclarir i destacar que esta és una llei, insistisc, necessària i urgent.
Per això demanem que es faça millor.
Recordem que esta llei és una transposició obligada d'una directiva europea, que ja està reflectida en la llei estatal, que ara se trasllada a les normatives autonòmiques obligadament.
O siga, no és cap favor que ningú ens fa elaborant esta llei: està obligada la Comunitat Valenciana a fer-la.

Però hem de recordar que les comunitats autònomes han de desplegar, completar i millorar el marc estatal.
El que no podem fer és recular i empitjorar el marc estatal, com fa esta llei.
Si s'aprova el projecte actual sense molts canvis importants, tal com és ara, els seus efectes podran tardar molt de temps en ser operatius, fins i tot molts anys, sense garanties en relació a la seua qualitat.
Els seus presumptes efectes positius tardaran molt més en ser efectius, tal com està ara el projecte, que si se retorna al Govern, s'esmena a fons en el sentit que mosatros demanem.

Posaré un exemple perquè entenguen per què dic açò d'esta llei.
Imaginen vostés un codi de circulació que siga molt detallista i minuciós aparentment, que prescriguera fins i tot els colors que han de tindre els cotxes, que marcara el tamany exacte de les llums o el tipus de lletra dels senyals de trànsit, fins a l'últim detall; però que després no fixara clarament com se fa complir eixe codi, com se sancionen les infraccions.

Un codi de circulació molt estricte i rigorós sense un mecanisme molt bo per a fer-lo complir, no servix de res i se'l botaran tots els que vullguen.
Aixina li passa a este projecte de llei: aparenta ser molt complet i detallista, però falla en la base, en els mecanismes per a fer complir i sancionar la llei.

Però la nostra voluntat és millorar a fons este pèssim projecte, i per això hem presentat 180 esmenes, algunes d'elles extenses.
Per començar, li hem canviat el nom.
Ho hem fet per a ajustar el nom de la llei al seu contingut real i al seu objecte concret.
Estem ja cansats que el senyor Blasco empre les lleis que elabora per a fer propaganda enganyosa i per a falsejar, manipular i publicitar coses inexistents, igual com a fet en la Llei d'ordenació del territori, que en realitat no ordena res, sinó que ajuda a desordenar més, però ell la farà passar, la vol vendre com una cosa que no és.

Per això el nom d'esta llei també és molt ambiciós i no s'ajusta a la realitat.
La prevenció de la contaminació és un conjunt d'actuacions molt més ampli del que aborda esta llei, que només entra en una part de les fonts contaminants i no entra en profunditat tampoc en els mecanismes de prevenció.

Gran part de la contaminació és deguda als vehicles de motor ­que no són objecte d'esta llei­ o a determinades activitats urbanes o al mateix model urbanístic i de desplegament de les infraestructures, o a les activitats agrícoles, que, tret d'unes excepcions, queden excloses d'esta llei.
Per tant, no és, de cap manera, una llei general de prevenció de la contaminació.
Això que quede clar.

I tampoc és una llei integral de la qualitat ambiental, perquè, novament, este concepte és molt més ample del que aborda la llei.
La qualitat ambiental inclou aspectes com el paisatge, la conservació del medi natural, la biodiversitat, la seguretat alimentària i moltes altres coses que aquesta llei no toca ni de lluny.
Per tots aquests motius és molt més realista i molt més ajustada als fets donar-li el nom que nosaltres proposem: «Llei reguladora de la intervenció administrativa ambiental», just el nom que descriu el que fa el projecte de llei, i cosa que apareix definida com a objecte de la llei en el seu article primer, ni més ni menys, no mos vullga vendre vosté una altra cosa.
Donar-li un altre nom no solament és inexacte i inadequat, és que es presta a fer la manipulació propagandística i falsària de sempre.

Bé, una de les debilitats més importants del projecte de llei és la gran dependència que té d'un reglament que no té cap data per a existir.
Molts articles de la llei, quasi la tercera part, els he comptat i són quasi la tercera part, fan esment a futures concrecions o regulacions que se faran en el futur reglament, però el reglament, com passa amb totes les lleis que fa el senyor Blasco, no té cap termini!
És més, no té ni tan sols l'obligació imperativa de fer-se, igual pot tardar un any que deu o no fer-se mai.
Açò és inacceptable.
Coneixent l'experiència, en temps de Blasco també, podem esperar que este reglament no aparega mai.
La llei ho permet.

Per altra banda, transferir moltes coses a un futur reglament deixa la llei plena d'incògnites, de forats, que no sabem si se taparan.
Quan es taparan?
, com es taparan?
És donar-li un xec en blanc al govern del PP.
Perquè, finalment, deixar moltes coses per a un reglament futur, significa furtar del debat parlamentari molts aspectes importants del projecte de llei.
Les lleis, malgrat les majories absolutes i prepotents com la que ara té el PP, permeten un tràmit democràtic, participatiu, més o menys transparent, no sempre com vullguérem, però almenys es poden discutir en detall abans d'aprovar-se i poden introduir-se esmenes o millores.
Un reglament, per contra, com vostés saben, s'elabora a colp de decret, sense participació, si no se vol, sense control, si no se vol.
I si la llei li permet una gran discrecionalitat a eixe reglament, com és el cas, eixe reglament pot eixir de qualsevol manera, sense control previ del seu contingut.

Un altre aspecte summament deficient d'aquesta llei són els seus annexos, a on estan les principals trampes d'esta llei.
Mire, esta llei depén molt d'eixos annexos.
Els annexos especifiquen les activitats i les instal·lacions que seran objecte de control, i segons el tipus d'annex, el règim de control concret més estricte, menys estricte, gens estricte.

El primer annex s'ha presentat en el projecte de llei idèntic a la llei estatal, i esta és la primer trampa, perquè no fa cap falta que siga idèntic.
Al contrari, la llei estatal, com també la mateixa directiva europea, marca mínims, però anima les autonomies que a partir d'este mínim seguixquen incrementant el nivell de control.
El que no pot fer de cap manera la llei autonòmica és rebaixar eixe nivell de control, però el que sí pot fer, i seria molt convenient que fera, seria ampliar-lo.
Açò és el que no ha fet el senyor Blasco, que ha copiat literalment açò i ho diu: «Ací està, coma a coma, el mateix que diu l'annex I».
Ni un punt més!
Que no podia fer-ho?
Clar que sí!
Basta mirar altres lleis autonòmiques i comprovar com sí que altres lleis autonòmiques han ampliat bastant eixe annex, l'han concretat, l'ha millorat, l'han ampliat.
No és el cas nostre.

El segon annex és de caràcter íntegrament autonòmic.
Eixe el podia redactar lliurement el País Valencià.
Ací s'acaba de confirmar el que diem, mentre que altres comunitats autònomes han fet un annex segon molt ample i molt extens, en el cas valencià és una annex de mínims, extremadament breu, deixant-se fora gran quantitat d'activitats que contemplen a bastament altres annexos presentats per altres comunitats autònomes que, efectivament, no mos superen.
Blasco no ha vullgut anar ni un mil·límetre més enllà del que l'obliguen les lleis superiors.

I, finalment, no existixen els annexos referits a les llicències ambientals i a les comunicacions ambientals.
No existixen!
Ací la diferència és total.
Altres comunitats, torne a dir, com per exemple la de Catalunya, inclouen en la pròpia llei uns annexos molt extensos i detallats referits a estos tipus d'activitats.
En el cas de Blasco, zero absolut, i se deixa per a un futur reglament que no sabem quan existirà, quan se farà.
I ja sabem la diferència, el reglament se farà sense transparència, sense participació, sense control parlamentari.
Ahí estarà una altra gran trampa.

I, finalment, un altre bloc molt important és el que fa referència a la inconcreció, la falta de control i, sobretot, al règim sancionador.
Esta sí que és una enorme mancança del projecte de llei, la poca fermesa i concreció del règim sancionador.
Com passa amb totes les lleis que fa el senyor Blasco, el projecte està ple de frases en condicional, potestatives, que no obliguen a res i que tenen una eficàcia legal nul·la.
L'ús d'expressions ambigües, inconcretes i optatives deixen la llei en una mera declaració d'intencions.

Per exemple, expressions del tipus «podrà fer» admeten també la lectura inversa, «podrà no fer».
Una expressió com esta no obliga el Govern a fer alguna cosa, li permet fer o no fer, tranquil·lament.
Açò ocorre en molts punts del projecte, però molt especialment en la part dedicada al control, la vigilància, les infraccions i les sancions, la part més delicada perquè esta llei servixca d'alguna cosa.

Una llei que depén d'una manera absoluta de la fermesa que tinga l'administració en aplicar-la de manera estricta i rigorosa, en els controls, en les inspeccions, en les sancions, sense este rigor, no servix de res!
Torne a dir, és com un codi de circulació que no incloga amb claredat sancions fermes perquè se complixca.
Només servirà en este cas per a enganyar els ciutadans fent-los creure que existix un control, que existix una protecció, que existix ja una manera de regular les coses que, en realitat, no existix.
Per eixos motius pensem que eixe projecte no és acceptable.
S'ha de millorar a fons i per això hem presentat eixa gran quantitat d'esmenes.

I continuaré explicant-li alguns dels forats més grans, més importants que té esta llei.
Per exemple, per començar, de manera generalitzada es fa un ús sistemàtic del silenci administratiu positiu.
Què vol dir açò?
Vol dir que davant l'absència d'un informe o d'un document preceptiu que no estiga elaborat a temps en un termini marcat per un departament de l'administració, bé siga estatal, autonòmic o bé de caràcter local, municipal, s'opta per considerar que té efectes positius per al projecte en tramitació.
Açò passa en referència a diferents documents, a molts documents, que són de gran importància per a calibrar i determinar la convinença, la viabilitat, la compatibilitat o els impactes del projecte.

Si l'administració es retarda en aportar un document pel motiu que siga, intencionada o involuntàriament, la no-existència d'un document s'interpreta, segons este projecte de llei, com a llum verda per a posar en marxa l'activitat, i açò resulta molt i molt greu.

Després, quant a les sancions, he de dir que no són tan severes com caldria.
Nosaltres, per descomptat, hem incrementat bastant gran part d'estes sancions.
I entre altres coses, per exemple, els agreujants, aquells elements que deurien considerar-se agreujants, i així incrementar la qualificació negativa, no apareixen clarament definits com a tals i la prescripció de les infraccions i de les sancions ocorre en un període de temps molt curt.
Això vol dir que en poquet de temps prescriuen eixes infraccions, prescriuen eixes sancions i s'escapa ja el que ha fet l'infractor, malgrat haver fet una infracció greu o molt greu, pot quedar sense sanció perquè li complix un terme, torne a dir, massa curt, massa favorable, perquè escape l'infractor.

A més, fins i tot n'hi ha possibilitats que les sancions no arriben ni tan sols a superar el benefici que l'infractor obté de no complir la llei.
És a dir, clarament, no se marca que sempre han de ser estes infraccions superiors al benefici que a voltes fa l'infractor incomplint la llei.
En este cas, ¿quin efecte dissuasori tenen estes sancions quan el que la pot fer pot entendre que li ix més barat infringir la llei que la multa o la sanció que li vindrà després?
, perquè no està garantit que açò tinga de ser clarament superior.

En definitiva, nosaltres pensem que esta llei és un veritable frau.
És una llei mentirosa, perquè té l'aparença de fer uns controls que no fa, que no són rigorosos, que poden fallar per moltes parts.
Si la llei no existira, tots podríem adonar-mos que s'està incomplint una normativa estatal, una normativa europea, i que cal fer eixe control.
Però amb este tipus de llei, donarà la impressió que s'estan complint eixes directives europees, que s'està complint la norma estatal i no serà cert!
És una llei trampa.

Una llei trampa que està dissenyada per a donar l'aparença que complix un paper que no complix.
És en realitat un lamentable engany que se fa als ciutadans amb lleis com estes.
El missatge que escoltaran per part de l'administració és que ja existix una llei per a previndre i controlar la contaminació, quan la realitat és que no existix este control ni esta prevenció i que, en tot cas, els nivells de control i de prevenció són mínims.

Els ciutadans esperen de l'administració que els protegesca, que els defense davant dels possibles abusos o les actuacions desordenades que els provoquen potencialment danys, riscos, molèsties, contaminació, problemes sanitaris i ambientals.
Però Blasco, amb lleis com esta, elabora una cuidada impostura, pretén enganyar i fer creure els ciutadans que estan segurs, que estan protegits, i això és fals.
Lleis com aquesta ni protegeixen ni defensen els ciutadans ni garanteixen res.
Amb lleis com esta els ciutadans no podem estar tranquils, no estem segurs, no estem protegits.

Per tots estos motius, nosaltres, per descomptat, considerem que esta llei s'ha de retirar i, no obstant, hem aportat ja una enorme quantitat d'esmenes concretes, torne a dir, més de 180, per a indicar tots i cada un dels defectes que té esta llei ben clarament.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltíssimes gràcies.

Té la paraula per al torn en contra i en representació del Grup Parlamentari Popular el senyor Cortes.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Arnal, portavoz parlamentario de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Comparezco en nombre del Grupo Parlamentario Popular en este debate sobre la enmienda a la totalidad del Proyecto de ley de prevención de la contaminación y calidad ambiental.
Y qué razón tenía Juan Luis Vives cuando decía: «Nada es tan fácil y tan útil en la vida como el saber, el escuchar y el atender mucho».
Y debo decirles verdaderamente que aunque no suele ser habitual, sabemos demasiado poco porque no tenemos sabiduría, escuchamos poco y atendemos menos.
Y esto, aunque yo procuro hacerlo, y me ha ido muy bien siempre, y uno suele salir enriquecido, hoy lo que diga lo hago cuidando de no clonar lo ya dicho, sin agotar las facetas del contenido del texto del proyecto de ley.

Lo cierto es que aunque usted tiene fijación con el honorable señor conseller de Territorio y Vivienda, y lo siento porque ha tropezado con un maestro, con el sentido de la palabra.
.
.
.
Entonces, aunque usted tiene fijación.
.
.

Y realmente, por otra parte, señor Arnal, yo lo agradezco el tono, usted es un verdadero especialista en temas medioambientales.
.
.
Y yo los descubrí en la Patagonia argentina, o allá en el sur de Usuguaya, en la Antártida, o en los Cárpatos, en Polonia, cuando trabajan a pie de obra con temas medioambientales, y me dan un respeto.
.
.
Y usted, que supongo que será también un buen profesor, le recuerdo aquello que dijo Paulo Freire, aquel hombre no de derechas, de izquierdas, en la educación liberadora: «Nadie puede saber si no toma conciencia real de los problemas».

Y en esta ley ­y me voy a salir del guión, por lo que usted ha dicho, aunque luego tenemos réplica­ me sorprende.
Y me sorprende porque usted.
.
.
le puedo yo decir a usted y al resto de la cámara: ¿qué tiene de utilidad este proyecto de ley?
Lo primero que se me ocurre es que usted presenta una enmienda a la totalidad, perfectamente en el reglamento de la cámara, y dice textualmente.
.
.
Porque hay que analizar los dos puntos de esta enmienda a la totalidad.
No la paja que usted ha dicho luego, que la analizaremos en las enmiendas, en el debate parlamentario correspondiente, «de devolució del projecte de llei al Consell de la Generalitat Valenciana per no compartir els principis i l'esperit d'aquest projecte de llei que es tramita».

Y yo le preguntaría al señor Arnal: ¿Nada es válido, ni oportuno, ni convincente en este proyecto de ley?
Señor Arnal, de verdad, desde el índice hasta el artículo 94 ­que tengo aquí el resumen y me lo he podido leer­, ¿nada vale?
¿Se ha dado cuenta usted ­y ahora se le voy a decir enseguida­ de la demagogia de muchas de las cosas a las que usted está acostumbrado, porque usted, claro, utiliza la demagogia como arte y dice una serie de falacias y de falsedades, como se lo voy a decir inmediatamente, que es arrimar el ascua a su sardina?

Y usted dice, dice: « ¿qué significa principio?
» Principio significa base, origen, razón fundamental sobre lo cual se procede discurriendo en cualquier materia.
Y supongo que a usted, aunque no diga lo contrario, el contenido de esta palabra "principio" referente al proyecto de ley, dice de principio a fin, no le gusta absolutamente nada.

Y luego es espíritu de ley.
Y el espíritu, aparte de acepciones que no vienen al caso aquí comentar, dice: «principio generador o esencia de una cosa».
Espíritu de la ley.
.
.
Y tan tranquilo, en dos renglones, su señoría pide la devolución de este proyecto al Consell.

Como siempre, y pese a ese trabajo ingente que yo sé que ustedes trabajan de verdad, presenta su grupo parlamentario un texto de devolución al Consell, ciento ochenta y tantas enmiendas.
Pero yo pregunto a la cámara, y a usted en particular: ¿por qué no ha hecho un texto alternativo?
¿Qué quiere usted, ilustre diputado, qué quiere usted?
¿Qué proyecto quiere del medio ambiente?
¡Déjese de falacias, que ahora veremos, de oscurantismos!
¿Qué quiere usted?
*(Veus)* ¡Hágalo plasmar, hágalo plasmar, ilustre diputado!
¡Hágalo plasmar, que no lo hace!
*(Aplaudiments)* No lo hace.
No lo sabemos nunca.
Ustedes siempre nadan a dos aguas y no sabemos nunca lo que quieren.
Sí, yo ya sé lo que quieren, que no lo debo decir aquí.
Siempre en el funicular, en el alambre.
Siempre están pendientes del alambre, a ver si se llega, si no se llega, si se deja de llegar.
Eso es lo que ustedes quieren.

Segunda parte.
No lo ha presentado el texto alternativo.
Y luego no le gusta ni el título de la ley, ni el título.
Mire usted, yo le quiero decir a usted que he tenido que estudiar los volúmenes verdes esos que nos dan las Cortes, que ahí se aprende mucho.
Ahí parece que estés preparando una asignatura a final de curso.
Y en la página 2.
179, del volumen III ­anóteselo por si lo quiere usted leer­, dice textualmente «que el consejo y el parlamento europeo, del 19 de marzo de 2001, define prevención de la contaminación, en el apartado d)» ¡Qué casualidad!
Parlamento europeo, consejo del parlamento.
Y dice: «La utilización de procesos.
.
.
­no se lo leo».
Por lo que es necesario reconocer una voluntad conectiva de entender el medio ambiente.
Y este proyecto de ley que el gobierno del presidente Camps presenta a las Cortes, y se da un marco normativo claro, rápido y viable.
Le tengo que recordar, ilustre diputado, que nadie ha hecho más por el medio ambiente que ¡este gobierno del Partido popular, aunque a usted no le guste, aunque a usted no le guste!
(*Aplaudiments)* Usted no tiene memoria histórica, cuando en el año 1995 llegamos al gobierno.
¡No se ría, que es verdad!
Y también, y también el salto ha sido vertiginoso.

Y voy a acabar.
.
.
me va a permitir usted que le diga dos cosas, y ahora luego entramos en la materia.
Le diga dos cosas, porque usted ha dicho cosas muy serias.
En fin, le iba a decir una cosa que no me atrevo, porque luego queda.
.
.
Usted ha dicho, con mucha.
.
.
Usted habla a veces.
.
.
.
Usted a veces habla de cosas muy serias que no se pueden decir con tanta claridad, ¿eh?
Y mire, dice, por una parte, «necesaria y urgente».
¡Hombre!
, si es necesaria y urgente, el gobierno envía a la cámara el proyecto de ley para que se debata, para que se debata en la comisión correspondiente; da un margen para que los grupos parlamentarios aporten para mejorar la ley.
Y usted dice que es obligada por la Comunidad Europea para la Comunidad Valenciana hacerla.
Y luego dice que empeora el marco estatal.

Y luego ya se mete con el conseller, que no quiero ni repetir que yo le pediría que.
.
.
De verdad, no se pueden decir esas palabras con esa alegría, a no ser la fijación que usted tiene.
.
.
.
como aquellas orejeras de los caballos antiguos, o los burros, que tenían orejeras cuando iban a abrevar.
Entonces, tiene usted esa fijación por el conseller.
Y se queda y dice: «manipular, engañar, propagandista».
Señor Arnal, son los ciudadanos, y luego se lo leeré, los que tienen que determinar.
.
.
Y los ciudadanos no son tan tontos como usted se cree.
Los ciudadanos valoran todo lo que se hace, y no votan porque van así el día de las votaciones.
Y entonces, los ciudadanos son los que determinan quién lo ha hecho bien, regular y quién lo ha hecho mal, y quién se ha quedado en la cola y en el furgón y quién va a la cabeza.
Y desde el año 1995, elección tras elección, el Partido Popular ha ganado cuantas elecciones los ciudadanos hemos consultado.

Y ahora le voy a decir más.
El medio ambiente, todos estamos sensibilizados.
¿Usted sabe dónde vivimos nosotros o no lo sabe?
Como biólogo, se lo pregunto como biólogo, como especialista, porque creo que es muy importante.
Y le voy a leer el final ­y ahora entramos en la ley, pero le voy.
.
.
­porque es que creo que es muy importante para lo que voy a decir.
Decirle a su señoría, y al resto de los diputados, lo que dijo Kearns: «En la carrera por la calidad no hay meta».

Y apelar tanto a su grupo como a sus posibles socios naturales de la izquierda, que usted tanto pide, a la moderación que nos invita a todos, a nuevos estilos de hacer política, menos radicalizados, pero mucho más comprometidos con los problemas reales de los ciudadanos.
La realidad, ilustre diputado, hay que conocerla, respetarla y mejorarla; y la moderación se expresa dentro de las convicciones y no de las imposiciones, y no dentro de la demagogia que estamos acostumbrados permanentemente a que ciertos grupos y parlamentarios en esta cámara, en uso de la libertad ­y no diga usted que no hay libertad­, con luz y taquígrafos, con *Diario de Sesiones*, con periodistas, con personas que vienen a ver los plenos, puede uno manifestarse.

Sin embargo, en el medio ambiente todos, sin excepción, debemos remar en una dirección concreta, porque usted sabe que el planeta Tierra que habitamos es de todos, porque usted sabe que la Europa occidental y la Unión Europea, de la que nosotros formamos parte, nos pertenece a todos.
Porque usted sabe que nuestro país y nuestros conciudadanos, dentro de la diversidad de las más sensibles en medio ambiente, y en las 17 comunidades de España, tiene una sensibilidad.
Y porque nosotros somos responsables directos de lo que nos exigen los ciudadanos.
Por este motivo ya le he manifestado nuestra invitación a que la ley se tenga que mejorar.

Y le voy a decir una cosa que le va a interesar.
Anóteselo, porque esto puede ser que ocurra y no me gustaría que ocurriese.
El desinterés, la falta de implicación, la indiferencia, el distanciamiento, la lejanía e incluso la irritación forman parte de la mayoría de nuestros jóvenes, que pueden llegar a creer que no haya una relación entre la política y la vida real, porque falta lo que es más importante para una persona en la vida y en la vida política: el compromiso social.

Y ahora, ¿qué le voy a decir yo a usted?
Usted es un maestro.
Y, claro, cuando un maestro.
.
.
no un maestro.
Esto es como el maestro.
.
.
Usted sabe los toros, el maestro, los maestros a veces, los grandes maestros fallan.
¿Qué quedan?
Los subalternos, y quedan los que llevan las muletillas y quedan.
.
.
.
Los maestros fallan.
Y hemos visto fallar muchos maestros importantes.
Y entonces, esto ocurre igual.
Usted es un maestro, y usted sabe muchísimo, y usted viene aquí y distorsiona el debate.
Y usted nos cuenta lo que nos quiere contar, y usted dice que la gente.
.
.
Y usted se mete.
.
.
y usted habla de una serie de cosas.
Pero yo le pregunto.
.
.
«Es una ley trampa, una ley trampa».
¿Usted sabe lo que quiere decir eso?
¿Usted cree que nosotros hacemos trampas?
¡Hombre!
, trampas en el juego, los trileros, pero nosotros no hacemos ninguna trampa.
Presentamos un proyecto con luz y taquígrafos.
¿Aquí hay trampa?
¿Hay trampa, cree usted?
Me gustaría que luego me explicase qué es esta trampa.

Y luego usted dice que es necesario y luego dice que el conseller de.
.
.
hace una impostura.
Esto es fuerte, ¿eh?
Una impostura.
Llamar impostor.
Claro, es que a lo mejor no sabemos el sentido de las palabras.
Y luego dice que los ciudadanos no estamos ni seguros, ni tranquilos, ni protegidos.
De otras cosas, no estamos ni tranquilos, ni seguros ni protegidos.
De otras cosas, que no quiero aquí enumerar, porque no viene al momento.
De otras cosas, sí que están los ciudadanos muy intranquilos.

Y decirle a usted.
.
.
.
pues dos cosas, simplemente.
Porque yo, ¿qué quiere que le diga?
, yo tampoco estoy aquí ni para.
.
.
Ya tendremos ocasión en la comisión de poder discutir las enmiendas, y en fin, y las que puedan ser, se las aceptaremos, espero.
¿Qué objeto tiene esta ley?
Porque usted se lanza.
.
.
.
claro, como es profesor de altura, no llegamos a lo mejor a coger.
.
.
.
Pues yo se lo voy a decir en dos líneas.
La presente ley define y regula los instrumentos de intervención administrativa ambiental a los que deben sujetarse las instalaciones y actividades ubicadas en el territorio de nuestra comunidad, susceptible de afectar a la seguridad, a la salud de las personas o al medio ambiente, con el fin de prevenir o reducir sus efectos negativos sobre el medio ambiente en su conjunto.

Y el fin, el fin de esta ley es obtener un alto nivel de protección del medio ambiente, para garantizar el derecho a disfrutar del medio ambiente adecuado, mediante la utilización de los instrumentos necesarios para prevenir y reducir las emisiones de la atmósfera, el agua, el suelo, la generación de residuos; para corregir y controlar los efectos sobre el medio ambiente de las actividades sometidas a la presente ley y para agilizar los procedimientos administrativos necesarios para la construcción, montaje y explotación, así como la modificación sustancial de las instalaciones o actividades comprendidas en el presente proyecto de ley, o de las características o funcionamiento de las mismas, garantizando la colaboración y coordinación de las administraciones públicas que deban intervenir.

Hay otra cosa, para acabar, que me gustaría a usted decirle.
Esta ley parece que la hayamos hecho con nocturnidad y con alevosía, oyéndole a usted.
Y en esta ley ha habido una amplia participación y amplio consenso.
¿Usted lo sabe eso o no?
O sea, que esta ley ha pasado todos los filtros y ha habido, antes de elaborarla, una participación.
Y la consulta ha sido significativa, tanto por la cantidad como por la calidad de las reacciones producidas.
Y como resultado, se ha obtenido una amplia participación y el consenso de organizaciones empresariales industriales, de cámaras de comercio, industria y navegación, de órganos de la administración del Estado, de la administración local, del Ministerio de Medio Ambiente, de la Confederación Hidrográfica del Júcar y del Segura, de las administraciones autonómicas y de organizaciones representativas de intereses sociales, que aunque hayan hecho sus enmiendas correspondientes han tenido toda su importancia.

Y por esto, la ventaja que pueda ocurrir y que creo que es muy importante de esta ley, que establece un nuevo régimen de instrumentos de intervención ambiental, simplifica y agiliza los trámites procedimentales para los administrados e integra diversas normativas sectoriales que son muy importantes.

¿Cree usted que es importante agilizar los trámites?
, le pregunto.
¿Es importante?
Y luego usted, en su intervención hace ahí una alegoría a que si las sanciones.
.
.
, lo mezcla todo.
Claro, como usted.
.
.
, no sé.
.
.
, habla hasta de la transparencia.
¿Usted duda, verdad?
Pues mire, le voy a decir una cosa y a la cámara: de lo único que no puede usted dudar es de usted, que sabe lo que hace, y de servidor que está aquí hablando que.
.
.
De los demás no sabemos nunca, ni lo sabremos porque queda en lo más profundo.
Y no estoy diciendo ninguna cosa que no deba de decir.
Si entonces usted duda de todo y pone la duda, porque forma parte del planteamiento de su grupo parlamentario, la duda permanente en todo, la duda.
Y esto de la duda los ciudadanos lo captan y no les gusta siempre la duda porque siempre el mismo, lo mismo, lo mismo y lo mismo de todo en todos los temas y en todas las leyes, en todos los debates.

Y para acabar, para acabar, ha puesto usted el ejemplo de los coches.
Y el ejemplo de los coches queda bien, pero al final dice: «¿Por qué no vale?
».
Y yo le digo: «¿Y por qué esta ley, si hay toda una serie de controles, si hay un régimen sancionador que yo no sé si será el mejor o el peor, ya se verá después del trámite parlamentario, por qué no vale?
».
¿Por qué si es urgente y necesario usted la rechaza?

Por eso, ilustre diputado, yo, siguiendo las palabras del honorable conseller le pediría que reflexionase y retirase esta enmienda a la totalidad.
Se va a quedar solo, se va a quedar solo.
Es muy difícil la soledad en la vida y muy difícil la soledad en la política y muy difícil la soledad en el comportamiento con los ciudadanos.
Y, por otra parte, yo le animaría a, dado su ingente trabajo, a que en el trámite parlamentario llegásemos a poder.
.
.
, pues, poder que la ley salga lo mejor posible, que es lo que todos deseamos.

Y, por tanto, ilustre diputado, vamos a votar, si es que no la retira, en contra de su enmienda a la totalidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica, em demana la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies.

Senyor Cortes, he de dir que vosté fa honor al seu cognom i ha segut molt cortés i molt amable.
Li agraïsc el seu to.
I, com que no ha entrat massa a fons en el tema del que estem parlant, no tinc massa que comentar.

Jo sí que vaig a continuar entrant en detalls de la llei perquè me pareix essencial que s'entre a fons, i aixina tindria vosté les coses.
.
.
Estic molt d'acord en una cosa que vosté ha dit, que la justificació que se dóna de l'esmena a la totalitat no és gens afortunada.
S'ha emprat una fórmula habitual que no s'ha meditat bé.
Efectivament, jo n'haguera utilitzat una altra, que és que el motiu seria perquè esta llei, més que no compartir els principis o l'esperit, és que traïx, falseja o pervertix els principis i l'esperit d'eixa llei.
Això seria més correcte i li done la raó que tal com està formulat no era massa correcte.
Aixina seria molt millor; estic d'acord amb vosté.

Quant a la necessitat de presentar un text alternatiu li diré que no fa falta perquè si aprovaren les 180 esmenes realment ja constituïxen una alternativa molt bona, perquè l'armadura de la llei que deriva d'una normativa europea i una estatal està bé.
El problema són determinats canvis que ara li explicaré.

Mire, jo abans li he dit que aquesta llei tenia molts forats.
De fet, en té més que este objecte que vosté veu.
Esta llei és com un colador.
Té més forats que açò que vosté està veent.
Està pleníssima de forats.
És un autèntic colador.
Però vull ser didàctic com vosté me diu i entraré a detallar-li quins forats.

Mire, per a començar, no n'hi ha obligació taxativa i sistemàtica d'adoptar les noves tècniques disponibles que permeten una reducció significativa de la contaminació, perquè com diu l'article 59 açò no serà exigible quan supose costs excessius per al titular.
Si li resulta massa car, no té per què adoptar-ho.

Tampoc està determinat de manera obligatòria que les autoritzacions o llicències establisquen un programa de vigilància ambiental de l'activitat, segons diu l'article 66, que diu que és una cosa que se podrà establir, o no.
No és obligatori.

I també pensaran vostés que si se detecten irregularitats o deficiències en el funcionament d'una activitat sotmesa a estos instruments de control que estem parlant, açò comportarà automàticament un requeriment al titular perquè corregisca les deficiències o que comportarà la suspensió cautelar de l'activitat.
Doncs no.
Se tracta de coses que l'administració podrà fer si vol i, si no vol, no ho farà, com diu l'article 72.
I si una activitat funciona sense el preceptiu instrument de control ambiental que establix esta llei, l'administració no està obligada a requerir el titular perquè regularitze la situació ni a tancar l'activitat.
Són coses que podrà fer, però no s'ha determinat de manera imperativa.

I continuaré explicant-li més forats perquè veja com són de grans eixos forats.
N'hi han la tira!
Me s'acabarà el temps abans que puga dir tots els forats que anava ací a dir-li.

Tampoc té l'administració l'obligació d'imposar sancions, ­fixe's­, no en té!
En l'article 85 n'hi ha un conjunt, un repertori de sancions previstes, però l'administració no està obligada a imposar-ne ni una, ni una.
Si vol, pot fer-ho, però si no vol pot no imposar cap sanció i no passa res.
La llei no ho establix de manera obligada perquè l'administració sancione sistemàticament les infraccions a la llei.

L'obligació que té l'infractor de reposició i restauració de la situació alterada pot defugir-se, se'n pot escapar, perquè l'administració tampoc té l'obligació taxativa d'executar les mesures subsidiàriament ni d'imposar multes coercitives com marca l'article 89.
Pot fer-ho, o no.

Tampoc és obligatori per a l'administració establir mesures provisionals necessàries per a assegurar l'eficàcia de les resolucions i evitar els defectes i les infraccions.
Tot açò, en tot cas, és la potestat que pot, o no, adoptar l'administració.
Ho diu l'article 93.
Fins i tot les mesures provisionals a adoptar quan resulte necessari per raons d'urgència inajornable són de caràcter opcional i potestatiu.
No és obligatori adoptar-les, segons diu l'article 93.

I una molt grossa: la disposició addicional segona obri una gran porta per a poder excloure dels instruments de control previstos en esta llei totes les activitats de titularitat pública d'interés general, com si açò fóra garantia de res.
Que el titular d'una activitat i el que determina si és interés general, que és el mateix, l'administració, siga la mateixa administració que fa lleis com esta, a mi no em garantitza res.
Ho lamente.
És que me demostra que no és de fiar.
I m'ho demostra pels fets i pels textos d'esta llei que, insistisc, està plena de forats.
I assegura el fracàs de l'esperit i dels objectius d'esta llei que no es podran complir quan el desenvolupament està ple d'estes trampes.
Per això dia jo que era una llei trampa, perquè és mentirosa, tramposa, perquè està plena de forats perquè se colen els infractors per qualsevol d'estos moltíssims forats que té esta llei.

Per això, també.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Il·lustre diputat, vaja finalitzant.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
esta llei, per descomptat, s'ha de retornat i s'ha de millorar.
Si incorporaren les nostres esmenes, segur que milloraria.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Cortes.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Arnal, veo que usted es muy pedagógico.
Y a mí que me gusta mucho la cocina, saben algunos compañeros de mi grupo, el colador está en desuso.
Ya casi nada se cuela, casi nada.
Y está como un adorno, que tienen algunas casas en la cocina pero, normalmente, ya no hay coladores.

Usted es un hombre tenaz en sus principios.
Y como yo le he demostrado que el título de la ley, en fin, en ese enunciado que se hace de carrerilla, usted rápidamente cambia y me dice: «Traiciona, falsea, pervierte».
Casi nada, «traiciona, falsea y pervierte».
Luego da toda una serie de datos y yo le quiero recordar una cosa, que antes no me he acordado, pero se la voy a recordar, con lo de los coches.
Ese ejemplo de los coches me gustará profundizarlo cuando lea el *Diario de Sesiones*, pero en la última Ley de acompañamiento, cuando nosotros pedimos que en las inspecciones de la ITV hubiese un control de la contaminación sonora, ustedes, si mal no recuerdo, se opusieron; si mal no recuerdo, se opusieron.

Entonces, lo que yo le quiero decir es que en el fondo sus argumentos me parecen muy bien, pero no para retirar la ley a la totalidad; para enriquecerla, para aportar.
Sabe usted que este Gobierno no lo va a hacer, por coherencia.
Y luego, tranquilamente le puedo decir que es consecuencia del diálogo y del consenso de diversas entidades con el total respaldo de las instituciones y del tejido empresarial.
Nos movemos también en un mundo económico, usted lo sabe ­¿o no?
­, y entonces, dentro de este mundo económico hay que valorar lo que supone, lo que aporta, lo que tiene de importancia.
Y usted vuelve otra vez a la palabra «engaño».

Ilustre diputado, de verdad, ya sé que usted habla un idioma valenciano exquisito y a mí me gusta oírlo y estoy haciendo progresos a ver si el próximo día puedo salir a debatir, pero.
.
.
*(remors)*.
Pues no pierda usted ocasión, doña Isabel, que lo haré el próximo día, sí.
Yo.
.
.
, mi esposa es valencianoparlante y.
.
.
lo haré, pero no pasa nada.
Pero estamos en una democracia y en una comunidad donde hay dos idiomas.
Entonces, le quería decir al señor Arnal, le quiero decir que a lo mejor las otras palabras del otro idioma que no usa tanto, que tienen un sentido y que es en el espíritu de la ley, entonces esas, pues no ha llegado usted a profundizarlas.
Yo, es lo que le quería decir, con mucho respeto.

Por tanto, «trampa diseñada ­vuelve a decir­ para cumplir la ilegalidad».
¿Usted cree que estamos aquí para cumplir la ilegalidad?
Pero, ¿usted lo cree, señor Arnal, seriamente?
¡¿Usted lo cree?
!
Pero, ¡¿en qué mundo vive, en qué burbuja?
!
, ¡¿qué terreno pisa?
!
, ¡¿qué calle pisa?
!
No, no, se lo digo.
.
.
Oiga, ¡perdone, perdone, se lo estoy diciendo con toda seriedad y con todo respeto!
¿Es que se cree que los demás venimos de un mundo ilusorio, de otro mundo, de otra galaxia y que hemos llegado aquí en un ovni y que no pisamos la calle?
¿O es que cree que la gente, los votantes, los que van a decidir ­¡no se ría, señor Arnal!
­, los que van a decidir, y el examen, usted que es profesor, está próximo, queda un poquito más de un año, y malo es que usted tenga que pedir el auxilio de los demás para llegar.
Esto es como el que se ha de salvar en la liga y que espera que dos equipos pierdan para ver si se puede salvar.
¡Malo es!
Porque ustedes frente a las convicciones profundas desfasadas de muchas cosas tienen también un discurso.
Y en esta cámara tienen un lugar y por eso usted no ha de llegar con esas palabras fáciles, que lo descalifican a usted mismo.

Cuando uno habla mucho de muchas cosas queda descalificado.
Por eso aquel refrán tan antiguo: quien mucho habla, mucho yerra.
Y muchas veces hay que medir las palabras, porque midiendo las palabras entonces se da cuenta uno de los errores.
Y una cosa de los errores en política es rectificar.
¿No está conforme conmigo?
Hay que rectificar de los errores.
Porque si uno no rectifica, si uno no rectifica se encuentra con esta situación.
Y, como usted no ha rectificado y esta erre con erre, se queda con su enmienda a la totalidad, sin haber dado argumentos y sin haber presentado, como le he dicho, un texto alternativo.
Me gustaría saber en 50, en 70, en 84 artículos, en 90 ¿qué piensa usted?
Me hubiese gustado saberlo, me voy sin saberlo.
No, no, las enmiendas es otra cosa, perdone, eso ya lo trataremos.
Estamos hablando de un texto alternativo al proyecto que envía el gobierno a la cámara.
Y así, sabiéndolo, sabríamos a qué atenernos, sino, pues con el engaño, con la duda, con que no hay claridad.
.
.
Ya ve usted si hay luz y taquígrafos aquí, hay *(inintel·ligible)* y se lo repito.
Aquí no hacemos nada raro.
Ustedes es que todo lo hacen raro, de verdad, se lo digo con todo respeto, raro, sí, poniendo todo en interrogante y así es, así es, así es.
Y cada vez los ciudadanos, votación tras votación, dando el apoyo mayoritario ­piénselo usted­.
Yo esto lo conozco desde el año 1983, como el portavoz de mi grupo parlamentario, señor Maluenda, cada vez viendo el apoyo mayoritario a quien ofrece soluciones a los problemas reales.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació dels altres grups polítics, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Tomás, en representació del Grup Mixt.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Senyories, bon dia.

El artículo número 1 del Proyecto de ley de prevención de la contaminación y calidad ambiental establece que el objeto de dicha ley es definir y regular los instrumentos de intervención administrativa ambiental a los que deben sujetarse las instalaciones o actividades susceptibles de afectar a la seguridad, a la salud de las personas o al medio ambiente.
Este es un enunciado, que todos los presentes compartimos.
Y si, además, le unimos la realizadas al proyecto de ley por la confederación empresarial valenciana, la cámara de comercio, podemos concluir que estamos ante un proyecto aceptable, pero al que no podemos apoyar completamente.

La salud de los ciudadanos es un bien digno de toda protección y las políticas de cualquier gobierno, ya sea central, autonómico o local, deben ir encaminadas a preservar las condiciones óptimas para el desarrollo pleno de las personas, especialmente los niños.
Y este es un punto que ni el gobierno de Zapatero, ni el gobierno de Francisco Camps, ni la alcaldesa Rita Barberá, han sabido cumplir para los valencianos, teniendo medio para ello.
Porque mientras hoy hay algunos barrios y ciudades que se dejan a su suerte en esta materia, como el barrio de Patraix, Pinedo, el Cabañal donde, tras un acuerdo donde están implicadas todas las administraciones de un color y de otro, va a instalarse una subestación y una línea de alta tensión.

Nos vamos a abstener, porque nos cuestionamos la credibilidad de un proyecto de ley que pretende mejorar la calidad ambiental y luchar contra la contaminación.
Y nuestra abstención pretendemos de este modo que se convierta, en el día de hoy, en un voto de denuncia en la voz de miles de valencianos que no pueden expresarse en esta tribuna.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Tomás.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, presidenta.

Pense que tindrem ­i aquí està el conseller senyor Blasco­ tindrem temps, com deia, de debatre i, si és possible, consensuar aspectes bàsics de la llei.
Existeix, li avance, predisposició, però sobretot existeix responsabilitat perquè el més ràpid possible puga aprovar-se la present llei.
Tot i això però, ja que he de fixar la posició del meu grup parlamentari, voldria argumentar breument el per què aquest grup parlamentari no ha presentat esmena a la totalitat del Projecte de llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental.
I, evidentment, em serveix per a fixar la posició i sobretot el vot que després farem.

La primera raó té un component de simple transposició de normatives.
Hem de recordar que l'esmentat projecte de llei, que avui comencem aquí a debatre, l'únic que fa és desenvolupar les competències de la Generalitat en matèria de qualitat ambiental, d'acord amb el marc global establert per la Llei estatal 16/2002, de prevenció i control integrats de la contaminació.
De fet, tots són coneixedors que la llei estatal no té aplicació directa si no es desenvolupa per part de les comunitats autònomes, que són les úniques que ara per ara poden tramitar l'autorització ambiental integrada.

A la vegada, l'esmentada llei estatal no és més que una transposició al nostre ordenament jurídic intern d'una directiva amb el mateix nom, la directiva 96/61, de prevenció i control integrats de la contaminació.
Per tant, primera qüestió per la qual pensem que ha de passar ràpidament i amb el major consens aquesta llei.

Però hi ha una segona raó per a justificar el per què aquest grup parlamentari no presenta una esmena a la totalitat.
Aquesta segona raó té, jo li diria, un component, un component d'urgència aplicativa, d'urgència aplicativa.
Cal, per dir-lo d'una altra manera, que de forma urgent i sense més retrasos apliquen a la nostra comunitat una normativa que ja hauria de estar en vigor des de fa molts anys.
Jo, li recorde sobretot al senyor Modrego, que va ser conseller de Medi Ambient, almenys la no suficient voluntat política d'aplicar ràpidament els condicionants derivats tant de la directiva europea de l'any 1996 com de la llei estatal de l'any 1992.

Mire, la directiva europea va entrar en vigor l'octubre de 1996 i donava un termini de tres anys per a ser transposada a l'ordenament intern de l'estat espanyol.
Doncs, bé, el PP estatal va tardar quasi sis anys en aprovar la Llei 16/2002 de transposició, és a dir, tres anys, per tant de retràs.
Al mateix temps, aquesta llei estatal de 2002, en la seua disposició transitòria primera, donava a les comunitat autònomes un termini de 10 anys ­abans del 30 d'octubre de 2007­ perquè totes les instal·lacions o activitats existents compten amb la pertinent autorització ambiental integrada.
En definitiva, el retràs d'Aznar, primer, en aprovar una llei estatal, la desídia posterior, en este cas de Zaplana, per aprovar la llei valenciana obligarà ­i aquesta és la meua preocupació, de veres­ a tots els titulars d'instal·lacions a reunir en a penes un any la documentació i presentar la sol·licitud, comptant que aquest projecte de llei entre en vigor als sis mesos de la seua publicació.

Per tant, deia preocupació, preocupació i responsabilitat pel col·lapse que es pot produir en l'administració autonòmica i, per tant, la demora i el retràs en un assumpte tan important com aquest, sobretot tenint en compte que el servei de IPPC de la conselleria, que és el que haurà de tramitar les autoritzacions ambientals integrades, solament compta a hores d'ara amb un funcionari, el cap de servei, la resta són assistències tècniques contractades en Vaersa.
Per tant, des d'aquí els demanaria, com a preocupació principal, el tema de la previsió que s'ha de tindre i la urgència que s'ha de tindre si realment volem aplicar de forma correcta aquesta llei.

En definitiva, i finalitze, pense que si acceptem que l'actual projecte de llei és realment una transposició de les normatives europees i estatals i si, a més a més, anteposem, anteposem, senyor Arnal, davant de qualsevol altre criteri que el més important ara per ara és no retardar ni un dia més l'aplicació d'un procés tan important com és la unificació en un sols procediment de totes les tramitacions administratives a les que se subjectaran les instal·lacions i activitats susceptibles d'afectar a la seguretat i a la salut ambiental de les persones.
Pense, per tant, que no tindria sentit, per part del Grup Parlamentari Socialista, recolzar l'esmena a la totalitat presentada pel Grup de l'Entesa.
D'aquí que el nostre vot serà d'abstenció.

Pensem que les esmenes presentades pel Grup de l'Entesa, coincidim en algunes, no en totes, amb les presentades per nosaltres, poden ser incorporades o transaccionades en els propers debats bé en comissió o bé en plenari.
Estic persuadit que tindrem temps i sobretot tindrem marge suficient per a introduir variades i diverses aportacions amb objecte d'enriquir i concretar més i millor la futura llei, sobretot ­i açò sí que ho avanço­ sobretot en dos grans temes: per una part els temes competencials i, per altra, les qüestions de disciplina, control, informació ambiental, així com els terminis reglamentaris.

Ara per ara, allò important, insisteixo, és que sense més demores, conseller, i el més ràpidament possible, la seguretat i la salut ambiental dels ciutadans de la Comunitat Valenciana gaudisquen dels mateixos nivells de protecció establerts a Europa des de fa deu anys.
Aquesta, sens dubte, pense que serà la millor contribució que puguem fer a la futura llei.

Gràcies.

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Anem a passar a la votació de l'esmena a la totalitat del Projecte de llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental.

Senyories, comença la votació.
Per 6 vots a favor, 41 vot en contra i 32 abstencions, queda rebutjada l'esmena a la totalitat.

Finalitzat este punt, anem a suspendre el Ple fins la una en punt, que reprendrem amb el següent punt.

Senyories, se suspén la sessió.

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 48 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 7 minuts)*

***Moció subsegüent a la Interpel·lació al conseller de Sanitat sobre la política general de la conselleria en matèria d'urgències sanitàries, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 30.
188, BOCV número 112).
(Pàgina 4.
553).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Següent punt de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller de Sanitat sobre la política general de la conselleria en matèria d'urgències sanitàries, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua presentació i defensa té la paraula la il·lustre diputada Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores y señoras diputados.

La moción que paso a defender es consecuencia de la interpelación que se produjo hace ya un año y que pretende aportar soluciones para dar respuestas a las graves carencias existentes en materia sanitaria en nuestra comunidad.

La sanidad pública valenciana debe aspirar a dar los mejores resultados, mientras eso no se logre ­y en nuestra comunidad hay carencias importantes que pueden y deben ser corregidas­ está claro que se deben replantear las medidas que se están llevando a cabo, tomar otras medidas y sobre todo aceptar otras ideas.
Espero que se entienda esta moción como una aportación en positivo desde un análisis serio, reflexivo y riguroso.

La realidad es que en estos años se ha avanzado mucho en declaraciones y presentaciones a los medios de comunicación pero muy poco en realidades.
Los problemas que habitualmente existen en la atención a las urgencias se deben a varios factores, pero, fundamentalmente, a la parálisis del Gobierno Valenciano, a la falta de iniciativa política, al descontrol presupuestario, en definitiva, a la no priorización de algo tan importante como es proteger la salud de los valencianos y de las valencianas.
No lo decimos los socialistas, lo ponen de manifiesto los informes tanto del CES como de la Sindicatura de Cuentas, como las sociedades científicas o como las organizaciones sindicales.

En el informe del CES del año 2004, el último que tenemos, la cobertura en atención primaria es de 3.
444.
000 personas, es decir, para una población ­que ustedes conocen­ que supera los cuatro millones y medio, hay más de un millón de valencianos y valencianas que no están cubiertos con el modelo de atención primaria.
Y eso no ocurre por casualidad, eso ocurre porque de forma reiterada han incumplido los presupuestos.
Sólo entre el 2003 y 2004 ­gobierno: presidente Camps­ dejaron de ejecutar en inversión en centros de salud 27 millones de euros, es decir, aproximadamente el 30% de lo presupuestado.
No es de extrañar que en los presupuestos para el año 2006 repiten 24 centros de salud, algunos desde el año 96; 4 desde el 99, ocho años, cuando lo normal en un gobierno que prioriza la salud sería entre la licitación y la construcción dos años.

Por lo tanto, se demuestra con hechos que más allá de la publicidad y de la propaganda hay una parálisis intolerable e inconcebible en cuanto a lo que son las infraestructuras en la construcción de centros de salud.
El gobierno del presidente Camps, que ya va a hacer casi tres años, no ha licitado ni construido ningún centro de salud, ha inaugurado centros que se venían presupuestando, algunos desde el año 1996.
Y eso hay que decirlo así de claro y de rotundo.

La presión asistencial se ha situado en 44,3 consultas al día.
Eso es lo que dice el CES, pero la realidad, y tenemos las hojas de interconsultas, donde la media de los médicos atienden 50, 60 y, en algunos casos, hasta 70 consultas.
¿Saben cuáles son las recomendaciones de las sociedades científicas del número adecuado de consulta por médico para garantizar la calidad asistencial?
Entre 25 y 30 consultas.
O sea, que duplican las consultas y por eso no tienen tiempo suficiente para atender a las personas con las condiciones que se merecen.

Las tarjetas asignadas a cada médico en la Comunidad Valenciana, ustedes prometieron que como máximo 1.
500 tarjetas por médico, hay médicos.
.
.
porque aquí no valen las medias, son individualizadas, hay médicos que tienen 1.
800, 1.
900, 2.
000, 2.
500 y hasta 3.
000.
Tenemos los datos ahí por si ustedes los quieren consultar.
Cuando lo recomendable es entre 1.
200 tarjetas por médico, con un máximo de 1.
500.

Por lo tanto, ante unos hechos tan claros y rotundos no se puede negar la evidencia.
La realidad es que en atención primaria hace falta aumentar un 40% las necesidades de médicos de familia.
En pediatría, aproximadamente, en una carencia de pediatras del 30%.
Si nos referimos al déficit en infraestructuras hospitalarias, ¿alguien con un poco de sentido común puede pensar que 10 años después tengamos menos camas que en el año 1995?
En el año 95 había en esta comunidad 9.
147 camas.
Casi 11 años después hay 9.
026 camas.
Y esto tiene mucho que ver con el tema que estamos hablando porque no es algo puntual ni casual que los hospitales estén colapsados, que las personas permanezcan en los pasillos, que tarden entre 3 y 4 horas para ser atendidos.
.
.
¿Dónde está la promesa electoral del presidente Camps de habitaciones individuales para las personas?
Ustedes saben que hay hospitales, como el Clínico y como el General, en los que ya se ha instalado la tercera cama en una habitación, pero no de forma puntual ni casual, sino de forma estructural.

Los índices de ocupación de nuestros hospitales son intolerables, no garantizan que ante una circunstancia puedan dar la calidad que los valencianos y valencianas se merecen.
Y no es un hospital, es de forma generalizada.
En el hospital La Fe, el 89,3; en el Clínico, el 88,9; en el General de Alicante, el 86,7.
Y así podríamos hablar de todos y cada uno de los hospitales de nuestra comunidad: Gandia, Villajoyosa, Orihuela, Dénia, El Peset.
.
.

Por lo tanto, pone de manifiesto que para el Partido Popular han estado paralizadas las infraestructuras sanitarias y ahora nos venden la moto de ese programa Construyendo Salud, que queda muy bien mediáticamente, pero que, desde luego, viendo los presupuestos todo el mundo sabe que eso se va a quedar ahí.
Porque en el presupuesto de inversiones en hospitales, en el año 2003 y 2004, han dejado de ejecutar 66,5 millones de euros de lo que estaba presupuestado.
Para el 2006 el presupuesto de inversiones para la construcción de hospitales desde luego es una tomadura de pelo, porque presupuestan 56 millones de euros y, de éstos, 44 son para el hospital La Fe.
Es decir, quedan 12 millones de euros para la construcción de 9 hospitales más.

Señorías, los datos son muy claros, el informe del barómetro sanitario del año 2004, el último que tenemos, también hace referencia a que la sanidad pública valenciana mantiene una alta valoración ciudadana, es verdad, aunque dicha valoración presenta signos de retroceso preocupante en el último año.
La sanidad pública valenciana es significativamente peor en lo que se refiere a la rapidez en asistencia y en el confort de las instalaciones.

En cuanto a la rapidez de ser atendidos.
Nada más y nada menos que el 33,7% se quejan de haber sido atendidos con poca o ninguna rapidez.
Carencias, señorías, que pueden y deben ser corregidas si se quiere, porque es una propuesta donde ustedes podrán apreciar que hace referencia a los distintos ámbitos que confluyen en la atención a las urgencias, tanto hospitalarias como en centros de salud.
Es necesario tomar una serie de decisiones con carácter urgente para mejorar la calidad del sistema sanitario y evitar el actual deterioro.
Con ese objetivo se presenta esta moción.

Señorías, yo les voy a leer una carta que refleja de forma clara y rotunda lo que los ciudadanos de la comunidad están sufriendo por la parálisis del gobierno del Partido Popular.
El señor portavoz la tiene porque dice que se ha remitido a los grupos políticos, el señor conseller Rambla la conoce y, sobre todo, el presidente de la Generalitat, el señor Camps, la conoce.
Y dice así: «arran de l'ingrés de ma mare en neurologia de l'hospital Clínic de València, hem hagut de patir, tant la malalta com els familiars, una sèrie de penoses circumstàncies que passe a detallar-li amb l'esperança d'una investigació per part d'eixa Sindicatura, que contribuïsca a l'aclariment dels motius i la solució dels problemes.
El pas per urgències és anguniós, esperar dues i tres hores per a ser atesos, i altres quatre o cinc per obtenir resultats de les proves i decidir el pas a observació i posteriorment a la sala.
Una vegada en la sala, hem de suportar que habitacions dissenyades per a dos llits és habitual que n'hi hagen tres.
Els dies 16 i 24 de gener hi havia 18 habitacions amb tres llits d'un total de 21.
Habitacions en aquestes condicions que no són tolerables.
Esperes de més de tres quarts d'hora per canviar els goters, en l'habitació no hi ha cap cortina, mampara o qualsevol mitjà per aïllar a un malalt d'altre, la qual cosa atempta contra la dignitat dels malalts, que són despullats, canviats i llavats a la vista dels altres, o han d'estar sotmesos a la vista de tothom en moments de màxima gravetat en què el pacient i la família necessiten intimitat per passar de la seua angoixa i la seua pena sense ser observats per altres persones».

Per tant, pensem que reflexa d'una forma molt clara què està passant en la sanitat a la Comunitat Valenciana, és un informe que s'ha donat trasllat al Síndic de Greuges de la Comunitat Valenciana, als grups polítics i al president de la Generalitat.

Por lo tanto, la propuesta que presentamos es una propuesta razonable, realizable y necesaria.
La puesta en marcha de una vez por todas de un plan integral de urgencias, con financiación suficiente, con el desarrollo de planes específicos de actuación por áreas sanitarias y centros hospitalarios, porque existen diversas variables demográficas que son diferentes en los distintos departamentos de salud; mejorar la resolución desde la atención primaria, ya que es imprescindible mejorar el acceso a la tecnología desde la atención primaria, de pruebas diagnósticas como ECO, TAC, según guías clínicas y protocolos de actuación; reforzar la atención domiciliaria a enfermos crónicos; ampliar las líneas telefónicas porque en algunos centros de salud solicitar una cita es casi misión imposible; mejorar la derivación desde la atención primaria a la especializada con protocolos de derivación a urgencias; analizar a los pacientes hiperfrecuentadores y, sobre todo, desarrollar una nueva política de personal, adecuar las plantillas a las necesidades reales, estabilización en el empleo a fin de evitar el exceso de rotación del personal nuevo, acabar de una vez por todas con la temporalidad laboral del personal sanitario, por cierto, la más alta de la Generalitat Valenciana, así lo refiere una vez más el informe de la Sindicatura de Cuentas, y garantizar a la población la información adecuada continuada y anticipada sobre los distintos dispositivos existentes.

Por lo tanto, señorías, es una moción donde hemos hecho un diagnóstico real de la situación en la Comunidad Valenciana, y es una moción donde pone de manifiesto que los socialistas sabemos lo que se debe de hacer para mejorar la salud de los valencianos y de las valencianas.
Sabemos cómo se puede conseguir.
Por lo tanto, les pedimos que dejen de ser de una vez por todas el partido del «no», que no pasa nada por aceptar propuestas de otros grupos políticos, porque de esta moción, si ustedes la aprueban, de verdad demostrarán que quieren mejorar la atención sanitaria de los valencianos y valencianas, que esa debe ser la primera prioridad de cualquier gobierno, porque no hablemos de propagandas, podemos hacer demagogia, pero la obligación de un gobierno, lo primero de todo, es proteger la salud de los valencianos y valencianas.

Por lo tanto, le pedimos que por el bien de todos reflexionen y aprueben esta moción.

Muchas gracias y nada más.
*(Aplaudiments)* 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida: l'Entesa, té la paraula l'i·lustre diputat senyor Botella.
*(Remors)*

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa, anem a recolzar aquesta moció subsegüent a la interpel·lació, perquè creiem que és una mesura que de portar-se a efecte, milloraria en molt l'atenció sanitària als ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat.

Jo voldria recordar, que encara no fa dos mesos hem estat reunits ací, al ple de les Corts, discutint els pressupostos de la Generalitat i per tant els pressupostos de sanitat.
Com tots els anys, el senyor conseller, i els diputats i diputades del PP que defenen aquesta qüestió, mos han presentat una vegada més els pressupostos millors «del mundo mundial».
Nosaltres ja advertíem que n'hi havia mancances en els mateixos.
Que n'hi havia qüestions que calia que modificar.
I sobretot calia haver invertit més en sanitat respecte a altres projectes ruïnosos de la Generalitat, com Terra Mítica, etcètera, que estan en fallida, i ja veem en els periòdics les raons de per què fan fallida.
Jo no vull ara entrar en eixe debat.
Però si eixos diners s'invertiren en sanitat, en serveis socials, en educació, segurament que les condicions de vida dels ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat serien millor.

Però, en fi, ho dic açò perquè, com recordava, els il·lustres diputats i diputades del Grup Popular i el senyor conseller mos presentaren eixos pressupostos com els millors possibles.
Hui apareix en un mitjà de comunicació, que el Consell ha modificat els pressupostos i retalla fons destinats a centres de salut per a pagar el nou Hospital de La Fe.
És a dir, el que nosaltres reclamaven, i era més diners per a sanitat en global, per a poder-ho distribuir millor, i fer possible que no tots els anys apareguen els mateixos centres de salut en els pressupostos.
I després no es construïsquen i s'enganye la gent en els pobles i en els barris de les grans ciutats, en este cas de València, que és on més centres de salut falten a construir per a cobrir la demanda sanitària.

En eixe aspecte, dir, que una vegada més posen vostés en evidència, que allò que és el debat més important d'estes Corts, el debat de pressupostos, a vostés no els importa absolutament res, absolutament res.
I per tant, ara, de nou tornem altra volta a este tipus d'actuacions.

Però, en fi, ho dic perquè, a banda que n'hi ha algunes poblacions com la Vilajoiosa, Betxí, Albalat dels Sorells, Vilafranca del Cid, el Grau de Castelló, etcètera, que van a quedar-se alguns d'ells en pressupost zero.
És a dir, no van a posar, no ni la primera pedra, ni tan sols van a fer l'estudi del projecte; en alguns ni tan sols van a poder posar la primera pedra.

Açò té una repercussió lògicament en el debat que hui tenim ací, *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* que és el tema d'urgències.
Perquè la situació dels serveis d'urgències en la majoria dels hospitals per no dir tots, saben vostés que és una situació de col·lapse permanent, sobretot en èpoques hivernals, en temes de grip, etcètera; o en l'estiu, quan hi ha ones de calor que afecten sobretot a la gent major i els xiquets.

I que la gent recorre, els ciutadans i les ciutadanes recorren als serveis d'urgència, perquè dintre dels centres de salut i dintre dels hospitals, han d'esperar cues de setmanes i de mesos per a ser atesos.
I per tant, el que fan és entrar per la porta falsa; és a dir, anar a urgències i que a partir d'ahí ja se'ls òbriga la fitxa pertinent per a estar atesos adequadament.

Jo crec que això és una qüestió que el Partit Popular hauria de tindre en compte si de deveres, si de deveres es creu allò de «construyendo salud».
Jo ho he posat en interrogant, i ho pose sempre, perquè em sembla que és un bon eslògan el que vostés plantegen, però és clar, la realitat res té a vore en el que vostés posen en el paper.

I per tant, en eixe aspecte, dir que nosaltres entenem que en primer lloc el que hi hauria que fer és dedicar pressupostos, augmentar els pressupostos en este cas per a dedicar-los a la construcció de centres de salut que falten i dels hospitals.
Però sobretot també per a dotar del personal adequat als que en estos moments estan en funcionament.

La senyora diputada del Grup Socialista ha llegit ací un escrit d'una persona que es queixa d'una situació particular.
Però jo crec que anècdotes d'eixes en podrien contar i estaríem ací tot el dia parlant.
I és clar, si la gent s'atrevira a escriure en un paper, cada vegada que ha d'esperar més temps del que toca.
I quan dic més temps del que toca significa setmanes i mesos esperant una consulta, no per culpa dels metges, sinó per culpa del sistema; segurament que ací no acabaríem mai de llegir eixe tipus de queixes.

Però ho dic perquè, moltes vegades, inclús en consultes tant de metges generalistes com d'especialistes, els metges no poden ni omplir les dades de les receptes, perquè no tenen el temps suficient perquè hi ha una cua de gent esperant-se fora que necessita ser atesa.
I simplement posen el medicament que recepten, i després en la farmàcia o el particular que s'ho òmpliga.
Això ocorre també.

I jo crec que són dades que encara que siguen anècdotes, són molt significatives perquè demostren fins a quins nivells estem de depauperació del servei respecte els propis professionals, que després té una repercussió lògicament en els ciutadans i les ciutadanes.
I nosaltres creiem que ací es plantegen, en la moció subsegüent, tota una sèrie de mesures, en què entre altres coses, bo, es parla de l'organització dels serveis, es parla d'una selecció rigorosa de les patologies, realització d'auditories periòdiques, l'augment de les plantilles, la promoció d'estabilització de l'ocupació; perquè eixe és un altre problema.

La sanitat pública, i en este cas la Conselleria de Sanitat, diríem que és una de les fonts més importants de treball en precari del conjunt de la nostra comunitat.
N'hi ha un percentatge altíssim de metges i de personal sanitari, que està en contractes des de fa quinze anys, setze anys, sense tindre la plaça definitiva.
I que alguns d'ells a la millor tenen la sort d'estar ahí eixos deu o quinze anys.
Però hi ha qui a la millor als tres mesos ha d'anar-se'n a un altre lloc o simplement se n'ha d'anar a l'atur.
I jo crec que això també repercutix en la deficiència a l'hora de donar l'atenció al pacient.

Jo crec, senyories, que estaria bé que d'una vegada per totes vostés feren una reflexió en la idea, com els dic moltes vegades, si no d'acceptar.
.
.
no sé si n'hi ha vint punts o vint-i-un punts ací, almenys accepten quatre o cinc.
Si tampoc fa falta que ho accepten tot.
Si acceptaren només el que és primordial.
I és inversió, compromís en la construcció i al mateix temps contractació de més personal, segurament que en això avançaríem moltíssim.
Els professionals ho agrairien, i fonamentalment els que més ho agrairien serien els qui paguen, i els qui paguem, que som els usuaris de la sanitat pública, ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Clemente.
*(Remors)*

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Realmente la moción que ha presentado el Grupo Socialista, y lo voy a demostrar, lo que viene a respaldar es la política que está desarrollando la Conselleria de Sanidad.
Realmente es una moción que plantea numerosos puntos.
Plantea que exista un desarrollo de un Plan integral de urgencias.

Mire, señora Llinares, en los últimos diez años la Conselleria de Sanidad viene planificando sus actuaciones, adecuando de una manera lo más eficaz posible su oferta de servicios a una demanda que cada vez es más creciente, y que cada vez exige mayores prestaciones.
Pero la realidad, y la realidad es tozuda, es que usted sabe que tenemos la mejor red de toda España en cuanto a urgencias y emergencias.

Es necesario recordar que el año 95 solamente contábamos con dos unidades de Samu en la Comunidad Valenciana.
En este momento tenemos la mejor red de Samu de toda España.
Y eso usted no me lo podrá negar.
En la actualidad.
.
.
antes había solamente un Cicu, ahora tenemos tres.
Tenemos 41 unidades de Samu: 7 en Castellón, 18 Valencia y 16 en Alicante.
Pero además tenemos 92 unidades de soporte vital básico.
Tenemos también tres vehículos de asistencia a víctimas múltiples.
En fin, tenemos, como ya le digo y como le voy a demostrar, una red muy buena de atención para urgencias.

En lo concerniente.
.
.
ha hablado también en la moción que usted presenta.
a actuaciones para reforzar las plantillas en las zonas, sobre todo en las zonas turísticas.
Pues mire, existe, como usted bien sabe, un programa de refuerzos de verano, igual que existe un programa de refuerzos de invierno.
Y en los servicios de urgencia de los hospitales de las zonas, sobre todo de las zonas turísticas y costeras, la cobertura de sustitución ha sido del 100%.

Asimismo, podríamos destacar que por ejemplo la campaña de vacunación antigripal, que se ha realizado este año por parte de la Conselleria de Sanidad, ha supuesto un incremento de vacunación de un 16% más respecto a la del año pasado, con una inversión de más de cinco millones de euros.
Asimismo, ya se ha explicado en esta tribuna pero creo que es conveniente reiterarlo, que existen, se han creado por parte de este gobierno alternativas a los hospitales clásicos y a la hospitalización clásica, como pueden ser las unidades de hospitalización a domicilio o las unidades de cirugía sin ingreso.

Ha hecho usted una afirmación que a mí me ha resultado chocante, cuando ha dicho que había disminuido el número de camas en la Comunidad Valenciana, el número de camas hospitalarias.
Realmente me parece muy sorprendente, cómo habiendo tres hospitales más, como son el Hospital de La Ribera, el Hospital de La Plana y el Hospital Padre Jofré.
Y como usted dice que además este gobierno se dedica a poner camas dobles y camas triples en todas las habitaciones, es realmente, es muy extraña la cuenta que usted hace, porque lógicamente las camas no pueden disminuir.

Pero continuando con su moción, usted habla de incrementar la capacidad de ingreso.
Bueno, pues usted sabrá que la Conselleria de Sanidad está utilizando recursos hospitalarios complementarios, como puede ser el Hospital Militar.
Me llama la atención de que usted plantee incluso, y que Izquierda Unida apoye esta iniciativa, el que se utilicen concertando, para aumentar la capacidad de ingreso, concertando incluso con el sector privado.
Eso es una cosa que usted ha planteado, me parece que es novedosa por parte de su grupo.

Mire, habla también de que se creen planes específicos para cada departamento.
Usted sabe perfectamente que estos planes están siendo elaborados por cada departamento de salud.

En cuanto a la redefinición de los sistemas de información.
Bueno, pues es usted conocedora, sin duda, de que se ha elaborado un plan estratégico para los sistemas de información de la conselleria con una inversión de más de 45 millones de euros.
Se está a punto de culminar el Proyecto Abucasis II en el que se integrará el gestor GAIA, que va a ser el gestor de la prestación farmacéutica, y que será la base, y que será la base de la receta electrónica y de la historia electrónica clínica.
Ya sé que usted lo sabe, pero me gustaría que alguna vez reconociera que este proyecto es pionero en toda España.
Realmente pienso que es importante saberlo.

En cuanto a los sistemas de información, usted también sabe que desde otoño del 2005 hay un sistema de información para la gestión de las incidencias acaecidas en las áreas de urgencia y hospitalización de nuestros centros asistenciales.

En otro punto pide usted financiación adecuada.
Obviamente, todos estos proyectos que ya están puestos en marcha por la Conselleria de Sanidad tienen la financiación adecuada.

Pide usted también que se refuerce la atención domiciliaria.
Ya le digo, existe un Plan de mejora en la atención domiciliaria 2004-2007, y este gobierno además ha hecho una fuerte apuesta por el tratamiento domiciliario de los pacientes.

Habla usted también de potenciar la formación continuada.
El Plan de mejora ya incorpora una parte dedicada a la formación de nuestros profesionales.
Asimismo, la clasificación de los pacientes según el nivel de urgencia con la que lleguen al hospital.

Pide usted la ampliación de líneas telefónicas.
Pues también tiene que saber, y creo que lo sabe, que en el marco del Programa de «la sanitat a casa» se están impulsando medidas, como pueden ser, la cita por internet o la cita a través de los mensajes SMS.

Pide usted también ampliar los horarios de los profesionales.
Me resulta realmente curioso porque, simplemente, por no cansarla a datos, en el año 1997 se realizaron 10.
400 intervenciones en horario de tardes.
En el 2005 prácticamente se ha multiplicado esa cifra por cuatro: 40.
046 se han realizado solamente en horario de tardes.

Piden ustedes también que exista una mejora de la comunicación en atención primaria y especializada.
Es uno de los desafíos de este gobierno y de la Conselleria de Sanidad el que exista una mayor integración, y se está trabajando ya ahí, y en algunos departamentos ya es una realidad, que exista una auténtica integración en nuestra comunidad de los servicios de asistencia primaria y los servicios de asistencia especializada.

Habla usted de garantía de la información a pacientes, familiares y mejora de la resolución.
En marzo de 2004, la Conselleria de Sanidad presentó un Plan de mejora de los servicios de urgencia hospitalarios.
Este plan tenía tres líneas básicas de actuación.
Como son: mejorar la calidad percibida por el paciente y sus familiares a través de la dotación de personal específico para ofrecer información; una segunda línea de actuación sería las mejoras organizativas de las urgencias hospitalarias, y con esta finalidad se ha constituido, señora Llinares, un grupo de expertos en urgencias y emergencias, con el objetivo de definir y consensuar un modelo común de asistencia y de gestión para todos los servicios; en tercer lugar, este plan contempla la reforma estructural de los servicios de urgencia de distintos hospitales, como pueden ser Sagunto, Játiva, General de Castellón, etcétera, etcétera, etcétera.

Y, por último, hablan ustedes de una nueva política de personal, y desde luego la política de personal que está realizando la Conselleria de Sanidad es justamente una política que lo que tiende es a que exista una mayor estabilidad en los puestos de trabajo de la Conselleria de Sanidad.
Sabe usted que con las ofertas públicas que está realizando la Conselleria de Sanidad pasaremos a ser la comunidad autónoma que tenga menos precariedad en el empleo de toda España.
Pero si nos ceñimos concretamente al tema de las urgencias, que es de lo que se supone que estamos hablando, más de 400 profesionales han consolidado su puesto de trabajo.
En total 410 plazas, de las cuales han sido: médicos de Samur, 150 plazas; médicos de urgencia hospitalaria, 80 plazas; conductor camillero, 20 plazas; para locutor de Cicu, 10 plazas, y para ATS, 150 plazas.

Realmente yo creo, señora Llinares, que, por todo lo que yo le estoy diciendo, lo que procedería realmente es que ustedes retiraran una moción que lo único que hace de alguna manera es respaldar una política acertada que está realizando este gobierno.
Y luego, aprovecha usted, como siempre, esta intervención para dibujar un panorama que desde luego no corresponde en absoluto a la realidad.
Dice que no se está invirtiendo en sanidad, que no se están construyendo centros de salud, cuando usted sabe perfectamente que eso es una falsedad.
Solamente en los años que lleva el presidente Camps como presidente de la Generalitat hay 24 nuevos centros de atención primaria en la comunidad.
24 nuevos centros de atención primaria.
Hace 15 días asistimos, ustedes no quisieron verlo porque prefieren negar esa realidad y no verlo, asistimos a un nuevo centro de salud en Alzira, el Alzira-II.
La semana pasada un centro auxiliar en Favareta, que ustedes tampoco vinieron, en Favara, que ustedes tampoco quisieron verlo.
Igual que en su momento tampoco quisieron ver la realidad del hospital sociosanitario Padre Jofré.

Mire, se está trabajando bien, se están haciendo cosas por esta comunidad, se están construyendo centros de salud, se están construyendo centros hospitalarios.
Y ustedes no quieren ver esa realidad.
Pero la realidad sí la ven los ciudadanos de la comunidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, per a rèplica.
.
.
Demana la paraula per a rèplica el senyor Botella.
Té la paraula per a rèplica, senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, breument.
Isc a la trona perquè el senyor diputat ha fet referència a alguna de les qüestions que Esquerra Unida ha recolzat i sobre el tema de la política de personal.

En primer lloc dir que no és ninguna novetat que el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-l'Entesa recolze mesures de contractació puntual de serveis sanitaris en empreses privades, tal i com diu la moció, sempre que les necessitats aixina ho demanden.
Perquè això no és, ni més ni menys, que complir la Llei general de sanitat, que diu que la sanitat privada és subsidiària de la pública i, per tant, allí on la sanitat pública no arribe es podrà concertar o contractar determinats servicis en este tipus d'empreses.
I amb això nosaltres estem d'acord, perquè no anem a deixar els ciutadans i ciutadanes sense atendre perquè resulta que no vullguem contractar uns determinats serveis.
Jo pense que això ho entén tot el món.

Però quan vostés parlen, ja no vaig a parlar jo altra volta del centre de salut que vosté diu que inauguren a tota hora i tal.
Hui només cal llegir els periòdics i vosté vorà els incompliments que vostés realitzen diàriament en el tema dels pressupostos.

Però en el tema de personal, home!
¡Dir que vostés estan treballant perquè hi haja una estabilitat en el treball en matèria sanitària, clama al cel!
L'hospital que va a inaugurar-se a Torrevella, no sabem encara quan, perquè l'empresa que està construint-lo i la que va a gestionar-lo no sabem quan va a fer-ho, però el que sí sabem ja, i ha eixit en els mitjans de comunicació, és que eixa empresa està contractant a dit els professionals sanitaris per a eixe hospital, sense passar per ninguna bossa de treball, sense passar per cap control públic i sense passar, lògicament, per saber quines són les necessitats que té aquella comarca en concret.
I, per tant, dir que vostés estan treballant per l'ocupació estable en sanitat?
De què estan treballant vostés?
Si a més a les persones que vostés estan contractant les contracten directament d'altres països, d'altres països, que tenen el mateix dret segurament en la normativament de la Comunitat Europea, el mateix dret que els ciutadans i ciutadanes d'Espanya i d'esta comunitat, segurament tenen el mateix dret, però hauran de concursar com tots, hauran de concursar com tots i, aquell que es guanye la plaça, doncs eixe és el que la té.
Però no, vostés el que fan és a dit dir «este de la República Txeca, l'altre de l'antiga Iugoslàvia, l'altre de Polònia, l'altre de no sé on».
Eixos són els contractes que vostés estan fent i menyspreant de manera olímpica els professionals de la sanitat pública valenciana i de l'estat espanyol.

Per tant, senyor Clemente, no diga que vostés estan assentant l'ocupació en la sanitat al País Valencià perquè no és veritat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Botella.

Bé, entenc que el senyor Clemente replicarà després de la senyora Llinares.

Em demana la paraula la senyora Llinares per a rèplica.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores diputados.

Señor Clemente, la verdad es que usted no ha clarificado absolutamente nada, porque es que no tiene argumentos.
Ante la contundencia de los datos ¿qué tiene que decir?
Pues venir aquí y continuar diciendo que son los mejores del mundo mundial, cuando todo el mundo sabe que hay graves carencias.
Y además le he leído una carta, que usted tiene conocimiento, donde una persona hace una denuncia al Síndic de Greuges donde describe la situación del Hospital Clínico.
Pero es que ustedes saben, o deberían de saber, que no hay camas de la UCI en ningún hospital de la Comunidad Valenciana disponibles ayer y hoy.
Y lo deberían de saber.
Y no continuar con esos autos de autocomplacencia y de autobombo.

Y luego, además, se atreve a hablar de las sustituciones en verano.
La verdad es que nos parece lamentable, nos parece lamentable porque usted sabe que este verano en zonas tan importantes como es Torrevieja y Gandía no se reforzaron los servicios de urgencia.
Y usted sabe que en hospitales como La Fe la sustitución de personal médico fue del 6%, pero pasó lo mismo en el General de Castellón y pasó lo mismo en el General de Alicante.
Y ya lo denunciamos en su momento con datos rotundos y contundentes.
Y usted además se atreve a decir aquí que sustituyen al personal.

Y luego, vuelve a confundir con la OPE.
La OPE es gente que ya está trabajando, que va a dejar de ser interina para tener estabilidad en el empleo, pero no son nuevos puestos de trabajo.
Que es lo que le estamos diciendo que hacen falta, que hace falta aumentar un 40% en médicos de familia, un 30% en pediatría y en personal de enfermería más 3.
000 personas.
Y usted a eso da la callada por respuesta, como nos tiene ya acostumbrados.
Y de verdad, nos parece lamentable, porque la ciudadanía valenciana es una ciudadanía inteligente y percibe todos los días cuando tiene un problema de salud las dificultades que tiene.
En el acceso sobre todo, en el acceso, en las listas de espera, en que se le atienda cuando va a urgencias.
Lógicamente que las urgencias vitales no esperan, lógicamente.
Pero cuando uno va a urgencias es porque cree que tiene una urgencia, y para él es vital, porque la incertidumbre de no saber lo que uno tiene se convierte en vital, aunque luego se demuestren por los profesionales que no eran tan vital.
Y no se puede estar culpabilizando a la población del mal uso de las urgencias de hospitales, porque si funcionasen los centros de salud, el primer nivel de la atención, si funcionasen con personal adecuado y haciendo lo que un gobierno responsable tiene que hacer, pues se evitarían muchas hiperfrecuentaciones.

Y eso se lo ponemos en la moción.
Y usted dice que son tan maravillosos que no nos hacen caso porque ya lo están haciendo todo.

Continúen así.
La realidad les demuestra a ustedes con hechos y datos que no es verdad lo que está pasando.
Y habla de la reforma de los servicios de urgencias.
E hicieron una consultoría, y además concretamente en el Hospital Peset, decían que en el año 2004-2005 estarían terminadas las urgencias del Peset ­que, por cierto, generalmente desde hace muchísimo tiempo suelen estar colapsadas­.
Y claro, y vemos los presupuestos, hemos pasado 2005, ¡eh!
, tenían que estar hechas en el 2004-2005, ¡eh!
, lo dice, lo tenemos en el pliego de condiciones.
Y vamos a los presupuestos del año 2006 y pone «hospital Doctor Peset, ampliación de urgencias» y de un coste previsto de 9,5 de euros, para este año 500.
000 euros, por aquello de poner algo; para el año que viene 4 millones, y lo demoran hasta el 2008 a 5 millones.
Y ante estos datos ustedes no pueden dar la callada por respuesta, porque en el pliego de condiciones pone que estarían realizadas en el año 2004-2005.

Así que, por favor, yo creo que lo que tiene que hacer una persona que de verdad quiere resolver los problemas sanitarios es hacer autocrítica, lo primero, porque solamente haciendo un diagnóstico de la situación acorde a lo que está pasando seremos capaces entre todos de resolver los graves problemas que existen.
Y ustedes, por mucho que se empeñen o se empecinen, la realidad es que de hace muchísimo tiempo o muchos años dedican menos dinero por habitante y año que la media del estado español.
El año pasado 122 euros menos que la media, eh, multipliquen por 4,5 millones como mínimo de valencianos y valencianas y les saldrá el déficit que existe.
Que la media, no le quiero hablar ni de Navarra ni de Extremadura, eh.
Y eso es lo que está pasando.
Y ustedes hacen unos presupuestos, que les hemos dicho que son un timo y que son un fraude, y se escandalizan.
Pero es que luego el tiempo nos da la razón.

Y no me ha explicado cómo es posible, no lo decimos nosotros, lo dice el informe del CES, que me parece que le merecerá que credibilidad.
En el año 1995, 9.
147 camas hospitalarias.
Y en el año 2004, 9.
026.
Y a usted le extraña que en todos los indicadores hemos salido como la comunidad con menos camas hospitalarias por mil habitantes, pero desde el año 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, en el 2005 todavía peor, la ratio, que no llegamos a 1,98 camas por 1.
000 habitantes, y usted además se atreve a decirme que cómo es posible que le diga esas cosas.
Pues mire, lo dice el informe del CES, lo dicen los informes de los indicadores del Ministerio de Sanidad, que ustedes lo saben y los tienen y, por lo tanto, lo que no se puede es manipular la verdad.

O sea, la contundencia de los datos son esos.
¿Que ustedes los quieren negar?
Continúen negándolo, continúen negándolo pero, desde luego, no crean que por repetir mentiras engañan a los valencianos y valencianas.

Mire, el otro día tuvimos reunión con una plataforma de Benimaclet, que ustedes también les han pedido reunión, que además engloba a 11 asociaciones, y ¿sabe lo que dice?
­necesitan otro centro de salud­, que coger cita por teléfono es imposible, misión imposible.
Más del 50% no pueden acceder a la cita por teléfono.
Y usted nos habla de la cita *on line*, que está muy bien y nos parece.
.
.
Pero usted debe de conocer que hay personas, que hay personas que no pueden utilizar el ordenador para pedir una cita, y que están acostumbrados y además tienen derecho a, si quieren, pedir la cita por teléfono.
Y el Gobierno tiene la obligación de garantizar algo tan sencillo como es eso.
Y ustedes no lo están garantizando y, además, no es que no lo garanticen sino que, además, pone en entredicho y dice que de dónde sacamos los datos.

Todos los datos serios y rigurosos los tenemos, se los podemos demostrar.
Los cupos que tienen los médicos se los podemos demostrar, centro por centro.
Hay médicos que tienen 3.
000 pacientes asignados.
Y ustedes hacen la media; claro, hay que tienen 500.
Pero es que eso no es así, porque el que tiene 500 podrá atender a las personas en condiciones, pero el que tiene 3.
000 y tiene 60 ó 70 u 80 y hasta 100 citas, que tengo las hojas de interconsulta, no tiene ni dos minutos para atender a una persona con las condiciones que se merece.
Porque imagínese usted lo que es para un profesional el agobio que le produce.
.
.
Y ustedes hablan de la carrera profesional.
Al profesional se le incentiva de muchas formas, y fundamentalmente con el reconocimiento y con el tiempo adecuado para que se pueda atender a una persona en condiciones.
Eso es lo que más gratifica a un profesional, eso es lo que más.

Y, por lo tanto, les pedimos que por lo menos, por lo menos, si no quieren apoyar la moción del Grupo Parlamentario Socialista porque, insisto y continuaré insistiendo, son el partido del «no», que ya es grave, ya es grave, ¿eh?
, que en un tema como la salud antepongan sus intereses partidistas al interés de los valencianos y valencianas, que por lo menos no manipulen los datos, que se ciñan a la realidad y no ponga en duda indicadores que además los han hecho organismos como puede ser el CES, la Sindicatura de Cuentas, organismos que a nosotros nos merecen, desde luego.
.
.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Señora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

.
.
.
toda la credibilidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchísimas gracias.

Muchas gracias.
Tiene la palabra, don Antonio, para el turno de réplica.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares, por empezar por el final.
Mire, me ha llamado la atención que usted acabara hablando de la carrera profesional, porque si algo se recuerda en esta cámara es que cuando hablamos de la carrera profesional, que ha sido el mejor acuerdo que se ha firmado por parte de cualquier Conselleria de Sanidad, con los sindicatos, y así lo han reconocido todos los sindicatos de la Mesa Sectorial, yo le recuerdo que usted, en esta tribuna, dijo que era una carrera profesional de mínimos, y la despreció, y la despreció.
Pues existe.
.
.
Ustedes, en su papel de querer suplantar la labor de los sindicatos, que yo creo que es un papel que a lo mejor en alguna época lejana pudieron tener pero, desde luego, ahora mismo no lo tienen, ustedes se han esforzado tanto que todos los sindicatos de la Mesa Sectorial dicen que es un buen acuerdo, que es el mejor acuerdo que hay en toda España, y la señora Llinares se erige en la representante sindical de todo el colectivo de la sanidad y dice que están todos equivocados y ella es la que tiene razón.
Realmente, tienen ustedes una soberbia política que carece absolutamente de precedentes.

Mire, para dejarlo muy claro, nosotros, nuestros compromisos los cumplimos y, desde luego, los compromisos del presidente Camps son absolutamente sagrados para este partido y para este grupo parlamentario y para este Gobierno.
El presupuesto de sanidad de este año, el que se ha aprobado en estas Cortes, por supuesto con su voto en contra aunque ustedes dicen que son el partido de la colaboración, representa prácticamente un 40% del total.
O sea, representa un 10% de incremento respecto al presupuesto del año pasado.
Ya le he dicho que en esta legislatura, 24 nuevos centros de atención primaria.

Mire, cuando gobernaba el Partido Socialista solamente se construyeron 78 centros de salud.
Gobernando el Partido Popular vamos por 113, y los que llegarán.
Nuestro compromiso, señora Llinares, es llegar al 100%, que todos los valencianos tengan la cobertura de atención primaria.
Y ustedes que están realmente tan preocupados por esto, ¿por qué no nos ayudan un poquito y exigen, exigen.
.
.
?
, *(un diputat, des de l'escó, diu: «A Madrid»)* ­sí, señor Camarasa, ¡muy bien!
, ha estado usted muy despierto­, *(veus)* exijan, exijan, como otras comunidades, exijan como otras comunidades financiación sanitaria porque aquí tenemos una.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor, señora Llinares.
Mesura, estamos al final de la mañana pero, mesura.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

.
.
.
­gracias, señor presidente­, tenemos una comunidad que tiene un elevado número de turistas, que tiene un elevado número de desplazados, que tiene.
.
.
Tenemos una población inmigrante muy numerosa.
¿No sería más justo que ustedes, que dicen preocuparse por la sanidad valenciana, fueran capaces de olvidarse un poquito que son del Partido Socialista y, en vez de hacer oposición.
.
.
?
Porque ustedes no hacen oposición solamente al Gobierno Valenciano, hacen oposición a la Comunidad Valenciana, señora Llinares.
Reivindiquen, reivindiquen para esta comunidad lo que es justo, una financiación de la sanidad justa, donde vengan reflejados en unos presupuestos.
.
.
Porque es absolutamente un agravio totalmente el que existe en unos presupuestos que destina partidas presupuestarias claras para hospitales en Oviedo, para hospitales en Barcelona, para hospitales.
.
.
*(veus)*.
Sí, sí, todo lo que usted quiera, pero la realidad está ahí y ustedes siguen con la boquita callada.
Siguen sin querer decirle al señor Zapatero o a la ministra, a la ministra socialista, que aquí tenemos unas necesidades en la Comunidad Valenciana, unas necesidades que hay que cubrir.
Pero, claro, el Partido Socialista se pliega absolutamente a la voluntad del gobierno Zapatero sin tener en cuenta que existe una reivindicación, pero que esta reivindicación que ustedes quieren ejercer aquí solamente la ejercen con este Gobierno.
Ejérzanla también con el otro gobierno y pidan lo que otras comunidades piden.
Hay otros partidos socialistas que en otras comunidades están en la oposición y no tienen esa actitud de absoluta pleitesía que tienen ustedes frente al Gobierno central.

Mire, le podría dar cifras de urgencias atendidas, el incremento de urgencias del año 1995 hasta ahora es de un 45%.
La actividad de tardes se ha multiplicado por cuatro desde el 1997 al 2004.
Las unidades de hospitalización a domicilio en el año 1997 realizaron 5.
000 visitas; ahora, 146.
000.
Unidades de cirugía mayor ambulatoria solamente cuando gobernaban ustedes había en 5 hospitales; ahora las hay en todos, etcétera, etcétera.

Pero como eso yo sé que le da exactamente igual, porque ustedes ante una realidad de una comunidad que progresa prefieren cerrar los ojos, pues bueno, ese es absolutamente su discurso.
Pero yo le digo, realmente, si no lo quieren hacer por nosotros, háganlo por los ciudadanos.
Ejerzan si quieren de oposición a este Gobierno, pero dejen de ejercer de oposición a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.
*(Veus i aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Clemente.

Señora Llinares.
.
.
Si eso, señora Llinares, si eso solo sirve de autosatisfacción.

Por favor.

Dado un *tempus* para la incorporación de los ausentes, procedamos a la votación.

Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 36 votos a favor, 45 votos en contra y 1 abstención, con lo cual la moción queda rechazada.

Dado que son las dos, vamos a levantar la sesión hasta las cuatro y media de la tarde en que nos incorporaremos, dejando que este lapsus sirva para normalizar la demanda que la fisiología exige.

Se levanta la sesión.
Nos incorporamos a las cuarto y media de la tarde.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Reprenem el Ple amb el punt número 6: preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència.

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el PAI Mestrets, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del GP Esquerra Unida-Els Verds-***

***Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 46.
604).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

I tal com va acordar la Junta de Síndics, anem a començar per la pregunta registre d'entrada 46.
604, que formula l'il·lustre diputat senyor Cardona, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa, i que va dirigida a l'honorable conseller de Territori i Habitatge.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, jo el supose informat que l'anomenat «PAI Mestrets» va a suposar l'enderrocament d'unes quaranta cases que hui en dia són la primera vivenda de moltes famílies.

El que li pregunte és si pensa fer alguna cosa per a evitar-lo o simplement deixarà que la cosa passe tal com està prevista.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, vaig a contestar-li a la seua pregunta, però no sé vosté què entén pel que estarà previst.
Després, si de cas, m'ho explica, per si vosté sap què és el que està previst que va a passar allí.

Jo el que sí que li puc dir és que la modificació puntual número 6 del pla general de Castelló va ser aprovada definitivament per resolució del 9 de setembre de 2005.
En l'acord d'aprovació definitiva ja es feia menció a la peculiaritat resultant de l'existència de determinades edificacions en l'àmbit d'uns dels sectors de sòl urbanitzable que es creava amb la modificació.

Durant la tramitació de la modificació es van presentar al·legacions per part del propietaris d'habitatges existents en els terrenys dels nous sector de sòl urbanitzable, els quals van sostindre que l'existència d'uns habitatges consolidats amb serveis obligava a la seua consideració com a sòl urbà i no com a sòl urbanitzable.

Esta pretensió no va poder ser admesa, atés que estos habitatges no s'incerixen dins d'un malla urbana.
Sobre la inserció en una malla urbana, com a requisit perquè una parcel·la consolidada i amb determinats serveis urbans puga considerar-se sòl urbà, és molt clara la jurisprudència del Tribunal Suprem, que aixina ho ha manifestat en reiterades sentències.

Així mateix, l'informe, senyoria, que l'Ajuntament de Castelló ja ha pres en consideració l'existència d'estos habitatges, excepte que ha estimat parcialment les al·legacions presentades durant la informació al públic de la modificació, perquè existisca una zona d'habitatge unifamiliar que possibilite el reallotjament dels habitants de la zona afectats i l'obtenció de parcel·la edificable.

I en esta mateixa línia, i ja durant la fase d'execució del planejament, les situacions consolidades que puguen existir seran tingudes en compte en els termes que resulte de la legislació urbanística vigent en eixe moment.

Per tant, senyoria, ha d'estar tranquil que el tractament que s'efectuarà als dits habitatges serà el que resulte de l'ordenació detallada que establisca en el seu moment el corresponent pla parcial, tot això en el termes que resulte de la legislació aplicable.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, és evident que no estic tranquil, perquè si ho estiguera, no li faria esta pregunta.

Jo en este moment no vaig a qüestionar els aspectes legals, que pense que seran qüestionats per les persones afectades per la via judicial.
La qüestió que no hi haja malla urbana és una qüestió opinable.
La veritat és que moltes de les cases tenen voreres, tenen clavegueram, tenen faroles, tenen l'asfaltat, cosa que no es dóna en unes altres zones de Castelló.
I, tanmateix, en unes altres zones sí que es respectaran les vivendes, per exemple, la Marjaleria, cosa que no em sembla malament.
Però quan sí que hi ha malla urbana no es respecten i quan no hi ha tota en tots els serveis, sí.

Per tant, és normal que les persones afectades se senten discriminades, que és essencialment el motiu de la queixa de les persones que se van a vore afectades per esta urbanització.

Mire, senyor conseller, en principi, dins d'este PAI hi ha una zona que té una excepció, té un tractament especial.
I ahí es van a conservar eixes edificacions.
Zones que pertanyen a una ordre religiosa, i a nosaltres ens sembla bé que eixes edificacions es queden.
Però no entenem com si ahí n'hi ha unes que es respecten, no es fa el mateix amb unes altres zones, en dos zones concretes, que fent simplement una excepció, una xicoteta excepció, per a un milió de metres a urbanitzar, quedarien salvades trenta cases.

Tampoc entenem com sis o set de les cases afectades ho estan per una zona verda que no està dins de la zona a urbanitzar, no està dins del sector 27, sinó que està lluny del sector 27.
I, per tant, es podia posar en molts llocs, però s'ha buscat un lloc on afecta clarament a unes famílies que estan vivint ahí la tira d'anys.

Jo, senyor conseller, en este moment el que li estic dient és que s'estan prenent decisions polítiques que podrien ser diferents i podrien no perjudicar a tota esta gent.

Jo, senyor conseller, he vist com s'ha tingut una bastant gran desconsideració cap a les persones que s'han queixat d'este abús sobre els seus drets.
Se'ls ha taxat d'insolidaris, perquè dien les informacions oficials que esten persones s'estaven oposant que en el seu PAI es ficara el 50% de vivendes de protecció oficial.
No és cert que siguen insolidaris, perquè la seua queixa no és perquè es pose el 50% de vivendes de protecció oficial, sinó perquè este PAI afecta a les seues vivendes actuals.

Clar que ells veuen el següent.
«En el nostre PAI es posa el 50% de les vivendes de protecció oficial i en el que n'hi ha al costat, més propet de Castelló, només es posa el 10%, en el sector 13, concretament».
Miren i diuen: «I en el sector 24, quantes aniran?
També el 10% de vivendes de protecció oficial».
Per què es fiquen totes les vivendes o la majoria de vivendes de protecció oficial.
.
.
?
O per què este PAI té este percentatge de vivendes de protecció oficial i uns altres només tenen el 10?
Ells concretament diuen: «Si hi haguera un 20% de vivendes de protecció oficial en totes els PAI, el preu dels nostres terrenys seria considerat d'una altra manera».

Perquè eixa és l'altra, senyor conseller.
La qüestió de les previsions apunten a una valoració econòmica no adequada.
Han eixit declaracions seues, prèvies a esta pregunta, on diu que les valoracions estes seran realitzades a preu de vivenda de protecció oficial.
I si no arriben amb el que els pagaran, han de pagar eixe extra de més.
Senyor conseller, les vivendes estes no van a ser valorades a preu de mercat, les que tenen ara, mentres que sí que es van a valorar a preu de mercat les vivendes que se'ls van en teoria a vendre.
Què passa amb la gent que no puga pagar la diferència?
Se'ls posaran pisos de protecció oficial, gent major que sempre ha viscut en el camp?
A vore.
Ací hi ha realment un atac a maneres de viure i a drets adquirits durant molts anys, molts anys.

A part d'això, senyor conseller, jo li comentaria que hi ha ­hi ha molt poc de temps­ hi ha solucions.
Quines solucions?
Traslladar la zona verda un poc, de manera que no afecte a set vivendes de primera residència.
Quina altra solució hi ha?
Fer una atenció especial, fer una excepció en les dos pastilles que salvarien 30 de les cases afectades.

Senyor conseller, vosté diu que hi ha hagut un pacte amb una associació de veïns afectada, i ha dit que el 80% dels propietaris estaven a favor.
És fals.
Esta gent.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, finalitze.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Esta gent encara no ha firmat, però en el cas que hagueren firmat, n'hi hauria.
.
.
el 80% d'una associació estarien a favor, mentres que el cent per cent d'una altra associació, la de Mestrets-Borriolenc, no estarien a favor.

Per tant, hi ha molta gent que s'oposa concretament a este intent de fer-los perdre la seua residència, el lloc on han viscut tota la vida.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, respectant les seues afirmacions, vull dir-li que algunes de les coses.
.
.
jo no lo diré a vosté que són falses, però jo li dic a vosté que ha plantejat algunes dades que són absolutament inexactes.
I jo em brindre a aclarir-li-les a vosté quan vosté vullga, perquè algunes de les seues afirmacions no es corresponen amb la realitat.

De totes formes, jo tinc el dubte de saber si vosté està disposat a acceptar la legislació vigent o si entén, pel contrari, que l'ordenació del territori pot fer-se legalitzant tot allò que és irregular.

I en eixe sentit, he d'informar-li que 31 dels 35, 31 dels 35 membres de l'associació de veïns Poble Sec-els Mestrets, no el 80%, més del 80% dels propietaris afectats van ratificar el passat 9 de febrer, en l'assemblea general celebrada a Castelló, l'acord aconseguit ­és a dir, està firmat­, per raó del qual els afectats per este desplegament urbanístics seran reallotjats, per l'Institut Valencià d'Habitatge, a habitatges de lloguer durant la duració de les obres.

I a més, l'informe que una vegada finalitzats els treballs estos ciutadans podran residir en un habitatge unifamiliar o adossat que construirà l'Institut Valencià d'Habitatge a preu d'habitatge de protecció oficial, si les famílies aixina ho sol·liciten.

Per tant, quan hi ha voluntat de diàleg per les dos parts, i nosaltres la tenim, és possible conjugar l'interés dels afectats amb el nou desenrotllament urbà.
A més, en el cas que estem parlant va a crear-se, com vosté acaba d'assenyalar, un barri residencial amb 2.
400 vivendes protegides, que va a facilitar l'accés a l'habitatge per a milers de famílies castellonenques que busquen la seua primera vivenda.

Jo entenc que encara hi hagen algunes persones que no tinguen encara la seua situació conforme ells esperen o conforme ells vullguen tindre-la resolta.
Però jo torne a invitar perquè a través del diàleg es puguen anar aclarint les coses, perquè crec també que si el percentatge de les persones que estem parlant és el que vosté diu, francament, crec que es pot arribar a una solució en què les parts estiguen perfectament contentes i satisfetes d'arribar a eixa solució.
Però cal fer-ho fonamentalment respectant la legislació vigent i buscant fórmules que no vagen contra el que és la jurisprudència del Tribunal Suprem i, molt menys, contra la legislació vigent.

Jo crec que hui el marc jurídic és el suficientment ampli com per a trobar punts d'encontre on les persones que encara consideren que no tenen resoltes les seues expectatives o les seus aspiracions, les puguen trobar.
I per això el que cal fer és mantindre eixa via de diàleg i, és clar, la millor relació amb les institucions, a través de les relacions o les reunions corresponents.

Moltes gràcies.

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència, al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la Biblioteca Valenciana, que formula la diputada María del Carmen Nácher Pérez del GP Popular (RE número 46.
403).***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, pregunta formular pel Grup Parlamentari Popular, dirigida a l'honorable conseller de Cultura, Educació i Esport, registre d'entrada 46.
403, i que formula la il·lustre diputada senyora María del Carmen Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Hui per hui ja és una realitat la Biblioteca Valenciana.
Després de tots els anys que han passat, en els quals, segons els distints consellers dels distints governs socialistes, que mos dien una ubicació diferent, hui per hui és una realitat.
Va haver d'entrar el govern del Partit Popular per a fer esta realitat, que la Biblioteca Valenciana tinguera una seu, la qual és el Monestir de Sant Miquel dels Reis.

Però com el Grup Parlamentari Popular i els distints governs del Partit Popular mai s'han quedat en una carta d'intencions, com fa el Partit Socialista en esta comunitat, que sols fan cartes d'intencions, però no duen mai a la realitat res, hui li preguntem: quines actuacions estan fent la Biblioteca Valenciana en relació amb la incorporació de nous fons bibliogràfics?

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada, efectivament, la creació de la Biblioteca Valenciana data del 8 de gener de 1985, però no és fins l'any 1996 quan vertaderament comença a adquirir rellevància gràcies al projecte del govern del Partit Popular, de convertir-la en el centre de referència de documentació valenciana, per a la qual cosa va procedir a l'execució d'un gran projecte, que és la rehabilitació del Monestir de Sant Miquel dels Reis, per a instal·lar la seua de la biblioteca que es va inaugurar l'any 2000.

La Biblioteca Valenciana té uns objectius molt clars, que són reunir tots els documents, siga quin siga el seu suport tècnic, tant si s'editen a la Comunitat Valenciana com fora d'ella, però que facen referència a esta, així com la producció d'autor valencians, a més de reunir i recuperar fons documentals històrics.

Cal destacar l'impressionant increment dels fons bibliogràfics que s'ha produït a la Biblioteca Valenciana en uns últims huit anys.
Al seu començament, la Biblioteca Valenciana es va nodrir absolutament del lot fundacional procedent de les donacions desinteressades de la família Gómez-Senent, constituït per la rica i magnífica biblioteca de Nicolau Primitiu Gómez Serrano, que va aportar els 35.
000 volums inicials d'esta biblioteca.

No es deu, per tant, a una compra, com va ser el cas de la biblioteca de Catalunya, sinó que procedix d'un acte de generositat encomiable d'un valencià il·lustre.
Este mateix any esta donació s'ha vist incrementada per una altra aportació de fons de la mateixa família, de Primitiu Gómez Serrano, de la família Gómez Senent, amb fons que, encara que siguen quantitativament més important, són d'una extraordinària vàlua en la individualitat dels llibres donats.

En definitiva, estes donacions de la família de Nicolau Primitiu constituïxen un fons únic pel gran nombre de llibres aportat a la Biblioteca Valenciana i per la seua qualitat, el seu magnífic estat de conservació i la raresa de molts d'ells.

L'actitud d'esta família, Gómez Senent, ha suposat que molts altres ciutadans s'hagen plantejat com a destí de les seues biblioteques l'aportació desinteressada a la Biblioteca Valenciana, moguts essencialment pel prestigi adquirit en estos últims anys, pel bon funcionament de la institució i les seues magnífiques instal·lacions, junt a la magnífica tasca professional dels seus bibliotecaris.

Per això, s'ha incrementat el fons bibliogràfic de la Biblioteca Valenciana d'una manera espectacular.
Des d'aproximadament, com dic, 35.
000 volums que posseïa la institució en 1995, s'ha passat a més de 500.
000 volums.
Això suposa un creixement de quasi 1.
500% en fons de la Biblioteca Valenciana.
Això és un fet extraordinari, incomparable, que no s'ha donat en cap institució de la mateixa naturalesa a Espanya, i que és el resultat d'una eficaç política basada en la defensa dels interessos valencians.

Entre les últimes donacions rebudes destacarem la de Jesús Martínez Guerricabei i la seua esposa del passat any, que supera els 20.
000 exemplars.
La donació de la viuda del senyor José Aibar, de la seua biblioteca especialitzada en cinema, que aporta més de 15.
000 exemplars.
I en l'any 2005 es van produir també dos importantíssimes donacions: el fons del senyor Jesús Alonso Santandreu i del senyor Pere Maria Orts.
Cal destacar esta última donació per la seua transcendència, perquè dels segles XV al XIX posseix més de 3.
000 volums que han sigut ja catalogats.

Al llarg de l'any 2006 continuarem aplicant la nostra política d'adquisició de fons per a la Biblioteca Valenciana i està previst l'ingrés dels fons procedents d'unes altres noves donacions, la del magistrat Pedro Nácher i el dipòsit dels fons procedents de la biblioteca Ricardo Muñoz Suay i del senyor Agustín Andreu.
La qual cosa ens fa estimar que, només durant el primer semestre de 2006, entraran 60.
000 volums donats, fet singularíssim en relació a qualsevol altra biblioteca d'Espanya.

Per tant, com pot vore la senyora diputada, estem en una política d'adquisició i de donacions absolutament impressionant que fa de la nostra biblioteca, de la Biblioteca Valenciana, un dels centres de referència en esta matèria al nostre país.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència, al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre l'estabilitat del professorat no universitari en el sistema públic valencià, que formula el diputat Pedro Ortega Marhuenda del GP Popular (RE número 46.
404).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, registre d'entrada 46.
404, que correspon al Grup Parlamentari Popular, i que formula l'il·lustre diputat senyor Pedro Ortega i dirigida també a l'honorable conseller de Cultura, Educació i Esports.

Senyor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Gracias, señora presidenta.

 

Señor conseller, la apuesta del gobierno valenciano por una educación pública de calidad se ha caracterizado desde que gobierna el Partido Popular por un desarrollo sin precedentes de las infraestructuras educativas, construyendo, ampliando y reformando centros por toda la comunidad.
Además, su apuesta por la mejora de la calidad de la enseñanza se refleja en el constante incremento de personal docente, 4.
000 nuevas incorporaciones en esta legislatura, así como en garantizar su estabilidad y continuidad, pensando tanto en su beneficio como en el de los alumnos.
Hechos que han sido valorados positivamente por los distintos sindicatos que forman la mesa sectorial de enseñanza.
Por ello, le preguntamos al señor conseller: ¿qué actuaciones realiza la conselleria para mejorar la estabilidad del profesorado no universitario en el sistema público valenciano?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Muchas gracias, señor Ortega.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

El problema, senyories, és que no volen saber-lo, però jo li ho diré.

Señor Ortega, efectivamente tiene usted razón, porque desde que el Partido Popular llegó al gobierno de la Comunidad Valenciana un objetivo prioritario y esencial fue la apuesta por la calidad educativa, realizando un enorme esfuerzo para dotar a nuestro sistema educativo de los recursos humanos y de infraestructuras que carecía en el año 1995.

Estamos realizando, en materia de infraestructuras, un gran esfuerzo, que no voy aquí a repetir porque es conocido de sobra por todos ustedes, hasta los que no quieren reconocer.
Pero, desde luego, una de las cuestiones que ha ocupado y preocupado al gobierno valenciano es la estabilidad del profesorado, intentando reducir al máximo la situación de interinidad y de provisionalidad y sustituyéndola por una situación definitiva que cree estabilidad.

Por ello, la reducción de la temporalidad se convierte en un objetivo prioritario del gobierno.
Se recoge así en el acuerdo de 26 de junio de 2001 entre el gobierno valenciano y las organizaciones sindicales en materia de reducción de la temporabilidad en la que se adoptó el compromiso de reducirla, siempre con respeto a los principios constitucionales de igualdad, mérito y capacidad.

¿Cómo se ha hecho esto?
En los últimos años hemos incrementado considerablemente los puestos de trabajo.
Y así, de los 34.
448 puestos de trabajo existentes en el curso escolar, 34.
000 y pico, se ha pasado desde 1995-1996 hasta ahora a 47.
126.
Lo que implica un aumento de 12.
678 puestos de trabajo, que representa un aumento de casi el 30% de la plantilla.
Es decir, que uno de cada tres profesores se han incorporado a partir de 1996.

Hay que reflejar que, no obstante este importante incremento de puestos de trabajo, no se ha producido un incremento significativo del profesorado interino.
Se ha pasado de 7.
850 interinos, en 1995-1996, a 8.
161 en el curso actual, es decir que el aumento es prácticamente insignificante.
Lo que es principalmente debido a la oferta de empleo público y a la convocatoria, año tras año, de oposiciones.

Lo expresado denota el gran incremento producido en los recursos destinados al servicio público educativo, que se ha basado en la creación neta de más de 12.
000 nuevos puestos de trabajo estables, lo que redunda en la estabilidad de las plantillas de los centros, en sus proyectos educativos y en la mejora de la calidad del sistema educativo valenciano.
La reducción de la temporalidad pasa, pues, por una continuada oferta de empleo público docente que permita el acceso al empleo estable de los profesores interinos y de aquellos que pretenden acceder por primera vez al empleo público por medio de las oposiciones.

Decirles que en los últimos ocho años, las ofertas de empleo público han abarcado 14.
653 plazas y que para el presente año, la oferta de empleo público comprende más de 3.
000 plazas.
En este caso concreto, en este año, con la siguiente distribución: 1.
500 plazas de maestro, 1.
175 plazas de profesores de secundaria, 225 de profesores técnicos de formación profesional, 32 de profesores de música y artes escénicas, 26 de artes plásticas y diseño y 45 de escuelas oficiales de idiomas.

De manera que tengo que decirles también que esta multiplicidad de oferta de plazas, esta reiteración de oferta de oposiciones ha hecho además que, con la modificación del Real Decreto 850/1993, con el objeto de primar la experiencia docente, el 85% de las plazas han sido obtenidas por profesores interinos.
Es decir, que hay un número muy importante de profesores interinos que se han incorporado ganando las oposiciones de 2004 y 2005.

Señoría, como ve usted, se están consiguiendo los objetivos.
Y, por tanto, vamos a continuar con estas ofertas públicas de empleo que nos garantizar la estabilidad, la mejora de la calidad de nuestro sistema educativo y que, en definitiva, las expectativas de los docentes se vayan cumpliendo.

Muchas gracias.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència, al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre Ciegsa, que formula la diputada Ana Noguera Montagud del GP Socialista (RE número 38.
877).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, registre d'entrada 38.
877, que correspon al Grup Parlamentari Socialista, que formula la il·lustre diputada senyora Noguera Montagud, i va dirigia a l'honorable conseller de Cultura, Educació i Esports.

Senyora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Buenas tardes, señor conseller.

Voy a probar yo suerte a ver si tengo tanta suerte como el señor Ortega y me puede contestar de forma tan exhaustiva y tan preparada.

En la visita que hicimos este grupo parlamentario el día 19 de julio a Ciegsa, en el cual algunos compañeros diputados del grupo no pudieron entrar, porque no se les dio entrada, su secretario autonómico de educación adquirió un compromiso, que consta además en esta acta notarial que elaboró el notario que acompañó a la visita, un notario contratado con ustedes, donde se decía que como se nos había preparado toda la información, porque no habían tenido bastante tiempo, se nos facilitaría otra fecha de visita para que pudiéramos, efectivamente, ver toda la información, así como toda aquella que solicitáramos debidamente registrada.
Bueno, pues estas son las horas que no solo no tenemos fecha sino que se nos ha negado la información que hemos solicitado.

Mi pregunta es: ¿Va usted a entregarnos y a autorizar que se nos entregue, señor conseller, toda la información que hemos registrado y solicitado debidamente?

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyora Noguera.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Noguera, exhaustiva y preparada.
Mire, toda la información, toda, que la señora diputada ha solicitado, a través de las distintas formas o manifestaciones de control parlamentario que recoge el Reglamento y que se ajustan al procedimiento, toda le ha sido enviada y contestada, en cuanto a aquel reglamento al que elaboraron ustedes cuando tenían mayoría absoluta, al que elaboraron ustedes.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Señor conseller, supongo que se refiere al nuevo Reglamento que últimamente aplica el Partido Popular y que no es el oficial de estas Cortes, porque será igual que las comisiones de investigación o que las comparecencias que usted tiene solicitadas y pedidas desde hace ya un par de años sobre Ciegsa y que, desde luego, no comparece.
Porque lo que usted únicamente ha hecho ha sido decirme que me remita a la Sindicatura de Cuentas, porque Ciegsa ya está auditada, por lo tanto no hace falta que yo vea papeles.
Pues esa Sindicatura de Cuentas lleva tres años consecutivos diciéndole algunas cosas, que son las que usted no quiere oír y que yo le pido.

Mire, yo todavía no he visto, y voy a hacer alguna mención, por ejemplo, quién es esa asesoría jurídica que está cobrando más de 170.
000 euros al año, según el informe de la sindicatura, que son de las antiguas pesetas 2.
500.
000 al mes, cuando hay un departamento jurídico en Ciegsa.
No sé todavía porqué Ciegsa ha editado, ha pagado, la publicidad y distribución de unas novelas de literatura.
No sé, por ejemplo, porqué existe un convenio con el Valencia Club de Fútbol de más de 250.
000 euros, aparte de comprar los pases vips de algunos directivos de Ciegsa.
Y todavía no sabemos, por ejemplo, sobrecostes de Ciegsa, que están en los informes técnicos.
Además, informes técnicos que le pido y me niega donde deberían de explicarme porqué ustedes vulnera, y lo digo bien, vulneran el propio pliego de condiciones donde en su página 17 dice que toda oferta que se exceda del precio económico será desechada.

Mire, todos los colegios salen con sobrecostes.
Ayer mismo usted se fue a La Nucia a inaugurar un colegio, que tenía que haber estado acabado en diciembre de 2003.
Y dice usted que ese instituto ha costado más de 7 millones de euros.
Pues ese instituto el precio de licitación era de menos de 4 millones.
Es decir, han pagado ustedes un sobrecoste de un 80%.
Enséñeme su informe técnico.

Pero es más.
Yo le he preguntado alguna vez, incluso, por el propio alquiler de la sede diciéndole que cómo es posible que tengamos el alquiler más caro de toda la Comunidad Valenciana, porque pagamos por encima de los precios de mercado, un alquiler de una sede.
Que ahora, además, se nos contrata una sede nueva para poner a todos los fichajes que van ustedes contratando, supongo que bien para ganar congresos, para recolocar a amigos o a familiares o por premios de consolación, pero que cobrando de Ciegsa no trabajan como tales y no están en el organigrama.
Yo le decía algún caso, como el señor Juan Sanchís, Antonio Gil Monteagudo o el señor Manuel Gómez, concejal de Requena.

Pero supongo que, como esta es la punta del iceberg, de lo que no podemos ver en Ciegsa, irán apareciendo algunas más cosas.
Y, como yo tengo curiosidad, también le pregunto y le digo: ¿es verdad, porque así nos consta, que también está como arquitecto el marido de la directora general de Inmigración, doña Lina Insa, que también figura como tal?
Porque, poco a poco, al final, parece que esto se parezca desde luego más y se asemeje más al Ivex que a otra cosa, donde los maridos, hijos, familiares de miembros del Partido Popular tienen más puntos y derechos que nadie para trabajar de cualquier cosa, incluida, por ejemplo, con todo su derecho de arquitectos.
¿Vamos a encontrarnos también, señor conseller, aparte de este nombre que le comento, a la mujer de algún alto cargo de Castellón que por ser arquitecta también está contratada y trabajando en Ciegsa?
¿Vamos a encontrarnos, por ejemplo, con ese caso también?

Si usted me dice que con todas estas cosas no hay motivos ni para conceder una comisión de investigación, ni para conceder, desde luego, su comparecencia, ni para que yo pueda ver los papeles, lo que le digo, sinceramente, es: si ustedes lo tienen tan claro como Terra Mítica, como el Ivex o como el señor Carlos Fabra, enséñeme las facturas; dígame usted aquí y ahora que puedo ir a Ciegsa, dígame qué día, tal y como se lo he pedido oficialmente, con un asesor que las Cortes permitan que entre conmigo para ver las facturas que le he pedido y que le he solicitado y conceda la visita que su secretario autonómico ante notario se comprometió a que tendríamos con toda la información encima de la mesa.
Dígame si efectivamente va a conceder ese derecho, el derecho que nos compete a tener toda esa información, y dígame qué personal tiene usted allí recolocado, amigo, afín o familiar, que estando en Ciegsa no está trabajando para tal.

Gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Bien, señora presidenta, me parecía.
.
.
, señor presidente, me parecía escuchar los coros y danzas ahí en el fondo.

Señora Noguera, mire usted, yo creo que es muy fácil venir a esta tribuna a hacer las habituales descalificaciones de unas interpretaciones tremendistas que marcan un estilo.
Ustedes montaron en su momento lo que llamaron «operación triunf.
.
.
» ­ay, perdón­ «operación transparencia», junto con algún compañero de su grupo especialista en algunos programas de televisión de dudoso gusto, y montaron ahí unos espectáculos que salieron en toda la prensa y en toda la televisión, y consiguieron su propósito, que simplemente es enlodar un poco más, si cabe, si pueden ustedes hacerlo más, la vida política de la comunidad.

Pero no por eso tienen ustedes ni mucho menos razón.
La gente distingue perfectamente la realidad de la ficción, los sueños de las pesadillas.
Nosotros, señoría, hacemos posible los sueños y ustedes, señorías, tienen la patente de las pesadillas.
Y cuando digo los sueños digo: «¿Qué es lo que soñaba la Comunidad Valenciana en el año 1995 cuando el Partido Popular ganó las elecciones?
».
Pues soñaba en que donde los socialistas en diez años habían construido 60 centros educativos se hayan construido más de 440 en la actualidad.
Quiere decir que de cada, no sé, seis centros que ha hecho el Partido Popular, solo uno lo hizo el Partido Socialista.
Esa es la estricta realidad, y esa realidad está en La Nucia y está por doquier.
Por tanto, su señoría, puede venir aquí a plantear todo tipo de falsedades.
Sería absolutamente imposible, señoría, absolutamente imposible, si todas esas acusaciones tuvieran fundamento, que las cosas hubieran funcionado tan razonablemente bien como han funcionado.

Usted me está sacando temas absolutamente puntuales, que si una persona que es arquitecta trabaja de arquitecto, porque si es familiar de no sé qué.
.
.
Pues mire usted, fundamentalmente es arquitecto.
Si quiere le digo los funcionarios de mi conselleria que tienen relación familiar con algún miembro del Partido Socialista.
Si quiere se lo digo, porque tendré que traer un rollo de papiro de aquellos de tres kilómetros, ¿sabe usted?
O sea, que estas cosas más vale no mentarlas.
No miente la soga, señoría, en casa de la ahorcada, que es en este caso su señoría, ahorcada porque su pasado, su pasado como organización usufructuaria y abusadora del poder les persigue hasta la actualidad.
*(Rialles)* Sí, sí, sí, sí.
*(Aplaudiments)*

Y señoría, no tenemos miedo absolutamente a nada.
¿Comisión de investigación?
Pues comisión de investigación.
¿Preguntas?
Respuestas.
*(Veus)* ¡La aceptamos, la aceptamos!

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Señores.
.
.
¡Señores diputados!
Observo el patio algo alterado.
*(Veus)*

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Señor Pla, señor Pla, si yo solo soy.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Pla, si.
.
.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

.
.
.
un peón, hombre, no dispute usted con un peón, que usted es la reina, el alfil, ¡usted es el rey del mambo, hombre!

Señor Pla, señor Pla, mire usted, yo comprendo.
.
.
Ya me extrañaba que estuviera aquí el señor Pla para ver unas preguntas parlamentarias de las cuatro treinta de la tarde pero como él debe ser también uno de los impulsores de la operación triunfo ­digo, perdón, transparencia­, pues no me extraña verlo aquí.
Todas las preguntas que usted, señoría, quiera.
Le hemos contestado más de cien, más de cien preguntas parlamentarias y más de cien intervenciones, más de cien relativas a Ciegsa.
Se demostraron todos los expedientes que su señoría quiso ver.
Y se le aceptó que viniera a la sede de Ciegsa con alguien que cuando ustedes gobernaban no se permitía, porque el acceso es exclusivo y privativo de los diputados.

Ustedes fueron.
Lo que pasa, señoría, la culpa nuestra no es sino que ustedes después de ver todo el extenso número de expedientes no han obtenido nada, porque no hay nada que obtener.
¡Que si hay un contrato con el Valencia de imagen!
Pues es una empresa pública que se tiene que promocionar.
*(Veus)*  ¡Que si había una factura de flores!
Pues sí señora, había una factura de floristería porque algunas empleadas de Ciegsa tienen la rara virtud de dar a luz de cuando en cuando, y habrá que mandarles unas flores.
¡Que si había.
.
.
!

Ustedes, señorías, han cogido cuatro anécdotas y pretenden hacer de eso una categoría.
Y la única solución, y con esto termino, señoría, es que ustedes reconozcan la realidad.
Hay seis veces más colegios e institutos nuevos que cuando ustedes gobernaban y hay muchísima más transparencia que cuando ustedes gobernaban.
Y ya les gustaría a mis compañeros de las Cortes Generales, del Congreso de los Diputados, tener el mismo tratamiento que tiene usted aquí con el Gobierno Valenciano.
*(Veus)*

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència, al Consell, sobre el conseller delegat de Castelló Cultural, que formula la diputada Isabel Escudero Pitarch del GP Socialista i contesta el conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón (RE número 39.
201).***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, don Alejandro.

A mí no me había parecido los coros y danzas, a mí no me habían parecido los coros y danzas.
Me había parecido «El vuelo del moscardón».
*(Remors)*

A continuación, viene la pregunta que dirige doña Isabel Escudero Pitarch, portavoz adjunta del Grupo Parlamentario Socialista.
.
.
­por favor­, que dice: ¿Qué medidas va a adoptar el Consell después de hacerse pública la vinculación del conseller delegado de Castelló Cultural con una persona con intereses en un grupo de empresas que ha sido adjudicatario de obras contratadas por la Generalitat?

Por favor, doña Isabel, el tiempo es suyo.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Bona vesprada, senyor president.

Senyories.

Li agraïsc al senyor president de les Corts que haja formulat la pregunta per mi.
És molt amable.
No m'havia passat mai.
I li dic al senyor Font de Mora que jo també vaig ser de les persones que vaig estar a Ciegsa, que no vaig poder entrar i que tampoc he rebut ninguna documentació igual que els meus companys que ací estan.
*(Aplaudiments)*

Jo no sé si vosté ha entés la pregunta que havia fet per mi el senyor president, però la deu tindre davant.
Inicialment jo no venia hui ací a parlar de corrupció.
No vinc a parlar de corrupció perquè crec que a vostés els pareix absolutament normal que una persona tinga com a objectiu enriquir-se a nivell propi; consideren lògic que les persones actuen més o menys guiades per aconseguir molts diners en el menor temps possible i, sobretot, amb el mínim esforç.
I, a més, creuen que l'ocupació de càrrecs públics no sols és un obstacle sinó que, a més, ajuda, ajuda.

Jo crec que en açò el senyor Zaplana els va donar una estupenda lliçó quan va dir allò de: «Me tengo que hacer rico porque estoy arruinado, Voro».
I, per descomptat, va complir la paraula.
I en eixe sentit, segurament el comportament del senyor Gimeno, del que avui venim a parlar, no pareix, no els pareix a vostés que siga anormal, no és cap motiu de preocupació per al Partit Popular i, possiblement, és coherent amb la concepció que vostés tenen del que és l'acció política, perquè no consideren irregular que el senyor Gimeno, després de ser cessat com a alcalde de Castelló, s'incorporara, com a alt càrrec, en una mercantil dedicada a la construcció i que s'ha vist beneficiada per les decisions del seu càrrec com a alcalde.

No veuen criticable el fet que deixe l'alcaldia, conserve el càrrec en una empresa pública o simultaniege en la seua nova activitat, o no tan nova, com a empresari, perquè participa en l'organisme que atorga els contractes; també en les empreses contractades.
És molt més senzill tot.
S'estalvia burocràcia, se simplifiquen els procediments i, a més, s'eviten concursos farragosos.

Vosté, senyor conseller, vostés, del Consell, m'estic referint, van cessar el senyor Gimeno per causes que encara no han explicat, atribuïdes segurament a eixos conflictes interns que vostés no tenen, no tenen mai.
I, com diria Scorsese, van considerar Gimeno «un dels nostres» i van decidir donar-li una indemnització per comiat, que consistix, senyor conseller, en una sou, que no un treball, un sou, eh?
, que no un treball, amb assessor, secretària, cotxe, xòfer.
.
.
Li hem fet moltíssimes preguntes sobre açò, senyor conseller, moltíssimes.
No contesta vosté a res, sols vaguetats.
Conteste, per això li pregunte.

No sabem a hores d'ara què cobra Gimeno, què cobra l'assessor que té nom, Joseti, què cobra la secretària.
Però vostés no han desmentit una xifra que mosatros vam dir, de 60 milions de les antigues pessetes ­estava el senyor Campos­ a repartir i en eso nos quedamos.
I això deu ser a la baixa.
Però vosté sap també de qui és filla la secretària i sap també.
.
.
, sí, que a l'assessor li han concedit una TDT.
Del xòfer segurament parlarem més endavant.

El senyor Gimeno continua tenint un lloc en Castelló Cultural, d'on també vosté sap que s'adjudiquen obres i serveis que casualment beneficien els seus socis.
I, a més, conserva el seu lloc a l'empresa pública que elabora programes urbanístics.
A mosatros això mos pareix absolutament, estes pràctiques, detestables.
Però segurament a vostés els pareixen normals i, segurament també, habituals, habituals.

Mire, hi ha dos maneres d'entendre el compromís polític, dos maneres: la que veu normal utilitzar el poder polític per a enriquir-se i beneficiar amics i familiars, com abans també comentava la meua companya; i la que considera que la política és un compromís amb la ciutadania absolutament incompatible amb el benefici particular.

Vostés se van inventar, senyor conseller, eixa famosa, pintoresca, per cert, Ciutat de les Llengües, per a mantindre el vincle del senyor Gimeno amb els recursos públics, i no s'han molestat encara a explicar en què consistix la Ciutat de les Llengües.
Ni avui, el senyor president de la Generalitat, que estava en Castelló, sap el que és esta pintoresca ciutat.
Però és evident que el senyor Gimeno, si s'haguera dedicat a executar el projecte pel qual cobra, que és este, el de la Ciutat de les Llengües, i cobra segurament molt, difícilment, senyor conseller, tindria temps de dedicar-se a exercir com a empresari de la construcció.
Açò és una estafa.

Jo no venia a parlar de corrupció, no venia, no venia a parlar de corrupció, li ho he dit.
Me reserve el dret de denunciar públicament totes estes pràctiques.
Però sí que m'agradaria, senyor conseller, que mos estalviaren a tots, a tots els ciutadans valencians la vergonya i el descrèdit amb què s'està sumint, estan vostés sumint la política; que eviten estos comportaments que avui denunciem ací, estos i els anteriors.

 

**El senyor president:**

 

Señora Escudero, yo no sé hoy cómo estamos, pero no sé si han cambiado las normas, pero tenía usted cinco minutos para dos intervenciones.
Está usted en la primera y lleva 40 segundos más de los cinco minutos.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyor president, tan estricte està hui?
Me pot donar un segon més?
*(Rialles)*

 

**El senyor president:**

 

No estoy estricto.
Si lo que estoy es tolerante.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Bé, doncs, en pro d'eixa tolerància, senyor president, acabe de seguida, però permeta que acabe.

Perquè jo li volia pregar al senyor *(rient)* conseller que quan passen estes coses, quan passen estes coses que estan passant, que vosté no mira al *tendido* en estos moments, que no les minimitzen, que no les amaguen, sobretot que no les amaguen, i que cessen dels seus càrrecs el senyor Gimeno, i autoritzen una investigació sobre les decisions que haja pogut tindre en els darrers anys i que hagen tingut algun tipus de relació amb les empreses amb les quals el senyor Gimeno està vinculat.

Jo també li pregue a nivell personal i també en pro del benefici de la ciutadania, que me conteste a mi, a l'oposició, les preguntes que nosaltres li preguntem.
I si no mos les contesta, evidentment, nosaltres haurem de començar a parlar, també en aquest cas, de corrupció.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Molt bé.

Senyora Escudero, diu vosté, i diu bé que no ha vingut ací a parlar de corrupció.
Efectivament, no ho ha fet, no ho ha fet ni jo ho faré, perquè ací no n'hi ha cap tipus de corrupció, en este cas que vosté planteja.

El que passa és que, mire, la seua pregunta, que l'ha dit el president molt bé: ¿quines mesures adoptarà el Consell després de fer-se pública la vinculació del conseller delegat de Castelló Cultural amb una persona amb interessos en un grup d'empreses que ha segut adjudicatari d'obres contractades per la Generalitat?
El Consell no adoptarà cap mesura perquè no s'incorre per part del conseller delegat de Castelló Cultural en cap mena d'incompatibilitat.
*(Un diputat parla, sense micròfon, des de l'escó)* El conseller delegat.
.
.
Mire usted, mire usted, señor Camarasa, dos empresarios denuncian una trama avalada por Pla.
.
.
*(Remors)* con intereses económicos y políticos.
*(Remors)*

Eeeh!
Sí, sí.
Sí.
Sí, sí.
«Varios ayuntamientos del PSPV nutren con contratos los negocios del señor Pla» Amigo.
*(Remors)* «Pla: Morató es mi amigo».
Si viniéramos a hablar de corrupción, cosa que no venimos a hacer, podríamos utilizar argumentos como estos.

Pero yo les digo, yo les digo, les digo que.
.
.
*(Dirigint-se a al diputat Pla i Durà)* Tan payaso como pueda ser usted.
Tan payaso como pueda ser usted.
Tan payaso como pueda ser usted.
*(Remors)*

Le rogaría.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores, señores.
.
.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

.
.
.
Le rogaría que tuviera usted un poco más de educación.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores.
.
.

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

.
.
.
una persona que pretende.
.
.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
Señores diputados.
.
.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

.
.
.
gobernar la Comunidad Valenciana.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados.
*(Remors) (Aplaudiments)*

Señores diputados.
Vamos a ver, yo creo que en el contexto que estamos nos merecemos respeto todos, todos.
Y además se merecen el respeto quien nos mira y quien nos observa.
Y yo les ruego que reconduzcan el comportamiento.
Una cosa es lógicamente la picaresca, el ponerle un poco de picante a la cosa.
Y otra cosa es salirnos de tejo.
De la sombra del tejo, que está en la montaña y de vez en cuando, cuando llueve, hay que abrigarse.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Comprenderán, señorías ­Gracias, señor presidente­ que me moleste si me llaman payaso.
Por lo menos me puedo molestar.
Pero bueno, no se lo tengo en cuenta, entre otras cosas porque el perdón es la venganza de las buenas personas.
No lo olvide usted.
O sea, que le perdono.

Bien, en todo caso decirles que el consejero delegado del proyecto cultural de Castellón, que está desarrollando una magnífica labor, puede ejercer actividades privadas que no sean incompatibles con la función que realiza como consejero delegado del proyecto cultural de Castellón, formando parte de una sociedad anónima privada que no tiene ninguna vinculación con sus funciones.

El señor consejero delegado, es consejero delegado de todo el proyecto cultural de Castellón.
Y entre otras muchas de sus funciones, consejero delegado de todo el proyecto, está desarrollando las primeras fases de un proyecto muy ambicioso que se denomina Ciudad de las Lenguas.
Lo ha dicho la señora Escudero.
Y está desarrollando, y en el pasado consejo de administración, hace pocas horas, pocos días, se celebró una comisión en la cual participarán varias universidades españolas entre otras fuentes bien autorizadas.
Una comisión que permita sentar las bases de ese proyecto que estimamos muy importante.
Porque entre otras cosas, la Ciudad de las Lenguas tiene como misión desarrollar la formación en castellano y en valenciano de estudiantes extranjeros.
Y consideramos que ese es un papel importante.

El señor consejero delegado del proyecto cultural de Castellón no tiene nada de lo que arrepentirse, absolutamente nada.
Está ejerciendo su función con absoluta honestidad.
Está ejerciendo su función con absoluta limpieza.
Está ejerciendo su función con absoluta transparencia.
Y lo que no puede ser es venir aquí a intentar, con unas perífrasis tremendas, como hace usted en su pregunta.
Porque aquello parece: «No, es que resulta que es primo del hermano, del primo, del cuñado de no sé quién».
Perífrasis absolutamente absurda es intentar traer a colación una cosa que no tiene nada que ver.

El señor consejero delegado del proyecto cultural Castellón, que es, por si no lo saben, arquitecto de profesión, tiene perfecto derecho a ejercer sus funciones en algunos consejos de administración.
Y tengo que decirle que el señor alcalde de Castellón, actualmente consejero delegado, no fue cesado de su cargo.
Renunció de una manera voluntaria en aras al servicio de un proyecto político, que es el proyecto político del Partido Popular.
Que lo único que les duele a ustedes, es que viene ganándoles las elecciones en la ciudad de Castellón desde tiempo inmemorial.

Y ahí está el origen de todos los males de esta cuestión, señora Escudero.
Ahí está el origen de todos los males.
Una visión, en primer lugar partidista de la política, y en segundo lugar una visión sectaria.
Todos los que no piensan como usted o no son amigos de ustedes, sistemáticamente operan mal.
Cuando uno trae un ejemplo de una actividad, que a mí me parece, yo no he dicho que fuera corrupto la cosa *(Remors)* No lo he dicho.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Pero, pero, señores.
¿Esto qué es?
*(Remors)* Señores.
Señor Such, por favor.
*(Remors)* Señor Such.
Señora Llinares, por favor.
No, no, no.
Es que la libertad de expresión se tiene que respetar en esta cámara.
*(Remors)* Y luego hay turno de réplica.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Y yo les digo, señorías, sencillamente, que si esto les molesta, hay una frase evangélica, ya sé que a ustedes les molesta *(inintel.
ligible)* eso, pero que dice «con la misma vara que midiereis seréis medidos».
Con la misma vara exactamente.

Porque, claro, aquí parece.
.
.
aquí parece que hay dos varas de medir o que hay un embudo tremendo, señor Such, donde la parte ancha siempre es para usted y la parte estrecha siempre es para el Partido Popular.

Pero mire, lo que viene a reflejar la situación es lo siguiente.
Yo les voy a decir ­y con esto termino, señor presidente, porque he excedido mi tiempo­ *(el senyor president colpeja amb la maceta)* lo siguiente.
Lo que les duele a ustedes, mire, mientras gobernó el Partido Socialista en Castellón, la ciudad de Castellón era un desierto cultural.
Un desierto cultural.
Y ahora existen numerosas infraestructuras por las que han pasado casi un millón de ciudadanos.
De ellosn 229.
171 correspondientes al último añon período de gestión en parte del consejero delegado al que ustedes tanto critican.
Eso les duele.
El triunfo de una gestión.
Y lo demás, señoría, son paranoias de cierta visión histórica.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments) (Remors)*

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència, al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre l'Hospital Militar Vázquez Bernabéu, que formula el diputat Alfred Botella i Vicent del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 46.
598).***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación viene la pregunta número 6, de don Joan Ribó i Canut i don Alfred Botella i Vicent, del Grupo Entesa.
Para que no me diga que es la primera vez que le dé la pregunta, don Alfred o don Joan, tienen el micrófono para hacerla.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.

¿En quina situació, senyor conseller, es troba la possible transferència i integració de l'Hospital Militar Vázquez Bernabéu en la xarxa sanitària pública valenciana.
I quins passos pensa donar la conselleria per fer possible que es realitze el més aviat possible?

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidente.

Señor Botella.

En el año 1999, la Conselleria de Sanidad y el Ministerio de Defensa, que es el propietario del Hospital Militar Vázquez Bernabéu, actualmente Hospital General Básico de la Defensa de Valencia, suscribieron su primer convenio de colaboración.
Desde esa fecha la colaboración entre ambas administraciones, tengo que decir que ha sido estrecha, fluida, hasta la actualidad.
De hecho, el convenio del año 99 se fue prorrogando tácitamente hasta el año 2003.
Y tenía la característica de ser bidireccional, es decir, que por un lado amparaba la atención en centros de la red sanitaria pública de la sanidad de la Comunidad Valenciana, a personal adscrito en la sanidad militar que no pudiera atenderse en este hospital.
Y por otro cubría la atención de determinados procesos médicos y quirúrgicos, de personal o de ciudadanos que estaban protegidos por el sistema sanitario público valenciano.

En la actualidad eso ha cambiado, y el año pasado firmamos un nuevo convenio de colaboración con el Ministerio de Defensa, que ampliaba de forma muy significativa la cartera de servicios y los procesos a facturar.
Establece además la posibilidad de utilizar conjuntamente las instalaciones del hospital para los pacientes de la sanidad pública, aportando el personal, cuando fuese necesario, por parte de la propia Conselleria de Sanidad.

Este convenio, con el que además estamos dando cumplimiento a una de las líneas establecidas en el Plan de garantía de no demora, nos está permitiendo ampliar significativamente la utilización conjunta de las instalaciones del hospital, optimizando su rendimiento en los períodos de mayor demanda asistencial, y facilitando además la accesibilidad a sus instalaciones a la población del ámbito de influencia del mismo.

Señoría, como ve, tenemos una fluida y estrecha colaboración entre las dos administraciones, que permite que la Conselleria de Sanidad pueda seguir utilizando ese hospital.

Gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller.

Ja m'estranyava a mi que vosté vinguera i contestara a alguna cosa concreta del que se li pregunta.
Perquè, vosté, que sap llegir, jo a més li ho he llegit perquè ho escoltara; jo no li he preguntat sobre quin és el conveni de col·laboració que tenen entre l'hospital i la conselleria.
Jo li he preguntat en quina situació es troba la transferència i integració de l'hospital militar.
I d'això vosté no ha contestat absolutament res.
El que vol dir que vosté no vol que s'integre l'hospital en la xarxa pública.

I m'ha vingut ací a parlar de l'estreta i fluïda que és la col·laboració entre l'hospital militar i la pròpia conselleria, del treball que està realitzant-se i la utilització que ha estat fent-se de les instal·lacions en el període des del 99 fins l'any passat.
Que ja han firmat este nou conveni, en el que, el que venen, com vosté diu, és en el cas que faça falta personal en l'hospital per a atendre els pacients de la sanitat pública, inclús puguen actuar dintre de l'hospital.

Que a mi totes eixes coses em pareixen molt bé.
I supose que als professionals que estan treballant en eixe hospital també.
El que ja no em pareix bé, senyor conseller, és que vosté vinga ací a esta trona, mos anuncie una cinquantena de vegades allò de «construyendo salud», la de diners que van a gastar-se construint hospitals i centres de salut.
I resulta que un hospital que està construït, que té unes instal·lacions, que té uns llits, que té un personal.
Que a més hi ha que dir per a què tot el món ho sàpiga, que la majoria del personal professional, que pertany a l'estament militar i que són sanitaris, vosté sap que el compromís del Ministeri de Defensa és que aquell que vulga quedar-se, que serien la majoria, pagaria els sous el Ministeri de Defensa, en el que no li costaria ni un duro a la conselleria.

Però, ni aixina.
Perquè vostés al que van és a un altre model de gestió.
Ja ho sabem.
És a dir, és el model de gestió privada, en què tracten que alguna empresa siga la que gestione açò, i per tant el que no volen és ningun tipus de compromís d'estes característiques.

Però jo crec, senyor conseller, que este hospital, a banda que està infrautilitzat en eixe conveni que vosté diu.
Perquè ací vosté ha parlat d'un conveni que procura una col·laboració estreta i fluïda.
Cal dir que de 300 llits que té eixe hospital, n'hi ha 80 utilitzables en estos moments a l'abast de la conselleria, però d'ells s'utilitza aproximadament el 30%.
El que vol dir, senyor conseller, que ni tan sols utilitzen tots els mitjans que hi ha.

I resulta que hi ha altres hospitals que estan col·lapsats, i que vostés desvien i envien cartes els usuaris i els diuen: «si vostés volen ser intervinguts quirúrgicament en la clínica privada tal, allí pot ser vosté».
I resulta que ací hi ha un hospital, que té un caràcter públic en definitiva, i que vostés això no ho utilitzen.
Però, en definitiva, és perquè en ningun moment efectivament els interessa el tema.

Però, a més a més, estes instal·lacions no solament és que és un edifici que, diríem és possible de millorar inclús en les seves instal·lacions, sinó que a més té uns terrenys, com vosté sap, que són factibles d'ampliació, a eixe hospital o a algun centre d'hospitalitats lligat al propi hospital.
I que això significaria que eixa comarca, en lloc de construir eixe hospital tan meravellós de gestió privada que vosté va a fer a Manises; doncs resulta que ací ja té l'hospital, i que invertiria menys diners i que seria possible que donara els servicis de manera més ràpida.

I sobretot, que a més, els treballadors i les treballadores, uns que pertanyen al Ministeri de Defensa, i altres que són també treballadors sanitaris dintre d'eixe hospital, veren que els seus llocs de treball i el seu futur està assegurat.
Que això també és molt important, senyor conseller.
És molt important per a eixes persones que també han de vetlar per la seguretat de les seues famílies.
Però que jo no sé si això a vosté li importa molt.

Jo crec, senyor conseller, que ja n'hi ha un exemple.
A Madrid, l'Hospital de l'Aire, tenia unes característiques similars a aquest.
Eixa deixadesa i eixes actuacions, com la de vosté en este cas, al final el que comporta és que hi haja alguna empresa que, lògicament, té interessos econòmics importants i que es faça amb el solar per a construir altres coses.
En aquella ocasió va ser El Corte Inglés, i jo no diria en el lloc on està ubicat este hospital, si això és.
.
.
Tampoc vull donar idees, perquè vostés ja en tenen massa en eixe aspecte.
Però, en fi, jo crec que per ahí van els tirs.

I, és clar, senyor conseller, si vosté de veres fera una política de construir salut i de fer possible que la sanitat pública tinguera un prestigi i una qualitat, vosté es faria càrrec d'este hospital, firmaria un conveni amb el Ministeri de Defensa i.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

.
.
.
­acabe, senyor president­ i es faria càrrec, en principi, d'aquells treballadors que no pertanyen al Ministeri de Defensa, però també d'aquells que van a continuar cobrant del Ministeri de Defensa.

Res més i moltes gràcies.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Botella.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señor presidente.

Señor diputado.
La verdad es que ya me extrañaba a mí que usted no hiciera referencia en su intervención a la gestión privada, a la que usted tantas veces alude.
Y en este concreto, hemos dado un ejemplo claro justo de todo lo contrario, de cómo somos capaces de sumar todos los recursos, y en este caso públicos, a disposición de los usuarios.

Yo le voy a dar algún dato.
Mire, el año pasado, el año 2005, se llevaron a cabo en ese hospital 31.
771 consultas externas, 1.
489 ingresos de pacientes, todos protegidos por la Agencia Valenciana de la Salud, aproximadamente el 75% y 69%, respectivamente, de todas las consultas que allí se producen y los ingresos que se efectuaron en el hospital durante todo el año.

Además, se generaron un total de 7.
345 estancias de ciudadanos protegidos por la sanidad pública valenciana, y se hicieron 1.
039 intervenciones quirúrgicas, el 72% de todas las intervenciones quirúrgicas.
Y todo eso es fruto de ese convenio que en el año 2005 hemos llevado a cabo, ampliando los servicios del hospital para ponerlo a disposición de los ciudadanos de nuestra comunidad y sumarlo como uno más a la oferta de servicios de la red asistencial pública sanitaria.

Pero es que además, desde el 1 de febrero del año pasado se pusieron en funcionamiento 12 camas más de hospitalización en otras tantas habitaciones individuales; se ha puesto en funcionamiento un quirófano diario para pacientes solo del Hospital Clínico y del Doctor Peset, intervenidos por personal de la conselleria, en colaboración con el personal del hospital, que usted sabe que la mayoría es personal militar, y se ha puesto en marcha, además, una consulta externa diaria de dermatología en ese mismo hospital.
Y esta misma semana está prevista la apertura de una sala de hospitalización para enfermos agudos de medicina interna.

Pero además, hemos destacado en ese hospital personal propio de la Conselleria de Sanidad, con el fin de que el personal facultativo militar contase con los recursos humanos suficientes para llevar a cabo todas estas actuaciones.

Por tanto, hemos avanzado de forma sustancial en la utilización de recursos públicos.
Un hospital militar que solamente estaba destinado para determinados procesos y de personal trabajando al servicio del ejército español.
En este momento, ese hospital, con profesionales de la sanidad valenciana, está a disposición del conjunto de ciudadanos.

Y además, fruto de ese convenio que hicimos en el año 2005, que vino además el actual ministro de Defensa a firmarlo con el presidente de la Generalitat, estamos en conversaciones con el Ministerio de Defensa para ver la posibilidad de poder asumir ese hospital de forma definitiva por parte de la Conselleria de Sanidad y de la Generalitat Valenciana.
Y ello va a depender, como usted comprenderá, del coste de esa transferencia y también del coste de la transferencia del personal, donde solo una parte de ese personal es personal militar y el resto es personal adscrito a este hospital.

Esas conversaciones van a buen ritmo, y como en alguno otro sitio de España se ha podido hacer la transferencia, y en otros en cambio no, aquí estamos llevando esas conversaciones.
Pero mientras, no nos dormimos en los laureles y, como le digo, está siendo utilizado por los ciudadanos de nuestra comunidad.

Nada más y muchas gracias.

 

 

 

***Preguntes números 226/04 i 227/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el compliment de la Resolució 36/VI, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 16.
796 i 16.
797).***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, vamos a entrar dentro del punto siguiente del orden del día, que son las preguntas ordinarias sin procedimiento especial.
Primero vamos a tratar las preguntas 226 y 227/04, que presenta don Joan Antoni Oltra Soler al conseller de Cultura, Educación y Deporte.

Por favor, Joan Antoni.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Són unes preguntes fetes en el mes de setembre de 2004 al conseller de Cultura i Educació, o siga, fa quasi any i mig *(el senyor president colpeja amb la maceta)* d'allò, i que espere que avui tinguen una contestació.
Espere també que el senyor conseller, que avui ha estat de protagonista de bona part del Ple, estiga ja més tranquil, perquè si no, encara me la carregaré jo sense tindre culpa.
I damunt, el tema és un tema de Guerra Civil.
O siga, que tot apunta que ja voríem.

Bé.
Vosté sap que aquestes Corts aprovaren, en maig de 2004, a proposta d'Esquerra Unida-l'Entesa, una resolució en la qual es demanava que part del Consell s'instara el govern central la devolució de tota la documentació valenciana que haguera estat espoliada, robada, quan acabà la Guerra Civil espanyola.

Allò es va aprovar per unanimitat.
Jo el que no sé és què va passar al poquet temps, segurament que allò trencava el que anava a ser la política de confrontació del Partit Popular a nivell estatal, especialment en el tema Catalunya, en el tema dels papers famosos de Salamanca catalans, etcètera.
Això el que va provocar és que d'immediat pareix que es van penedir vostés d'aquella decisió.

Quan li demanàrem explicacions sobre què estava passant, tinguérem accés a una resolució per part de vosté, signada fa justetament un any, el 17 de febrer de 2005, en la qual vosté el que feia ahí era una disquisició, una espècie de míting, i acaba dient una cosa aixina com que no l'havien demanat i que, a més, no anaven a demanar-lo, perquè la política de vostés era no trencar eixe arxiu, la unitat de l'arxiu famosa ­i falsa, per cert.

Clar, des d'aleshores han passat moltes coses.
Per exemple, s'ha aprovat una llei de restitució d'estos papers a Catalunya, que eixa llei inclús s'ha complit, a pesar que tant l'alcalde de Salamanca com altres alts dirigents del Partit Popular han intentat bloquejar el compliment d'una llei democràtica; llei aprovada per tot el Congrés dels Diputats, a excepció de vostés, per cert.
Amb la qual cosa Catalunya ja té els seus papers.

Eixa llei possibilitat també que altres instàncies puguen demanar això.
I nosaltres el que considerem és que no hem de ser menys que ningú, ni que els catalans ni que ningú.
Tenim aqueixa proposta aprovada i no trobem justificació de per què vostés continuen bloquejant la iniciativa de demanar a Madrid que eixa documentació valenciana puga ser tornada a València i ser distribuïda entre totes aquelles institucions, persones, etcètera, etcètera, que en el seu moment van ser espoliades per un règim tan antidemocràtic com el franquista.

Què és el que passa?
Què van a fer vostés davant la nova situació que s'ha generat, a pesar del que vostés pensaven?
Hi ha una nova situació i crec que nosaltres tenim dret a aprofitar eixa nova situació per a eliminar un dels problemes que venim patint des de fa molts anys.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra el señor conseller, Alejandro.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Oltra, como usted muy bien ha dicho, con fecha 17 de febrero de 2005, firmada por quien le habla, se presentó un informe a las Cortes Valencianas en relación con la Resolución 36/VI, a las que usted hace referencia, y allí fue tramitada por la Mesa y vista en la Junta de Portavoces.
Por tanto, su señoría es perfectamente conocedor del contenido de la misma, y cualquier diputado de la cámara puede serlo.
Yo me ratifico en todos y cada uno de los extremos a que hace mención ese informe mío de fecha 17 de febrero de 2005.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Pensava, senyor conseller, que li posaria més imaginació a la contestació.

Perquè, efectivament, eixe escrit està, l'ha signat vosté.
I jo crec que vosté és conscient que en eixe escrit vosté, a banda d'una sèrie de consideracions de tipus partidista i sectari, que no venien al cas, el que sí es reconeix al final és que no s'han fet les gestions que aquestes Corts van aprovar perquè el Consell demanara eixa documentació.
O siga, que el Consell va desobeir un manament d'aquestes Corts, això és el que desprén del seu escrit.

Però és que des d'eixe escrit a ara han passat moltes coses, tan importants com que ha sigut possible aprovar tota una llei democràticament en el Congrés dels Diputats.
Inclús que les famoses cinc-centes i escaig caixes de documentació de Catalunya estiguen ja en Catalunya, a pesar que ha faltat minar la carretera, per part d'alguns responsables, perquè no isqueren d'allí.

Jo crec que hi ha una escenari absolutament nou.
Jo comprenc que per a vostés, en eixa baralla permanent, en eixe nivell de crispació que tenen, a la millor açò no és el que més els interessa, perquè es trencaria el seu discurs.
Però és que crec que cal anteposar els interessos dels valencians i valencianes davant els interessos del Partit Popular.

Jo crec que això vosté, senyor conseller, hauria de tindre-ho molt clar, i més quan hi ha un manament d'aquestes Corts, que no ha estat derogat ni anul·lat, que obliga, els obliga a vostés, a vostés, a donar compliment a eixe acord.
I molt més quan un es desdejuna llegint declaracions de vostés que, a més, xoquen totalment amb l'escrit que vosté ha fet referència.
Eixe escrit que diu que tots tenim, eixe escrit en el qual vosté parla de la importància de mantindre la unitat dels arxius, etcètera, etcètera.
Si a vosté li ha faltat temps per a demanar una sèrie de documents de l'arxiu de la Corona d'Aragó, per exemple.
O siga, ara ja no és tan important el manteniment de la unitat de l'arxiu.
Quines coses curioses fa esta vida!

I, per cert, com és possible demanar això, demanar llibres i demanar una sèrie de qüestions, ara, quan vostés han perdut el poder a Madrid.
Ans què passava?
Què estaven de vacances vostés?
O siga, no troba una certa incoherència, senyor Font de Mora, en eixes peticions, en eixes reclamacions a l'hora de denegar el tema que nosaltres estem demanant?
Què fa que els catalans puguen disposar de la seua documentació?
, que els ha costat moltíssim d'aconseguir, però ja la tenen.
Les persones ja la tenen.
Per què nosaltres no anem a tindre-la?
Per què institucions.
.
.
?
L'altre dia, per exemple, el col·legi d'advocats.
.
.
És una situació un poc aixina curiosa, jo ho comprenc també, senyor Font de Mora, però què li anem a fer.
O siga, el col·legi d'advocats d'Alacant, per exemple, ha hagut de demanar públicament.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que se torne eixa documentació.
Per què vosté es nega a donar compliment a l'acord d'aquestes Corts?

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Oltra, en relación con sus manifestaciones, decirle que respecto a esa Resolución 36/VI se han cumplido absolutamente todos los preceptos reglamentarios en relación con la misma.
Y que cuando se presentó el informe, según me informa el síndico adjunto del Grupo Parlamentario Popular, y así consta en el acta de la sesión de la Junta de Portavoces, no se presentó *in situ* ninguna objeción al respecto.

Decirle que ninguna, ninguna de las circunstancias acontecidas con posterioridad a mis palabras en ese informe son imputables al Partido Popular.
En absoluto.
Son cuestiones que han nacido desde las actitudes del gobierno socialista de Madrid.
Y, por tanto, nuestra actitud no ha variado ni entonces ni ahora.
Y lo único que hemos hecho, en todo caso, ha sido adoptar medidas cautelares, por si la continuación o extensión de las actuaciones del gobierno socialista de Madrid pudieran derivarse a algunas otras iniciativas o escenarios que actualmente no son de prever.

Por tanto, nosotros hemos hecho lo que creemos que, como Gobierno Valenciano, va en mejor servicio de los intereses de la Comunidad Valenciana.

Decirle además, por último, recordarle, señoría, que en mi informe relativo a esa Resolución 36/VI le hacía yo el comentario, y les indicaba a los señores diputados, que la ministra de Cultura había sido taxativa en referencia a que nunca los archivos, nunca ­está en el texto del informe­, nunca, habían de venir a la Comunidad Valenciana, porque no lo iba a permitir el gobierno socialista de Madrid.

Muchas gracias, señoría.

 

***Preguntes números 234/04, 235/04 i 236/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre restes d'època romana a l'Énova, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 17.
251, 17.
252 i 17.
253).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, don Alejandro.

A continuación entramos dentro del debate del siguiente bloque de preguntas, que las hace también don Joan Antoni Oltra i Soler, y las hace al honorable señor conseller don Alejandro Font de Mora, sobre restos de la época romana en l'Ènova.

Por favor, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Esta és una qüestió que ja ha eixit en alguna ocasió ací a estes Corts.
Nosaltres des de sempre mostràrem la nostra preocupació pel que podia passar en aquest jaciment.
Tinguem en compte, per fer un poc de memòria, que és una jaciment que es va donar a conéixer públicament quan, amb motiu de les obres de l'AVE, es va descobrir tota una sèrie de mostres del període romà, especialment, d'una importància jo crec que bastant gran.

Cal dir que en el seu moment jo crec que es va minusvalorar la importància que podria significar aquest jaciment, en concret no es prengueren tampoc les mesures adequades per evitar que les prospeccions o les obres pogueren afectar.
La realitat és que aquestes obres es van començar a fer, es va produir una destrossa important en el propi jaciment i hagué de ser la ciutadania del poble de l'Ènova la que, inclús encapçalada per l'alcalde i una sèrie de col·lectius, isqueren al carrer en defensa d'eixe jaciment i del que podria suposar per al poble la defensa de la memòria història i fonamental com una font futura de recursos per al municipi.

En eixe moment, cal recordar, el Partit Popular era el que governava a l'estat espanyol, el tema de l'AVE era una tema que estava, diguem, en el dia a dia de les promeses del Partit Popular.
I pareix que en el seu moment, en un debat parlamentari que tinguérem ací, pareix que això de paralitzar o d'adoptar unes mesures que pogueren salvaguardar eixe jaciment i que això poguera significar una paralització o ralentització o modificacions substancials del projecte de l'AVE, pareix que no comptava amb l'opinió o amb la simpatia del senyor conseller, perquè això era dir-li a Madrid, als seus, que això caldria modificar-lo.
Inclús es va atrevir a dir una cosa així com: «això es tapa, que és quasi com millor està, quasi que a la millor no haver aparegut, i aleshores que es facen les obres de l'AVE».

La veritat és que en eixe aspecte la conselleria no s'ha lluït, no s'ha lluït especialment en este tema, inclús diríem, no vaig a dir que li va molestar que aparegueren, però d'alguna manera es va sorprendre, i no necessàriament d'una forma positiva, per la influència que poguera tindre en el tema de la construcció de l'AVE.
Després, amb el canvi de govern, s'ha continuat lluitant.
Per fi, i gràcies a eixa lluita ciutadana, s'ha aconseguit, que no ha sigut fàcil per cert, perquè Foment tant en un partit com en un altre, ho qüestionava l'execució de mesures alternatives.
Ara ja es disposa d'un acord que planteja: bo, va a passar l'AVE per ahí, però van a fer-se una sèrie d'infrastructures, fonamentalment en alçada, que alliberen eixe tema.
Inclús ara va a soterrar-se per tal que no tinga afecció per eixes obres.
Val.
D'acord.

Però queden una sèrie de qüestions pendents, a banda ja del que ha sigut el comportament de la conselleria.
Fonamentalment la conselleria quan té previst declarar això bé d'interés cultural.
Ahí s'ha excavat aproximadament el 20% del que caldria excavar, segons totes les notícies.
Quina proposta té la conselleria per a poder transformar eixe espai arqueològic o bé en un museu a l'aire lliure, un espai didàctic, un espai cultural, en una zona que jo crec que ho necessita?
Són demandes que jo crec que estan fetes per part de la ciutadania del poble, per part de l'ajuntament.
I que jo crec que caldria, caldria fer eixe esforç de continuar eixa excavació, eixa declaració de BIC, i donar un exemple de què s'han rescatat unes ruïnes que es desconeixia la importància que tenien, però que eixes ruïnes s'han posat en valor.
I que no és la millor solució, l'adoptada, evidentment.
Jo crec que això, si en el seu moment s'haguera pogut fer eixe canvi, no tan tardanament com al final s'ha fet, s'ha perdut un temps preciós en eixe aspecte, però almenys la gran destrossa s'ha evitat.
Què pensa la conselleria ara mateixa, que ja tenim la solució per part de Foment, i ara ja sí que la responsabilitat i les solucions depenen de vosté com a conseller.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Oltra, tanto entonces como ahora la conselleria siempre, en estos casos, como no puede ser de otra manera, toma las decisiones en función de los informes técnicos que aquí, en estos casos, son determinantes.
Es verdad que se hizo una pregunta en su momento ya, en el año 2004, se reiteran las preguntas, en este caso no digo que no tengan sentido, se ha producido un cambio de situación.
Pero decirle que ya entonces se argumentó, respecto a todo esto, argumentos tan fáciles que dice usted de cubrir o no cubrir los restos.
Yo oí entonces unos ejemplos, que luego se los puedo repetir, donde esta práctica, según dicen los técnicos, es una práctica universalmente aceptada por los técnicos como medida de protección.

Ahora se ha producido un cambio.
Efectivamente, en lugar de una plataforma ferroviaria con un tope máximo de tres metros de altura sobre el nivel de ese yacimiento, ahora se plantea ­según me dicen los técnicos­ una construcción de un viaducto.
Tengo que decirle que esa propuesta tuvo entrada concretamente en la Conselleria de Cultura, Educación y Deportes, el 23 de diciembre de 2005, en las fechas navideñas, y está siendo en estos momentos estudiada por nuestros técnicos para ver qué estudios arqueológicos, geotécnicos o excavaciones se pueden hacer ahí para ver el planteamiento de la nueva solución.
Y cuando los técnicos determinen, señoría, tomaremos las medidas que se nos recomienden por parte de ellos, no otras, como antes las habíamos tomado, y no otras.

 

 

***Preguntes números 245/04, 246/04, 247/04, 248/04, 249/04 i 250/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el col·legi públic Sant Roc d'Alacant, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 17.
473, 17.
474, 17.
475, 17.
476, 17.
477 i 17.
478).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación hay un bloque de preguntas, que van de la 245 a la 250/04, que corresponden a don Ramón Cardona i Pla.
Por favor, tiene la palabra, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, estes preguntes es refereixen al col·legi públic Sant Roc d'Alacant.
Vull fer referència a què és l'únic col·legi públic, l'únic centre públic que dóna servei al casc antic d'Alacant, però les seues condicions físiques són realment terribles.
Nosaltres considerem que poden afectar greument al que es diu la qualitat de l'ensenyament.
Per una part, este centre té entre la seua població atesa una gran percentatge d'immigrants.
Està qualificat com a centre Caes, centre d'atenció especialitzada singular, la qual cosa hauria de fer prioritària la intervenció en el seu condicionament i en deixar-lo en una situació més adequada que l'actual.

En este moment, nosaltres, quan li feiem la pregunta, diem que s'està produint apilotament de professorat i alumnat.
Potser que la frase parega una miqueta exagerada, però no ho és.
S'estan atenent a uns 140 alumnes en una superfície construïda d'uns 1.
900 metres quadrats i hi ha carències greus, no hi ha gimnàs, no hi ha zona perquè els professors puguen tindre sala de professors, seminaris d'atenció a pares, etcètera, etcètera.
I vosté es pot imaginar que tota esta situació ha provocat diverses protestes per part de la comunitat educativa.

Nosaltres sabem que algunes d'eixes propostes ja han aplegat a la conselleria i que ha hagut contactes entre l'ajuntament i la Conselleria d'Educació per a vore si es mamprenia alguna actuació respecte al centre públic Sant Roc.
Nosaltres li preguntem, li fem unes quantes preguntes.
Però, en resum, senyor conseller, el que volem saber és si vostés pensen fer alguna cosa per a construir nou centre dins el casc antic d'Alacant.
És a dir, si hi hauran places públiques d'infantil i de primària dins del casc antic d'Alacant.
El que volem saber és si vostés han fet alguna acció, si pensen pagar el centre i si està garantida l'escolarització de l'alumnat en centres públics i amb unes garanties de qualitat suficients.
Ha rebut peticions la conselleria per tal de construir un nou centre?
I, finalment, quines actuacions pensa fer la conselleria per tal de construir el nou centre?
Considerem que és important, que respon a demandes antigues.
I pensem que la resposta que vosté m'hauria de donar deuria concretar-nos els terminis i les condicions en què pensen donar solució a aquesta demanda.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Cardona, lo primero que le tengo que decir, para que quede absolutamente claro, y usted lo sabe seguramente tan bien como yo, es que la escolarización de la zona donde se ubica el colegio público San Roque, distrito número 1, de Alicante, casco antiguo, está garantizada, está garantizada.
En esa zona están ubicados seis centros públicos que ofertan 450 puestos de educación infantil y 990 de primaria.
La demanda de escolarización es de 405 puestos en infantil y 895 en primaria.
Por lo tanto, se quedan sin cubrir 45 plazas en infantil y 95 plazas en educación primaria.
Lo que garantiza suficientemente la escolarización de la zona.

En cuanto al colegio público San Roque, efectivamente, existe en la conselleria un expediente abierto para la construcción de un nuevo centro que sustituya al actual.
El problema, como usted también sabe, consiste en la dificultad de encontrar, dada la situación orográfica de la zona y además en el centro de la ciudad, un solar que permita la construcción de un nuevo centro que sustituya al actual San Roque, con los requisitos mínimos, además, que requiere la legislación actualmente vigente.
En el momento que se disponga de un solar adecuado, y para ello hay una comunicación fluida con el patronato municipal de la vivienda de Alicante, la conselleria construirá un nuevo centro que sustituya al colegio público San Roque, programando las obras con carácter prioritario, ya que es, efectivamente, como usted ha dicho, un Caes, un centro de acción educativa singular o centro con un programa de educación compensatoria específica.

Muchas gracias, presidente.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyor conseller, el fer dependre la construcció del centre Sant Roc de tindre un solar en condicions ens ve a dir que vostés no van a construir mai un nou centre Sant Roc.
No existixen en la zona solars adequats per a ubicar un centre amb totes les característiques que en principi demana la conselleria.
Això podria ser una excusa per a no fer el centre, però recordem que la política urbanística d'Alacant depén també del seu partit, depén del Partit Popular, no depén d'un altre partit.
I el que han aconseguit vostés ha sigut suprimir l'existència de llocs per a ficar serveis públics en tot el centre històric d'Alacant.

Vosté ens parla que existixen centres adequats en el districte, perquè es consideren del districte, però estan fora del que és el casc antic d'Alacant.
L'únic que en este moment queda és el centre Sant Roc.

Jo voldria recordar-li, senyor conseller, que va haver un moment determinat, en l'any 2002, on la seua conselleria va acceptar construir el centre, encara que no es donaren totes les condicions físiques; és a dir, encara que no estigueren tots els metres quadrats que podrien fer falta per a un centre en una altra situació, en un altre lloc.
Jo li recorde, també, que eixa solució va ser trobada com adequada per part de l'ajuntament i també per part de la comunitat escolar.
Simplement, senyor conseller, perquè multiplicava les condicions físiques per un factor bastant important.

Mire, senyor conseller, en este moment el centre Sant Roc està en dos ubicacions.
Hi ha una d'elles que té 68 metres quadrats de pati.
Jo crec que esta dada és la que dóna una indicació de la magnitud del desastre; és a dir, 68 metres quadrats de pati.
Jo crec que vosté, senyor conseller, ha de ficar solució urgentment a esta situació.
El que passa és que a vostés els oferien un altre solar, els oferien un solar de 1.
400 metres quadrats que permetia, al final, tindre 2.
700 metres quadrats construïts i els permetia tindre 650 metres quadrats de pati.
Vostés van dir el següent: «D'acord, ens pareix encertat el nou lloc, acceptem que no se complisquen tots els requisits».
Però van dir el següent: l'ordenació del projecte d'obra i les noves instal·lacions, la seua adjudicació i la seua execució, així com el seu finançament haurien de córrer a càrrec de l'ajuntament d'Alacant.
Això, senyor conseller, és inadmissible, que per a col·legis públics és la seua conselleria la que ha de córrer en les despeses d'adjudicar-lo, de fer el projecte, de construir-lo i de finançar-lo és la seua conselleria.
Jo aquí, per si de cas hi ha algun dubte, senyor conseller, tinc la resposta del director general de Centres Docents de 8 de novembre de 2002 on diu això, que accepten el nou solar, però no accepten pagar-lo.

Clar, l'ajuntament es va adreçar a la Conselleria d'Obres Públiques i Urbanisme d'aquell moment per a vore si en el pla.
.
.
en el conjunt del Pla Racha es dedicava, podia construir este centre.
Què va dir la conselleria?
Que no tinc competències per a construir un centre públic.
No li toca a la Conselleria d'Obres Públiques, li correspon a la Conselleria d'Educació.

Bé, donada esta situació, ens trobem que l'ajuntament dóna un solar, la conselleria diu que accepta fer el centre però que el pague l'ajuntament, l'ajuntament diu que no pot pagar-lo i que el pague la Conselleria d'Obres Públiques, la Conselleria d'Obres Públiques diu que no pot pagar-lo.
Aixina, senyor conseller, és com s'aconseguix degradar l'educació pública, fent que un centre d'atenció educativa singular estiga en unes condicions físiques tant realment increïbles hui en dia.
Jo crec que és culpa de la política urbanística del Partit Popular, crec que és culpa de la política educativa respecte a l'educació pública del Partit Popular.
I observe que en els últims anys l'ajuntament d'Alacant ha donat parcel·les, ha regalat parcel·les perquè construïsquen centres privats *(so per interferència d'un mòbil)*.

I aixina és la situació concreta en la que estem: els centres públics en males condicions, sense construir-ne de nous; els centres privats aprofitant-se de sòl públic, i tot el centre històric d'Alacant sense servei.

Jo, senyor conseller, li demanaria simplement que es repensaren la situació, que no estiguen tirant-se la pilota d'una administració a l'altra, sinó que agarren el problema del col·legi Sant Roc com allò que és, un assumpte important que depén de l'administració pública i que depén de les actuacions que el Partit Popular puga fer.

Per tant, jo l'emplace que en de poc temps se reunisca amb els responsables d'Alacant, es reunisca amb els responsables de la comunitat educativa del centre Sant Roc i els done una solució vàlida i correcta en un emplaçament pròxim dins del casc antic del que és Alacant i que done un ensenyament de qualitat.

Jo, senyor conseller, l'únic que li diria és que ara els alumnes ixen al pati a una plaça pública pròxima, que han d'eixir de vegades a les zones de porxe ocupades pel propi edifici, que este edifici té tres altures en algun dels seus llocs.
No és un lloc adequat perquè existisca un centre d'atenció educativa singular.
I vosté, senyor conseller, és el responsable de donar-li solució.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Cardona, la situación que tiene este centro no es nueva, ni mucho menos.
No sé por qué siempre tiene que ser por culpa de la política urbanística del Partido Popular, como si el centro hubiera aparecido desde que gobierna el Partido Popular.
No sé por qué tiene que ser consecuencia de la política educativa del Partido Popular, cuando ya le he dicho antes, en otra intervención, a sus señorías que más de 440 centros educativos públicos han sido nuevos, construidos nuevos o remodelados completamente.
Y no sé por qué lo de siempre, los tics habituales.

Probablemente, siguiendo esos tics, si la conselleria autorizara un centro sin los requisitos mínimos exigibles, el primero en protestar sería su señoría, el primero en echar en cara una presunta o supuesta degradación en la enseñanza sería su señoría.

Y es verdad que existe un problema, nosotros lo sabemos.
Es verdad que las instalaciones están en dos edificios independientes del casco antiguo, que carecen de los requisitos mínimos indispensables.
Pero también es verdad, por ejemplo, que durante este curso escolar 2005-2006 el Colegio Público San Roque dispone de más espacios, dado que el alumnado de primaria está utilizando los espacios liberados por el alumnado de primer ciclo de secundaria que se ha escolarizado en el Instituto de Secundaria Miguel Hernández.

Pero eso no quita para que le reitere yo a usted la voluntad de la conselleria de construcción de un nuevo centro que sustituya el de San Roque.
Y construcción de un nuevo centro por la conselleria, diciéndole yo que es voluntad de la conselleria, es tan claro como eso.
Existe, efectivamente, una propuesta de reubicación realizada a la conselleria por el Patronato Municipal de la Vivienda en el marco de un plan especial del casco antiguo de Alicante y con una modificación puntual del mismo.
Y esta propuesta se está estudiando, puesto que el centro que se construya por lo menos tiene que reunir los mínimos requisitos que señalan las disposiciones legales.
Los requisitos mínimos.
Usted sería el primero, señoría, y los usuarios del centro al cabo de pocos meses, serían los primeros que nos echarían en cara si hubiéramos hecho un centro nuevo, si hiciéramos, perdón, un centro nuevo sin que reuniera las características mínimas deseables.

Por tanto, yo entiendo el papel de su señoría, y hace usted bien en reiterar la petición, pero digamos que esta petición no cae en saco roto, porque le reitero que tenemos la voluntad en la conselleria de solucionar este problema en cuanto dispongamos de la situación de solar que nos permita cumplir los requisitos mínimos indispensables.
No se puede sustituir una chapuza antigua por una chapuza nueva, de nuevo cuño, porque si no se nos podría echar en cara, y usted seguro, con su perspicacia y su talento parlamentario, sería el primero en hacerlo así.

Muchas gracias.

 

***Pregunta número 276/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la construcció del conservatori d'Ontinyent, que formula la diputada Jeannette Segarra Sales del GP Socialista (RE número 23.
746).***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, la señora doña Jeannette Segarra Sales, del Grupo Parlamentario Socialista, efectúa la pregunta 276/04 al conseller.

Señora Segarra.

Un momento y tiene uso enseguida.

 

**La senyora Segarra Sales:**

 

Senyor conseller, davant la llarga espera dels veïns i de l'ajuntament d'Ontinyent pel que fa la construcció del conservatori en aquest municipi, quines són les dates previstes per al començament i l'execució de les obres?

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Com sense dubte vosté sap, senyora Segarra, el conservatori al qual vosté fa referència d'Ontinyent ha sofert un canvi quant a la planificació i l'exclusió d'un pla que inicialment era molt més ambiciós i molt més complex, i en este moment l'empresa Ciegsa ­que sense dubte vosté coneix perfectament­ s'ha encarregat que inicie el procediment per a la construcció del nou conservatori d'Ontinyent.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señora Segarra.
(Remors)

Por favor, la coreografía.
(Pausa) Si es que nos está distrayendo algún espontáneo.

 

**La senyora Segarra Sales:**

 

Senyor conseller, com diguem els valencians, si Ciegsa ha de fer el conservatori, «Déu mos pille confessats».

Anem a vore, senyor conseller, jo li ho demane, i el que voldria és que em diguera quant, perquè l'inici de.
.
.
abans en la seua intervenció ha dit que el Partit Popular feia somnis.
Doncs açò d'Ontinyent és un malson, perquè és un conservatori que fa falta molt en aquella comarca, que és l'únic conservatori públic que tenim, que hi ha 380 alumnes, que hi ha xiquets de l'Alcoià, del Comptat i de la Vall d'Albaida i que porten molts anys esperant la construcció del nou conservatori.

Hi ha un conveni.
.
.
l'única diferència és que es va firmar sent president de la Generalitat Eduardo Zaplana i sent conseller de Cultura l'actual president, i hi havia aleshores, en aquell moment, una alcaldessa del Partit Popular.
L'única diferència és que ha canviat l'alcalde i l'alcalde ara, en estos moments, és del Partit Socialista.

Comencem l'any 1997, el 3 de juliol, hi ha un acord de ple de cessió en propietat a la Generalitat Valenciana de l'immoble per als terrenys situats a la prolongació del carrer Iranzo amb un total de 3.
800 metres.
El 4 de setembre de 1997 s'inicia un expedient de cessió de terrenys i cessament del grau mitjà de titularitat.
L'11 de novembre de 1997, un ofici de la Conselleria de Presidència sobre l'entrada al seu registre de la documentació relativa de la cessió dels terrenys.
El 9 de gener de 1998 publicació al DOGV de la creació del conservatori professional de música d'Ontinyent.
El 28 de maig de l'any 1998 s'acorda en ple el projecte del complex cultural.
El 4 de juny de 1999 hi ha un conveni de col·laboració entre la Generalitat Valenciana i l'ajuntament d'Ontinyent per a la construcció del conservatori professional de música.
El 16 de desembre de 1999 s'encarreguen els projectes bàsics globals del complex cultural i de l'execució de la base primera.
El 17 de gener de l'any 2000 conveni entre la Diputació de València i l'ajuntament d'Ontinyent, era un conveni a tres bandes, en tots han quedat en el mateix lloc.
El 6 de novembre de 2000, un informe de l'àrea d'infraestructures sobre el projecte base del conservatori exigint una sèrie de modificacions al projecte, projectes que tots han sigut pagats per l'excel·lentíssim ajuntament, un cost considerable.
El 12 de desembre de l'any 2000, signatura del conveni complex cultural.
El 5 de febrer de l'any 2001 s'envia el projecte base d'execució a la conselleria amb la subsanació de les incidències.
El 29 de març de 2001, contracte per a la realització dels treballs d'estudi.
L'11 de maig de 2001, unificació dels projectes que reclama.
El 4 d'octubre de 2001 presentació per part de l'arquitecte del projecte base d'execució a l'ajuntament i a la conselleria.
El 9 de desembre de 2002, acord de ple sol·licitant la incorporació als pressupostos de la Generalitat del 2003.
El 25 d'abril de 2003, ofici d'àrea en infraestructures sobre el nou programa de necessitats del conservatori.

A partir d'ahí una infinitat de sol·licituds d'entrevistes i de peticions.
És a dir, portem nou anys en la nova construcció d'este conservatori.
No és un capritx, és una necessitat.
Jo ho sent molt, en una intervenció del meu company Vicent Escrig va dir que amb el que es van gastar ací en la inauguració anterior, a l'octubre, del Palau de les Arts Reina Sofia, 2.
800.
000 euros, este conservatori estaria fet.
I no estem en contra de les grans inauguracions.
És qüestió de prioritats.
I és que hi ha 380 xiquets que estan patint les deficiències.
Este matí he tingut el gust de parlar amb el director d'este conservatori i em diu «és un bon equip professional, és un bon equip directiu, però és impossible tindre una docència com cal, cada classe s'interromp cada deu minuts perquè no està insonoritzat, fa tres anys que estan en l'institut San Juan Bosco».
Fa tres anys que estan en un institut que no té les condicions, de forma provisional.
Han tingut entrevistes en el director territorial.
No els ha contestat al cap de nou anys.
I les classes, com dic, són deu minuts de classe, paren perquè l'altra classe que està al costat seguisca, perquè la sonorització és absoluta.

Senyor conseller, jo sols voldria (remors).
.
.
No, no.
No es pose nerviós.
Si el que estic dient-li jo és una cosa que se sap ben sabuda.
L'única cosa que m'agradaria a mi és que simplement agarrara la prioritat d'este conservatori i que el fera quan més prompte.
.
.
Simplement diga'm quan?
Perquè no és un capritx, sinó una necessitat, com vostés dien en el seu DOGV quan van publicar.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaja terminando, por favor.

 

**La senyora Segarra Sales:**

 

«Esta comarca, amb un fort arrelament la tradició musical, no disposa de cap centre en què l'alumnat que ho desitge es puga professionalitzar en els seus estudis».
Ho signava aleshores, sent conseller de Cultura, el senyor Francesc Camps.
Han passat nou anys i estem en la mateixa situació.

Moltes gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Segarra.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Segarra, dice que Dios nos pille confesados si tienen que esperar que lo haga Ciegsa o que lo construya la conselleria.
Bueno, hay 440 más.
De 440 obras en que no los ha pillados confesados, sino disfrutando de infraestructuras.
Y si quiere usted saber, entrando en generalidades de la ley, porque usted ha entrado en ella, la construcción de nuevos conservatorios desde el 1996, le diré que construidos y entregados tenemos ahora el profesional de música de Valencia, el de Requena, el de Torrente, el de Vall d'Uixó, el de Oliva y el de Carlet; que para entregar el próximo curso tenemos los de Cullera y los de Liria; y que incluidos en la programación de obras de Creaescola tenemos los superiores de Castellón y Valencia, los profesionales de música d'Alacant, Elda, Utiel y este de Ontinyent, en la que menos cree usted, porque ahora le explicaré; y también tenemos por convenio con el ayuntamiento el conservatorio de Catarroja.
En total, 8, o construidos o pendientes de entrega dos de ellos, y 7 programados, son 15 conservatorios.

Desde el 1996 hasta ahora la inversión en los que se han terminado o están a punto de entregarse, está por encima de los 30 millones de euros.
Y en Torrente saben bien de lo que estamos hablando.
La inversión en equipamiento de obra nueva es de más de 4.
100.
000 euros, y la inversión en equipamiento de reposición del año 2002 es de más de 1.
300.
000 euros.

¿Cuál es la cuestión aquí?
La cuestión respecto a Onteniente es que estando incluida en el plan de infraestructuras escolares, se suscribió un primer convenio en el año 1999 y, posteriormente, se planteó una situación completamente nueva y completamente distinta, para lo cual se firmó un nuevo convenio el 24 de noviembre del 2000.
Entonces, se cambió completamente el espíritu de la obra, se incluía no solo el conservatorio sino otro auditorio, una casa de cultura, una sala de exposiciones, conformando un complejo cultural de Onteniente.

La ejecución de este ambicioso proyecto prácticamente desde su inicio presentó una serie de problemas técnicos, suelo, espacios, etcétera, que hacían inviable llevarlo a efecto, y esos inconvenientes han retardado el proyecto y, por eso, para evitar más retrasos y disponer de la infraestructura, la conselleria ha determinado llevar a término el proyecto en un solar exclusivo para el fin del conservatorio profesional, y se han dado instrucciones a la empresa Ciegsa para que inicie el procedimiento de construcción.

Por tanto, hay una voluntad real, señora Segarra, de construir el nuevo conservatorio en la localidad de Onteniente, y, por eso, ante las dificultades técnicas que comporta el proyecto actual, tal y como está concebido, para darle el impulso necesario se ha decidido ese cambio de ubicación, y estando en este momento en los trámites complejos que siempre requiere una cuestión de esta naturaleza.

Pero la conselleria es consciente de las dificultades que puedan tenerse in situ para manejar allí los cursos, y ha dispuesto que el actual conservatorio, disperso por distintos espacios, se traslade a las dependencias del Instituto de Educación Secundaria San Juan Bosco, que van a quedar liberadas al trasladarse el IES a su actual ubicación por otra actuación también de esas en las que usted no cree, pero que luego se producen y se llevan a la práctica.

En las dependencias donde actualmente se ubica el conservatorio, y hasta que se construya el nuevo, se han realizado además, obras de mejora y acondicionamiento, para que pueda ejercer con dignidad provisionalmente sus actividades, por un importe importante de euros.

Por tanto, señoría, como ve, la respuesta a su pregunta es clara, hay voluntad de hacerlo en cuanto se resuelvan los problemas que le he dicho, y como los antecedentes operan a favor del Gobierno y en contra de usted, porque usted donde dice que no haremos, nosotros hacemos, y ahí están los edificios.
Ahora cuando inauguremos Liria, tendré mucho gusto en invitarla, a ver si nos puede acompañar y ver físicamente cómo son los conservatorios.

Muchas gracias, señora Segarra, yo estaré encantado también.

 

 

***Preguntes números 37/05, 38/05, 39/05 i 40/05 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el Conservatori Professional de Dansa de València, que formula el diputat Vicente Escrig Peris del GP Socialista (RE número 25.
292, 25.
293, 25.
294 i 25.
295).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al siguiente bloque de preguntas, que realiza don Vicente Escrig Peris y que son los números 37, 38, 39 y 40 del 05.

Don Vicente, tienen usted, de momento, el tiempo marcado, y ahora el uso de la palabra.

 

**El senyor Escrig Peris:**

 

Gràcies, senyor president.

Continuem en temàtica de conservatori, senyor conseller, i ara mos traslladem concretament al Politècnic de València, a on s'ubica el Conservatori Professional de Dansa de València, que com sap vosté està continu, està al costat del superior Joaquín Rodrigo.

Quines mesures va a adoptar la conselleria per a pal·liar les greus deficiències d'este conservatori, referit exclusivament al Conservatori Professional de Dansa de València?

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Escrig.

Tiene la palabra, don Alejandro.
.
.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Efectivamente, señor Escrig, asegurarle, dentro del marco que le he indicado de actuación con conservatorios, que también aquí, en este caso, en el Conservatorio Profesional de Danza de Valencia vamos a construir, efectivamente, un nuevo conservatorio profesional en la ciudad de Valencia, que está incluido claramente en nuestra programación de obras.
Este nuevo conservatorio de ubicará en un solar próximo a la Ciudad de la Justicia de Valencia, y, en estos momentos, la tan bien conocida por usted Empresa Ciegsa está realizando los trámites pertinentes para que el conservatorio entre en funcionamiento lo antes posible.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, don Vicente.
.
.
Un moment.
.
.

 

**El senyor Escrig Peris:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, jo no me referia a les realitats virtuals de futurs conservatoris, sinó a l'actual situació de l'actual Conservatori de València, del professional de València.
Presentem aquesta iniciativa parlamentària per ajudar a les reivindicacions dels pares i mares d'alumnes, així com del mateix consell escolar d'este conservatori, en una vella i antiga reivindicació que ve des de 1998, i a on una vegada més estan incomplint-se els requisit mínims per a un ensenyament de dansa de qualitat.

Les instal·lacions actuals, senyor conseller, no són adequades i incomplixen allò establit en el Reial Decret 389/1992, com vosté sap, a pesar del compromís que té el Partit Popular de crear noves infraestructures en conservatoris.

Cronològicament parlant, els pares i mares d'alumnes i claustre de professors reivindiquen: primer, la falta d'aules i espai en el mateix conservatori actual de dansa; la falta d'un auditori digne entre els actuals conservatoris, tant del Joaquín Rodrigo com este, a on tenen de pagar lloguers alts en el Palau de la Música o en altres teatres per a escenificar les danses i balls; les contínues deficiències del mateix conservatori, que per a impartir classes tenen d'adaptar-se a mesures extraordinàries; continuen les filtracions d'aigua en els corredors de l'actual col·lege, l'actual conservatori; insuficient il·luminació en les mateixes aules; falta de material adequat, inclús els ballarins tenen de ballar sobre ciment, i perquè no tenen un adequat sòl per a poder desenvolupar la seua tasca d'ensenyament.

En definitiva, senyor conseller, un cúmul de despropòsits que fa que el conservatori professional siga tercermundista i obsolet.

Tot això jo pense que és per una falta de previsió de les coses.
Actualment n'hi han conservatoris inaugurats, com bé ha dit vosté, que a la millor no feen falta i, en canvi, altres que fan falta, com este, estan en una situació d'un total oblit.
Per tot això, senyor conseller, li demanem més ajuda a l'ensenyament de la dansa.

I, per acabar, citaré una frase de Jesús López Cobos que, dita per una professora, me féu molta gràcia.
Dia que ser ballarí en València és com ser torero en Finlàndia, i aixina mos passa.
Estem en una situació tercermundista tant de l'alumnat, el professorat, i fa que o agarrem mesures extraordinàries i d'urgència en este conservatori o tindrem que els alumnes tindran de fer el mateix de sempre, un èxode a altres conservatoris d'Espanya.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Escrig.

Tiene la palabra, don Alejandro.
.
.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Escrig, no hace falta irse a Finlandia para ver (el senyor president colpeja amb la maceta) lo que yo le indicaba antes, y es que se han hecho muchos conservatorios.
Lo que pasa es que a usted le reconozco una importante habilidad, y es que ha dicho usted que a lo mejor hemos hecho muchos o algunos conservatorios en sitios donde no hacía falta hacerlos y no los hacemos donde hace falta.
Pero, claro, como es la segunda intervención, se quedará la cámara sin saber, y eso es muy inteligente por su parte, qué sitios son esos que dice usted, que es diputado en las Cortes Valencianas, donde no hacía falta haber hecho esos conservatorios.
Si acaso, luego me lo aclara, iremos a los alcaldes y a los habitantes de esas poblaciones, y les diremos que para el representante del Partido Socialista en las Cortes Valencianas no hacía falta el conservatorio en esa localidad.

Pero no lo sabemos, es una incógnita.
Lo que no es ninguna incógnita es que están hechos y que están siendo puestos en práctica.
Y lo que tampoco es ninguna incógnita es que, atendiendo a esas reivindicaciones de padres y madres, vamos a hacer un esfuerzo también para construir el nuevo conservatorio profesional de danza, porque, ya le digo, no solo está incluido en la programación de la conselleria, le puedo decir que el programa funcional, el que hacen los servicios de estudios técnicos de la conselleria, ya está elaborado.
Es decir que el programa funcional es el primer programa de conservatorio de danza que se ha elaborado en la Comunidad Valenciana.
¡Fíjese usted, históricamente, nunca antes!

O sea que, Finlandia a lo mejor hay que trasladarla en el tiempo y añadirle Escocia (rient) y otros países fríos, Islandia y otros.
Es decir, comprenda, está ya el programa funcional, estamos ya habiendo consultado para ese programa funcional con los propios profesores, que si ha hablado usted con ellos, como parece que ha hablado, le habrán dicho que han sido consultados para ver qué necesidades tenían; y un inspector, el inspector correspondiente, que conoce perfectamente la realidad.
Por tanto, se ha dado cabida a las aspiraciones de los profesionales.

Solamente ahora ha pasado a Ciegsa y está pendiente, que va a salir inmediatamente, la contratación, el concurso para contratar el arquitecto redactor.
Estamos, pues, en la fase de contratación del arquitecto redactor; después se hará el proyecto y se licitará.
Como ve usted, el proceso está en marcha.
¿Qué ocurre?
, que muchas veces, como usted sabe perfectamente, entre que se inicia un procedimiento y se ve la primera obra, pues, pasa un tiempo, que en el caso de este conservatorio al que se refiere, estamos acelerando al máximo posible.

Es más, le digo, va a ir en una situación privilegiada, va a estar junto a la Ciudad de la Justicia, y va a estar, además, muy cerca del futuro conservatorio superior de música, por el que usted se ha interesado también en alguna ocasión, y ya le dije que puede, este conservatorio superior de música, salir a licitación en marzo o abril.
De manera que vamos a acometer a la vez el superior de música y el profesional de danza en una misma zona de la ciudad de Valencia, y en una zona, además, privilegiada por la cercanía también con una infraestructura, que yo a usted sé que le apasiona, como buen aficionado a la música, que es el Palau de les Arts, aunque se empeñe usted en reconocerlo, porque lo reconocen hasta los que viven en Finlandia, señoría, hasta esos lo reconocen.

Muchas gracias.

 

 

***Interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la conselleria pel que fa a la formació de les persones adultes, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 26.
463, BOCV número 100).
(Pàgina 4.
576).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, don Alejandro.

Pasamos al siguiente bloque de preguntas, que realiza don Alfred Botella, y que corresponde a las preguntas.
.
.
¿Perdón?
Bien, no hay ningún problema, continuamos la sesión y ajustamos el reloj al máximo.

Bien.
El siguiente punto corresponde a la interpelación al conseller de Cultura, Educación y Deportes sobre la política general de la conselleria respecto a la formación de personas adultas, que formula el diputado don Ramon Cardona i Pla, del Grupo Parlamentario Entesa, registro de entrada 26.
463, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 100.

Tiene la palabra, señor Cardona.

Señor Alfred Botella, dígame usted.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Senyor president, per una qüestió d'ordre.
Este diputat va a respectar, com no pot ser d'altra manera la decisió de la presidència, però vull recordar-li que n'hi ha una hora i mitja de preguntes entre les de via ràpida i aquestes i que, en principi ­o dos hores, millor dit­ esta sessió no ha començat a les quatre i mitja sinó a les cinc menys quart i, per tant, respectant la decisió de la presidència, que s'acaben les preguntes, simplement recordar-li que falta un quart d'hora.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Bien.
Yo no sé.
.
.
Bueno, si es que hay que discutir poco, hay que hacer lo que el reloj permite hacer y hay que circunscribirse a lo que es la norma, que es que las preguntas terminan a las seis y media.
Yo no he estado aquí, no le puedo certificar nada de lo que usted me dice.
.
.
¿Eh?
Pero, desde luego, yo pienso que nos hemos ajustado bastante a la puntualidad.
De todas formas entiendo que se haya quedado usted con la miel en los labios, don Alfred, y yo sé que usted es un buen parlamentario, y lógicamente usted está un poco insatisfecho.
Yo le ruego me disculpe, pero no había mirado el reloj, y efectivamente tenía razón el señor Maluenda (veu).
Es que ha sido el campanillero que me ha dicho lo de la hora.
Perdón (rient).
Perdón.
No perdamos tiempo.

Por favor, tiene la palabra, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, esta interpel·lació es referix a la política general de la conselleria respecte a la formació de persones adultes.
Va ser un tema que ja vam tractar en una compareixença d'octubre de l'any passat.
I vaig a agarrar un poc eixa compareixença com a base dels plantejaments que jo li vull fer ara.

Vosté va comentar en la seua compareixença que esta educació, esta formació de persones adultes era una educació que no era obligatòria.
(Remors) Va comentar que les infraestructures (el senyor president colpeja amb la maceta).
.
.
, que no es feien més infraestructures per una qüestió, per la relació cost/benefici que suposaven, que caldria utilitzar més els centres de Primària i Secundària fora d'horari i que el sistema havia estat capaç d'absorbir la demanda.

Jo, senyor conseller, sobre eixes reflexions que vosté feia en eixa intervenció li he de dir que demostren una valoració de la formació de les persones adultes bastant pobra.
Vosté considera que una educació no obligatòria i que el benefici que produïxen és poquet, i que per això no val la pena fer més construccions de les que estan fent actualment.

Jo, senyor conseller, en primer lloc li diria que respecte a la formació de persones adultes (tus) la seua opinió no és compartida pel Consell de la Unió Europea.
(Remors) El Consell de la Unió Europea té.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señor Cardona.

Por favor, la prédica un poquito más fuera.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

El Consell de la Unió Europea va fer determinades conclusions respecte al compliment dels Objectius de Lisboa, que venia a dir que el coneixement, la innovació, el capital humà i la formació continua eren condicions sine quan on per a la realització dels objectius que marcava eixe escrit, eixe document de Lisboa.
Que el que era important era l'adaptació dels sistemes d'educació i formació, la seua flexibilitat, el seu atractiu, la seua obertura i el seu nivell de qualitat.
El que venia a dir tot este document és que la formació permanent, continua, és important per assolir millors qualificacions.
I que a més eixes millors qualificacions suposaven al final millors possibilitats d'integració, millors creixements econòmics substancials, simplement en la millora de la formació de tota la població.

Per tant, sobre la qüestió que no és obligatòria, és cert, no és obligatòria per als ciutadans, però les administracions públiques tenen l'obligació d'oferir-la en la millor qualitat possible, atractivament, de manera flexible, i que realment puga augmentar la qualificació de la població.

És per això, senyor conseller, que nosaltres considerem que l'educació, la formació de persones adultes que vostés estan oferint no s'ajusten a estos requisits i a estes característiques.
Quan vosté fa una relació de cost/benefici a l'hora de dir quants de centres d'EPA van a construir, està dient que costa molt i produïx molt poc benefici.
Jo el que li diria és que una adequació dels centres d'EPA, de formació de persones adultes, realment correcta produiria molt de benefici en molt poc de cost.

Clar, un poc en eixa concepció que vostés tenen i en la concepció que el sistema està absorbint tota la demanda, cosa que no és certa, si vostés oferiren, si vostés feren una oferta adequada de recursos formatius, voria com molta gent acudiria a ells.
I veurem al llarg d'esta intervenció com hi ha recursos formatius que no estan ni ben aprofitats ni estan ben disposats.
Per tant, nosaltres considerem que la formació de persones adultes vostés no la tenen ben organitzada ni ben estructurada.

Jo vaig a fer-li unes quantes.
.
.
vaig a plantejar-li unes quantes qüestions que estan pendents, que millorant-les, que corregint-les se transformaria bastant el panorama de la formació de persones adultes.
I vaig a començar per una molt simple i molt concreta: la transferència a la Generalitat Valenciana del professorat de formació de persones adultes que encara depén de la Diputació de València.
És una reivindicació molt antiga.
Tan antiga que a l'abril de 1997, el conseller d'Educació aleshores, el senyor Francesc Camps, actualment president de la Generalitat, va assegurar que anava a ser assumida i complida en el propi 1997.
Estem, senyor conseller, nou anys després i encara el professorat de la Diputació de València continua depenent de la Diputació de València.
Això fa que en el centres de formació de persones adultes convisquen professorat de la conselleria, professorat contractat per administracions municipals, professorat contractat per la Diputació de València, i a més el professorat col·laborador que no té cap tipus d'estatus ni cap tipus de garantia en el seu treball i la feina que fan.

Per tant, fixe's si és una cosa concreta i pràctica.
És una qüestió que haurien de resoldre-la ràpidament.

El següent punt que li vaig a comentar, senyor conseller, és que la formació de persones adultes no és només una qüestió educativa, és una qüestió que depén també de Benestar Social, que depén d'Ocupació i que depén inclús d'unes altres conselleries.

Jo això li ho dic perquè la Llei de formació de persones adultes, que data de 1995, ja diu que han d'existir estos tres sistemes, estes tres conselleries implicades en la generació d'un sistema.
Però és que, a més, en el currículum que van establir en 1999, senyor conseller ­i ja no manava el Partit Socialista, ja manàvem vostés­, en el currículum també consten programes formatius que depenen de la Conselleria de Benestar Social o que depenen de la Conselleria d'Educació.

Per tant, nosaltres considerem que per a constituir un vertader sistema han d'intervenir estes tres conselleries.
Li ho dic a vosté, senyor conseller, tal com ho dic en els pressupostos a les demés conselleries, perquè vosté és el president del Consell de persones adultes, i vosté, senyor conseller, és el president de la Comissió Interdepartamental.
És a dir, aquell lloc on s'ajunten els tres departaments i planifiquen una política formativa unitària i única.

En eixe sentit també les conclusions del Consell d'Europa, de la Unió Europea són molt clares.
Parla de la necessària coordinació i l'establiment de vincles entre l'educació, la formació professional i la formació general.
I és ahí on la formació de persones adultes, si constituira realment un sistema, tindria vertadera força.

Jo li vaig a fer una reflexió.
Hui en dia existixen programes formatius que fa la Conselleria de Benestar Social, els fa per a discapacitats, els fa per a dones.
Hui en dia existixen programes formatius que fa la Conselleria d'Ocupació, concretament els Tallers de Formació i Inserció Professional, TFIL es diuen.
Mire, senyor conseller, per a enguany 14 milions d'euros, 14 milions d'euros per a 200 iniciatives formatives que depenen de la iniciativa social.
14 milions d'euros per atendre a 200 iniciatives de 10 o 12 alumnes per iniciativa.
Nosaltres veiem ahí que la gent que té més dificultat, la gent que té més problemes d'inserció, al final depén de la iniciativa social i de la subvenció per a realment tindre la formació que li cal.

Nosaltres quan veiem que per a formació de les persones adultes, per a tota la formació de persones adultes que donen els ajuntaments, només hi ha 3 milions d'euros, és quan comprenem que no pot funcionar mai este sistema, senyor conseller.

La seua obligació és coordinar tot el que fa la Conselleria d'Ocupació i tot el que fa la Conselleria d'Educació i de Benestar Social en un sistema públic, transparent, territorialitzat.
Ningú garantix que estos tallers que fa la conselleria, la que té ara les competències d'ocupació, ningú garantix que estos tallers abasten tot el territori, depenen d'iniciatives no planificades; «no planificades» em referisc a no planificades, no estructurades territorialment.
La formació de persones adultes sí que està distribuïda territorialment, sí que té els ajuntaments implicats, sí que té tota una possibilitat de generar uns currículums on la formació professional, la formació per a la inserció i la formació bàsica formen part d'un únic sistema.
Això, senyor conseller, és un element que nosaltres considerem que vostés no estan atenent de cap manera.

Com després en el següent punt li podria fer alguna altra reflexió, jo em referiré ara a un altre tema pendent, que és el tema del Conveni General Multilateral.
Vostés, senyor conseller, quan un centre municipal de formació de persones adultes vol tindre el graduat, el segon nivell de Graduat en Educació Secundària, vostés li demanen molts de requisits.
Li demanen professorat, li demanen infraestructures realment importants.
Eixos centres, els que donen el segon cicle de Graduat d'Educació Secundària, no tenen cap subvenció per part de conselleria, tot és un esforç dels municipis.
I li recorde que hi ha 25 centres en eixa situació.
Aixina, de passada, jo li diria que tots els requisits que vosté li demana als ajuntaments no li'ls demana a la pròpia conselleria.
Els centres que estan donant ara la formació de persones adultes que depenen de conselleria, hi ha alguns que estan en una situació realment dramàtica, d'infraestructures m'estic referint jo.
Per exemple, el d'EPA de Nazaret està en un seté pis de la casa de cultura, sense lloc material per a moure's.
El centre de l'Alguer està en un soterrani.
Tot això es dóna.
Ara, vostés als centres municipals sí que els demanen molts de requisits.
Però a més no els subvencionen.

Per tant, nosaltres considerem que el Conveni General Multilateral donaria un marc estable de finançament a tots els centres municipals que tenen formació de persones adultes, i a més hauria d'establir quines millores es donarien a aquells centres que donaren segon cicle de Graduat d'Educació Secundària o aquells centres que tenen unes infraestructures pròpies, perquè hui en dia el màxim esforç l'estan fent els municipis.

No vaig a continuar, senyor conseller, en este moment, ja continuaré després.
Però sí que li vull dir que la falta d'eixe sistema i la.
.
.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa Maria Barrieras Mombrú)

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
que vostés li donen a la formació de persones adultes està en l'origen de la debilitat de la pròpia formació que vostés estan oferint.
És la seua responsabilitat, i per això, senyor conseller, li interpel·le, perquè em diga a vore si pensen o no anar una miqueta en eixe camí, que no és el nostre, és el que vostés diuen en les seues lleis, que no han canviat, i en els currículums que vostés mateixa han establert.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té paraula l'honorable conseller, senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Com ha indicat la seua senyoria, el senyor Cardona, efectivament este és un tema que ja el tenim debatut absolutament en la comissió.
I clar, reiterem els temes i després passa que no donem abast en les intervencions d'ací.
Sempre és l'oposició la que es queixa del retard en la seua participació.
Jo també he de dir que des del mes de setembre, aproximadament, tinc demanada una intervenció ací, a la Cambra, per parlar de convivència escolar, i que encara estic esperant.
Però, naturalment, si reiterem i reiterem les coses, després passa el que passa.

I ja he reiterat en diverses intervencions parlamentàries ­dic­ la política general de la conselleria respecte a la formació de persones adultes, que és, i no altre, el desenrotllament progressiu i continu de la Llei de la Generalitat Valenciana de formació de persones adultes de 20 de gener de 1995.
El que ha suposat en el temps marcat per la mateixa llei, realitzant tota una sèrie d'actuacions, de les quals destacaré, en primer lloc, la constitució de la Comissió Interdepartamental el 25 de març de 1996, que s'encarrega de coordinar l'aplicació de la llei.
Fins ara s'han realitzat deu reunions i se realitzaran les que calguen per al compliment de la seua funció.

La comissió va elaborar un pla general d'actuacions per a la formació de persones adultes a la Comunitat Valenciana, que va ser aprovat pel Consell de Formació de Persones Adultes el 4 de març del 2003.
La constitució de l'esmentat Consell de Formació de Persones Adultes el 8 d'abril del 1997, que és l'òrgan de participació i assessorament de les distintes institucions que intervenen en la formació de persones adultes, que fins a la data ha realitzat dèsset reunions i és informat puntualment de les actuacions que afecten a formació de persones adultes.

És a dir, que el que és l'estructuració orgànica dels òrgans de funcionament que la llei preveu està absolutament complit.
Hem implantat també, per a complir els objectius de la llei una important oferta formativa de les persones adultes, amb diverses mesures, que jo podria nomenar-li'n més, però li nomenaré les huit o nou més importants.

En primer lloc, la implantació de programes per a articular la formació de persones adultes, mitjançant un decret de 23 de novembre del 1999, del Govern Valencià, que establix el currículum dels programes d'alfabetització i programes per a adquirir i actualitzar la formació bàsica de les persones adultes fins a l'obtenció del títol de graduat en educació secundària en la Comunitat Valenciana.

En segon lloc, la implantació del títol de graduat en educació secundària.
S'està realitzant l'oferta en règim presencial del graduat en secundària en les localitats de més de vint mil habitants i en aquelles comarques en què no existixca localitat amb vint mil habitants, l'oferta es realitza a la capçalera de la comarca.

En tercer lloc, s'ha establit la prova perquè les persones majors de díhuit anys d'edat puguen obtindre directament el títol de graduat en educació secundària, i tinc de dir-li que l'any 2005 ha ascendit el nombre de persones matriculades a 4.
348.
És a dir, que n'hi ha un èxit espectacular en este tema.

En quart lloc, l'elaboració de materials didàctics d'autoaprenentatge dirigits a la formació bàsica de persones adultes per a l'obtenció del títol de graduat en educació secundària.
S'han publicat diversos mòduls: castellà, el món del treball, processos i instruments matemàtics, naturalesa, ecologia i salut, ciències i tecnologia.
Estos materials es troben disponibles també en Internet en la pàgina web d'esta conselleria i està previst publica nous mòduls: societats i territori, processos històrics i culturals, etcètera.

En cinqué lloc, s'han autoritzat els centres públics de formació de persones adultes per a preparar les proves del títol de valencià que expedix la Junta Qualificadora.
Centres de la conselleria han implantat en educació permanent d'adults més de 450 programes de valencià.
S'ha creat el Centre Específic d'Educació a Distància, dins de l'Institut Valencià d'Educació a Distància, per a impartir formació a través de la modalitat d'ensenyança no presencial.
Va entrar en funcionament en el curs 2002-2003.

S'ha implantat, en el curs 2004-2005 la formació professional específica en la modalitat a distància en la Comunitat Valenciana, oferint-se dos cicles formatius de grau superior: Comerç Internacional i Gestió Comercial i Màrqueting.
En successius cursos s'aniran oferint més cicles i nous cicles.

En octau lloc, continuem amb l'oferta pública del Programa d'anglés a distància, i destaquem que en el curs 2004-2005 se van matricular més de 3.
400 alumnes a esta oferta.
A més, continuem en una activa ajuda econòmica a la formació de persones adultes.
Els pressupostos del 2006 arrepleguen una línia que es va crear en la llei de pressupostos de l'any 1997, i que continua en tots els pressupostos successius, destinada a ajudes econòmiques a les federacions i associacions d'alumnes de formació de persones adultes.
Les ajudes econòmiques en capítol IV que la Conselleria de Cultura, Educació i Esport convoca anualment a través d'una ordre per a les corporacions locals i entitats sense finalitat de lucre que col·laboren en la formació de persones adultes, arriben a la quantitat de 3,7 milions d'euros, i això implica, senyoria, un augment d'11,14% respecte a l'exercici de 2005, molt per damunt del creiximent dels índexs habituals que servixen per a mesurar estes qüestions, i creix també per damunt del creiximent mitjà del mateix pressupost.
És a dir, que n'hi ha una voluntat autèntica en expressió pressupostària de continuar invertint en formació de les persones adultes.

A més, estem posant els mecanismes perquè l'alumnat matriculat en formació de persones adultes en centres públics augmente, i s'ha passat de 49.
233 en el 1997-1998 a 63.
392 en el curs escolar.
És a dir, que suposa açò un increment net de més de catorze mil alumnes, 14.
159 alumnes en centres públics, com li dic.

Amb relació al professorat de formació de persones adultes, i això és molt important i vosté ho sap, i n'hi ha un grau important de satisfacció en açò, estem executant les distintes fases del procediment que ens permetrà complir l'objectiu de donar estabilitat i transformar l'ocupació provisional del lloc per a la seua provisió definitiva.
Estem també realitzant les actuacions pertinents per a autoritzar la conversió dels programes municipals en centres de formació de persones adultes, per a complir així amb la llei que exigix que l'activitat docent només s'impartixca en centres que reunixquen determinats requisits i, així, done satisfacció a una de les demandes de la seua senyoria quan m'ha parlat del pes que recaïa sobre els ajuntaments.

Seguim la nostra política també d'infraestructures en centres de formació de persones adultes basada en l'harmonització del principi de rendibilitat dels recursos existents amb el principi d'expansió i adequació de la xarxa de centres educatius.
Per això, junt amb la construcció de nous edificis específics per a ubicar centres de formació de persones adultes, com hem fet a Alacant i a Sagunt, estem realitzant actuacions per a rehabilitar i ampliar o adequar edificis escolars que queden desocupats, perquè es dediquen a centres de formació de persones adultes.
Hem realitzat actuacions, o n'estem realitzant en este moment, a Torrevieja, a València, a Xiva, a Xàtiva, a Requena i Elx, i tenim també una previsió de continuar actuant en este tema.

Així mateix, des dels últims tres anys s'estan dotant pràcticament tots els centres de formació de persones adultes d'aula d'informàtica, que pensem que també és una qüestió important posar a l'abast d'estes persones les noves tecnologies, i s'estan substituint els equips d'informàtica obsolets de què alguns centres disposaven.

Per tant, com veu vosté i només per fer un repàs a coses que vosté ja coneix sobradament, perquè jo li les he comentat a vosté i les hem debatut en el seu moment, la nostra política és continuar el desplegament progressiu de la llei, perquè en els temps marcats per esta i amb el consens de tots els sectors implicats en la formació de persones adultes, es continue millorant este segment tan important de la formació.

Jo només li voldria pregar que, bé, quan se plantegen estes qüestions no se reiteren una vegada i una altra, perquè no arribem enlloc i sempre estem donant voltes al mateix tema.
I jo crec que vosté planteja qüestions.
.
.
Ha plantejat també, per exemple, la integració del professorat de formació de persones adultes de la diputació amb personal de la Generalitat, i vosté sap que hi ha una comissió mixta, que està integrada per la diputació, està integrada també per la Conselleria d'Economia i Hisenda i per la Conselleria de Cultura, Educació i Esport, a fi d'intentar resoldre esta qüestió i que està intentant ­diguem-ne­ posar les bases perquè eixa integració siga possible.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula en representació del grup parlamentari d'Esquerra Unida-L'Entesa l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

No es preocupe, senyor conseller, perquè les interpel·lacions no interrompen les compareixences, que van per camins diferents, i esta interpel·lació no farà que la seua intervenció sobre convivència escolar s'ajorne.

Per una altra part, senyor conseller, nosaltres considerem que si li toca repetir-se és perquè no farà la seua faena.
És a dir, sí que és cert que nosaltres cada vegada que parlem de formació de persones adultes parlem dels professors que depenen de la diputació, però és que fa nou anys que el conseller ­en aquell moment el senyor Francesc Camps­ va prometre que això se resoldria ja!
Per tant, no s'estranye que d'ací un any o d'ací dos, quan tornem a parlar de la formació de persones adultes, tinga de tornar a eixir una altra vegada el mateix tema.

I n'hi ha una altra qüestió, senyor conseller, que a mi em preocupa, i és que vosté em repetix sempre el mateix tipus de dades, però realment no entra mai en el que és el moll de l'assumpte, el moll de l'assumpte que, a més, és per ahí per a on va el Consell de la Unió Europea i és per ahí per a on van totes les indicacions educatives: una educació per a tota la vida integrada en un sistema raonable que procedixca a donar des d'una formació bàsica a unes qualificacions professionals adequades.

I això, senyor conseller, no es pot aconseguir des de l'actual immobilisme de la formació de persones adultes ací, en el País Valencià.
Eixa és una afirmació que jo li faig en este moment, perquè no veig que vostés estiguen realment considerant la verdadera importància d'este tipus de formació.
¿Que a vegades ho reconeixen de paraula?
¿Que diuen algunes frases?
Però, realment, senyor conseller, a l'hora d'integrar tot el sistema no existix eixa voluntat.
A nosaltres ens agradaria vore els catorze milions d'euros que se dediquen al TFIL, ens agradaria vore els tres milions i escaig d'euros que se dediquen a formació de persones adultes i uns altres recursos, ficats realment en un sistema coordinat i ben travat, que realment tinguera utilitat.

En eixe sentit, senyor conseller, jo li vaig a dir algunes reivindicacions que algunes sí li seran noves, per exemple, nosaltres considerem que alguns centres de formació de persones adultes deurien tindre ­alguns més­ formació professional específica, i que això deuria ser valorat precisament per les tres conselleries implicades, analitzant realment quines necessitats tenen els diferents territoris.

Però, clar, nosaltres, quan parlem de territoris ja estem dient, és que deurien existir plans territorials de formació de persones adultes.
Què vol dir plans territorials?
: anàlisis de necessitats, valoració de recursos i, després, posar els diners necessaris i les estructures necessàries per a donar resposta a això.
Li he de dir, senyor conseller, que no n'hi ha plans territorials, no n'hi ha tampoc criteris per a fer-los i cada conselleria va pel seu compte.

Per tant, a vegades, quan ens contesten i diuen «és que n'hi han 150 intervencions d'estes estil, 200 d'estes».
.
.
, però realment no cobrixen ni les necessitats territorials ni les necessitats de la gent.
Quan depenen de la iniciativa social, que una ONG, una organització, una associació.
.
.
Aquí, senyor conseller, intervenen des de Caritas, Creu Roja, organitzacions que tenen finalitats formatives, però no n'hi ha realment res que les unifique.

Nosaltres parlem, per exemple, del tema dels centres integrats, eixos centres d'FP que oferixen formació reglada, formació ocupacional i formació contínua, formació professional reglada, formació professional ocupacional i formació professional contínua.
Alguns centres de formació de persones adultes deurien ser centres integrats, precisament per a oferir al mateix temps la formació bàsica i la formació tendent a les qualificacions professionals, que és la recomanació precisament del Consell de la Unió Europea.

No voldria, senyor conseller, que se m'oblidaren dos coses.
Considerem que deuria existir una equiparació dels mòduls econòmics als centres de secundària, de manera que els diversos càrrecs directius i els mòduls econòmics se correspongueren amb secundària; i nosaltres voldríem també que reconegueren les unitats del professorat que depenen d'unes altres administracions.
A l'hora de donar les ajudes, la conselleria només valora les unitats que depenen de conselleria i no valora les unitats que depenen dels ajuntaments ni els professors que depenen d'eixos ajuntaments, de manera que ens trobem que els centres que fan més esforç, perquè tenen més unitats, perquè les posen des dels municipis, no tenen l'acompanyament de la conselleria a l'hora que eixes despeses es vegen un poc compensades o eixe esforç es veja un poc compensat.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Per tant, senyor conseller, nosaltres considerem que la formació de persones adultes la tenen vostés relativament abandonada, i una prova perquè això no fóra així seria que la pròxima vegada que li fem una interpel·lació sobre la formació de persones adultes ens poguera dir coses diferents, ens poguera dir que s'ha avançat en alguna de les reivindicacions que ara li fem.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Bé, senyories, senyor Cardona, al·leluia!
, «relativament abandonada», ja és una consecució important de la conselleria que vosté haja dit «relativament abandonada», perquè normalment les manifestacions ací són «absolutament abandonada», inclús ha modificat la seua expressió, ha parlat del principi d'immobilisme, que tenim un immobilisme.
.
.
Però, en fi, serà un immobilisme també relatiu.

Jo crec que molt relatiu, perquè si repassem tot el que s'ha fet.
.
.
Jo li he donat algunes coses que ara li ampliaré breument, però, per exemple, dir que quan estem creixent per damunt de tots els índexs quant a aplicacions pressupostàries, sense comptar.
.
.
, i astò molt important, sense comptar la inversió en centres educatius que estem fent per a.
.
.
específicament per adults, com ha sigut el d'Alacant amb una inversió superior a 3,6 milions d'euros, o el de Sagunt amb una inversió que arriba prop d'un milió i mig d'euros, i estem rehabilitant, ampliant i adequant en una quantitat importantíssima quant a despesa econòmica Torrevieja, València ­obvie dir els noms perquè el temps és poc­, dos a València, Xiva, Xàtiva, Requena, Elx, i en l'expansió que tenim ara de la xarxa pública en la construcció de nous centres educatius de primària i secundària, anem a alliberar també en molts centres instal·lacions de col·legis que habilitarem també per a la formació de persones adultes.
Això també compta com aplicacions econòmiques.
Evidentment que compta.
Per tant, immobilisme econòmic en absolut.

Però, i en recursos humans, senyories?
Senyor Cardona, el professorat li puc dir que estem desplegant les fases del procediment que permeta donar estabilitat al professorat, transformant l'ocupació professional en llocs de treball definitius.
Que això ha sigut una aspiració que des que va nàixer la llei estava present i que mosatros estem complint en els terminis que jo li diré ara.

Hem determinat la composició de les unitats dels distints centres de formació de persones adultes de titularitat de la Generalitat.
S'ha establit el catàleg de treball de formació de persones adultes.
Se va publicar en el DOGV una ordre del 13 de setembre de 2005, o siga que fa pràcticament pocs mesos, de 394 llocs de distintes especialitats del cos de mestres i 197 llocs de distintes especialitats corresponent al cos de professors d'educació secundària.

Hem mantingut negociacions en les meses tècniques i sectorials per a determinar quan es realitzarà el concurs de trasllat.
I s'ha publicat la resolució el 12 de desembre de 2005, és a dir, fa molt poquet, de la Direcció General de Personal, per la qual es convoca el procediment d'adscripció dels funcionaris de carrera del cos de mestres amb destinació definitiva en els centres de formació de persones adultes als llocs de treball determinats per l'ordre corresponent.
Adscripció que en estos moments s'està realitzant, s'està realitzant!
, eh!
, «está realizándose».
És a dir, estem actuant, però no estem immobilitzats ni estem cap cosa de les que vosté ha dit.

Una vegada que finalitze l'adscripció dels funcionaris de carrera del cos de mestres es realitzarà el concurs intern entre els mestres de formació de persones adultes, previ al concurs general de trasllats que tindrà lloc cap a octubre o novembre d'enguany, 2006.
I vosté sap que estem aixina atenent una de les peticions i una de les reivindicacions més fortament sentides pel col·lectiu de professors.
A més, que el nombre de professors està constantment creixent.
Hem passat des de l'any 1995-1996 de 320 mestres a 424 ara, i de 46 professors de secundària a 260 professors de secundària.
I anem a continuar ampliant la plantilla.

Quant a les inversions ja.
.
.
els he dit jo més o menys com teníem la matèria.
Però també estem transformat una cosa que vosté reclamava, que és transformació dels programes municipals en centres de formació de persones adultes.
Perquè, efectivament, la Llei de formació de persones adultes establix que l'activitat docent només es podrà impartir exclusivament en centres que reunisquen determinats requisits.
Això significa que els programes municipals dependents d'ajuntaments s'han de transformar en centres, i estem realitzant les actuacions oportunes.
Quins, per exemple?
Els programes municipals amb l'autorització provisional per a impartir el graduat de secundària disposaran per mitjà de pròrroga per decret fins a final de curs 2005-2006 per a poder reunir els requisits pertinents i obtindre autorització de la conselleria per a impartir el graduat d'educació secundària.
I els programes municipals de formació de persones adultes que no impartixen graduat de secundària estan en fase de transformació els centres de formació de persones adultes.
La seua autorització per la conselleria es realitzarà en este curs escolar mateix, per mitjà de distintes resolucions de la Direcció General d'Ensenyament.
I està previst que este mateix mes de febrer es publique la primera resolució.

Per tant, i vaig a acabar, senyora presidenta, com veu vosté, independentment que se puguen plantejar algunes qüestions en les que se podria parlar, evidentment, però no hi ha cap immobilisme i me quede en la boca de vosté, això és un elogi, en allò del relatiu grau d'inhibició «relativamente abandonada».
Me quede amb això i me'n vaig molt satisfet.

Moltes gràcies, senyories.

 

 

 

Interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la conselleria respecte a les despeses de funcionament dels centres educatius no universitaris públics, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 27.
287, BOCV número 103).
(Pàgina 4.
581).

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Finalitzada esta interpel·lació, passem a la següent: interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Esport sobre la política general de la conselleria respecte a les despeses de funcionament dels centres educatius no universitaris públics, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

A mi, senyor conseller, m'agradaria poder dir elogis complets, totals.
A mi m'agradaria que vostés treballaren realment per anar avançant d'una manera seriosa i ferma.
Jo no ho veig.
En aquell cas, en el cas que parlàvem abans de la formació de persones adultes, i en este cas concret que anem a parlar ara, senyor conseller, que és el tema dels diners de funcionament dels centres, els recursos de funcionament.

Vam presentar esta iniciativa arran d'eixe moment on va passar un fet que no hauria d'haver passat mai, que és l'Institut Lluís Vives, li van tallar la llum per un deute de 4.
000 euros, perquè no havia pogut pagar-los.

També en el mateix període es van donar realment avisos molt seriosos per part dels directors, tant de primària com de secundària, en el sentit que els recursos econòmics que tenien, que els aportava la conselleria per a funcionament, no els donaven per a cobrir les despeses que realment tenien.

La situació, senyor conseller, en este moment seguix pràcticament igual.
Li diré també una cosa en què ha hagut una millora, i és que no s'estan produint, almenys durant este últim any, retards en el pagament de les quantitats.
És a dir, normalment, abans que s'acaba el quadrimestre vostés han pagar.
Però fixe's el que li dic, abans que s'acabe el quadrimestre, perquè vostés paguen a quadrimestres vençuts, quan s'ha hagut de fer ja la despesa.
I aquí jo li he de dir que, encara que no hi ha eixe retard, hi ha una reivindicació molt clara dels centres, dels pares, i el conjunt de la comunitat educativa doncs podríem també ajuntar nosaltres.
I és que les despeses de funcionament s'haurien de pagar abans de començar el quadrimestre, de manera que hi hagueren recursos per a poder anar donant resposta a les diverses necessitats que sorgiren al llarg de tot el procés.

Però sent eixe tema un tema important, pagar de manera avançada el quadrimestre, hi ha un altre tema que és el bàsic i el fonamental en este cas, i és la qüestió de les quanties que es paguen per a estes despeses de funcionament.

Mire, a vegades la conselleria ha dit que està disposada a discutir els criteris, a parlar dels criteris en els quals realment s'assignen estos recursos.
Bé, no sempre ha complit les seues promeses, havia dit que crearia una comissió per a estudiar el tema ­que no s'ha creat encara­, ni han hagut totes les reunions que havia dit el conseller que s'havien d'hagut de fer, l'última, la que haguera hagut de convocar al desembre, no es va convocar.

Però la qüestió, senyor conseller, no està en els criteris per a assignar els recursos, sinó que està realment en la quantitat de recursos que vostés assignen.
La veritat és que crec que algun director ho va dir en una frase molt gràfica «mentre no s'aporten diners, el que fan els centres educatius és gestionar misèria».
És gestionar insuficiències i intentar vore de quina manera tapen els forats.

Mire, senyor conseller, un exemple.
Una escola que en un quadrimestre haja de rebre un 2.
500 euros, normalment 1.
200 euros ja no li arriben perquè se'ls queda conselleria per a pagar les despeses de telèfon i de connexió a internet.
Per tant, un centre que hauria de rebre 2.
500 euros, només en rep 1.
300.

Les valoracions que han fet els propis professionals, han valorat que normalment les despeses superen.
.
.
se multipliquen per tres o per quatre esta quantitat.
Vosté dirà, és impossible, si superen per tres o per quatre desapareixerien.
Bé, no desapareixen perquè, per una part les ampes són generoses i acudixen a cobrir despeses que vostés no cobrixen; i, per una altra part, està el tema que en alguns centres que tenen menjadors de 100 o 120 comensals tenen un benefici al final de l'any que els serveix per eixugar eixe tipus de dèficits.

Nosaltres considerem que això no hauria de produir-se.
Hauria d'ajustar la partida de menjador?
Ajusten-la.
Però el que han de fer sobretot és augmentar les despeses de funcionament i donar-les en quantitats acceptables.
Si no hi ha un augment de la quantia, senyor conseller, mai s'arribarà realment a cobrir les dificultats i els problemes que tenen els centres.

Jo sé que vosté, senyor conseller, me comentarà les crescudes, els augments que han hagut en estos últims anys, en allò que es diuen despeses de funcionament.
I en l'ensenyament primari les despeses de funcionament han crescut, del 2004 al 2003 van créixer un 21%, del 2005 al 2004 van créixer un 27%, del 2006 al 2005 han crescut un 23%.
Però vosté no pot fixar-se en el conjunt de despeses de funcionament.
Si vosté ho mira amb més atenció vorà com en material d'oficina ha tingut fluctuacions increïbles.
Per què enguany el material d'oficina ha baixat de 10 milions d'euros a 5?
Per què ha baixat.
.
.
?
Per què els subministraments ­això en primària, li dia, eh­, els subministraments enguany han crescut pràcticament de 3 milions a 6 milions?
Però és que fa tres anys, senyor conseller, estaven en 5,5 milions!
Com s'expliquen eixes fluctuacions?

A més, jo també li podria dir, senyor conseller, que el màxim, l'augment que ha hagut de l'any passat a este s'explica tot, íntegrament, i més que íntegrament, per l'augment del transport.
És a dir, vostés han fet constar aquí realment quant els costava el transport, 27 milions d'euros, no 9 milions d'euros com els costava l'any passat.

Per tant, senyor conseller, l'augment del global que vostés diuen de les despeses de funcionament no és un augment en la quantitat de diners que reben els centres.
Vostés seguixen insistint que en els centres hi ha un augment per dalt del cost de vida.
Això no és cert.
En exemples fets pels propis centres, hi ha augments a vegades del 3%, del 4%, però en uns altres centres s'han perdut recursos, i s'han perdut recursos perquè la manera en què vostés els distribuïxen ­en algun cas, en primària pel nombre d'unitats, en el cas de secundària nombre d'alumnes­, són coses que haurien vostés modificar.
Perquè sinó es troben en això, en centres que tenen cada vegada més despeses de manteniment, que tenen menys diners per atendre-les.

I en el cas de secundària, en el cas de secundària també, senyor conseller, passa una cosa semblant en el tema de les despeses de funcionament.
És a dir, enguany vostés diuen que ha augmentat un 24% la partida de funcionament.
Però és que ens trobem que la partida de subministrament ha baixat de 5 milions a 3,9 milions d'euros.
Com s'explica això?
No sols això.
Ja ve baixant des de 8 milions d'euros que tenia en 2005.
Com s'explica?
En 2005, 8 milions.
Després 5.
Després.
.
.
Com s'explica això, senyor conseller?
¿Que els centres no tenen, els centres de secundària no tenen cada vegada més problemes de manteniment, subministrament de calefacció, subministrament de llum?

Tot l'aspecte.
.
.
Hi ha un aspecte molt important en les despeses de funcionament que són totes les despeses de software.
S'està dotant als centres educatius d'aules d'informàtica que no tenen després el software per a funcionar.
I a més hi ha una qüestió, que és el manteniment i la reparació d'eixes aules d'informàtica, que la conselleria té un sistema absolutament ineficaç, té una persona, té dos persones per província, i després els centres educatius han d'acudir a empreses especialitzades que, clar, que els costen diners.

Per tant, senyor conseller, el que nosaltres estem plantejant és que cal que augmenten les despeses de funcionament en aquells aspectes que realment els centres educatius estan hui en dia demandant; que cal constituir les comissions necessàries per a estudiar no només els criteris de repartiment, si no hi ha un augment en els recursos l'únic que es fa és tindre els centres educatius públics en una situació realment de precarietat i de dificultat.

Per tant, senyor conseller, el que jo li estic demanant en este moment és si vostés estan disposats a entrar en eixa via de l'augment de les quantitats, en el que respecta a aquelles coses que realment més necessiten els centres.

No li estic demanant que augmenten les despeses de funcionament en la seua quantitat global, sinó que augmenten les despeses de funcionament en aquells apartats ­material d'oficina, subministrament­ que realment estan afectant els centres educatius.

Un altre dels aspectes que a vosté li permetia dir que el funcionament, les despeses de funcionament hagen augmentat, era que estaven dedicant molts diners a arrendament d'edificis i altres construccions, a mantindre els barracons escolars.
Nosaltres no considerem que això siga, eixa pujada, puga dir vosté, puga atribuir-la a una millora de la qualitat de l'ensenyament.
Nosaltres considerem que per a la millora de la qualitat el que vostés han de fer és posar-se les piles i atendre una demanda que li han fet moltes vegades els directors.
L'augment del 30% real en les despeses de funcionament en els pròxims tres.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Tot el que no siga això és seguir continuant en la mateixa misèria que els centres educatius estan gestionant hui en dia.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Novament, senyor Cardona, ha tornat vosté, encara que en el seu to habitual que jo li agraïsc, a utilitzar termes durs, no?
, «gestionar misèria», ha dit literalment.
Jo li he de dir que tractaré de demostrar-li que això no és absolutament veritat, no només no estem gestionant misèria, sinó que jo tractaré de demostrar-li que estem fent front a una qüestió que no és senzilla, perquè la xarxa de centres educatius pública és una xarxa molt important, afortunadament, i per tant no és senzill treballar en estos temes, i que estem fent front amb promptitud i una voluntat ferma de solucionar els problemes que es van presentant.

La política evidentment de la conselleria és fer front als gastos de funcionament dels centres docents de la nostra comunitat.
Per això s'assigna anualment en el capítol II dels pressupostos de la Generalitat una quantitat, tant en el programa d'ensenyança primària com en el d'ensenyança secundària i centres de formació especial, formació de persones adultes, etcètera, etcètera.

La quantitat assignada anualment en el capítol II d'esta Llei de pressupostos per a atenció dels gastos dels centres públics engloba, no sols la partida per fer front als gastos ordinaris, jo trobe que vosté m'ha demostrat un tipus de confusió conceptual que jo tractaré d'aclarir-li ara.
Perquè parlarem dels gastos ordinaris, però no comptarem els gastos extraordinaris de funcionament dels centres, que són crèdits extraordinaris que lliura la conselleria als centres per a fer front a determinats pagaments no corrents.
Per exemple, posar en funcionament centres de nova creació, pagar obres d'ampliació o adequació, mudances, realització d'obres menors urgents, etcètera.
No els compten, que podrien causar confusió.

I tampoc compten els servicis complementaris que revertixen directament en els centres públics i redunden en la major qualitat del servici educatiu.
Per exemple, menjadors escolars, que s'entrega 1,25 euros al dia per comensal i dia perquè els centres realitzen el pagament dels monitors.
I en altres casos, paga directament als proveïdors de servici: rutes col·lectives de transport escolar ­no estan contemplades com a gastos ordinaris, senyor Cardona; no estan contemplades, van a banda d'això­, periòdics i revistes que remeten als centres, neteja dels centres (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) de formació de persones adultes, manteniment dels complexos educatius, pagament de dietes al professorat itinerant, gastos extraordinaris als centres per al tribunal d'oposicions, etcètera.
Això són gastos complementaris.

Per tant, el que vosté diu que són gastos ordinaris no ho són, en tota la seua extensió.
Vosté ha tingut ahí una confusió, probablement induïda perquè la seua informació ve d'alguna font que vol causar algun tipus de confusió.
I ho aconseguix, perquè vosté ha incorregut en eixe error.

Mos centrarem, per tant, en els gastos ordinaris de funcionament dels centres públics, i assenyalarem que estos són la dotació anual de pressupost que la conselleria remet directament, en tres terminis periòdics quadrimestrals i en funció d'un mòdul d'assignació econòmica als centres docents, perquè gestionen el seu funcionament ordinari.

En este sentit, cal assenyalar que en els centres d'educació primària el gasto corresponent als consum d'electricitat, calefacció, aigua, així com la neteja dels centres, les reparacions i manteniment és assumit pels ajuntaments, per la qual cosa el pressupost que entrega la conselleria als col·legis a càrrec del capítol II es destina a sufragar a altres gastos: adquisició de material fungible i didàctic, si és el cas, reparacions de material informàtic, telèfon, etcètera.

Mentres que els instituts d'educació secundària i els centre d'ensenyances de règim especial, a diferència dels de primària, han d'assumir tots els gastos ocasionats pel seu funcionament i manteniment.
Per això, les partides que entrega la conselleria per al funcionament ordinari dels instituts són molt superiors al que perceben els col·legis d'educació primària.

La conselleria, per a determinar la quantitat o pressupost que li correspon a cada centre, utilitza un sistema denominat «sistema modular», consistent en assignar una quantitat a cada una de variables o conceptes.
La suma de les quantitats assignada a cada variable constituïx el pressupost total que s'entrega ­repetisc­ en concepte de gastos ordinaris.

Estes variables són distintes segons es tracte de centres de primària o de secundària.
Les variables utilitzades en centres d'educació primària són: el nombre de grups o unitats existents, el número d'unitats d'ensenyança en valencià, existència de professors de pedagogia terapèutica, existència de logopeda, d'educador d'educació especial.
I cal assenyalar que en els col·legis de menys de huit unitats es complementen amb un mòdul addicional.

I les variables que s'utilitzen en educació secundària, en els instituts, són: el nombre total d'alumnes, el nombre d'alumnes en règim vespertí, el nombre d'alumnes en règim nocturn, el nombre d'alumnes de cicles formatius d'FP ­segons el tipus de família professional, s'assigna una quantitat diferent­, el nombre de grups, la quota ­que és una quantitat fixa per igual a tots als centres­, l'altura, la distància, la superfície construïda, superfície de patis i superfície de jardins.

La Conselleria de Cultura, Educació i Esport en els últims anys ha prioritzat la variable del nombre de grups respecte a les altres que componen el sistema modular, en entendre que el concepte grup és més representatiu del gastos que, per exemple, el concepte alumne.
I així, des de l'exercici 1999, en què es va incloure el concepte de grups com a element de valoració, fins a l'exercici 2005, l'import assignat a la variable grup s'ha incrementat més d'un 130%.

Respecte a la data d'assignació als centres docents de la quantitat per a gastos ordinaris de funcionament, hem d'assenyalar que fins que no s'aprova la Llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a cada exercici ­últims dies de desembre­, no es coneix amb exactitud la quantitat total assignada als programes pressupostaris de la Direcció General d'Ensenyament.
En concret, em referisc al capítol II dels programes corresponents.
I és a partir d'eixe moment quan es procedix a distribuir les quantitats.
És a dir, hi ha un problema d'adaptació al que és el calendari parlamentari entre la Llei de pressupostos i la seua adaptació.

Vosté ha dit que no hi ha en este moment retard en la percepció dels centres dels correponents gastos quadrimestrals.
Però li he de dir que la conselleria és conscient que cal fer un esforç per a, en la mesura que siga possible, avançar el pagament per al gasto ordinari dels centres docents.
Per això, responent a eixa inquietud, que també està en els centres òbviament, s'estan buscant les solucions que permeten superar les traves administratives i fer efectiu amb major agilitat i antelació estos pagaments.

En este sentit, en desembre de 2005 es va enviar als centres, en concepte de pagament avançat, una quantitat sobre allò que els corresponia per a l'any 2006.
En educació primària s'ha remés als col·legis públics un total de més de 2,5 milions d'euros, i en educació secundària s'ha remés un total de més d'1.
800.
000 euros.
O siga, al voltant de 4.
700 euros de cada institut, que han rebut com a pagament avançat.
I així mateix, durant este mes de febrer, la Direcció General d'Ensenyament tramitarà a Hisenda l'ordre de pagament del primer quadrimestre dels gastos ordinaris als centres públics.

Jo crec que hi ha, evidentment, moltes dificultats, però, clar, hem de fer front a un gasto que és ineludible.
I vosté feia previsió que jo li diguera l'evolució dels crèdits assignats als centres públics.
I ha estat fent una sèrie de disquisicions, amb les quals jo no estic absolutament d'acord, perquè jo crec que vosté no té una informació adient del que està parlant, dient que no valia el total de l'augment i que havíem imposat alguns canvis, que jo després, si tinc temps, li aclariré.

Però vull dir-li, i repetir per al coneixement de la cambra, que l'evolució del crèdit assignat als centres públics ha sigut molt important.
L'any 1996, el pressupost assignat als centres públics de primària per a gastos ordinaris va ser de 7.
477.
000 euros; l'any 2005, l'assignació va ser d'11.
456.
000.
La cosa suposa un increment global del 53,2%.
En els centres de secundària, l'any 1996 l'assignació va ser de 14 milions d'euros, mentre que en l'exercici 2005 l'assignació va ser de 24 milions d'euros, més de 24 milions, la qual cosa suposa un increment del 70%.
És a dir, un 53% d'increment en primària, un 70% d'increment en secundària.
En els últims exercicis 2004 i 2005, l'increment ha sigut molt important, sobre tot en la partida destinada als instituts, la qual ha crescut un 11,3% en el 2004 i un 20,3% en el 2005.

En definitiva, senyoria, el creixement de les partides de gasto de funcionament assignades tant als centres de primària com als de secundària han sigut, en el període 1996/2005, molt, molt superiors a l'IPC acumulat, el qual ha sigut del 28%, i l'increment conjunt de les partides pressupostàries a primària i secundària ha sigut del 64,2%.

Per tant, com veu vosté, té raó, se ficava vosté.
.
.
s'embenava la ferida abans que jo li la produïra.
Vosté dia: «No me conte les grans xifres, sinó parlem de partides».
Però és que les grans xifres naturalment que vosté no vol que li les conte perquè són absolutament espectaculars.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller, de cap manera tinc jo la confusió que vosté m'atribuïa entre gastos ordinaris i gastos extraordinaris.
Nosaltres a l'hora d'analitzar els pressupostos sabem el que analitzem i sabem quines partides es disposen ahí.

I nosaltres, quan vosté s'alaba quan trau els pressupostos i els augments tan grans en els despeses de funcionament, del 24% en secundària i del 23% en primària, nosaltres el que fem quan mirem les diverses partides.
.
.
és que això no coincidix amb les despeses que realment reben els centres per al funcionament, sinó que coincidixen amb unes altres partides que van augmentant o van fluctuant d'una manera bastant impressionant.

Li vaig a fer només una referència, i és que la partida de transports d'ensenyament primari, des de 2005 al 2006, ha augmentat 17 milions d'euros.
És a dir, ha augmentat un 175%.
Això és el que ha augmentant la partida de transports.
No sé exactament quantes línies més de transport han posat per a fer eixe augment del 175%, o si de prompte apareix aquí una despesa real, quan abans no apareixia.

El que nosaltres analitzem quan veem açò és que hi ha baixades que nosaltres no entenem.
Hi ha fluctuacions realment increïbles, impressionants.
Com pot ser que el material d'oficina, d'un any, de l'any 2005 a l'any 2006, es reduïsca en un 52%?
Que els centres han deixat de gastar de prompte material fungible, han deixat de gastar tots els consumibles que utilitzen?
Com pot ser que els subministraments en ensenyament secundari baixen 3 milions d'euros?
Com pot ser que baixen 4 milions d'euros pràcticament, de 8,9 milions d'euros a 5 milions d'euros?
Com pot ser això, senyor conseller?
, si vosté mateix ha dit, i és aixina, que els centres educatius de secundària s'han de pagar la llum, s'han de pagar els diversos subministraments que tenen.
Com pot ser que baixe de quasi 9 milions, pràcticament 9 milions d'euros, a 5 milions d'euros?
Té alguna explicació eixa reducció?

Jo el que li dic, senyor conseller, no son les xifres estes, que al final si vosté les diu, pressupostàriament no apareixen aixina.
Nosaltres sempre hem dit que ens agradaria tindre un pressupost que ens permetera saber el que realment es van a gastar.
Però jo sí que sé el que els diversos instituts i les diverses escoles tenen quant a despeses de funcionament.
I les despeses de funcionament de l'any 2004 a l'any 2005 no van augmentar ni un 3%.
I eixes són dades concretes dels diversos centres educatius.

Vosté no ens diu que hi ha hagut un augment d'unitats en els instituts, perquè hi ha dos anys que abans estaven en primària i que ara estan en els instituts.
Vosté no ens diu moltes d'eixes qüestions que caldria valorar.

Per una altra part, senyor conseller, vosté es fica a discutir, en primer lloc, el tema dels criteris i el tema dels mòduls de repartiment entre els diversos centres educatius.
Per molt que canvien els mòduls, si no s'augmenta substancialment la quantitat, el resultat no serà positiu.
La quantitat a repartir serà més o menys la mateixa: un centre tindrà una xicoteta apujada i un centre tindrà una xicoteta abaixada pel canvi de mòdul.

Sí que probablement s'han d'ajustar aquells aspectes que més incidixen en el cost.
És cert.
Per exemple, quan vosté ha comentat que cal augmentar la variable nombre de grups, és una petició que tenen els centres de secundària.
El nombre de grups explica molt més les despeses que tenen de funcionament que no una altra cosa.
Però si no hi ha un augment significatiu de les despeses de funcionament, no van a tindre molts més recursos i, per tant, tampoc van a arribar a pagar les seues necessitats.

Una altra qüestió, senyor conseller.
Que l'educació pública coste diners als pares i als alumnes és irregular, quant menys.
Realment és il·legal que les APA subvencionen les despeses de funcionament dels centres.
És il·legal que les APA arriben a pagar, per exemple, la reparació d'una fotocopiadora, cosa que fan no una vegada, no és una anècdota, fan sistemàticament, perquè si no, ningun centre arribaria realment a final de mes.

Per tant, el que nosaltres ací li exigim, senyor conseller, és una cosa molt clareta: constituïsquen la comissió amb els sindicats i amb els centres necessaris per a estudiar tot allò de les despeses de funcionament, arriben a un acord raonable, i que es base fonamentalment en un augment substancial.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Finalitze, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
dels recursos destinats al funcionament ordinari, que és al qual ens estem referint en este moment.
És l'única manera que la qualitat de l'ensenyament siga l'adequada o, almenys, arribe a uns nivell adequats en l'ensenyament públic.
I és una qüestió que li exigim i li demanem.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Senyor Cardona.
Mire, jo, de veritat, és que no sé si ho comprenem o ho llegim de manera diferent, però és que les dades estan ahí.

Jo li dic, programa 422.
20, educació primària, anualitat 2005: 40.
164.
889 euros, anualitat 2006: 49.
474.
360 euros.
Diferència percentual + 23,2%.
Programa 422.
30, educació secundària, anualitat 2005: 50.
261.
340 euros, anualitat 2006: 62.
522.
870 euros.
Augment percentual + 24,4%.
Això és la Llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana, capítol II.
És que no augmenta?
Doncs serà que augmenta.

I he de dir-li més.
Vosté reclama diàleg i reunions.
Naturalment.
Com creu vosté que estem treballant en la conselleria?
Li dic, per exemple, que el tema de modificació del sistema modular, i l'assignació que per exemple pel tema dels grups siga més significativa, de què és fruit?
És fruit de les reunions dels membres de la conselleria, de l'equip de govern de la conselleria, en representants de la junta de directors d'instituts d'educació secundària, en la qual s'ha analitzat conjuntament la possibilitat de modificar l'actual sistema modular.

Però no només això, no només això.
És que hem tingut també reunions per a modificar inclús el sistema de lliuraments quadrimestrals que vosté reclamava.
I per exemple, estem tractant en la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació, en els directors d'un número determinat d'instituts, per a implantar a partir d'enguany i amb caràcter experimental, en estos instituts que voluntàriament s'ha prestat a això, que són onze en tota la Comunitat Valenciana com a grup pilot, un nou sistema de gestió per a gastos de funcionament, que ens permetrà tindre disponibilitat pressupostària des de la primera setmana del mes de gener per a realitzar ordres de pagament.
I això és en diàleg en els professors i en els directors.
Naturalment que sí, senyor Cardona, naturalment que sí.
Este és un tema que ens preocupa.

I n'hi ha una altra cosa que també me preocupa.
Mire, vosté se fixa molt en les caixetes de pressupost.
Que si hem disminuït allò de proveïments de material de subministrament i de fungible.
Que si això augmenta, que ha disminuït o que augmenta.
Vosté sap perfectament, que allò important és el que rep el centre en el seu conjunt.
Perquè l'equip directiu pot destinar a les necessitats que creguen oportunes els fons que reben, és a dir, per dir-ho d'alguna manera que parlamentàriament puguem entendre: pot fer modificacions pressupostàries continues, sempre i quan tinga coneixement l'equip directiu i se puga respondre per eixos canvis front a l'administració educativa.

Per tant, quan se fan estos canvis, són canvis absolutament insignificants quant al seu significat final.
Allò important és que els centres estan rebent més diners que abans, i estan rebent-los en una assignació teòrica que, bo, que va canviant any rere any.
Hem canviat l'assignació modular i a la millor determinades partides se queden «aparentment» curtes.
No és més que una aparença, la realitat pressupostària i la realitat dels centres és la que hi ha.

I li dic més.
Haurem de fer alguna cosa, perquè ­i això sí que ho hem de fer­ fixe's, en les mateixes condicions, en el mateix número de grups, en el mateix panorama diguem de gasto, n'hi ha uns centres que gasten menys i altres que gasten més.
Haurem de fer algun tipus ­pactat­ de mecanisme de control, perquè també és un diner públic, i hem de saber per què passen estes coses, i algunes coses se podrien explicar, diguem de millor manera, i tractar d'evitar estes disfuncions.

El que és evident són dos coses.
Primer, que estem treballant des de la base del diàleg.
Segon, que quantitativament estem augmentant les despeses pressupostàries destinades a estos gastos de funcionament del capítol II, quantitativament.
I que qualitativament també estem treballant per tal d'agilitzar el pagament, inclús de modificar els mòduls, inclús de modificar el conjunt del sistema, perquè a començament d'any tinguen ja la possibilitat de fer els gastos adients per tal que els centres funcionen d'una manera adequada.

Jo crec que estem en el camí d'un tema que li dic és molt complicat.
Hi ha 1.
400 centres si no recorde mal.
.
.
1.
459 centres a la Comunitat Valenciana.
I com vosté comprendrà, centres que requerixen sempre un «cuidado» extraordinari perquè són molts.
I estes coses, si modifiques una miqueta, després té moltes repercussions.
Per tant, anem sempre en «cuidado», en diàleg, en consens en la comunitat educativa.
Però jo crec, senyoria, que ho estem fent raonablement bé.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.
(Aplaudiments)

Bé, finalitzat este punt, se suspén el ple que es reprendrà demà pel matí a les deu.

Gràcies, senyories.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 44 minuts)