Coordinaci%C3%B3%083048.11.20%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 20 de novembre de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix el diputat senyor Alfred Boix Pastor.
Reunió número 6/I.

El senyor president:

Buenos días.

Veo al portavoz, portavoces.
Creo que podemos iniciar la comisión.
Y, en primer lugar, el secretario… que mire que si tenemos cuórum suficiente.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei per a la recuperació del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, de titularitat de La Generalitat

El senyor president:

Iniciamos la comisión con la comparecencia…, bueno, inicialmente el trabajo de la comisión lo vamos a realizar con una comparecencia inicial de ocho minutos, del compareciente, que ya le damos la bienvenida, y aprovechamos, al señor Pastor, su presencia.
Después, los portavoces, de menor a mayor, realizarán una intervención en relación a la intervención del compareciente de cuatro minutos.
Y, posteriormente, contestará a las intervenciones de sus señorías el compareciente por un tiempo máximo de cuatro minutos.

Hoy tenemos la comparecencia de cuatro miembros, ¿no?
, en esta comisión.
Por consiguiente, reiteramos la bienvenida al señor Pastor y le damos la palabra.

Compareixença del senyor José Ignacio Pastor Pérez

El senyor Pastor Pérez:

(Per raons tècniques no ha quedat enregistrada part de la intervenció) .
.
.
i diverses opinions de persones, experts, professionals, ciutadania, treballadores, empresaris, etcètera, al contrari de com es prendre la decisió unilateral i totalitària del seu tancament.
Inclús, es van atrevir Les Corts anteriors a anar molt més enllà establint la prohibició legal que hi haguera mitjans públics valencians.

Bon dia i bona hora de satisfacció per a tots els que sempre hem cregut que una altra radiotelevisió valenciana era possible i per la proposició de llei que enceta el camí de recuperació i que en el preàmbul se cite de manera reiterada els drets de la ciutadania.

Bon dia i bona hora perquè és la primera vegada que podré aportar la meua visió i opinió de radiotelevisió valenciana.
Vaig ser vuit anys vicepresident del consell d'administració i mai, però mai vaig poder vindre a Les Corts per a retre comptes de la nostra gestió com a persones elegides per les mateixes Corts.

Lliure en aquest moment un exemplar del llibre que vaig escriure com a rendició de comptes, Accountability del consell d'administració 2007-2011, i que no hem tingut oportunitat de lliurar al president, perquè puguen vostés consultar-lo.
I, per cert, amb un títol tal vegada visionari per desgràcia, dia.
.
.
, el títol és: Una altra radiotelevisió valenciana era possible.
.
.
i serà?
 Espere que siga.

He de dir que en el text de la proposició de llei em sembla, i em sembla com a associació, totalment positiu i que arreplega des del nostre punt de vista molt bé la situació en la qual ens trobem, especialment a l'exposició de motius.
I estem d'acord també amb les línies fonamentals que apunta pel futur del sistema valencià de comunicació pública.
Tenen vostés un excel·lent estudi realitzat per les universitats valencianes, que, a més a més, és producte d'un ample ventall de debats i, per tant, no farem referència a eixe aspecte.

També s'han produït amples debats amb la ciutadania, més de noranta mil signatures per a arreplegar l'ILP, que també és un document que tenen.
I, també, inclús, les institucions i organitzacions han fet també un treball de debat.
També faig lliurament, supose que el tenen, del Consell Valencià de Cultura, en el qual n'hi ha una intervenció meua que explica, junt a altres professionals, sobre la posició respecte a radiotelevisió.

Soles dir.
.
.
, com tenim poc de temps, vaig a centrar-me en els aspectes més de ciutadania i no tant en aspectes professionals -que també tenen vostés accés a la documentació-, ni a altres ponents.

Primer que res, dir que no a la impunitat, sí a la rendició de comptes, sí a l'obligació legal de responsabilitats, inclús penals, del que ha passat en Radiotelevisió Valenciana i que ha segut un fracàs de tota la societat, però fonamentalment a causa de qüestions que han estat amagades i, per tant, pensem que eixa qüestió no s'ha de tornar a repetir mai més.

Sí que és necessari també una immediata actuació estratègica respecte al sistema de comunicació valencià.
I dic «estratègica» perquè tots els estudis que vostés tenen a disposició i podríem ampliar, i supose que al llarg de la comissió parlamentària se treballarà, és qüestió increïble d'estratègia a nivell econòmic, a nivell democràtic, a nivell de ciutadania, a nivell de cultura, a tots els nivells, per tant, és immediat i és urgent que vostés tinguen la responsabilitat i posen en marxa la creació de les bases per a un sistema públic de comunicació en valencià i valencià.
I cal, per tant, polítiques públiques per als mitjans de comunicació i una frase que crec que és molt interessant: deixar de fer política utilitzant els mitjans de comunicació.

El sistema de comunicació valencià, des del nostre punt de vista, té tres grans potes: un sistema públic, públic; un sistema comunitari, oblidat en el nostre país, en Espanya en general, però no en altres països, un sistema comunitari de les organitzacions no lucratives sense afany de lucre i que aporten la seua visió, que és necessari reforçar i que està per desenvolupar i, per tant, els anime a vostés que en esta legislatura també se dediquen un temps a aquesta pota, i una pota privada, que en el cas de l'audiovisual no és tan privada, perquè és privada, però són concessions públiques.
I és una vergonya el que està passant en este moment que n'hi ha tarot, bruixes, estafes telefòniques en radiotelevisió que sintonitza la ciutadania.
I, en canvi, no podem vore altres canals públics per decisions polítiques anteriors, com són de l'espectre de la llengua valencianocatalanobalear.

Dir també que en el sistema públic de comunicació caldria una corporació valenciana del sistema públic, que cal comptar amb les xarxes reals, hem de fer economia d'escala, però no és possible tornar a fer un sistema que desconega, per exemple, la xarxa de ràdios locals, les 18 televisions que tenen llicència els ajuntaments públics i que no estan emetent.

Tenim en estos moments un concepte que nosaltres defensem, que és la dieta mediàtica de la ciutadania, que és pobra, quan no tòxica, com he dit, en algunes qüestions il·legals, que estan emetent tant en ràdio com en televisió.
I, per tant, és necessari crear aliances entre tot el sistema públic i, també, en el sistema comunitari.
Crec que en general els estudiosos i els estudis que tenen vostés a l'abast s'obliden de la iniciativa actual de la ciutadania, s'obliden molt de.
.
.
, ha canviat la forma de vore i fer televisió, i hui en dia la ciutadania és capaç de produir comunicació i, si no, pregunten-li al senyor Zuckerberg com Facebook fa un gran negoci donant veu a la gent.
Per tant, hem d'apuntar a un model que, sense oblidar les grans cadenes, puga també la ciutadania integrar.

En eixe sentit, dir algunes coses pel poc de temps que tenim.
El patrimoni audiovisual.
Nosaltres hem defensat i tenim davant del Síndic de Greuges -i ací està la consellera que en el seu moment no mos va contestar- la declaració de BIC del patrimoni històric i audiovisual de Radiotelevisió Valenciana.
Cal anar més enllà.
Hem demanat BIC, però cal anar molt més enllà.
Cal anar a crear un gran centre de contingut audiovisual perquè és el que requerix.
N'hi han altres països, com Argentina, que estan fent-ho.

Siguen vostés ambiciosos i siga ambiciós el govern per a plantejar un patrimoni audiovisual que, en estos moments, he de dir que n'hi ha 23 persones -extreballadors- cobrant del sou del pressupost general i, per tant, n'hi ha 23 persones que hem aconseguit entre tots i totes que eixes persones estiguen digitalitzant i preservant.
Però no és suficient en preservar, la llei de patrimoni diu que cal posar a disposició.

Dir també en eixe sentit que la comunicació del segle XXI és una comunicació totalment diferent.
La dieta mediàtica de la ciutadania, com dia, no soles cal fomentar-la, cal posar proteïnes, no cal posar soles fem, no cal posar soles coses que engreixen, sinó coses que donen vigor a la gent.
I, per tant, és important també que el sistema que se designe tinga una anàlisi i una.
.
.
, mesurar què és el que està alimentant a la nostra ciutadania i, per tant, posar remei.
I ahí és una qüestió que no podem deixar-ho en mans del mercat, sinó que hem de fer que també la ciutadania tinga eixa preservació del sistema públic de què és el que estem alimentant.

Per descomptat, la infomediació, la necessitat d'una redacció integrada -que no me dóna temps a dir-ho-, és a dir, no té sentit hui en dia que tots els mitjans de comunicació tenen una redacció integrada, que ací la ràdio, la televisió vaja per cada lloc.
Per descomptat, el que s'ha parlat de mandat marc i vull recalcar en el dret d'accés de la ciutadania als mitjans de comunicació.
Suposa la llibertat d'expressió, però també la llibertat d'informació.
Com a ciutadans, volem saber què és el que pensen també la resta de gent i, especialment, la gent que se dedica a treballar pel bé en comú.
Bàsicament, eixa qüestió i, després, contestaré si n'hi ha alguna pregunta.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

Senyora Meco, de Podemos.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies.

Molt bon dia.

Benvingut, senyor Pastor, a aquesta comissió.

Comparece usted, como sabe, para plantear su visión sobre la proposición de ley para la recuperación del servicio público de radiodifusión y televisión de ámbito autonómico, que es una iniciativa planteada por Podemos, por Compromís y por el Partido Socialista.
Y que, como sabe usted, tiene como objetivo revertir el fundido en negro de Radiotelevisión Valenciana y recuperarla con todas las garantías, de todo tipo, también las jurídicas.

Es una ley, por tanto, que pretende establecer un orden, un orden frente a un caos, que, como usted bien ha dicho en el curso de su intervención, fue una decisión unilateral y totalitaria del Partido Popular, que ha tenido muchos costes, muchos, en términos económicos para las arcas públicas, en términos laborales para los trabajadores y, también, por supuesto, en términos culturales para la sociedad, que al final acaba siendo…, no, fue y es la gran perjudicada por esta decisión.

Y la verdad es un placer y una tristeza oírle la contundencia de sus palabras.
Es un placer y una tristeza.
Es un placer doble, vamos a decirlo.
Porque, la verdad, que usted comparezca hoy y diga que nunca pudo rendir cuentas y que las rinde hoy a través de un libro que publicó usted para… -no sé si es colectivo o es suyo- para rendir cuentas, pues dice mucho de todo lo pasado.
Y la verdad es que es una tristeza, al tiempo que un placer, que hoy pueda usted venir aquí a rendir cuentas de su actividad, y que lo haga también en su condición de presidente de Acicom.

Y es por ahí por donde quiere ir…, bueno, simplemente algún apunte que nos pueda añadir, y es que nos gustaría saber si usted ha valorado el impacto, si se ha valorado desde el punto de vista de la ciudadanía el impacto que ese déficit informativo ha sufrido la sociedad valenciana por la falta de radiodifusión pública en la comunitat.
Y, en ese sentido, qué daño.
.
.
, o què impacte també ha tingut en la nostra llengua el fet de no disposar d'una radiotelevisió valenciana que poguera contribuir a protegir la nostra llengua.

Aleshores, són aquestes dos les qüestions que jo li formularia respecte a la seua compareixença.
Insistisc, moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Meco.

Per Ciudadanos, el senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Hola, buenos días.

Encantado de tenerle aquí.

Y yo quisiera preguntarle, ya que tenemos a un miembro del antiguo consejo de administración aquí, durante esos ocho años que estuvo usted en el consejo de administración me gustaría saber, ¿qué nivel de responsabilidad piensa que pueden tener ustedes, los miembros de aquel consejo de administración, en el nefasto desenlace que tuvo radiotelevisión valenciana?

Usted fue miembro de un consejo de administración político, donde cada miembro representaba a un partido de los que tenían representación en Les Corts.
¿Cree usted que es un sistema válido actualmente?
¿Lo mantendría para el nuevo proyecto?
Porque, ¿es usted partidario de que los medios de comunicación tengan un control por parte del gobierno autonómico que esté en el poder?
¿De qué manera piensa usted que se debería hacer ese control?
¿Sería manteniendo ese consejo de administración político?

Si, por el contrario, no es usted, como me gustaría, partidario de ese control político de los medios de comunicación, me gustaría saber cómo lo evitaría usted que ha estado ahí en el meollo de la cuestión.
¿De qué manera seleccionaría usted el consejo de administración o incluso el director, de qué manera se podría seleccionar esa estructura de gestión del ente para que fuera independiente?

Y sobre todo también a lo mejor en los informativos, que creo que es la parte fundamental de radiotelevisión valenciana.
¿Cómo aseguraría usted la independencia de los informativos?
En su etapa de vicepresidente del consejo de administración, ¿usted cree que estaba asegurada su independencia?
¿Qué propone para el nuevo proyecto?

Usted ha dicho que tenemos que dejar de hacer política desde los medios de comunicación.
Yo estoy totalmente de acuerdo con usted.
Y para hablar ya algo de lo que es la proposición de ley, y a raíz de esa frase, quisiera también saber su opinión sobre la propuesta de…, que recoge la proposición de ley, de tener una televisión en pruebas, una televisión sin el más mínimo control parlamentario y supuestamente al uso y disfrute del Consell.
¿La considera ética, la considera viable?

Cree que… Usted que ha estado ahí dentro del ente y que usted ha hablado de… también del archivo audiovisual, ¿cree que aparte de los informativos que inevitablemente tuviera esa televisión en pruebas, hay material suficiente y sin coste almacenado en los archivos de Radiotelevisión Valenciana para cubrir una parrilla diaria durante todo el día y durante todo el tiempo que hiciera falta hasta que se abriera la televisión y la radio definitivas?
¿Cree que puede afectar negativamente sobre la audiencia que pudiera tener ese proyecto definitivo, el estar emitiendo durante equis tiempo un producto enlatado y desfasado en el tiempo?

Y poco más, porque me imagino que va a tener muchas preguntas y poco tiempo para contestar.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Subiela.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gràcies, senyor president.

Senyor Pastor, benvingut a esta casa, a la qual no ha pogut vindre fins ara.

Bé.
L'objectiu d'estes compareixences ciutadanes és enriquir el procediment legislatiu, en este cas, sobre la proposició de llei per a la recuperació del servei públic de radiodifusió i televisió al nostre país.

Es tracta d'una proposició de llei que va ser presentada pels tres grups que sostenim el govern i que no va tindre cap vot en contra per a iniciar la seua tramitació parlamentària -un bon començament.
I el que és fonamental d'esta proposició de llei és que és el primer pas per a recuperar este servei públic que garantix un dret fonamental.

El que fem és començar a desembolicar tots els obstacles legislatius que va deixar el Partit Popular quan va tancar unilateralment RTVV.

Per tant, des de Compromís creiem que l'objectiu d'estes compareixences potser no tant dibuixar el nou model de radiotelevisió valenciana, ja tindrem temps de fer-ho en la comissió a Les Corts, creiem que el que cal fer és analitzar el que va passar abans del tancament i els arguments que hi ha sobre la taula per a recuperar este servei públic.

Vosté va ser vicepresident del consell, ja ho ha dit.
Després d'este pas, va escriure una obra de rendició de comptes sobre esta etapa negra.
Parlem de l'etapa en la qual estava prohibit utilitzar la paraula «Gürtel» en les notícies, parlem de l'etapa en què no es deia «suborn», es deia «cohecho» només.
En definitiva, parlem d'una etapa negra que va marcat un punt de no retorn en la relació entre la societat valenciana i els seus mitjans públics.

Per això, m'agradaria saber quina és l'anàlisi que fa vostés d'esta etapa, que una miqueta ja ha fet un resum; m'agradaria saber quina valoració fa de la tasca del consell d'administració de l'ens durant este temps; quins mecanismes de control va trobar en falta; quin paper creu que havia de jugar vosté com a membre d'eixe òrgan i quin és el paper que li van deixar desenvolupar.

Però a banda de parlar sobre el que ha passat, per a no repetir les errades que van dur a la situació que hem patit, també volem parlar de futur, parlar en positiu, perquè esta proposició de llei, com deia, és el primer pas de recuperar un servei públic fonamental.
I això és prioritari, ho ha de ser, per a un govern que posa les persones en el centre de la seua política.

Vosté ha escrit sobre les propostes d'acció del fonament i promoció de la igualtat de gènere en RTVV.
Realment un tema de molta actualitat, després de conéixer i confirmar, amb sentència judicial, l'assetjament i l'abús sexual del cap de personal cap a les treballadores.

El paper d'una radio i televisió públiques pot ser, en canvi, un gran instrument per a fomentar la igualtat de gènere, que ha de començar per la pròpia casa.
I m'agradaria saber quines són les seues reflexions sobre això i quin paper pot jugar un mitjà de comunicació en el foment de la igualtat.

Per últim, també és vosté president d'Acicom i té un especial interés en àrees com el govern obert, la transparència, la participació, en definitiva, sobre el paper d'una ciutadania més activa i implicada en els assumptes públics.
Novament, ¿quin és el paper que creu poden jugar els mitjans públics que volem recuperar per a este objectiu de fomentar una ciutadania crítica i participativa?

I bé, com ha dit el company, fem moltes preguntes, el president serà generós amb el temps perquè puga contestar.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

Señora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Senyor Pastor, benvingut a esta comissió.
Traslladar-li el nostre agraïment.
Sempre és un plaer escoltar persones amb una llegar trajectòria i grans coneixedors, com és el seu cas, en el món dels audiovisuals i també de la realitat a la nostra comunitat.

Igual que la resta, jo també crec que hui és…, estem en bona hora, a la qual fea vosté referència, perquè no deixa de ser sorprenent que qui ha sigut vicepresident d'un consell d'administració, no haguera pogut mai comparéixer.
Per tant, li agraïsc la seua denúncia pública, el que demostra que l'apagada a televisió valenciana no sols fou allí, també fou a estes Corts.
Però, bé, que hui estiga vosté ací també demostra que en esta comunitat el canvi ha començat.

Estes Corts, i els diputats i diputades que la representem, tenim l'encàrrec de reprendre un projecte necessari, urgent, volgut i, a la volta, maltractat durant tots els últims anys.
I, efectivament, no partim de zero, tenim coses a favor i coses en contra.
Tenim coses en contra perquè rebem una herència enverinada, un camp, podríem dir, sembrat de mines, que ens deixa l'anterior govern de La Generalitat, en el que suposa la situació de la radiotelevisió valenciana.

I, per tant, des d'eixa situació de dificultat, tindrem de construir el nou projecte.
Però jo crec que és important recalcar que tant de bo l'escenari en què anem a treballar fóra pla i estiguera en blanc.
Ni és pla, ni està en blanc, sinó, com els dia, sembrat de mines.

Però a favor tenim la voluntat fèrria i ferma d'un govern que considera necessari tornar a tindre radiotelevisió valenciana a la nostra comunitat i que compta amb el recolzament d'un poble, del poble valencià, que probablement fins que perdérem radiotelevisió valenciana no s'adonà de l'important que era.
Una ciutadania que anà desconnectant-se a poc a poc de Canal 9, perquè el que volia era canviar-la, no que la tancaren.

I el que nosaltres tenim encomanat és tornar-la a obrir.
Per això és important, per a no cometre les errades del passat, poder comptar amb l'experiència, amb el saber de moltíssimes persones expertes a la nostra comunitat, que poden donar llum en este camí farragós i d'enorme dificultat.

I jo voldria, senyor Pastor, algunes de les coses que vosté ha comentat, fer-li alguna…, més que pregunta….
, probablement el temps no mos ho permetrà, però sí ficar damunt la taula que em pareix molt interessant que vosté estiga parlant de com som capaços d'articular eixa plataforma de mitjans valencians, de com som capaços de crear eixa xarxa que mos permeta a les teles comarcals, locals i també a les ràdios públiques, i moltes d'elles en l'àmbit municipal, de poder mantindre o coordinar d'alguna manera tot el que hui està en la graella.

També em pareix molt interessant, i m'agradaria…, si vosté poguera aprofundir, com podríem ser capaços, en eixa tele del segle XXI, articular no sols la televisió i els mitjans públics, sinó també com hui la ciutadania rep la informació.
Perquè ja no sols ho fa a través dels mitjans públics, ja no ho fa sols a través de la tele, la població més jove, i la menys joves, entre la qual mos trobem els que estem ací, molta de la informació la obtenim a través del mòbil o a través de les xarxes.

Ja n'hi ha una part molt gran de la ciutadania que accedix a la televisió o als continguts dels mitjans de comunicació quan vol i on vol i a l'hora que vol.
Per tant, eixe nou escenari també és el que creguem que cal definir, perquè la tele del segle XXI mantindrà els valors i els principis pels quals es va crear radiotelevisió valenciana, però l'escenari és diferent.

Moltíssimes gràcies.
I reitere l'agraïment pel qual vosté està ací.

El senyor president:

Gràcies, senyora Peris.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies.

Benvingut, senyor Pastor.

Dia una diputada en la seua intervenció que el fet que vosté puga estar ací és sinònim que el canvi ha començat, vosté també ho ha comentant.
Jo tinc de dir-los que no és exactament aixina.
És més, no és en absolut aixina.
Vosté està ací perquè en la legislatura anterior n'hi hagué una modificació del Reglament de Les Corts, plantejada pel Grup Parlamentari Popular, que va establir els mecanismes de participació ciutadania.
És a dir, que vostés puguen estar ací en la tramitació de les lleis.
Una proposta de reforma per part del grup parlamentari que va ser votada a favor per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida, per part del Grup Parlamentari Compromís, però en què el Partit Socialista es va abstindre.

Diu vosté que esta llei és una llei fonamental per a la llengua valenciana-catalana-balear.
Bé, esta llei és una llei fonamental per a l'ús i promoció del valencià, en concret.

I parla vosté…, demana la protecció, com ha dit, de l'arxiu audiovisual.
Dir-li que eixe arxiu audiovisual està protegit gràcies a la llei que va aprovar en el seu dia el Partit Popular, la Llei 2/2015, que diu que La Generalitat assumirà la gestió, conservació i catalogació i difusió de l'arxiu audiovisual de Radiotelevisió Valenciana, que serà de titularitat pública i preservarà la unitat com a bé patrimonial dels valencians.

Però respecte a açò, dir-li que la declaració del BIC…, en este cas, respecte a la declaració del BIC, són els tècnics, no els polítics, de la conselleria de cultura qui determinaren que tenia la protecció corresponent, que se regula en la llei d'arxius i biblioteques.

I, per una altra banda, la declaració de BIC condicionaria posar a disposició de tota la ciutadania de l'arxiu, que és el que vosté està reivindicant.
I quant a este extrem, això de posar a disposició de l'arxiu, queda limitada o condicionada a la finalització de la liquidació de l'ens.

Però jo voldria dir-li, senyor Pastor, vosté ve ací, com li dia, en virtut d'eixe Reglament de les Corts Valencianes, per a donar la seua opinió, donar els seus criteris sobre esta llei.
I la veritat és que vosté no ha aprofundit massa en el que és la llei, en el que és l'objectiu d'esta compareixença.
No estic recriminant res.

Però sí voldria preguntar-li algunes qüestions que fan menció al que és en concret esta llei.
A mi m'agradaria conèixer quina és la seua opinió del que diu esta llei quan parla que és important que n'hi haja un mitjà…, mitjans de comunicació públics, m'agradaria saber quina és la seua opinió, en concret, quan diu, «siempre que la situación coyuntural lo permita».
O siga, és fonamental per a la Comunitat Valenciana tindre mitjans públics de radiotelevisió, en este cas, servicis de comunicació audiovisuals autonòmics, però esta llei, que és la que estem hui analitzant ací, diu «siempre que la situación coyuntural lo permita».
A mi m'agradaria conéixer quina és la seua opinió respecte a eixe «siempre que la situación coyuntural lo permita».

Dir-li també què opina vosté del fet que esta llei encarregue als liquidadors…, que la missió dels liquidadors no és altra que realitzar els béns i pagar els deutes, què opina vosté que esta llei encarregue als liquidadors un informe sobre el restabliment…, el que costaria el restabliment definitiu dels servicis de radiotelevisió públic.

I també m'agradaria conéixer, senyor Pastor, què opina vosté del que establix esta llei també, i que parla de la recuperació provisional del servici públic, però sense ningun tipus de control parlamentari.
A més, ho diu aixina expressament.

Jo crec que són tres coses molt importants.
És clar, són les tres coses que des del Grup Parlamentari Popular vàrem demanar explicacions, i és cert que no les vàrem rebre, en la tramitació d'esta llei.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bellver.

Señor Pastor, por un tiempo de cuatro minutos.
(S'interromp la gravació)

El senyor Pastor Pérez:

(Inoïble) … n'hi ha una sèrie de preguntes.
És a dir, l'impacte del…, la senyora Fabiola Meco, l'impacte del…, bé, l'impacte ha sigut brutal, jo crec que l'impacte sobre la llengua ha sigut molt gran, però ha sigut també un impacte que jo podria definir com en un moment competitiu, en un moment en crisi hem tingut els valencians les mans nugades per a competir i la boca tancada.
Per tant, és un impacte que podríem entrar en xifres, però és molt complicat en estos moments.
I, per tant, és necessari resoldre eixa situació el més prompte possible, com deia, estratègica.

Respecte a la pregunta sobre la responsabilitat del consell d'administració, òbviament el consell d'administració, en part era polític però no era polític.
És a dir, mosatros érem persones elegides per Les Corts, a proposta dels partits polítics, però elegides per Les Corts.

El problema és que el Partit Popular, que tenia la majoria absoluta en el consell d'administració, va impedir que defensàrem l'empresa.
I va impedir que defensàrem l'empresa fins i tot, per exemple, i el govern no va actuar, perquè el qui els parla, junt a altres consellers, vam denunciar al procés contenciós administratiu i el nomenament de Pedro Garcia, que ja vorem el que descobrim què ha fet del cas Gürtel i més, va ser declarat nul de ple dret i, en canvi, va seguir firmant qüestions i va fer l'empastre que va fer.
No vam votar mai.
.
.
, el que passa que tampoc varen deixar un reglament de règim intern.
I la llei d'òrgans col·legiats diu que si no votes és com si votares que no o no te'n pots eixir i mai vam votar a favor dels pressupostos i de l'endeutament que hi havia.

I, a més, tenim responsabilitat, però en les actes està i per això jo tenia urgència de comparéixer en Les Corts, que tampoc me van deixar.
Ara s'ha canviat la llei, com deia l'altre grup, ho deia el senyor Bellver, però com a vicepresident del consell d'administració davant de la comissió de control, comissió de control, resulta que no mos deixàvem anar als qui representaven l'empresa, la qual cosa era complicada.

Sobre la televisió amb proves n'hi ha més de dos-centes cinquanta mil hores gravades.
Jo crec que a això cal pegar-li una volta, cal fer-ho.
Però hui en dia, contestant també a una pregunta que feia el senyor Bellver, els continguts és la clau de tot, els continguts audiovisuals és el que dóna la clau.
Les operadores del mòbil, de televisió i de tal estan pegant-se per continguts.
I nosaltres els tenim i els tenim allí tancats i esperem que no els perden, perquè desendollar aixina com se va fer es poden haver perdut moltes coses.
I un robot, un robot que mos va costar tres milions d'euros als valencians, el robot que fa la robotització d'eixe arxiu.
I això està allí i ja vorem per a posar-ho en marxa tot.
Per tant, és molt important eixa qüestió.

Sobre allò de la igualtat que el senyor Ponce me pregunta, vaig escriure un article sobre on està el punt J de les dones, que és un article provocador.
Però el punt J és l'estratègia de Pequin, com se treballa la imatge per a la igualtat de les dones, i això estava totalment fora.
Vam demanar, inclús, la dimissió per mala actuació del director general, senyor Jaraba, perquè no actuava en el cas de Vicente Sanz, i altra cosa hauria sigut.

La senyora Peris me pregunta també sobre els continguts.
N'hi ha experiències de la xarxa, la mateixa xarxa en Catalunya de la diputació de xarxa d'emissores locals que han treballat conjuntament.
Però cal anar molt més enllà.
Inclús en l'any 2008 vaig plantejar al consell d'administració que altres televisions, Antena 3, Televisió Espanyola i tal, estaven fent acords amb You Tube perquè, per exemple, vostés, els partits polítics, en el moment de les eleccions pogueren penjar qualsevol activitat, qualsevol programa electoral (inintel·ligible) .
.
.
.
I se va negar, es va negar que als espais nous d'internet se poguera actuar d'eixa forma.

Per tant, eixa és una forma… Estem produint tot el món, tot el món està produint coses.
Qualsevol diari voran vostés que té un espais per a dedicar a blogs, que comencen a ser els infomediadors, comencen a ser la qüestió que la gent produeix molt en coneixement.
I, en canvi, això, un sistema públic no pot despreciar-ho sinó al contrari.
És complex, és complex.
Però és per exemple també les webs dels ajuntaments del portal de transparència fent la referència que féiem.

És necessari que tot el sistema públic done eixe poder a la ciutadania, perquè a més jo com a ciutadà vull tindre una llibertat d'informació i vull conéixer no sols el que tenen els poderosos, els gabinets de comunicació de les empreses, dels partits, de les institucions, sinó també vull sentir la comunicació que diu la ciutadania d'a peu i sobretot aquells que.
.
.
ciutadania organitzada que treballa dia a dia pel bé comú.

I el senyor Bellver comenta una sèrie d'aspectes que jo no he dit.
Jo no he dit que per a defensar la catalana-valenciana-balear.
Òbviament de defensar el valencià en un món global fa falta ampliar les nostres capacitats empresarials i també de coneixement.
Parle de crear una aliança en el nostre entorn amb les televisions autonòmiques públiques també i, per suposat, en l'espai valencianocatalanobalear, doncs és un espai molt interessant per a poder inclús exportar els nostres productes i fer un treball que, per cert, vam demanar diverses vegades la qüestió de la reciprocitat, que fins i tot el senyor Matas en el seu moment havia signat, i ací el govern valencià no va voler saber per a res.
I, en canvi, sí que s'ha dedicat a tancar la ràdio, la possibilitat d'emissores autonòmiques al voltant, però en canvi no ha tancat la basura que estem veiem moltes vegades en eixos canals que existixen o en les ràdios.

Sobre els mitjans públics, els liquidadors han de fer el cost, per suposat.
Jo crec que el que han de saber és què és el que tenim, perquè és que no han deixat saber què és el que n'hi havia, amb què compten.
I per tant eixa és una part, no és la part del futur, jo crec que és la part de saber què és el que ha passat.
Però els liquidadors han de dir amb què comptem allí i en quina situació està.

El que sí que és de veres és que si vostés diuen la qüestió de la televisió és que vostés ho han deixat nugat i ben nugat, com va fer un altre dictador.
Han fet una empastrà que és molt complex eixir d'ahí per la qüestió jurídica.
I crec que és normal, i nosaltres recolzem les línies que (inintel·ligible) .
.
.
de la proposició de llei, perquè, clar, la conjuntura.
.
.
Si vosté sap la conjuntura, si ho han deixat perquè no se puga obrir!
; si perquè estiga en una escletxa, una fallida econòmica tot i una sèrie d'aspectes judicials.
.
.

Nosaltres defensem que la solució no pot ser sols del legislatiu; esta solució ha d'anar pel legislatiu, l'executiu i el judicial, que són els tres punts.

I acabe dient una qüestió únicament que és: senyories tenen una oportunitat bestial de construir un nou sistema de comunicació públic.
No el malbaraten, treballen en això, mos va la vida, mos va l'economia, mos va la cultura, mos va la identitat valenciana i mos va tot.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor, per les seues paraules.

El senyor Bellver Casaña:

Senyor president, per al·lusions.

El senyor president:

Jo crec que no.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

S'està comparant l'actuació d'este grup parlamentari amb actuacions dictatorials.
I jo vull expressar-me.

El senyor president:

Jo crec que el senyor Pastor no ha fet una al·lusió directa a ningun membre d'esta comissió.

El senyor Bellver Casaña:

Ha fet una al·lusió directa a la dignitat del meu grup parlamentari.

El senyor president:

Jo crec que estava parlant de l'acció de l'anterior govern i, per tant, no a un grup parlamentari concret.

El senyor Bellver Casaña:

Senyor president, jo estic fent ús del Reglament de Les Corts i estic demanant que entenc que hi ha hagut una al·lusió directa a la dignitat del meu grup parlamentari i d'acord a eixe reglament tinc dret a demanar.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Si vosté considera que s'ha fet un ús o una al·lusió al seu grup parlamentari, este president no té ningun inconvenient en deixar-li un minut.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a vore, mire, senyor Pastor, vosté està fent ací el que no deuria de fer, encara que jo imaginava que ho anava a fer.
Vosté té la possibilitat de vindre ací per a parlar de la llei, per a parlar de la llei.
I vosté el que està fent, el que ha fet exclusivament és criticar l'actuació del grup parlamentari, que està en el seu dret, per descomptat.
El que este portaveu del Grup Parlamentari Popular no tolera és que vosté estiga fent comparacions en l'actuació, respecte a l'actuació d'este grup parlamentari i del govern que sustentà en el seu dia respecte a actuacions dictatorials fent mencions clarament malvades dient que «se deja todo atado y bien atado».

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Sí, però per un minut.

El senyor Pastor Pérez:

Jo he fet referència a un govern anterior i a un grup parlamentari anterior.
Espere que el grup actual, el grup actual canvie la posició anterior i treballe conjuntament amb tota la ciutadania valenciana per a construir un nou sistema públic de radiotelevisió com ens mereixem la ciutadania valenciana.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor, per la seua presència i les seues paraules.

Le damos la bienvenida al señor Todolí y tiene la palabra por un tiempo de ocho minutos inicialmente.

Compareixença del senyor Adrián Todolí Signes

El senyor Todolí Signes:

Bon dia a tots i totes.

En primer lloc, agrair l'oportunitat de participar en aquesta comissió que té com a objectiu informar sobre la Proposició de llei de recuperació del servei públic de radiodifusió i televisió, com ja sabem.

Primer una xicoteta introducció, perquè supose que molts de vosaltres no em coneixeu.
Jo sóc Adrián Todolí, sóc doctor en Dret, en l'especialitat de Dret Laboral, també sóc economista.
He fet el meu doctorat a la Universitat València, contractat com a professor i investigador d'eixa mateixa universitat.
Però també he estat investigant a l'estranger.
He estat en la Universitat de Berkeley, que és la universitat pública més important del món, a la Universitat de Cambridge a Anglaterra, al Max Planck de Munich, entre altres llocs d'investigació.

La meua tesi doctoral és sobre salaris i productivitat, que la veritat és que no és exactament el que jo vinc a parlar ací.
El que passa és que també tinc altres línies d'investigació, com són la desocupació juvenil i també la successió laboral d'empreses, que és el que un poc sí que em porta a parlar ací.
He rebut diversos premis d'investigació a nivell nacional i també he col·laborat amb la comissió europea en temes de contractació juvenil.

La veritat és que he de dir que açò de presentar-se un mateix la veritat és que queda prou malament, però, bé, crec que és important que coneguéreu un poc el meu bagatge abans de començar la meua exposició, perquè si no diríeu, «bé, per què ve esta persona ací si ni tan sols el coneixem».

Una vegada ja fet açò sí que m'agradaria entrar en el tema per a parlar un poc de la proposició de llei i sobretot de la situació legal dels extreballadors de Radiotelevisió Valenciana en cas de reobertura, que supose que és un tema que preocupa a tot el món.

A este respecte crec que és interessant l'article 3 de la proposta de llei que hui estem tractant ací on es fa referència a la reversió dels béns necessaris per a la prestació de serveis públics de radiodifusió i televisió; és a dir, bàsicament el que està fent la proposta de llei és preparar els mitjans materials i tècnics necessaris per a la futura reobertura, que també ens parla la disposició addicional primera de la llei.
Esta proposició de llei clarament, o almenys eixa és la meua impressió, està preparant el terreny per a la futura llei de reobertura.

En particular, considere interessant comentar l'article 44 de l'Estatut, on regula la successió d'empreses i el dret dels treballadors a mantenir el seu lloc de treball quan hi ha una successió d'empreses.
És a dir, que si un tribunal entenguera, donat el cas, que entre l'antiga Canal 9 i una futura i nova radiotelevisió pública valenciana hi ha una successió d'empreses, la nova televisió pública hi hauria de readmetre tots els treballadors, a més a més que la nova televisió pública, la nova empresa, hauria d'assumir quasi tots els deutes laborals de l'anterior empresa.

I precisament això ho relaciona amb l'article 3, que venia comentant de la proposta de llei, on es parla de la reversió de béns, perquè un dels criteris que utilitzen els tribunals per a saber si hi ha una successió d'empreses entre l'antiga empresa i la nova és precisament si la nova empresa està utilitzant els mateixos locals, els mateixos mitjans patrimonials i tècnics que l'anterior.
Per tant, ací és un poc on està la clau.

Per tant, amb la reversió dels mitjans patrimonials i tècnics podríem caure en la qüestió de la successió d'empreses i és on cal anar un poc amb cura, podríem dir.
Perquè, clar, la conseqüència d'açò seria tornar a la situació de partida on s'estava en 2012, amb els treballadors, amb la totalitat de la plantilla probablement.

Una cosa també que vull incidir és que esta normativa que estic descrivint no sols té origen en l'Estatut dels treballadors sinó que ve d'una directiva europea.
Per tant, és una normativa que les Corts Valencianes no pot canviar, però és que tampoc el parlament espanyol podria canviar, perquè, com he dit, ve d'origen europeu.
Això jo crec que és una cosa important de conéixer.

De totes maneres, i ja entrant un poc més en l'assumpte, perquè ara l'únic que he fet és una visió ampla, general, del que és la legislació i res més.
.
.
Com tot el món que ha tractat un poc en el dret sap que les coses mai són tan clares, les coses no són mai tan simples.

I jo crec, la veritat, és que hi han certes raons que podrien portar a la solució contrària, és a dir, que no seria necessari que una nova radiotelevisió pública haguera d'assumir tota la plantilla anterior.
I açò és degut perquè la llei.
.
.
, és a dir, este article 44, i també conforme la directiva europea, sols obliga a mantenir en la nova empresa els treballadors que tinguen el seu contracte vigent en el moment de la successió.

És a dir, que si l'extinció dels contractes.
.
.
Perquè ens entengam, este últim ERO que es va fer, que es va fer en acord amb els sindicats majoritaris de l'empresa, se considera que és vàlid i que se va fer correctament, la nova empresa podria, sense cap problema, disposar dels treballadors que vullguera.
És a dir, podria elegir no sols el número, podria ser el que considerara la nova empresa i, per tant, el consell de direcció de la nova empresa, seria el número que considerara; però, a més, també, les persones que considerara, podrien ser els mateixos o podrien ser-ne uns altres.
N'hi hauria llibertat, si se considera, com dic, correcte l'ERO que se va fer en aquell moment.

Per tant, en un principi podríem dir que una primera conclusió és que, ara mateixa, tot depén del que diga l'Audiència Nacional.
És a dir, n'hi ha un recurs interposat per la CGT.
I, per tant, depenent de què passe en eixe moment, n'hi hauria més llibertat o no; la nova empresa se podria considerar que hi ha successió d'empresa o no.

Òbviament no vaig a clavar-me en el tema de l'Audiència Nacional, o siga en com està.
.
.
, primer per una qüestió de temps i segon perquè està en mans del Tribunal Constitucional i de l'Audiència Nacional que són juristes molt més preparats que jo per a considerar este tema i, a més, que són ells els qui tenen l'obligació de resoldre, no jo.
Per tant, no crec que siga idoni, per la meua part, clavar-me en eixe assumpte.

El que sí que voldria dir és que, a banda del recurs interposat per CGT, també hi ha una altra incertesa -o siga, són coses que jo comente perquè crec que és important que se tinguen en compte-.
I és que els tribunals defenen que, encara que les extincions se feren vàlidament, o siga, en cas que se considerara que.
.
.
, l'Audiència Nacional considerara que l'ERO se va fer vàlidament, els tribunals entenen que, si eixa extinció se va fer ocultant la intenció de reobertura, se podria considerar que l'extinció se va fer en frau de llei, fins i tot en un moment posterior, o siga, no importaria el fet que ja estiga resolt.
.
.
Si hi ha una reobertura se podria dir que hi han fets nous, i els tribunals utilitzen una doctrina, que es diu l'efecte Llàtzer i, per tant, tots eixos drets tornarien a nàixer, val?
I, per tant, és una cosa que també s'ha de tindre en compte.

El que passa, per suposat, és que este frau haurà de ser acreditat pels treballadors.
Però, al cap i a la fi, és una incertesa més que cal tindre en compte.

Ara bé, en la meua opinió -i ací ja entre en una qüestió de valoració personal-, que, per suposat, poden haver-hi altres opinions millor fonamentades en dret, però, en la meua opinió, jo crec que ací hi ha pocs riscos; que açò passe, que se considere fet amb frau de llei, jo crec que n'hi han pocs riscos.
I és que en l'acord firmat, este ERO que se va firmar entre l'antiga Radiotelevisió Valenciana i els sindicats, se va ficar una clàusula de preferència de reincorporació dels antics treballadors de Canal 9 en cas de reobertura.

Per tant, el mateix document, el mateix ERO ja ens diu que tant els sindicats com l'antiga radiotelevisió preveien la possibilitat de la reobertura de Canal 9.
Per tant, no podem parlar que hi ha una ocultació de la reobertura quan, precisament, ja en el mateix acord se parla de la possibilitat.
I, de fet, s'establixen drets per.
.
.
, en cas de reobertura, val?

Per tant, jo crec que, ja te dic, una vegada més continue diguent que és una opinió personal, però jo crec que hi hauria poques possibilitats que, hipotèticament, un jutge considerara que s'ha fet amb frau de llei i, per tant, anul·lara tot el procediment i considerara que els treballadors tenen dret a la reincorporació.

Bé, per a finalitzar ja, sols volia comentar un poc l'informe dels experts per a la nova radiotelevisió valenciana, que va ser lliurat a Les Corts fa sols dos dies.
I he de dir que me pareix un informe molt complet, exhaustiu i solvent; però la veritat és que he tirat a faltar que hi haguera algun jurista en la comissió d'experts.

Tots sabem que la raó que va portar al tancament de Canal 9 o la raó aparent que va portar a la fi de Canal 9 va ser una qüestió d'origen laboral.
I la majoria de problemes que existixen actualment per a la reobertura seguixen sent una qüestió de drets laborals.
Per tant, crec que comptar amb l'opinió d'algun expert en el tema jo crec que seria interessant.

A este respecte, sols vull ficar un exemple de què ha passat en este informe, en esta comissió d'experts en què no hi ha hagut ningun expert en dret laboral.
I és que l'informe parla que la selecció dels nous treballadors ha d'estar oberta a qualsevol professional amb mèrits, però ha de reconéixer els drets laborals, professionals i morals dels extreballadors de l'antiga televisió valenciana.

La veritat és que és una frase que queda molt bé.
O siga, tot el món podem estar d'acord amb açò; és molt difícil estar en contra d'una frase, no?
, que, efectivament, és políticament molt correcta.
Però la veritat és que, després, cal vore la realitat.
I la realitat i, sobretot, en la futura llei caldrà concretar molt més esta qüestió.

I jo crec que, per a concretar molt més esta qüestió, crec que seria interessant comptar amb algun expert en el tema.

En definitiva, i ja per acabar, jo el que crec és que el model de Radiotelevisió Valenciana no deuria dependre d'una decisió d'un tribunal laboral, sinó, efectivament, de Les Corts i del Consell, que han sigut elegits democràticament.
I per tant, com a representants de tots els valencians i valencianes, deuríeu ser vosaltres els qui prenguéreu la decisió.

Per tant, el que crec que importa és això, que esta vegada, en la futura llei de reobertura, les coses se facen bé i que Les Corts tinguen en compte el marc legal del dret del treball perquè no torne a passar el que tots sabem que va passar.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Todolí.

Pel Grup de Podemos, la senyora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies.

Molt bon dia, senyor Todolí.
Moltes gràcies per comparéixer.

Y quería hacer una valoración… Bueno, como sabe bien, su comparecencia, pues, aporta criterio, aporta conocimiento a la labor parlamentaria.
Ese es el motivo de que usted comparezca en esta proposición de ley que, como usted bien dice, tiene el sentido de recuperar el servicio público de radiodifusión y televisión de ámbito autonómico, y que ha sido presentada a iniciativa de Podemos, Compromís y del Partido Socialista.

Mis preguntas van en relación a su condición de jurista.

En primer lugar, usted bien sabe que aquí estamos hablando de un derecho fundamental, estamos hablando del derecho a la libertad de expresión.
Y, en su condición de jurista, me gustaría preguntarle si a usted se le ocurre alguna forma alternativa de proteger este derecho que no sea a través de un medio público de difusión, ¿no?
, para asegurar, precisamente, esa libertad de expresión a los valencianos y valencianas.

En segundo lugar, bueno, me gustaría apuntarle que en el informe de expertos, claro, no se contó con la opinión de juristas.
Porque, claro, cierto es, como usted bien plantea, que el tema legal es un tema absolutamente fundamental en esta complicada gestión de lo que…, la mala gestión a su vez del Partido Popular ha provocado ¿no?
, y que, efectivamente, como también nos han apuntado con anterioridad, necesita resolverse en un triple plano: en un plano legislativo, en un plano ejecutivo, pero, también, en un plano judicial.

Y, claro, como usted bien ha planteado, la plantilla de Radiotelevisión Valenciana en estos momentos está en un limbo jurídico, ¿no?
, en esto complicado que sabemos los juristas, que a veces pasa, que está en tierra de nadie, ¿no?
, ni en un lugar ni en el otro, pero, sobre todo, lo que tenemos claro es que está perjudicada.

Y, entonces, claro, usted también ha planteado que hay un sindicato que ha recurrido, ¿no?
CGT es el sindicato, en concreto, que no firmó, que no suscribió el ERE.
Y, claro, ahora nos encontramos con una ley que lo que pretende es levantar ese doble cerrojazo que en un momento se dio.
Y, de esa forma, que el Partido Socialista pueda retirar el recurso de inconstitucionalidad y que la audiencia pueda resolver al respecto.

Claro, el problema que nos planteamos es qué ocurre con los trabajadores, si esa decisión de la audiencia se plantea.
Y sí que me gustaría que usted sea valiente, ya que no le ha dado tiempo en esa intervención, y que nos plantee algo al respecto, ¿no?

Y también quería preguntarle, porque lo ha introducido usted a lo largo de su intervención, respecto de la futura contratación, ¿no?
, en el caso de reapertura, de los nuevos empleados.
Sabe que aquí también hay una complejidad en el orden laboral, porque tenemos a personas contratadas que lo fueron por oposición, que ganaron una oposición -es cierto que no estamos hablando de funcionarios, pero ganaron una oposición-, y tenemos, por otro lado, a ingente cantidad de contratados que inflaron esa plantilla, que condujo al caos existente, entre otras muchas razones.

La pregunta es, ¿qué criterios legales introduciría usted o se le ocurre a usted que pudieran servir para elegir a los nuevos empleados?

Nada más.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Meco.

Señor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Buenos días, señor Todolí.
Muchas gracias por venir aquí.

Voy a intentar ser más breve que antes, porque no me pase como antes que me he quedado sin respuesta al 95% de las preguntas que había hecho.
Voy a intentar ser más concreto.

Vamos a ver, vamos a intentar ser positivos, como usted dice.
Vamos a pensar que la Audiencia Nacional dirá que el ERE es positivo, o sea, que está bien hecho; que se puede abrir un nuevo ente.

Esos dos años de carencia o de derechos que tienen los antiguos empleados para poder ser readmitidos en el nuevo ente… Aquí se está hablando, como ha dicho la señora Meco, se está hablando en notas de prensa…, en este mundillo, de que puede haber una prioridad sobre los que tuvieron un acceso a través de una oposición a los que no tuvieron.
Pero yo creo…, o usted me podrá decir si realmente el ERE, esos derechos, diferencia entre los que tuvieron un acceso diferente a otros a Canal 9 para que luego tengan una preferencia o no entre ellos, entre los extrabajadores -estoy hablando, ya no de los nuevos- para acceder al nuevo ente.
Y, si al final se hiciera así, los que entraban sin la oposición podrían tener los derechos o tener la posibilidad de denunciar una contratación que vulnerara sus derechos, ¿no?

También quería hacerle una pregunta.
Una nueva reapertura, podría hacer que el Fogasa reclamara al nuevo ente lo que abonó a los trabajadores ante la insolvencia del anterior, que, por supuesto, iría a cargo de las arcas públicas y, por supuesto, sí que nos interesa.

Y un tema, aparte de la reapertura, que sí que tiene que ver con la proposición de ley.
Me gustaría saber su opinión sobre el tema de limitar el tiempo de trabajo a la comisión parlamentaria para dictar la nueva ley reguladora -que en la propuesta habla de un año, pero ya sabemos…, o lo podrá confirmar la señora Meco, que iban a enmendarla para que fueran seis meses-, y, sobre todo, que a partir de ese momento tenga el Consell esa competencia para presentar un nuevo proyecto de ley con esa finalidad.
¿Qué opinión le merece?
O sea, ¿no cree usted que es una actitud totalmente alejada de un propósito real de despolitizar los medios de comunicación públicos?

Y nada más.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Subiela.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Todolí, moltes gràcies per la seua participació en esta comissió.

La proposició de llei que estem debatent ací és el primer pas per a la recuperació de la ràdio i televisió públiques, com vosté mateixa ha indicat.

I, si fem un repàs als últims anys de Radiotelevisió Valenciana, vorem com estan estretament relacionats amb el camp que vosté domina, que és, precisament, el dret laboral i les relacions laborals.

El govern del Partit Popular va demostrar la seua incompetència amb una injustícia amb els treballadors.
I, per això, va aprovar un ERO, un expedient de regulació d'ocupació, que va acabar sent un viacrucis de patiment no només per als treballadors, sinó per a tota la societat valenciana.

I vull fer una cronologia.
El 16 de juliol de 2012, anuncia un ERO que afectarà entre mil tres-cents i mil set-cents treballadors.
El 18 d'agost de 2012, tanca l'empresa, unilateralment, les negociacions amb els sindicats.
El 9 de febrer de 2013, comencen els acomiadaments per correu electrònic.
El 21 d'octubre, comença el juí de l'ERO.
I el 5 de novembre s'anuncia la sentència que declara nul l'ERO.

¿I com reacciona el govern valencià davant el que li diuen els tribunals, el que li diu la justícia, que li diu que han fet les coses malament i de manera il·legal?
Culpa els treballadors, culpa els partits polítics de l'oposició i fa pagar la seua incompetència a tota la societat valenciana, amb el tancament definitiu de Radiotelevisió Valenciana.

Per tant, veiem que el dret laboral va estar en el centre de l'actualitat dels mesos previs al tancament.
I, per tant, com és la seua especialitat, ens agradaria saber la seua opinió sobre eixe camí tortuós i que explica que hui hagem de fer una proposició de llei de recuperació d'un servei públic fonamental.

Per què se'l van carregar?
El van liquidar a colp de lleis amb lectura única.
Però, abans, se l'havien estat carregant poc a poc, en molts àmbits, també en el laboral, fent patir uns mentres mantenien els privilegis d'uns altres.

Rosa Vidal va denunciar que, només arribar, va retallar un 50% de l'equip directiu, un equip directiu que no havia entrat en el primer ERO; i clar, i que, fins i tot, es va trobar amb persones cobrant grans sous amb jornades de 35 hores setmanals que no complien.

Això, per a evitar, de cara al futur, que mai més passe açò, que mai més un govern, com el del Partit Popular, torne a fer passar a tantes famílies per eixe procés, ens interessen totes les aportacions per a millorar la llei, que diem que és el primer pas.

Per això, també ens agradaria que vosté ens diguera quines aportacions o quines millores o quines esmenes creu que hauríem de presentar en este tràmit que ara començarà, després de les seues intervencions.
El primer pas per a aclarir el panorama tan endimoniat que ens hem trobat, amb recursos al constitucional, amb demandes a l'Audiència Nacional paralitzades, etcètera, etcètera.

I este primer pas és important per a enriquir-lo amb la participació de la ciutadania, amb la seua participació.
I, per tant, des de Compromís, li done les gràcies per vindre.
I, evidentment, les preguntes que han fet la resta de companys que han intervingut abans que jo ens interessen també; i no vaig a repetir-les, però la veritat és que em semblen molt interessants, tant les que ha fet el company de Ciutadans com la companya de Podemos.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Senyor Todolí, benvingut a esta comissió.
La veritat és que és un plaer també poder escoltar-lo i poder escoltar les veus de les persones especialitzades en l'àmbit laboral en esta tasca impressionant que tenim encomanada les Corts Valencianes de dur endavant el Compromís de recuperar el servei públic de radiodifusió i televisió de titularitat pública.

I efectivament, com vosté dia, l'associació de l'empresa és un dels temes que voleteja o que està en l'aire i que és com una espasa de Dàmocles permanent sobre la tasca que hem d'emprendre.

Vosté parlava en la seua intervenció que la raó del tancament, la raó esgrimida fon per motius laborals.
Però, com li dia, és la raó esgrimida, però no és la raó del tancament de Radiotelevisió Valenciana.
Esta no es tancà per motius laborals.
Es tancà perquè el govern anterior va decidir que la radiotelevisió valenciana era un joguet, al qual endeutaren fins a límits insostenibles, que sobredimensionaren la plantilla de la televisió valenciana fins a un nombre de 1.
800 treballadors, i que tot açò, a més, ho feren per a convertir Radiotelevisió Valenciana en un instrument polític al servei del partit que sostenia i del qual formava part el govern de la Generalitat valenciana.
Amb dos conseqüències: que eixa radiotelevisió valenciana no era la que volien els ciutadans.
Tornem a recordar ací la caiguda de les audiències d'eixe model, sobreendeutat, sobredimensionat i utilitzat com a instrument polític, la ciutadania no el volia i de fet tenia una baixa audiència.

I quan la situació econòmica de la nostra comunitat és catastròfica, el joguet ja no servix, i per tant la raó del tancament són els motius laborals.
En realitat, són els treballadors i treballadores de Radiotelevisió Valenciana els qui han patit tota esta situació.
I, com dien abans, el primer ERO que és anul·lat té com a conseqüència la decisió caòtica, sense fonament, del president de La Generalitat de tancar la televisió.
I hui, com vosté dia, a continuació es va aprovar l'ERO d'extinció que hui està en l'Audiència Nacional.

Nosaltres creguem.
.
.
, però sí que m'agradaria comptar en la seua opinió, cal esperar a la resolució de l'ERO de l'Audiència Nacional.
La Generalitat, per descomptat, i tots nosaltres acceptarem quina siga la seua decisió, però sí que m'agradaria conéixer la seua opinió professional a la vista, com vosté deia, ficant tots els límits, perquè en l'àmbit del dret, un sap com entra en un jutjat, però no amb quina sentència ix.
I sí m'agradaria conéixer la seua opinió professional sobre les possibilitats d'eixa denúncia de l'ERO.

I també jo crec, i repetiré, un tema que han compartit la resta d'intervinents, que té a vore en una cosa que està damunt de la taula i que haurem de ser capaços de resoldre.
Entre altres coses, perquè als extreballadors de Radiotelevisió Valenciana els varen maltractar.
Per tant, ja no sols és un tema laboral, que sí, és a més la forma en què estos i estes treballadores varen eixir de la manera que varen a eixir de Radiotelevisió Valenciana.
A mi sí m'agradaria també conéixer la seua opinió en la ficada en marxa de la nova Radiotelevisió Valenciana, com poder encaixar eixa nova televisió valenciana i a la volta pal·liar tot el mal que s'ha fet a un col·lectiu tan important com els extreballadors de Radiotelevisió Valenciana.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Peris.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Todolí, per vindre ací i tindre l'oportunitat, crec que va a ser l'única compareixença que anem a tindre en un perfil en este cas d'un especialista en dret laboral.

En el seu dia l'anterior govern va aprovar un document de bases per al consens, per a una nova llei sobre radiotelevisió valenciana que no va tindre ningun èxit en els grups de l'oposició.
Va aprovar una nova llei, va aprovar un contracte programa, va assumir la totalitat del deute de l'anterior ens.
Va aprovar un ERO, en este cas un ERO que es trobà des del primer moment amb l'oposició de tots els grups en aquells moments de l'oposició i de tots els sindicats.
I en aquells moments els grups que s'oposaven a l'actuació del govern parlaven sempre de la reobertura de Canal 9 i de la readmissió de tots els treballadors de la ràdio i televisió valenciana.
Això ho feien i ho dien quan estaven en l'oposició.

Ara que tenen l'oportunitat de govern -i vaig a anar a la pregunta que volguera fer-li en la seua condició d'especialista- ara estan canviant el discurs.
Ara ja no parlen de readmetre els treballadors i ja no parlen de reobrir la Radiotelevisió Valenciana.
Parlen d'un nou ens i parlen d'altres treballadors, que ja vorem.

Els sindicats s'estan reunint amb tots els grups parlamentaris, també amb el Grup Parlamentari Popular, i tenen por que eixa carència de la qual estava parlant el portaveu de Ciutadans passe i no tinga esta clàusula de l'ERO ninguna virtualitat.
Que podria ocórrer.
Això vorem com evoluciona en el pas del temps.
Però si les decisions no es prenen prompte eixa clàusula que establix l'ERO quedaria sense vigor.

Però, partint de la base que hui els grups parlamentaris que varen criticar en el seu dia les actuacions de l'anterior govern, doncs estan en el govern i ho tenen tot al seu abast per a poder prendre les decisions que entenguen, ¿vosté pensa que el govern actual podria reobrir l'antiga Radiotelevisió Valenciana, que és al que es varen comprometre, readmetent a tots els treballadors, que és al que es varen comprometre, i és el que estigueren diguent-los a tots els treballadors al llarg d'estos anys i al llarg, també, de la campanya electoral?
Si el Partit Socialista, ja que és ell qui va a prendre les decisions de govern, retirara el recurs que té presentat contra eixa llei, i si el sindicat CGT retirara el recurs interposat davant de l'Audiència Nacional, ja que si el que està anant és contra l'ERO però el que anem a fer des del govern és assumir de nou tota la plantilla, creu que això tindria els problemes dels quals vosté ha estat parlant en la seua intervenció?

Perquè és de veres que inclús, i disculpen, inclús en la seua intervenció jo no tenia molt clar quan estava parlant del que va a ocórrer si n'hi ha una tornada al que era l'ens anterior, i el que ocorre si n'hi ha un nou ens.
Jo estic parlant-li i estic plantejant-li i estic demanant-li que em diga si els grups que hui tenen el govern feren el que digueren que havien de fer, n'hi hauria eixos problemes que vosté està diguent.
Fonamentalment esta és la qüestió que li volia comentar.
Perquè jo torne a recordar que el compromís dels grups de l'oposició en aquells moments que hui tenen el govern era reobrir l'antic ens i readmetre els treballadors.
Hui la cosa ja ha canviat, però la pregunta que jo li estic fent és: en el cas que jo li estic plantejant, tindríem eixos problemes que vosté estava comentant?

I ja per últim i aprofitant la seua condició d'especialista en dret, pensa vosté, com diu esta llei, que els liquidadors són competents a l'hora de fer un informe sobre el que costaria ficar en marxa un nou ens de radiotelevisió valenciana?
Perquè això ho diu esta llei també.
És clar que des del Grup Parlamentari Popular pensem que no té res a vore, no està dins de les funcions dels liquidadors portar endavant eixe informe.
També m'agradaria conéixer la seua opinió.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Bellver.

Señor Todolí.

El senyor Todolí Signes:

Bé, en primer lloc, la veritat és que la majoria de preguntes que m'heu fet tenen una resposta política, més que jurídica.
Això és el primer que vull dir que tingueu clar.
És una resposta política que han de prendre la decisió els polítics, no els juristes.
O siga, els juristes podem dir quin és el marc en el qual estem manejant-mos, i la decisió política pot entrar dins d'eixe marc.
Però la majoria de preguntes jo crec que tenen resposta política.
Per tant, jo vaig a respondre les que crec que puc respondre, i les altres vos comunicaré que efectivament crec que és una decisió al final política i que heu de prendre vosaltres.

Bé, sobre un poc anant darrere cap avant.
Jo crec que efectivament, com ha dit la senyora Peris, els treballadors jo crec que han patit molt, efectivament.
O siga, jo crec que és una de les coses que cal tindre en compte.
És a dir, la situació en què estan, si en la situació econòmica ja és greu estar sense treball, estar en els llimbs jo crec que encara més.

Passant ja un poc a les qüestions de l'ERO sobre com es va fer, jo ahí no vaig a clavar-me, simplement vaig a dir que el primer ERO que es va fer va ser declarat pel Tribunal de Justícia de la Comunitat Valenciana com a nul.
Esta és la conseqüència jurídica més greu que es pot fer a un procediment.
És a dir, n'hi han diverses possibilitats: es pot declarar nul, improcedent o procedent.
Nul és la sanció màxima, com si diguérem.
Per tant, jo no vaig a respondre esta pregunta.
Jo crec que el Tribunal de Justícia ja la va respondre en el seu moment.

Després, sobre el tema del Fogasa, que també enllaça un poc en què passaria en cas que s'obrira completament l'empresa, com a l'antiga, jo crec que efectivament si hi ha algun deute que ha pagat el Fogasa, el Fogasa intentarà recuperar-lo, per descomptat.
És el seu treball, jo crec.
El que passa és que també dic que si es fa com diu el portaveu del PP, per descomptat el Fogasa tindria totes les garanties de guanyar, entre cometes.
És a dir, si efectivament es reobri l'anterior, aleshores està clar que estem amb una successió d'empreses.
De fet, no és ni una successió d'empreses, simplement és la reobertura de la mateixa exactament i, per tant, el Fogasa podria anar a per qualsevol indemnització o qualsevol salari que haja pagat.

Què passa si s'obri una nova?
Bé, doncs jo el que crec és que -per descomptat, és una qüestió debatible en dret- però si es considera que l'ERO es va fer vàlid i es considera que no hi ha hagut una ocultació de reobertura, no es podria aplicar esta teoria que vos he comentat de la teoria de l'efecte Llàtzer i, per tant, el Fogasa.
.
.
Naturalment, el Fogasa ho intentaria, aniria a intentar recuperar eixos diners que va pagar.
Però jo crec que no tindria, en opinió personal, moltes possibilitats de guanyar precisament per esta raó, perquè si no n'hi ha successió d'empresa, és a dir, si totes les extincions es van fer vàlidament i no n'hi ha ocultació de la reobertura, quan es reobri no hi ha successió d'empreses.
I, si no n'hi ha successió d'empreses, el Fogasa no podria reclamar.

De totes les maneres, també dic que açò és una opinió personal, que n'hi han opinions contràries.
Jo he debatut amb companys que opinen que podria ser l'altra opció.
Però bé, és una altra qüestió que cal tindre en compte.
És una altra mina en el camí que cal anar amb compte, perquè són molts diners que podria reclamar-se a les arques públiques.
És a dir, com he dit, la successió d'empreses no implica sols la readmissió de tots els treballadors, sinó que també implica l'assumpció de tots els deutes de l'anterior, tots els deutes d'origen laboral inclòs el tema del Fogasa.

Bé, altres qüestions.
Sobre esperar o no, ara no ho recorde, però ho tinc apuntat que algú m'ha preguntat, si val la pena.
Esta és una de les qüestions més clares que és una decisió política.
És a dir, com a jurista si crec que cal esperar que.
.
.
Ah, sí, ha segut la senyora Peris, ara me'n recorde.
M'ha preguntat sobre si val la pena esperar a la resolució de l'Audiència Nacional o no.
Açò és més un advocat el que li diria al client és: «Bé, has de valorar els riscos.
» N'hi ha una xicoteta -o gran, no sé- possibilitat que l'Audiència Nacional falle, i per tant cal vore què interessa.
I per descomptat, és això, és al final el Consell el que ha de valorar, en una decisió política, els riscos, si vol assumir els riscos que en mitat d'un procediment d'una nova se li declare que tots els anteriors treballadors l'ERO és va fer invàlidament, i per tant la nova hi hauria moltes possibilitats que es considere successió d'empresa, o no vol esperar.

De totes les maneres, també dic una cosa: si es declarara nul l'ERO, la conseqüència jurídica més greu, per tant, haurien de revertir tots els treballadors en l'antiga televisió valenciana i també caldria fer alguna cosa amb eixos treballadors igualment.
Clar, si això passa en un procediment que ja s'ha començat, en una nova, doncs aleshores eixos treballadors directament es considerarien probablement de la nova.
Si no, es considerarien que seguixen en els llimbs, en una empresa que està en procés de liquidació, o ja liquidada, fa igual, però els treballadors han de reassumir-se.
I ahí les conseqüències jurídiques jo crec que seria estendre'm massa, posar-me a explicar què passa quan n'hi ha una empresa que s'ha extingit i un ERO es declara nul.
Perquè hi ha una doctrina, però ja veig que em passe de temps, per tant.
.
.

El senyor president:

Jo no l'he avisat encara.

El senyor Todolí Signes:

No, no, però (rient), és una qüestió que la llei de procediment laboral maneja, que diu que és possible que es consideren extingits els contractes encara que, en principi, la conseqüència jurídica quan un acomiadament és nul és la reincorporació automàtica; però si la societat ha sigut liquidada, en eixe cas es pot considerar que el treballador no es reincorpora sinó que se li paga la indemnització màxima, i ahí s'acaba la qüestió, ¿val?
(Veus) ¿Quina de totes?
Diga-m'ho.
(El senyor Bellver parla amb el micròfon desconnectat)

Jo el que crec, però, per exemple sí que tindríem el problema del Fogasa, és a dir, si el Fogasa ha pagat alguna qüestió òbviament haurien de tornar-se tots eixos diners al fons de garantia salarial i qualsevol altre deute.
És a dir, el problema de successió d'empresa seria el mateix -jo crec-, amb la diferència que no és una nova sinó que ni tan sols podem dir que és una successió, hem de dir que és la mateixa, i com és la mateixa no n'hi ha successió, però els problemes que en principi s'intenten evitar es mantindrien perquè, efectivament, tots els deutes… (El senyor Bellver continua parlant amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Jo sé que és molt interessant les paraules del senyor Todolí però si algú té alguna pregunta més i tal, ara, en el descans que anem a fer li pot comentar qualsevol cosa.

Agrair-li molt al senyor Todolí la seua presència, les seues paraules.

El senyor Todolí Signes:

A vostés.

El senyor president:

¿Vosté vol fer…?

Dígame.

El senyor Subiela Chico:

Sí, vamos a ver.

Llevamos dos comparecencias y lo que creo que tenemos claro es que la segunda intervención de los comparecientes es totalmente insuficiente.

No sé si a nivel de reglamento se puede cambiar pero yo creo que podríamos quitarnos un minuto cada uno de los partidos para poder dárselo entero a la segunda intervención del compareciente, que tuviéramos tres minutos y tuvieran nueve o diez minutos en la segunda intervención del compareciente.
Creo que son mucho más interesantes que nuestras intervenciones.

Desconozco si reglamentariamente esto se puede pero es una propuesta que le hago al presidente.
(Veus)

El senyor president:

Yo, si ustedes lo consideran, no tengo.
.
.
, pero les recordaré que solo tienen tres minutos.

El senyor Subiela Chico:

A ver, yo es una propuesta que lanzo…

El senyor Ferri Fayos:

A mi em sembla bé.

El senyor president:

No hay ningún inconveniente.

El senyor Bellver Casaña:

A mi no em pareix bé.
Jo crec que hem rebaixat de huit a quatre minuts i el president està sent benèvol en l'aplicació dels temps.

El senyor president:

Pues, veo que no hay un acuerdo y, por consiguiente, me quedo en el marco del primer acuerdo alcanzado.

Y no es posible, son once comparecientes y seguro que todos tan interesantes como el señor Todolí, al que le agradecemos su presencia y le invitamos a… (S'interromp la gravació)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

(Inoïble) … comissió.

Li donem la benvinguda al senyor Xambó i té paraula per huit minuts.
Gràcies.

Compareixença del senyor Rafael Vicent Xambó Olmos

El senyor Xambó Olmos:

Bon dia i moltes gràcies a tots vostés per haver acceptat esta compareixença.

Primer, em presentaré una miqueta perquè sàpiguen des d'on parle.
Jo sóc professor universitari.
Sóc professor de sociologia en la Universitat de València.
Fa més de vint anys que vaig fer la meua tesi doctoral sobre el sistema comunicatiu valencià.
La primera tesi que abordava l'anàlisi complet de quina era la situació comunicativa al nostre territori, analitzant què havia passat pràcticament des de la llei de premsa i impremta de l'any 1966, sota al franquisme, i totes les transformacions que s'havien produït, la transició, etcètera, etcètera, i tot el període de govern del Partit Socialista en La Generalitat, amb el qual es va posar en marxa Radiotelevisió Valenciana, etcètera, etcètera.
Una tesi doctoral que va rebre el premi extraordinari a la millor tesi doctoral llegida en la Universitat de València i que està disponible per internet si vostés volen consultar-la.

Després d'això, he fet molt de treball de recerca.
Vaig estar en un període de formació fa molts anys, quan encara que no era doctor, en el centre de documentació i estudis de la Rai, a Roma, perquè el fenomen italià de transformació televisiva era molt important en aquell moment per entendre el que anava a passar en el nostre cas amb l'entrada de les privades.

I, després, he estat diverses vegades en la Universitat de Glasgow, en Gran Bretanya, en el Glasgow University Media Group, que és un dels grups més rellevants en l'anàlisi del comportament dels mitjans de comunicació a nivell global; diguem-ne, un dels pocs que, de vegades, ha posat en apuros la BBC, que passa per ser la televisió més rigorosa quant a informació i que, així i tot, els acadèmics britànics tenen l'habilitat de trobar amb molta finesa els elements de debat pel que fa a possibles manipulacions.

Dit això perquè se situen una miqueta, també en l'últim període vaig ser membre del Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana en l'última legislatura.
.
.
des del 2011 i, també, en l'últim moment de Radiotelevisió Valenciana: primer, amb la directora general, Rosa Vidal i, després, ja, en el procés final de tancament.

Dit això, jo crec que és molt important destacar.
.
.
, i tot el món coincidix en la importància de la radiotelevisió valenciana per a la llengua, la cultura, etcètera, etcètera, i jo ho considere indiscutible, però jo voldria destacar un altre aspecte que, de vegades, es deixa un poquet de banda, i és especialment la importància que té per a la salut democràtica de la nostra societat.
Un mitjà de comunicació públic, autònom del poder polític és imprescindible, és imprescindible perquè la ciutadania estiga ben informada, dispose de tots els elements d'anàlisi quant als principals problemes que ens ocupen i puga prendre les decisions corresponents d'una manera informada.

Tots sabem a nivell pràctic, personal, que quan no disposem d'informació sobre com actuar en una qüestió, en un problema que tingam, la primera cosa que necessitem és estar informats.
Això, a nivell col·lectiu, és encara molt més evident.
I totes les fonts de manipulació, de dominació política, d'engany de la societat, etcètera, etcètera estan molt condicionades per la possibilitat o no d'enganyar la ciutadania a través dels mitjans de comunicació.

Els mitjans de comunicació privats també tenen la responsabilitat de complir eixa comesa i d'atendre els drets de la ciutadania.
Però sabem que els mitjans de comunicació privats tenen uns propietaris, tenen uns interessos, estan vinculats també als grans anunciants, etcètera, etcètera, i en determinats moments poden no tenir especial interés en informar de determinades coses.

La garantia que la societat estiga, diguem-ne, al cas dels aspectes més importants que ens ocupen a tots i que ens preocupen a tots és la d'uns mitjans de comunicació públics autònoms.

Dit això, en el context actual de societat de la informació i del coneixement, les indústries culturals, i especialment tot el complex de les plataformes audiovisuals, juguen un paper central en l'impuls de la nova economia, d'allò que es diu l'economia creativa, que comporta molts més elements afegits de valor simbòlic, és a dir, el que més intercanviem realment, més que mercaderies, són valors simbòlics, a través de missatges, discursos, etcètera, etcètera.
Cal tenir en compte que Gran Bretanya, que en això és capdavantera, el seu producte interior brut.
.
.
, un 8,5% del producte interior brut el generen les indústries culturals, que donen treball a més de dos milions i mig de persones.
En el cas dels Estats Units és un 4,2%.
Tot açò, a més, vostés ho poden consultar.
Ahir presentàrem el document «Bases per a la renovació de l'espai comunicatiu valencià i la restitució del servei públic de radiotelevisió», alguns de vostés estaven en l'acte quan férem.
.
.
-ahir no, despús-ahir- quan férem la presentació del document.
El document ja està accessible i disponible.
Ahí n'hi ha moltes dades sobre totes aquestes qüestions.

Dit açò, els diré telegràficament resums i propostes que fem en el document de manera genèrica i, després, els plantejaré alguns xicotets problemes que jo veig en la llei que en estos moments se planteja.

D'una banda, considerem que és urgent l'adopció de mesures legislatives i de polítiques audiovisuals que asseguren la reactivació immediata del sector de la comunicació; que les Corts Valencianes i el govern han de col·laborar amb els tribunals perquè es depuren totes les responsabilitats polítiques i penals d'aquells que han contribuït a l'enfonsament del sector comunicatiu valencià; que és imprescindible conéixer amb detall quina és la situació del sector comunicatiu valencià i, molt especialment, la situació econòmica, financera, de les infraestructures tecnològiques i la situació jurídica de RTVV, SAU i, especialment, pel que fa a la situació dels extreballadors de la cadena; que s'ha de fer una decidida aposta per les indústries culturals i creatives; que la restitució del servei públic de radiotelevisió d'àmbit autonòmic és essencial per a garantir la revitalització del sector audiovisual, en tant que motor no només de les indústries culturals i creatives amb les quals té una profunda relació estructural, sinó per a enfortir el conjunt de l'economia valenciana; que la destinació de recursos econòmics per les administracions públiques a les indústries culturals i creatives no es poden entendre com una despesa, sinó com una inversió estratègica; que la nova radiotelevisió ha de servir fidelment a la promoció de la llengua i de la cultura, amb una programació completament en valencià, amb l'objectiu de projectar una imatge plural, moderna i respectuosa, i que tot açò, si ho portem endavant bé, tindrà uns efectes molt positius per a enfortir les institucions públiques i privades, per a estimular la presència de la societat civil mitjançant la participació ciutadana i per a aprofundir en l'enfortiment de la democràcia, de les estructures polítiques, econòmiques i socials de la nostra autonomia.

Pel que fa al document, jo veig alguns problemes pel que fa a allò que se'ls encarrega als liquidadors.
I com estic ja acabant el meu temps, (algú diu: «No el mire, tranquil»; rialles) ¿Me deixa.
.
.
me deixa.
.
.
?

El senyor president:

Ja l'avise jo, ja l'avise.

El senyor Xambó Olmos:

Vull dir, jo veig el problema següent, i els ho dic molt telegràficament.
(Veus) Pel que fa fins al 7 de juliol de 2015, en estos moments, com vostés saben, les Corts Valencianes no han rebut cap informe dels liquidadors de l'anterior govern.
No hi ha informe dels liquidadors.

D'altra banda, el meu problema, la meua preocupació, quan ací en la llei es diu, els liquidadors en dos mesos hauran de presentar un tal i qual.
.
.
La meua pregunta és molt senzilla.
Només hi ha tres liquidadors.
No hi ha cap personal de plantilla en Radiotelevisió Valenciana.
¿M'estan diguent vostés en esta llei que, si no fan algunes provisions de mesures provisionals, transitòries, etcètera, els liquidadors han de mecanografiar l'informe, obrir l'ordinador, enviar els correus electrònics, etcètera, etcètera?
¿Hem posat liquidadors o hem posat conserges, administratius, mecanògrafs, etcètera, etcètera?
Vull dir, no és competència dels liquidadors fer totes eixes feines i, per tant, jo crec que seria interessant establir unes mesures provisionals en la llei perquè els liquidadors disposen de l'ajut necessari per a poder complir amb eixe informe que se'ls demana que presenten cada dos mesos.
I els posaré un exemple.

En estos moments, com saben, hi ha l'obligació de pagar als treballadors una part de la paga extraordinària que no se'ls va pagar en el seu moment.
Els liquidadors, en estos moments, ¿com fan les nòmines si no hi ha personal, el personal que feia les nòmines no existeix?
¿Com fan les nòmines?
¿Com paguen?
, etcètera, etcètera.
És a dir, hi ha problemes elementals d'intendència que són realment preocupants en este moment.
Per això crec que Les Corts haurien d'estudiar-ho amb una miqueta de detall per vore de quina manera s'arbitren mecanismes provisionals per a poder resoldre eixa qüestió.

I, encara més, la qüestió sobre la custòdia del patrimoni.
Una cosa és l'arxiu audiovisual, que ha quedat salvat perquè el personal de l'arxiu.
.
.
, en fi, ja ho coneixen vostés, i qüestió diferent és tot el patrimoni que hi ha allí.
En estos moments, eixe patrimoni simplement només està custodiat perquè hi ha una empresa de seguretat que impedix que qualsevol puga entrar allí a tocar els equipaments, etcètera, etcètera.
Però això és una custòdia, diguem-ne, molt feble pel que fa als costos enormes dels equipaments que hi ha allí disponibles i que en algun cas també poden necessitar alguna revisió o algun manteniment, etcètera, etcètera perquè no se convertisquen en obsolets i pergam un grapat de diners en tot este despropòsit del tancament.

I, finalment, assenyalar-los que jo, tot i que no sóc jurista, no he aconseguit entendre com un parlament autonòmic pot decidir amb una llei, per majoria absoluta, canviar una legislació que pertany al parlament espanyol, que està en la Constitució espanyola, que és una llei orgànica, que no es pot modificar per un parlament autonòmic perquè implica.
.
.
, té conseqüències sobre l'Estatut d'autonomia.
És una cosa que no he aconseguit entendre i que, òbviament, és el fonament del recurs d'inconstitucionalitat que està presentat.
Jo crec que quan més prompte es resolga eixe despropòsit, millor per a tots.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Xambó.

Té la paraula el representant de Podemos, el senyor Pallarès.

El senyor Pallarès Piquer:

Bon dia, senyor Xambó.

En primer lloc, donar-li el nostre agraïment per la seua compareixença en aquesta comissió.

Volia plantejar-li diferents qüestions.
En primer lloc, crec que seria molt difícil, pràcticament impossible, que cap polític britànic s'atrevira a qüestionar l'existència de la BBC; o cap polític o política alemanya, la de la cadena ZDF; o cap polític o política sueca, la de la cadena SVT, una televisió pública -la sueca- excel·lent, que en els últims vint anys en totes les enquestes sociològiques que fa el corresponent al CIS de Suècia apareix com la primera o la segona entitat, organisme, diguem-li com vullguem, més ben valorada, arribant fins i tot a puntuacions d'un 9 o un 9,2 i superant a altres entitats.
Entre altres coses, perquè qualsevol d'aquests polítics jo crec que és clarament conscient que la ciutadania percep eixos ens audiovisuals públics com alguna cosa que forma part de la seua identitat, bé siga britànica, bé siga alemanya, bé siga sueca, alguna cosa pròpia que els pertany a ells i no al govern de torn.

A més a més de la independència, que jo crec que seria l'element que tots, o pràcticament tots, estaríem d'acord que ha de ser l'eix central de tota televisió pública, m'agradaria saber.
.
.
, que vosté ens comentara quins altres elements i/o valors creu que ha de tindre una televisió pública per tal d'esdevenir, com vosté ha comentat, un eix representatiu de la salut democràtica.
Això en primer lloc.

En segon lloc, cal fer palés que, dins del sector audiovisual, ara mateix, l'atur.
.
.
, hi ha diferents xifres, però totes elles es mouen entre el 88%, 90% o 91% -no se n'aniria molt la cosa-.
Aleshores, la preguntaria seria: ¿creu vosté que la indústria audiovisual, ja de per si pràcticament agònica podríem dir, podria sobreviure molt més enllà d'un any, dos, tres en cas que la radiotelevisió pública valenciana no tirara endavant?

En tercer lloc, crec que una televisió pública és un element de cohesió social també.
Vosté com a sociòleg m'agradaria que ens explicara això com s'articula, com creu vosté que això s'hauria d'articular, com una televisió pública pot acabar sent un element d'equitat social mitjançant elements com la programació, etcètera, etcètera, m'agradaria que ens ho desglossara.

I com a quarta i última qüestió, també m'agradaria que ens comentara de quina manera creu vosté que la ciutadania, eixe conjunt de població tan apartat en els últims anys pràcticament de tants i tants àmbits de la vida, com creu vosté que es podria garantir la presència de la ciutadania dins de la televisió, no només.
.
.
, la pregunta és ampla, vull dir, no només una presència pel que fa a participació dins dels futurs models híbrids, en els quals el teleespectador o la teleespectadora ràpidament pot interactuar i pot enviar un tuit.
No només això, sinó participació activa, presencial dins de la ciutadania, cosa que, en fi, que sembla del tot natural, però que tots sabem que no ha sigut així.
Només cal mirar no massa enrere en el passat per a veure com vosté, que també és un expert en música, com alguns grups valencians havien estat vetats, com alguna representant d'una associació de víctimes pràcticament tenia les portes amb clau i forrellat.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Pallarès.

Senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Bon dia, senyor Xambó.
Moltes gràcies per vindre per ací.

Me alegra que empiece a hablar aquí de televisión, que empiece a hablar de trabajo y de reactivación del sector.
Pensaba que no entraba en los objetivos de mucha gente, pero sí creo que es el objetivo principal de reactivar el sector, de reactivar los medios de comunicación públicos.

Usted también fue miembro del consejo de administración, lo digo también porque el primer compareciente ha sido, y me veo en la obligación de hacerle la misma pregunta que le he hecho a él.
Usted cree que… ustedes, los miembros del consejo de administración, cree que tuvieron algún… ¿qué tipo de responsabilidad pudieron tener en el cierre de la antigua Radiotelevisión Valenciana?

Usted, que fue miembro de ese tipo de consejo de administración, que yo les he denominado antes «políticos», cree usted que ese tipo de consejo de administración, donde son representantes o representados de partidos políticos, son eficaces, son éticos.
Porque, si no recuerdo mal, usted coincidió en el consejo de administración, por ejemplo, con José Luis Andrés Chavarrías.
Yo es que yo soy de Burjassot, él era el exalcalde de Burjassot, y la relación con el sector de comunicación de José Luis Andrés Chavarrías era precisamente esa, ser el exalcalde de la ciudad donde se asentaba la sede de Burjassot.
Entonces, ¿mantendría usted este tipo de consejos de administración en el nuevo proyecto?

Ya que usted también ha hablado de salud pública y de unos medios de comunicación autónomos del poder político, sí que respecto a lo que hablamos hoy, que es la propuesta de ley, la proposición de ley, me gustaría saber su opinión sobre la televisión en pruebas, una televisión sin control parlamentario, una televisión controlada totalmente por el Consell, si usted la considera también ética y viable.

¿Cree usted que podría afectar esa televisión con el producto que se considera que se puede emitir, podía perjudicar a la apertura del proyecto final?
¿Qué podría hacer, como pensamos algunos, ahuyentar a la posible primera audiencia de ese proyecto?

Y ya que usted también ha hablado, y voy a ser breve, sobre el límite de tiempo que le damos a los liquidadores, quisiera también si podía valorar, aunque es un tema más jurídico, el límite de tiempo que se nos da a la comisión, a Les Corts, para dictar la nueva ley de audiovisual, sobre todo cuando ya se nos dice que si en seis meses no la tenemos el Consell tomará esa capacidad.
Si usted ve correcto y ve…, de nuevo digo la palabra «ético», eh, que de esa manera se presione al parlamento autonómico por medio, o sea, que el Consell presione de esa manera al parlamento autonómico.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor diputat.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyor Xambó, moltes gràcies per la seua presència ací per a explicar el seu punt de vista, sempre és interessant escoltar una persona com vosté, que a més de la seua professió i que ha dedicat molta gran part de la seua investigació als mitjans de comunicació, doncs també ha format part del consell d'administració de Radiotelevisió Valenciana.

En concret, aquest matí ha estat un altre membre d'un altre consell d'administració, però vosté va estar en l'últim consell d'administració de Radiotelevisió Valenciana, última etapa, una etapa en la qual es va consumar la desvergonya del tancament i tot el viacrucis laboral previ que van patir centenar de treballadors, en el qual ens consta que vosté va ser molt bel·ligerant i que va fer ahí una tasca important, malgrat que moltes vegades de manera limitada, no?

M'agradaria saber quina anàlisi fa vosté d'esta etapa, de l'etapa que vosté va ser membre del consell d'administració.

M'agradaria saber quina és la valoració que fa de la tasca del consell d'administració de l'ens?
És molt semblant a la pregunta que ha fet el senyor Subiela.

Quins mecanismes de control va trobar vosté en falta formant part d'eixa comissió, d'eixe mecanisme?
I quin paper creu que havia de jugar vosté com a membre d'eixe òrgan i quin és el paper que li van deixar desenvolupar, perquè això també és important, saber quines són les tasques que vosté va intentar dur a terme i que moltes vegades es veia limitada per la pròpia manera de funcionar del consell d'administració.

Però vosté també té la seua tasca acadèmica, com a sociòleg especialitzat en el panorama comunicatiu.
Des de Compromís compartim la seua visió del que ha de ser una televisió i per què és necessària una televisió pública, com a quart poder que forme part de la democràcia i que tendisca a equilibrar els diferents poders que hi ha.

I creiem que en el tancament de Radiotelevisión Valenciana només es va tancar un canal de tele i de ràdio, sinó que també es va afonar tota una indústria, vosté ha fet menció a això, i tot un sistema comunicatiu.

Per això ens agradaria que aprofundira en eixa concepció del sistema comunicatiu valencià.
Quin paper pot jugar la prestació d'este nou servei en el sistema de comunicació valencià?
I sobretot com es poden generar sinergies a la resta de components d'eixe sistema i les xarxes de ràdio municipals, la premsa escrita, les concessions de TDT locals i comarcals, que fa poc van tindre algunes novetats, o fins i tot les iniciatives ciutadanes que fan ús de les noves tecnologies.
I també, sobretot, m'agradaria, parlant de la mateixa proposició de llei, que avui el porta ací, a comparèixer, esta proposició de llei obri, diguem-ne, el procés, el calendari per a poder anar cap a un nou model de radiotelevisió valenciana.

I el que sí que m'agradaria és que vosté ens diguera, perquè vosté també, vulguem o no, té una opinió política del que ha de ser el nou ens de radiotelevisió valenciana i també de com s'ha de fer la qüestió, què opina vosté sobre si la liquidació s'ha de dur fins a les últimes conseqüències o si el que s'ha de fer és un.
.
.
Què és el que s'hauria de fer en aquest aspecte?

I bé, jo crec que amb això ens donaríem per satisfets.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Senyor Vicent Xambó, benvingut, com no, a esta comissió, també per ajudar-nos als diputats i les diputades en esta tasca que ens han encomanat.

Com s'ha dit abans, i vosté també ho ha explicat, va formar part d'eixe consell d'administració de 2011 fins al tancament abrupte de Radiotelevisió Valenciana.
Nosaltres considerem que és important que la ciutadania conega exactament què va passar en tota l'etapa, però especialment en l'última etapa.
Perquè difícilment podrem abordar el futur si no sabem què férem mal en eixa etapa.

I, per tant, considere que per abordar el nou model hem de tindre clar tot el que va passar, per a no errar, però també perquè la ciutadania té tot el dret a saber què passà amb els mitjans de comunicació públics, què passà amb els diners públics.

I en açò volguera a més dir-li que no sols hi ha hagut una reprovació pública i ciutadana cap a aquella gestió.
Vosté en la seua intervenció, i jo ho compartisc, eh, crec que ha vingut a dir-mos que hi ha espai perquè els responsables d'eixa desfeta assumisquen la seua responsabilitat.
Una responsabilitat que jo compartisc, que no sols ha de ser de reprovació, sinó que probablement hem d'agafar l'estat de dret i el nostre ordenament jurídic per a demanar altres tipus de responsabilitats.

Per tant, que no passen de puntetes i s'escapen.
I sobretot, si és possible, que els valencianes i les valencianes tornem a recuperar els milers d'euros i en alguns casos de milions que ha desaparegut, i necessitem saber on estan o en quina butxaca estan.

Senyor Xambó, jo voldria preguntar-li.
.
.
cap a eixe nou model comunicatiu al que volem avançar, recuperant el servei públic de comunicació audiovisual, voldria preguntar-li sobre quin creu vosté que hauria de ser el model de finançament, perquè és important també saber com anem a sostindré econòmicament els serveis públics que volem ficar en marxa.

I una cosa que vosté ha ressaltat, que ha de vore amb el sector audiovisual i que altres dels meus companys han comentat, a mi també m'agradaria conéixer si vosté ens podria donar algunes de les mesures, si no més importants, més immediates que haurien de ficar en marxa per a recuperar eixe sector audiovisual que vosté en les dates que ens ha donat ens demostra que està pràcticament en l'UCI.

I en últim lloc, i com a última pregunta, vosté ha parlat de transparència, de recuperació del servei públic, d'informatius veraç, d'un sistema públic i autònom i ha recalcat molt la paraula «autònom», que també compartim.
Per això m'agradaria preguntar-li: quin model d'autoritat reguladora vosté pensa que seria el millor?
I com podem protegir i garantir l'autonomia del servei públic de comunicació?

Perquè, mire, fins ara teníem lleis que teòricament comptaven amb els entrebancs suficients per a evitar la manipulació i per a garantir que eixe servei públic fóra objectiu, que fóra un servei públic d'informació.
La realitat és que s'ha demostrat que no hem tingut les suficients garanties per a protegir el dret de la ciutadania a la informació, i necessitaríem conéixer de quines garanties hem de reforçar-nos per a no tornar a caure en els erros dels passat.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Peris.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Xambó, per vindre a esta comissió a comparèixer en el que és la tramitació d'una llei que, per descomptat, des del Grup Parlamentari Popular quan se va presentar i abans de llegir-la, pensàvem que hauria de ser una llei molt distinta a la que es presentà; els grups que hui estan en el govern i que estan sustentant el govern durant tot el procés que mos portà a la nova televisió i a l'ERO en eixa nova televisió, estigueren parlant que estaven en contra d'este ERO.

Però jo el que li voldria dir és, respecte al fet que vosté plantejava.
Les indústries culturals són molt importants, efectivament, la indústria cultural és molt important per a qualsevol societat; de fet en el pressupost, en l'últim pressupost que va aprovar el Partit Popular, doncs se multiplicaven per deu les ajudes per al sector audiovisual valencià precisament per això, perquè érem conscients de la repercussió que tenia el tancament.

Però parla vosté dels liquidadors.
Home, jo sincerament no sé si és necessari que els liquidadors tinguen un conserge, com vosté ha dit.
El que sí que crec que és important és que no se'ls encarreguen coses que no són competència dels liquidadors.
En esta llei, que és de la que hui estem parlant, s'encarrega als liquidadors que facen un informe del que costaria ficar en marxa un nou ens.
Eixa, primera, no és una competència dels liquidadors; i, segon, s'hauria de dir, en qualsevol cas, a qui se li encarregue, de quina nova radiotelevisió estaríem parlant, si de 500 treballadors, si de 800 o dels 1.
600, cosa que per descomptat no es fa.

Hi ha una cosa que me cridà molt l'atenció quan vaig llegir esta llei i que he preguntat a tots els grups polítics que la van sustentar -és de veres que mosatros ens vam abstindre- però que vaig preguntar a tot el món, i he preguntat a tots els qui han comparegut i ningú m'ha contestat.
Perquè, clar, diu en l'exposició de motius: «Esta llei, que és fonamental per a la Comunitat Valenciana tindre servicis de comunicació audiovisual autonòmics, en idioma valencià i de titularitat pública, però diu també «siempre que la situación coyuntural lo permita«».
Vaja, és una cosa que me cridà moltíssim l'atenció quan ho vaig llegir, i la veritat és que no he aconseguit que ningú m'ho explique.
No té per què explicar-m'ho vosté, però sí, per descomptat, hauríem d'haver-m'ho explicat qui va presentar esta llei.
Home!
però m'agradaria conéixer quina és la seua opinió sobre eixa coletilla.

L'anterior compareixent, que era un expert en dret laboral, jo crec que de les compareixences és la més tècnica que anem a poder tindre des del punt de vista legal, ha dit que ell entén que no hi ha entrebancs en este moment per a reobrir l'antiga Radiotelevisió Valenciana i readmetre els 1.
600 treballadors.
Que era al que ens estàvem comprometent al llarg dels últims cinc anys i, per descomptat, quan se va conéixer l'ERO, era al que se comprometien els partits que hui estan sustentant al govern més Esquerra Unida.

Vosté deia en la seua intervenció que no entén com un govern amb majoria absoluta o una majoria absoluta parlamentària va prendre les decisió que prengué.
A mi me crida molt l'atenció, i també és el que li vull plantejar o que em faça una consideració, també me crida molt l'atenció que hui un govern amb majoria absoluta, amb el sustent parlamentari suficient per a poder fer el que entenga, no prenga la decisió de reobrir la Radiotelevisió Valenciana i de reincorporar els 1.
800 treballadors, que és el que deien quan estaven en l'oposició i que hui, li torne a dir, el compareixent anterior expert en dret laboral ha dit que no hi ha ningun problema des del punt de vista de la legalitat.

I també m'agradaria dir que vosté quan se va aprovar l'ERO i algun membre del consell d'administració va sofrir algun acte violent, vosté va dir que violència era despedir la meitat dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana.
M'agradaria que qualificara, no sé si ho qualificarà també com a violència, però m'agradaria conéixer la seua opinió i com qualifica el fet que hui del que estan parlant els partits polítics que estan sustentant al govern i del que està parlant el mateix govern és de reincorporar molts menys de la meitat de la plantilla.
Això ho considera vosté violència, podent readmetre els 1.
600, no fer-ho?

I també m'agradaria conéixer la seua opinió, ja que vosté ha format part dels experts que han participat en l'informe de la comissió d'universitaris, exactament el mateix.
És a dir, vostés en l'informe estan dient que una nova radiotelevisió valenciana, ja estem parlant d'una nova radiotelevisió valenciana.
Curiosament ja no parlen els grups que sustenten el govern de reobrir la Radiotelevisió Valenciana, encara que els experts diuen que sí que és possible.
Però com qualifica vosté el fet que els experts universitaris estiguen dient hui que una radiotelevisió valenciana no necessitaria més de huit-cents treballadors?
És això violència?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Bellver.

Senyor Xambó.

El senyor Xambó Olmos:

Com va això?

El senyor president:

Vosté té quatre minuts, però la flexibilitat d'esta presidència…

El senyor Xambó Olmos:

Vaig pel mateix ordre que han intervingut?

El senyor president:

Com vosté vullga.

El senyor Xambó Olmos:

Anem a vore.
Aniré un poc per ordre i si en algun cas ja he contestat contestant-li a un, doncs, m'ho botaré i intentaré ser el més àgil possible.

Quant als elements i valors de la televisió pública precisament és una de les coses que me vaig encarregar jo de redactar en l'informe dels experts i que té a vore molt amb la governança.
I simplement els enumeraré, perquè crec que val la pena.

Objectius generals de servei públic: ser model de credibilitat i independència respectant els principis ètics; impulsar la promoció de l'espai valencià de comunicació; fomentar la solidaritat, la participació, el pluralisme i l'esperit crític; ser referent de qualitat, precisament això que vosté parlava de les televisions del nord d'Europa, ser referent de qualitat, la qual cosa comporta divulgar i socialitzar els coneixement intel·lectuals, artístics, científics, econòmics i tècnics; impulsar la innovació i experimentació creativa i oferir un bon producte obert a noves idees i nous formats; assegurar una oferta d'entreteniment que, amb criteris de qualitat, done servicis als diferents grups presents a la societat valenciana, és a dir, l'entreteniment no necessàriament ha de ser cutre, no necessàriament ha de ser humiliant de les condiciones de les persones que apareixen en eixos programes, etcètera, etcètera; assegurar la protecció dels drets dels consumidors.

Així mateix caldrà facilitar l'accés -i ara li explicaré un poquet més sobre l'accés- l'accés de tota la ciutadania a les noves tecnologies de la informació i la comunicació, especialment a internet i al conjunt de dispositius digitals de mobilitat.
Facilitar avui en dia a la gent els usos tecnològics en internet és exactament el mateix que quan als finals de XIX o principis del segle XX les classes populars reclamaven el dret a l'alfabetització, el dret a l'escola.
És exactament el mateix traslladat al segle XXI.
I qui no s'adone d'això simplement està fora d'època.
Lamentablement és així.

I plantegem també que nosaltres no diem «radiotelevisió valenciana», diem «corporació valenciana de mitjans de comunicació», que s'esforce per cooperar amb tots els nivells del sistema educatiu, amb tots els nivells del sistema educatiu, tot aprofitant les sinergies per contribuir tant a la millora dels seus productes audiovisuals com per ajudar al sistema educatiu en la consecució dels seus objectius.

Evidentment, a més d'això, compromís amb la igualtat entre dones i homes; defensa de l'espectador, client i usuari dels mitjans interactius, oient i usuari, perdó; adequació d'horaris respecte a l'audiència potencial, els horaris han d'estar sempre; manual de normes d'estil i línies de producció; el dret d'accés; línies estratègiques de continguts, emissió i producció, definint la naturalesa jurídica de la producció, i ahí s'explica molt bé el que és producció pròpia, el que és producció pròpia externalitzada, el que és producció aliena; model de gestió, innovació i investigació, etcètera.

Quant a l'accés, ja fa molts anys, fa molts anys, en els any setanta, quan jo començava a estudiar estes coses ja era un poquet després, perquè afortunadament sóc un poquet més jove, però en els anys setanta ja, repassant cap arrere, en Berlín, per exemple, la televisió pública de Berlín occidental en aquella època, de la banda del mur, diem, nostra per a entendre'ns, la televisió pública tenia un sistema pel qual qualsevol ciutadà podia anar amb el seu carnet d'identitat i dir: jo vull explicar no sé què.
I hi havia uns espais específics en els quals la persona que compareixia i explicava el que fóra, evidentment tenia un temps limitat no podia estar allí com si fóra un predicador dos o tres hores, però podia explicar el seu cas, denunciar el problema ciutadà que fóra, etcètera, sota la seua estricta responsabilitat, amb el seu carnet d'identitat.
Perquè si cometia algun delicte, evidentment, si infamava algú, etcètera, etcètera, tal.

Les televisions locals americanes d'Estats Units fa molt de temps que tenen regulat també l'accés de la ciutadania a través de les associacions, etcètera, etcètera.

Vull dir que no és gens complicat, és una qüestió de voluntat política que hi haja espais, que hi haja fórmules àgils, senzilles perquè la ciutadania, a través, probablement és més aconsellable a través de la xarxa d'associacions culturals, ciutadanes, de consumidors, etcètera, etcètera, puga participar i dir la seua, a més que, òbviament, plantegem, no l'hem tingut mai en la nostra història, que hi haja un consell assessor.
I, per tant, que totes les entitats, sindicats, etcètera, etcètera, puguen assessorar, participar periòdicament, sense que això signifique cap cost, sense que signifique muntar un edifici, l'edifici del consell assessor, i posar una plantilla de trenta funcionaris.
No van per ahí les coses, van més aviat per estructures lleugeres, àgils, etcètera, en eixa línia.

Quant a l'atur del sector, jo crec que ha donat vosté en el clau.
La indústria audiovisual està en perill de mort directament.
Si no reactivem el servei públic de radiotelevisió desapareix, senzillament desapareix la indústria audiovisual.
La migració ja ha sigut important, tota la gent que ha pogut, en la mesura en què aquí no hi havia treball se n'ha anat, a Madrid, a Barcelona o a l'estranger directament.

En el cas dels actors i les actrius ha passat exactament el mateix i els qui s'han quedat és perquè ja no tenen edat, perquè tenen obligacions familiars, perquè no poden desmuntar la casa, etcètera, etcètera.
És a dir, l'impacte en el sector audiovisual ha sigut terrible del tancament.
I és molt senzill d'entendre.

Hi ha un estudi de la Universitat d'Oxford, fet fa un parell d'anys, en el qual demostra claríssimament que aquells estats, aquells territoris, aquelles comunitats que tenen un sector audiovisual públic potent tenen també un sector audiovisual privat potent.
I són els casos de Gran Bretanya, els casos dels països nòrdics, són els casos d'Alemanya, és el cas d'Austràlia, és el cas de Corea.
És a dir, on hi ha un sector industrial fort en l'àmbit públic estira de tot el sector i a més incrementa la qualitat, incrementa la qualitat de tot el sector.

Quant a la cohesió social i com s'articula, avui en dia la cohesió social no és de l'ordre de les societats tradicionals, és a dir, en les societats tradicionals la cohesió social s'aconseguia a través de la religió fonamentalment i del poder absolut de la monarquia.
Després, en els estats moderns, la cohesió social s'aconseguix a través de la maquinària de l'estat, l'escola moderna en les societats industrials i les relacions laborals són les dos formes de generar la cohesió.
I en les societats complexes, desenvolupades, plurals en les quals diem, per a entendre'ns ràpid, hi ha moltes tribus, moltes maneres de funcionar, la cohesió s'aconseguix a través del reconeixement.
Si coneixes no tens por, si no coneixes sospites.
I això té molt a vore amb totes les coses que estem patint actualment del desconeixement d'altres cultures, d'altres experiències, etcètera, etcètera.

Els mecanismes de reconeixement actualment que generen societat són sobretot mecanismes comunicatius mediats per aparells, no són mecanismes d'interacció del poble, de la gent que se troba en el mercat xarren, van a la perruqueria, a la botiga, etcètera, etcètera, són sempre mediats per aparells, perquè vivim en societats molt desenvolupades, molt complexes, molt extenses, des del punt de vista quantitatiu.

Per tant, la televisió pública, i jo dic la televisió pública perquè vostés m'entenguen, però realment nosaltres parlem d'una plataforma digital que inclou la televisió convencional, que inclou la ràdio, que inclou també tots els serveis multipantalla, multimèdia, etcètera, etcètera i també les xarxes socials associades a això.

Per tant, és eixa xarxa la que pot reforçar la cohesió social en la mesura en què la gent dispose de la informació que permet el coneixement i el reconeixement del que passa al seu entorn i manté el vincle social.
Ens sentim units als altres en la mesura que els coneguem i els reconeguem.
Si no els coneguem i no els reconeguem cada vegada ens allunyem més dels altres i podríem acabar tots en una societat de misantrops, que cada u va a la seua.
(Remors)

Vaig a intentar anar més de pressa, sí.

Els membres del consell d'administració.
El consell d'administració, jo crec que ahí puc contestar a moltes de les qüestions que han plantejat.
Mire, en el primer consell d'administració que vaig estar jo, en el de 2011, encara el president era Francisco Camps i encara la legislació era l'anterior de la tele, jo puc constatar que realment s'ha usat els consells d'administració no només de Radiotelevisió Valenciana sinó de molts altres àmbits, com cementeris d'elefants, com una manera de retirar polítics amortitzats en altres àmbits.

Jo crec que això ha sigut un error terrible.
Jo això personalment, des de la meua finestreta acadèmica, vinc denunciant-ho des dels anys noranta.
I en l'any 1999, està documentat, ja vaig fer articles en premsa reclamant el consell valencià de la comunicació, que necessitàvem un organisme de control, que això no podia ser, etcètera.

Després la responsabilitat dels membres, cadascú la seua.
Perquè, evidentment, és molt diferent aquells que donaven suport a les polítiques i els pressupostos, etcètera, etcètera, que se proposaven, que els que ens oposaven, completament diferent.
Fins al punt que jo vaig anar dos vegades a la fiscalia a denunciar fets que aconseguia obtenir a través de la memòria de la Sindicatura de Comptes.
Perquè, tot i sent membre del consell d'administració, la direcció general i el president del consell no em facilitava ninguna informació perquè jo poguera fer la meua feina.

Damunt, els arguments legals que s'utilitzaven eren arguments falsos, com es va demostrar després, perquè s'argumentava sempre que si la confidencialitat, que si la privacitat de la informació, que si la protecció de les empreses que se contractaven, etcètera, etcètera.
Coses que després, quan va arribar Rosa Vidal amb la nova llei va dir que tot allò no era cert i que els diners públics tenien els administradors el dret de conéixer al detall tota la informació i que els diners públics havien de ser transparents, etcètera, etcètera.
I ella era advocada de l'estat i sabia el que es deia.
Eixos tipus de consell no són eficaços en absolut.

I s'han de clavar una cosa en el cap i crec que és important: la qualitat costa diners.

Si vostés no volen gastar-se els diners i volen fer una televisió de pitiminí, no cal ni que la facen, no cal ni que la facen.

Si vostés volen que hi haja una bona gestió d'eixa nova corporació de mitjans de comunicació, ha d'haver-hi un consell d'administració de persones que se dediquen exclusivament a ser membres del consell d'administració.
I això vol dir que se'ls ha de pagar un salari digne; tampoc cent mil euros, val?
, tampoc cent mil euros, un salari digne i prou, val?

I el director general no pot ser membre del consell d'administració, que era una de les perversions que hi havia també en la llei anterior i en l'anterior, és a dir, en les dos lleis.
Si el director general és membre del consell d'administració, és jutge i part de les coses que s'estan decidint.
El consell d'administració la seua funció és controlar i supervisar la gestió del director general.
De tal manera que, si el director general després se vota el seu pressupost, s'aprova.
.
.
, etcètera.
I, en alguns moments, quan hi hagueren baixes en el consell d'administració, etcètera, etcètera, el vot del director general era decisiu, en algun moment ho va ser per a aprovar determinades coses.
Per tant, eixe sistema no pot ser.
Eixe sistema.
.
.

Nosaltres hem fet ahí una sèrie de propostes, que ara no me puc estendre, però que són clares.
I, en eixe sentit, jo ho vaig denunciar.
És a dir.
.
.

Li ho dic aixina de clar i no és falsa.
.
.
, i no és per això de modèstia ni rotllos.
Fins que jo no vaig arribar, fins que jo no vaig arribar, allí en el consell d'administració no hi havia hagut mai professionals de la comunicació.
Eren polítics.
Eren tots polítics.
No hi havia ningú que fóra expert en temes de comunicació en el consell d'administració.
Evidentment sí que hi havia altres, a la millor, experts en qüestions econòmiques, etcètera, que també fan falta, tots no és precís que siguen experts en l'audiovisual.

Però és molt curiós, quan se renova i se fa una nova llei, en la qual se diu el perfil que han de tindre els membres del consell d'administració, l'únic que va poder repetir vaig ser jo, perquè era l'únic que reunia els requisits per a forma part del consell d'administració.
Un consell d'administració que, certament, en la segona etapa, en el període de Rosa Vidal, malgrat les diferències polítiques òbvies que poguérem tindre, almenys hi havia, diguem-ne, un savoir faire, unes normes clares, sabíem a què atenir-nos, tal i que qual, i no patíem el bloqueig d'informació, el menyspreu, fins i tot, que havíem patit anteriorment, no?

Per tant, jo no mantindria aquell model.
Vosté me preguntava: «El mantindria?
».
Jo no el mantindria.
Aniria a un model més autònom, a un model en el qual és molt important que una volta.
.
.
És cert que les Corts Valencianes han de ser el referent principal i han de ser els qui nomenen, finalment, els membres del consell d'administració, els membres del consell de la comunicació, és a dir, l'organisme regulador que s'ha d'encarregar de regular tot el sistema comunicatiu valencià.
Però, després, una volta nomenats, nosaltres plantegem:

Primer, que només tinguen un mandat, val?
, que només tinguen un mandat.
És una garantia molt important la independència.
Per molt bé que te portes, no vas a repetir.
Per molt que li faces la rosca a qui siga perquè te torne a nomenar, no és tècnicament possible.
Per tant, el millor que pots fer és procurar fer-ho bé perquè passaràs a la història, per xicoteta que siga, havent-hi actuat d'una manera bé, no?

Per tant, que els càrrecs no puguen repetir és un element molt important en este cas, eh?
; els membres del consell d'administració i els membres del consell de l'audiovisual i també el director general, val?
.
.
.

El senyor president:

Senyor Xambó, amb tot el respecte i tant com és d'interessant la seua exposició, està excedint-se dotze minuts del temps.
.
.

El senyor Xambó Olmos:

Ja ho sé.
Ja ho sé.

El senyor president:

I me preocupa que va pel segon.
.
.

El senyor Xambó Olmos:

No, no, no, no.
Vaig molt ràpid, va.

El senyor president:

Per favor.
Per favor.

El senyor Xambó Olmos:

Vaig a anar molt ràpid.

El senyor president:

És que ja l'elasticitat d'este president ja.
.
.

El senyor Xambó Olmos:

De totes les qüestions del consell d'administració ja.

¿Què opina sobre la televisió en proves?
Jo pense que la televisió en proves, si se fa amb una certa prudència, pot servir, simplement, per a facilitar la recuperació del servei, és a dir que la gent se torne a acostumar a vore radiotelevisió valenciana en la pantalla.
Pense que no se pot eternitzar.
I pense que també té perills.
També té perills perquè, si s'intervé, si se fan cosetes, etcètera, etcètera, se pot entendre com continuïtat d'empresa i els sindicats immediatament denunciaran, i amb raó.

¿Si els límits de temps per a la llei són correctes o no?
Em permetrà que no opine, perquè no és la meua.
.
.

¿L'anàlisi de l'última etapa del consell d'administració?
Crec que ja he dit alguna cosa.
I la resta està en la premsa.
(Rialles) Realment s'ho poden.
.
.

¿Els mecanismes de control que vaig trobar en falta?
Van ser tots.
És a dir, nosaltres no teníem accés al pressupost real.
No podíem vore ningun contracte.
És a dir, els contractes que hem vist de la fórmula 1, de tal.
.
.
, i que després hem denunciat, els hem hagut de reclamar per via judicial, per via judicial, perquè no se'ns donava res.
És demencial, no?

¿I limitacions que ens posaven?
Totes.
Tinguen en compte que en el primer ERO, per a aconseguir que aquell consell d'administració rebera el comité d'empresa, els representants legítims dels treballadors, haguérem de forçar la situació perquè els representants dels treballadors, que tenen dret a accedir a tots els espais de l'empresa, pogueren accedir al consell d'administració i explicar a tots els consellers per què estaven en contra de l'ERO.
Era el mínim dret que tenien, no?

Bé, d'aprofundir en el sistema comunicatiu valencià, res.

Sí que diré una cosa molt important.
Fem una proposta de crear una xarxa intercomarcal de mitjans audiovisuals.
És a dir, que la plataforma, la corporació valenciana de mitjans de comunicació siga, diguem-ne, allò que es diu el buque nodriza, que porta lligat tota la xarxa de televisions locals, ràdios locals, etcètera, i que puga connectar-ho tot, tant amb els mitjans locals públics com també amb els privats, allà on no n'hi han públics i els privats fan funcions de caràcter públic.

Quant a les responsabilitats, que plantejava la diputada Peris, jo sóc el primer firmant d'una denúncia, davant del jutjat de Paterna, respecte als mil dos-cents milions d'euros que s'han balafiat en Radiotelevisió Valenciana; i sóc el primer firmant, com a membre del consell d'administració.
Estem en això.
I crec que seria d'exemplaritat ètica que açò no tornara a passar mai més i que qui l'haja feta que la pague, claríssimament, no?

I res, sobre això de la violència estructural -i amb això quasi que acabe-, la violència estructural, de moment.
.
.
O siga, la violència estructural dic jo, vosté deia violència.
Jo, al senyor Miguel Domínguez, al senyor Miguel Domínguez, quan ell se va queixar que li havien tirat ous, eh?
, i ell era el president del consell d'administració que em negava tota la informació i que, fins i tot, me prenia el pèl, se burlava, quan acabava de parlar deia: «Ja està el que volies dir?
Hala!
, ja t'has quedat a gust, eh?
», i continuava fent el que li donava la gana, unes condicions molt humiliants i molt desagradables -tant de bo s'hagueren gravat-.
.
.
Quan ell se queixava que li havien tirat ous el dia que havien despatxat més de mil treballadors, jo li vaig contestar que la violència estructural és més greu, eh?
I li vaig dir, literalment: «I tots eixos que acabeu de despatxar acceptarien una dutxa d'ous, a canvi de continuar tenint el seu treball.
» Eixa era la qüestió.

Tenim, en estos moments, 1.
608 persones en el carrer.
I hi ha gent que ha mort i tot, hi ha gent que ha mort i tot.
I no s'ha mort de mort natural, per a entendre'ns; s'ha mort, també, a causa de l'enorme patiment que li ha produït això.
Gent amb malalties.

Necessitem.
.
.
Xe!
, pague-ho.
O siga, que Les Corts encarreguen un informe de salut, d'allò que se diu salut pública, encarregat a algun especialista, i que analitze què ha passat en la plantilla de Radiotelevisió Valenciana i que ho compare amb la població general, i voreu els resultats, voreu els resultats.
Ha sigut terrible.

Després, l'últim, acabe.
Jo crec que la fórmula més àgil i més operativa per a recuperar el servei públic de ràdio i televisió no és continuar la liquidació fins al final -continuar la liquidació fins al final és no tenir radiotelevisió en tota la legislatura-, sinó és buscar la fórmula de pacte, de pacte amb el comité d'empresa, amb el conjunt de la representació dels treballadors, amb el govern, de tal manera que se puga resoldre el conflicte que hi ha en estos moments davant de l'Audiència Nacional, se puga anul·lar el procés de liquidació, se puguen incorporar tots els diners que estan destinats a la liquidació.
.
.
Des que s'ha tancat Radiotelevisió Valenciana, saben vostés que mos hem gastat dos-cents milions d'euros en no tenir radiotelevisió valenciana.
Per tant, recuperar els diners que estan posats ahí per a fer radiotelevisió i posar-nos en marxa novament, amb la plantilla que se puga.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Xambó.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

Senyor president, el compareixent tenia quatre minuts per a.
.
.
No, no, no, si me pareix perfecte.
Tenia quatre minuts per a contestar.
N'ha contestat quatre més díhuit, cosa que em pareix molt bé.
.
.

El senyor president:

Assumisc la meua responsabilitat, però.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

.
.
.
No, no, no, però si no estic.
.
.
Si me permet.
.
.

Home, doncs, que me donaria el mateix que en lloc de díhuit en foren dènou, però que me contestara la pregunta que he fet, la pregunta que he fet respecte.
.
.
Ell qualificava violència despatxar la mitat dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana.
Jo, en els reculls de premsa que tinc no fica estructural, fica violència, ho he agarrat dels mitjans, però bé.

Però la pregunta és que hui, podent reincorporar els 1.
800 treballadors, no es faça.
.
.
, que hui estiga parlant-se, inclús en els informes tècnics, d'incorporar 800 treballadors només -800 nous, que no tenen per què ser estos-, si això no ho considera violència.

Ja que s'ha passat tant de temps, home!
, doncs, que férem l'esforç i me la contestara.

Gràcies.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Senyor Xambó, als efectes de.
.
.

El senyor Xambó Olmos:

Anem a vore, jo crec que, en estos moments, primer, tècnicament és impossible recuperar la plantilla de 1.
800.

La primera qüestió que haurien de tenir vostés en compte és que eixa plantilla estava molt sobrecarregada de gent que no feia res, de gent que no feia res.
Que vostés posaren una gran quantitat de persones que eren uns perfectes incompetents, eh?
I li puc contar casos, proves i tal, que la becària que està en l'ordinador li ha d'explicar a la jefa com se connecta el satèl·lit a l'hora de fer una transmissió, perquè la jefa que està manant no té ni idea, val?

Hi havia una gran quantitat de persones -home!
, vosté ho sap- que en el moment en què entraren.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

No li ho he sentit dir mai, fins ara.

No està mal sentir dir.
.
.

El senyor Xambó Olmos:

¿A mi no m'ho ha sentit dir mai?

El senyor Bellver Casaña:

No, no, no, no, no, no.
(Se sent una veu que diu: «Per favor.
»)

¿Que tenia una plantilla sobredimensionada o que n'hi havia gent que no sabia fer res?

El senyor president:

Senyor Bellver.
.
.

El senyor Xambó Olmos:

Ho he dit sempre.
Ho he dit sempre.

El senyor Bellver Casaña:

No, no, jo no li ho havia sentit dir mai.

El senyor Xambó Olmos:

Ho he dit sempre.

El senyor president:

Senyor Bellver, li ha fet vosté una pregunta al senyor Xambó, que està compareixent en esta comissió.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies.

El senyor president:

.
.
.
i ha vosté d'escoltar la seua contestació a la seua pregunta, li agrade o no.

El senyor Xambó Olmos:

Jo crec que ja l'he contestada.

No cal més.

El senyor president:

Doncs, aleshores, agraïm la magnífica intervenció del senyor Xambó, i extensa, eh?

El senyor Xambó Olmos:

I jo la seua paciència.
(Rialles)

El senyor president:

Doncs, és d'agrair també.

El senyor Xambó Olmos:

Molt bé.

El senyor president:

Cinc minuts de pausa.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

(Inoïble) … donar-li la benvinguda a la senyora Amàlia Garrigós.
I té la paraula per deu minuts.

Compareixença de la senyora Amàlia Garrigós Hernández

La senyora Garrigós Hernández:

Gràcies, bon dia.

La televisió i la ràdio són iguals de dret, van ser engendrades al mateix temps en la llei de creació de l'any 1984, però de fet la ràdio sempre ha sigut la germana pobra.
Per què?
Segurament perquè a tots els polítics els importa l'impacte de la imatge.
Allò que no ix per la tele no existix.

Durant més de vint anys s'ha prioritzat la televisió i esta tendència s'ha mantingut així fins al moment de l'apagada.
Este fet no ha passat en altres cadenes autonòmiques que sí que han treballat la seua pròpia personalitat i han pogut tindre una ràdio diferenciada de la televisió.
Em permetran, doncs, que els parle de la ràdio perquè la seua presència no és suficientment significativa en el dibuix del nostre futur sistema comunicatiu.

Si vostés es passegen pel dial valencià, els costarà treball trobar una emissora que s'expresse en la nostra llengua.
Només ho fan una desena d'emissores municipals i algunes privades que van clavant el valencià de manera dosificada.
I per descomptat no en trobaran cap que arribe a les trenta-quatre comarques valencianes i que faça una funció de vertebració social.
És curiós que hi haja més canals que parlen en llengües estrangeres que en un dels dos idiomes oficials.
L'espai radioelèctric és un bé intangible, no s'extingix, però pot arribar a saturar-se.
D'ahí la importància d'una administració que actue de manera efectiva i responsable.
Al nostre espectre hi ha 410 emissores que emeten sense llicència, i per tant de manera il·legal, enfront de 82 privades i 50 públiques que reunixen els requisits de l'administració per a emetre dins de la legalitat.

De les 50 municipals, 16 han deixat d'emetre i algunes només fan els plenaris dels ajuntaments.
I alguna altra, que tot i que funcionen amb normalitat, no disposen de llicència.
Canals privats, públics i comunitaris que tenen la seua llicència han patit les interferències d'altres pirates que envaïxen la seua freqüència.
Vora el 70% de les emissores que sintonitzem són il·legals.
L'Associació Espanyola de Radiodifusió Comercial situa la Comunitat Valenciana com el tercer niu de pirates en el mapa estatal, darrere de Canàries i d'Andalusia.
Per què es produïx este desequilibri?
Quines són les raons de la proliferació d'emissores sense llicència?
Entra dins de la lògica que al mapa radioelèctric valencià hi haja més emissores il·legals que legals, perquè l'última planificació de concessió de llicències en freqüència modulada que va fer el Ministeri d'Indústria per als valencians data de l'any 2006.

En aquell moment se'n van demanar 70, però el ministeri només va oferir 31 llicències que es van declarar desertes, i La Generalitat va tornar a traure-les a concurs l'any 2011.
Un concurs pendent de resoldre, encara a dia de hui, l'any 2015, per problemes de caràcter polític i de resolució.
Per tant, a casa nostra no es concedixen llicències des de l'any 2006.
Ara per ara, qualsevol empresa o qualsevol professional que desitge fer ràdio no pot si no és de manera il·legal.

En el meu cas, per no caure en la il·legalitat, treballe de manera voluntària fent ràdio de proximitat i en valencià des de fa any i mig, però com que no tenim freqüència ni cap possibilitat de sol·licitar-la, l'entitat cívica Escola Valenciana distribuïx el nostre treball radiofònic per una trentena d'emissores locals, comunitàries i universitàries.

Emetre sense els requisits legals és una infracció que està tipificada tant en la llei estatal de 2010, com en la llei autonòmica 1/2006, de 19 d'abril.
La sanció prevista és de caràcter molt greu i la penalització va des de 100.
001 euros fins a 200.
000, i comporta el tancament dels estudis i el cessament de les emissions.

L'últim estudi general de mitjans indica que vint-i-sis milions d'oients de tot l'estat, més del 50% de la població, sintonitza alguna emissora de ràdio en freqüència modulada, unes dades que mostren una vegada més com la ràdio i la seua escolta convencional en FM té una capacitat de penetració social contundent.
A més, és infinitament més barata que la televisió.

Les comunitats autònomes que des dels inicis de la seua creació han apostat per un model de ràdio pública amb personalitat pròpia, han aconseguit connectar amb els interessos dels ciutadans, són líders d'audiència o estan situats en els primers llocs dels rànquings de l'estudi general de mitjans.

Són els casos de Catalunya Ràdio, amb 600.
000 oients, i des del sector privat RAC1, amb més de set-cents mil oients.
O la Radio Galega i Radio Euskadi, que també són molt ben rebudes per la seua població.
Totes estes emissores d'àmbit autonòmic, que fan un servei públic útil, treballen de manera independent de la televisió.
La ràdio té una característica que la fa única, i és la immediatesa.
Ho han pogut comprovar recentment en els atemptats de París on, tret d'algunes excepcions, com TV3, o el 24 Horas de Televisió Espanyola, només van estar a l'alçada dels greus esdeveniments, reaccionant i fent programació en directe les emissores de ràdio.
Totes, les públiques i les privades.

És hora de revisar i de bastir de manera operativa un nou sistema audiovisual on la ràdio valenciana ha de ser tinguda molt en compte.
Cal visualitzar el territori i les gents que hi viuen, comarcalitzar la ràdio per a entendre's com una realitat política, social, cultural i lingüística singular.
Una fórmula per a fer-ho és la ràdio municipal associada a l'autonòmica.
Els canals locals farien de corresponsalies i serien la seua principal font d'informació de proximitat.
La programació dels canals municipals podria ser local i una altra part en cadena.
Caldria una única emissora d'àmbit autonòmic que combine durant vint-i-quatre hores i tots els dies de la setmana continguts de la ràdio generalista i també de ràdios temàtiques i especialitzades, és a dir, cultura, ciència, música, i que així aglutine tant una audiència majoritària com aquells oients potencials més minoritaris.
Perquè vint-i-quatre hores de programació ininterrompuda dóna per a molt.

En este sentit, el concepte de ràdio creativa i d'innovació hauria d'estar ben present en la graella de programació.
Les possibilitats de col·laboració amb la ràdio autonòmica des de les universitats poden materialitzar-se amb diverses fórmules, que facen partícips la gent més jove, oferir nous formats en una ràdio connectada a l'entorn digital, amb aplicacions als mòbils i tablets vincularà la ràdio al públic emergent que té uns hàbits d'escolta radiofònica diferents a les convencionals en FM.
La ràdio a la carta en internet és un element complementari a la ràdio emesa en freqüència modulada.
Ara per ara continuen vivint l'una amb l'altra.

Per dur a terme de manera efectiva la idea d'una ràdio generalista on hi haja continguts de tot tipus durant les vint-i-quatre hores del dia, on tinga preeminència la participació activa dels col·lectius, associacions, plataformes, escoles, universitats, sindicats, fent una ràdio autènticament de funció social i servei públic, convindria disposar d'uns estudis tècnics ubicats a la ciutat, de fàcil accés, amb transport públic per a tot el món.
Perquè la participació de la ciutadania no la conta la ràdio, la conten els mateixos ciutadans.
És més ràpid i barat estar a València que en un polígon industrial instal·lat a Burjassot, on sí que té sentit que estiga ubicada la televisió, perquè la producció de programes necessita grans espais per als platós.
El pressupost per a transport en taxi es dispararia i caldria més inversió de temps per als trasllats a la ràdio, si esta estiguera a Burjassot.

Tot l'equipament tècnic dels estudis de Ràdio 9, que estaven situats a l'avinguda Blasco Ibáñez, de València, un local de titularitat pública, actualment estan desmantellats, classificats i emmagatzemats al centre de producció de programes de televisió a Burjassot, amb la idea inicial de construir unes noves instal·lacions allà mateix, en l'edifici televisiu, a huit kilòmetres del centre neuràlgic del cap i casal.
Este és un vell plantejament de qui fou director general d'RTVV, Pedro García, de traslladar la producció de continguts radiofònics al mateix lloc que la televisió.
L'informe de Price Waterhouse així ho apuntava.
Es van fer els plànols i el procés anava a concretar-se, després del primer ERO de RTVV, amb la directora general Rosa Vidal.
L'objectiu era aconseguir la polivalència de periodistes i tècnics de ràdio i televisió, quan els professionals sabem ben bé que les dinàmiques de funcionament diari d'un mitjà i de l'altre no ho permeten, i en qualsevol cas empobriria considerablement el producte radiofònic, que es convertiria en una sucursal de la televisió, perdent així la seua pròpia essència de proximitat i immediatesa.

La ràdio i la televisió valencianes poden estar connectades de manera telemàtica, però no física, i compartir alguns programes concrets, com per exemple, tertúlies polítiques, emissions de consens en directe i esdeveniments puntuals.
La ràdio i la televisió podrien compartir també els responsables, els directius, els coordinadors de les diferents àrees, caps de seccions, caps d'informatius o de programes, etcètera.
Però les programacions, els treballadors i la producció de continguts haurien de fer-se independentment una de l'altra.
Per eixa raó, a banda del model de futur, cal plantejar-se quina seria la manera més eficaç, ràpida i econòmica per restablir les emissions radiofòniques.
Mantindre la ràdio on estava i aprofitar les instal·lacions de Blasco Ibáñez, o fer-ne unes noves a Burjassot.

En el cas de fer-ne unes noves, l'obra civil costaria 400.
000 euros, i l'equipament tècnic d'estudis, insonorització i portes té un pressupost de 600.
000 euros.
En total, un milió d'euros.
Mentre que continuar al local propietat de La Generalitat, a l'avinguda Blasco Ibáñez de València costaria menys de la mitat, perquè els estudis ja existixen, les parets estan insonoritzades i les portes, que costen 6.
000 euros cadascuna, també.
A més, gran part de l'equipament tècnic desmantellat en estos moments a Burjassot serviria perfectament per començar a emetre en pocs mesos.
Blasco Ibáñez no està al centre del cap i casal, on estan totes les ràdios, està Radio Nacional, està la Cope, està la Ser, està Onda Cero, però sí que està dins de la ciutat on hi ha fàcil connexió amb autobús, metro, tramvia i carril bici.
La ubicació física de la ràdio pública valenciana és important, i arribat el moment, no serà un assumpte secundari.

I tot això més o menys és el que volia contar-los, perquè trobe que la ràdio sempre està un poc en segon o tercer pla.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Garrigós.

Pel Grup de Podemos, senyor Pallarès.

El senyor Pallarès Piquer:

Bon dia.

En primer lloc, senyora Amàlia Garrigós, donar-li les gràcies per la seua compareixença avui, este matí.

El primer que vull fer és una pregunta que ja he fet a l'anterior compareixent.
Per tant, demane, entre cometes, disculpes als meus companys i companyes, perquè la tornaran a sentir.
Comentava jo que seria molt difícil, pràcticament impossible, que cap polític o política britànic s'atrevira qüestionar l'existència de la BBC, o algun polític alemany la de la televisió pública alemanya ZDF, o algun suec l'SVT, una televisió, la sueca, per cert, que comentava jo que en les enquestes que fa l'organisme públic de sociologia de Suècia apareix sempre com l'organisme més ben valorat de la societat sueca, amb unes puntuacions que, si no recorde malament, arriben normalment fins i tot a un nou.

I deia que seria pràcticament impossible que s'atreviren a qüestionar-ho, perquè entre altres coses qualsevol d'aquests polítics és conscient que la ciutadania els percep com alguna cosa que forma part de la seua identitat britànica, o alemanya, o sueca.
És a dir, alguna cosa pròpia que els pertany a ells, no pertany al govern.
A més a més de la independència, que és un element fonamental, jo volia preguntar-li quins altres elements o valors pensa vosté que ha de tenir una televisió pública per a ser una televisió pública de qualitat.
.
.

La senyora Garrigós Hernández:

I ràdio.

El senyor Pallarès Piquer:

Sí.
(Rialles) Un organisme públic de ràdio i televisió, efectivament, de qualitat.
D'acord?
Eixa seria la primera qüestió.
No m'ha deixat vosté arribar a la tercera.
(Rient i rialles) Però efectivament, he comés l'error.

La segona qüestió és que ja fa més de sis dècades que la sociolingüística va demostrar que hi ha un lligam intrínsec entre el que és la normalització d'una llengua i l'ús vehicular d'eixa llengua.
Aleshores, la pregunta que volia formular-li és: quin impacte creu que ha tingut vosté per a la llengua, encara que només hagen transcorregut dos anys, el tancament de la radiotelevisió pública?

En tercer lloc, volia fer-li una qüestió sobre la ràdio.
A més a més, ho ha explicat vosté molt bé.
La ràdio és un element vertebrador, cohesionador, etcètera, etcètera.
I en aquest cas, la ràdio sempre acaba sent -diríem- un lloc on els nous creadors i creadores tenen més oportunitats que en altres ens audiovisuals.
Aleshores, voldria que vosté ens explicara i revaloritzara, tot i que en part ja ho ha fet, el valor de la ràdio com a element d'oportunitat laboral, per un costat, i de defensa i d'articulació de la cultura per a tots els joves creadors.

En quart lloc, m'agradaria que ens explicara alguns mecanismes que sota el seu parer creu que són indiscutibles per a articular un ens audiovisual públic que siga independent.

I en últim lloc, ateses les circumstàncies, circumstàncies que malauradament han sigut molt tristes, però que dins d'eixa tristesa ens permeten començar, com aquell que diu, de zero, m'agradaria que vosté ens donara també alguns dels elements que creu que són claus en allò que necessita qualsevol ens audiovisual del segle XXI, que és la convergència tecnològica, en convertir-se en híbrids tecnològics.
M'agradaria que ens donara algunes pinzellades sobre aquesta qüestió.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pallarès.

Senyor Subiela, de Ciudadanos.

El senyor Subiela Chico:

Bona vesprada.

Encantado de tener el placer de tenerle aquí a usted.
Y con todo el respeto, yo le compro el libro (rient), pero yo creo que no hemos venido a hablar de lo que usted ha venido a hablar aquí.
Pero bueno, creo que veníamos a hablar de la proposición de ley.
Usted nos ha hablado de su proyecto de radio.
Creo que con toda la razón.
Lo que no sé es qué preguntarle.
Pero voy a intentar ceñirme a su experiencia como periodista, para unas cosas que sí que me pueden interesar.
Y es sobre todo en el tema de la independencia.
Usted ha estado veinticinco años en Ràdio 9, me ha parecido leer veinticinco fueron.
.
.
¿O veintitrés?
(La senyora Garrigós parla amb el micròfon desconnectat) Y, bueno, viendo su currículum tengo claro que usted no es de la cuerda del anterior Consell, (rient) me da la sensación.
No por nada.
(La senyora Garrigós parla amb el micròfon desconnectat) Sí, sí.
No voy a entrar en eso.

El senyor president:

Le agradecería al señor Subiela que hiciera las preguntas en un tono no tan directo, para que…, porque se ve la compareciente con la necesidad de contestar inmediatamente, sino que en el tono de su intervención del tiempo que le corresponde.

El senyor Subiela Chico:

Bueno, simplemente, de qué manera usted aseguraría la independencia de los periodistas y de los contenidos que se puedan, que se puedan emitir.

Antes parecería que no era así, que los informativos de radio y televisión valenciana no eran imparciales, que estaban coartados por el gobierno autonómico.
Me gustaría saber, usted que ha estado allí, cómo se hacía y, sobre todo, cómo lo podríamos evitar.

Y sobre todo, un tema que yo he repetido aquí a todos los comparecientes, el tema de la radio y televisión en pruebas, una radio y televisión en pruebas que no tendría control parlamentario, que dependería solamente del Consell.
¿Cree usted que podría ser independiente y plural unos informativos dependientes solamente del Consell?

Solamente estas preguntas, para que le dé tiempo a contestarlas.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Subiela.

Señora Peris.

Señor Ferri.
Perdón.
Señor Ferri.
Son las horas ya de… (Veus)

El senyor Ferris Fayos:

Senyora Garrigós, moltes gràcies per la seua presència ací.

Vaig a llegir-li unes paraules que segur que li sonen, i diuen així: «Estimada ràdio, t'escric aquestes lletres perquè ha arribat el moment, mil vegades anunciat, de la nostra separació forçosa.
Ens hem sigut fidels en les alegries i en les penes.
Ens hem estimat i respectat, per damunt de les nostres possibilitats, tots els dies de les nostres vides durant vint-i-tres anys.

»M'agradaves quan et vesties de gala orgullosa de viure la diada dels valencians; quan amb roba informal, els donaves veu als nostres escriptors, passejaves pels nostres pobles i comarques, o recuperaves expressions en desús de la nostra llengua.

»Has suportat tantes inconveniències i tantes manipulacions… No obstant això, sempre has sabut trobar el badall per on es colava la llum.
Hi ha alguns que es pensen que són més llestos que tu, però has de tindre present que hi ha una cosa que es diu dignitat i que tu mai has perdut, perquè saps que sense ella no som res.

»Em preocupes, amiga i companya, perquè no sé com et vestiran a partir d'ara.
Davant la indignació, la ràbia i la tristesa, pensa en tot moment el que hem aconseguit juntes i t'eixirà sense voler el somriure.

»Jo, com deia l'Ovidi, no me'n vaig, sóc qui torna; faré vacances.
»

Una carta que vosté mateixa va escriure en el moment, imagine, més dur per a una professional com vosté.

I vosté ens ha explicat ací molt bé quin seria un model excel·lent de ràdio per al nostre país i, per tant, no vaig a preguntar-li, perquè ho ha fet de manera extensa i potent.
Però sí que m'agradaria preguntar-li…, que ens contara com va viure vosté aquell procés, aquell procés indecent de l'ERO de Radiotelevisió Valenciana, un procés que…, bé, que ha afectat a moltes famílies, a moltes persones, a molts treballadors i treballadores i que sí que, des del Grup Parlamentari Compromís, volem que…, hem volgut que se reconega també en aquesta proposició de llei.
De fet, inclús farem esmenes perquè es reconega encara més.

I sobretot, sí que voldríem que ja que vosté ha vingut ací, ha sigut una extreballadora, també poguera contar des del seu punt de vista, com ha segut eixa experiència, i que molt bé narrava en aquesta carta, en la que d'alguna manera s'acomiadava d'aquella ràdio que tots els valencians i valencianes escoltàvem.

És cert que la ràdio és un mitja de comunicació que és molt important i, a més, és molt útil, perquè qualsevol persona… És un mitjà de comunicació molt més accessible que inclús la televisió o que els aparells mòbils o qualsevol altre tipus de mitjà de comunicació, perquè tot el món podem tindre un transistor, podem portar-lo a qualsevol lloc de casa, en el cotxe… Podem escoltar la ràdio a totes hores.
I per això és un mitjà de comunicació tan important també… (S'escolta l'assistent de veu d'un mòbil) (Veus i rialles) No sé per què s'ha activat…

I de fet, és una manera… He perdut un poc el fil, però el que volia dir és que la ràdio és tan potent com això, perquè és un mitjà de comunicació molt democràtic, perquè pot arribar a tothom i de manera, com ja he dit, més fàcil que altres mitjans de comunicació.

De fet, no sé si ha vist vosté la pel·lícula de James Bond, Skyfall… (Veus) No l'ha vista.
En Skyfall resulta que, bé…, les últimes pel·lícules de James Bond es salvava precisament per les últimes tecnologies, tot multimèdia, botonets, satèl·lits, etcètera, etcètera.
En l'última pel·lícula de James Bond, Skyfall, el que el salva és la ràdio.

Tornarem a la ràdio, perquè la ràdio sempre està ahí i està present.
I, per tant, espere que siga la ràdio, en els nous temps que vénen, qui salve el nostre patrimoni cultural, el nostre patrimoni també històric i el nostre patrimoni lingüístic i musical, que és el que, en definitiva, el que feia la nostra radio i televisió públiques.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Amàlia, benvinguda a esta.
.
.
, a esta comissió, i sobretot per compartir la seua experiència, el seu saber al voltant de la ràdio.

Per tant, per a nosaltres és molt important escoltar la seua veu i, a més, la seua veu femenina, perquè al llarg d'estes dos compareixences -també ho tinc de dir-, sols sou dos dones les que compareixereu ací, i també és important reivindicar el paper de les dones als mitjans de comunicació.

Jo compartisc amb vosté la seua reclamació de l'espai de la ràdio i de la importància de la ràdio en eixe nou model comunicatiu.
I a més, no sols crec que té raó, és que crec que a més cal de manera permanent insistir, perquè si no, moltes voltes tots i totes caiguem en convertir a la ràdio en la.
.
.
-xiqueta, ¿no?
-, en la germana xicoteta de la televisió.
I no és un annex, és un element molt important, que té caràcter propi i que també té la seua particularitat a l'hora de donar la informació.

Una informació que, vosté dia, és d'enorme proximitat, i on els continguts són, i deurien ser també, de qualitat.

Molts dels que han comparegut, i en els diferents documents que se mos han elaborat, se'ns està plantejant a estes Corts la necessitat de crear una gran plataforma de mitjans valencians, en els quals, evidentment, han d'estar les ràdios.
I a mi m'agradaria conéixer la seua opinió sobre com podríem connectar en esta plataforma no sols la ràdio pública, que eixa evidentment està, sinó la col·laboració amb la resta de les ràdios locals de les quals vosté ha parlat.

Ens pareix molt interessant la seua explicació de per què considera que és necessari mantindre les instal·lacions a Blasco Ibáñez, i me pareixen objectives, raonables i un tema que deurem, és clar, considerar.

I voldria acabar, senyora Garrigós, plantejant-li que amb la seua experiència en la ràdio, jo voldria preguntar-li si vosté em podria dir que en l'exercici de la seua professió, vosté i la resta de companys han trobat les condicions i l'autonomia.
.
.
, o consideren que s'han reunit les condicions per a garantir l'autonomia dels professionals en la seua tasca que han fet en els darrers anys.
Si la llibertat d'expressió dels professionals ha estat garantida.

I sobretot, m'agradaria poder preguntar-li en el cas que hi hagen hagut dificultats, quines serien les mesures que vosté aconsellaria als diputats i diputades en l'elaboració d'eixe nou model comunicatiu, quines mesures considera necessàries per a garantir el dret de la ciutadania a la informació, però que esta siga plural, veraç, de qualitat i objectiva.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Peris.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña.

Moltes gràcies, senyor president.

Gràcies, senyora Garrigós per vindre hui vosté ací.

Esta és una comissió que el que busca és que gent professional, com és vosté, que gent experta en la matèria puga vindre a parlar de la llei, de la llei que s'està tramitant.
De fet, és un procés de participació ciutadana dins del que és l'elaboració d'esta nova llei.

Però vosté ha pres la decisió de no parlar d'eixa llei en concret i parlar del que vosté entén, i jo estic d'acord en la pràctica totalitat de totes les qüestions que vosté ha dit, de la importància de la ràdio i com creu vosté que té de ser una futura ràdio autonòmica valenciana.

Jo li dic que per part del nostre grup parlamentari hem pres bona nota del que vosté pensa que té de ser eixe futur de la ràdio dins d'eixa gran plataforma audiovisual de la qual s'està parlant.
I vaja, com li dia, ho tindrem en compte en el moment en què en estes Corts se duga una llei en la qual es parle de com té de ser la futura ràdio i intentarem tindre en compte totes estes qüestions que.
.
.
, totes ests qüestions que se plantegen.

Però, com li dic, vosté ha pres la decisió de no parlar d'esta llei.
Jo no sé si és una falta de respecte per la meua part preguntar-li sobre la llei, que és del que estem.
.
.
que és del que estem parlant ací.
I a mi, si m'ho permet, sí que m'agradaria fer-li preguntes que també és cert que els he fet a la resta de persones que han comparegut.

Però en esta llei, que no és la llei que mosatros pensàvem -sap que represente al Grup Parlamentari Popular-.
.
.
I després del que hem tingut de sentir al llarg de tots estos anys per parts dels grups que en aquells moments estaven en l'oposició, però que hui estan en el govern, jo pensava que anaven a dur ací una altra llei, sincerament.
Pensava que anaven a dur una llei en la qual s'anava a parlar de reobrir la radiotelevisió valenciana i de reincorporar els 1.
800 treballadors, que és el que han estat dient al llarg de tots estos anys.
Però, bé, ha decidit que això no siga aixina.

Però sí m'agradaria preguntar-li, vaja, dos coses fonamentals.
Una, si volguera vosté fer una valoració d'una cosa que diu esta llei.
Esta llei parla que és molt important el que n'hi haja.
.
.
Vaja, parlen del caràcter estratègic del sector audiovisual, diuen que és molt important per a la nostra comunitat l'existència d'uns servicis de comunicació audiovisual autonòmics, i en idioma valencià, de titularitat pública, però fiquen un afegitó que diu, «siempre que la situación coyuntural lo permita».
Simplement, m'agradaria que fera, si vol, una valoració d'açò que diu esta llei, que això ho diu la llei.

I per una altra banda, preveu esta llei.
.
.
, perquè esta llei no està.
.
.
no està obrint una nova radiotelevisió valenciana, ni s'està pronunciant respecte a què passa amb els extreballadors de radiotelevisió valenciana, no diu res de tot això.
Bé, més bé diu que possiblement els treballadors de radiotelevisió valenciana no formaran part del futur d'eixe conglomerat audiovisual.

Però sí que parla, i per fer-li alguna pregunta respecte a la llei, sí que parla que.
.
.
, bé, que se podran ficar en marca provisionalment una radiotelevisió valenciana, és a dir, una ràdio i una televisió valenciana, ja dic, provisionalment, sense la participació de professionals, és clar, sense la participació dels professionals de l'extinta radiotelevisió valenciana i sense ningun tipus de control parlamentari.
Simplement conéixer la seua opinió.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Senyora Garrigós.

La senyora Garrigós Hernández:

Bé, no estic jo acostumada a respondre així de colp tantes preguntes, la veritat, eh?
Em disculpareu perquè no estic avesada en esta experiència.

El procés de l'ERO que ens preguntàveu abans, va ser absolutament salvatge, va afectar molt a nivell personal, psicològic i laboral a vora dos mil famílies.
És veritat que en el primer expedient de regulació els criteris van ser totalment arbitraris.
Jo recorde que en la meua categoria laboral, que era guionista-presentadora, en la ràdio n'érem sis, jo era l'única que tenia la titulació i vaig ser l'única que va ser acomiadada.

Totes eixes arbitrarietats que es van produir, després el Tribunal Superior de Justícia ja va deixar ben clar que aquell expedient de regulació era nul i que vulnerava drets fonamentals dels treballadors.
És evident que això no s'ha de tornar a repetir mai més en la història del futur sistema audiovisual valencià, siga com siga, amb els extreballadors, amb treballadors nous, etcètera.

Allò ideal seria que la nova plantilla de radiotelevisió valenciana s'acoblara als ajustos econòmics, evidentment, estem en una conjuntura econòmica on hem de passar-mos molt el cinturó, i fins i tot, segurament, ens haurem de rebaixar els salaris.
Els treballadors que teníem abans una categoria laboral, probablement haurem de cobrar una miqueta menys, perquè és així com està funcionant el mercat.

Sí que és cert que s'haurien de respectar els drets laborals dels treballadors, siguen els que siguen, que s'han de demostrar en l'Audiència Nacional.
I també que hi haja una sensibilitat per part dels polítics que ens governen cap a aquelles persones que hem sigut professionals des de l'inici de la radiotelevisió valenciana, hem accedit a ella pels nostres propis mèrits, som persones absolutament independents i estimem fer la nostra faena.

¿Què més podria dir-vos?
És una llei la que estan treballant vostés.
.
.
Sincerament, a mi m'agradaria que d'alguna manera figurara diferenciada la ràdio.
Sí.
La ràdio és un mitjà de comunicació completament autònom, independent de la televisió.
I això mai s'ha.
.
.
, en l'anterior llei de l'any 1984 no s'especificava.

Després, en la pràctica, la ràdio mai s'ha tingut en compte, igual que la televisió, mai hi ha hagut una campanya global, seriosa, de publicitat de la ràdio.
Fins i tot, jo recorde el primer director general, que castigava els que no funcionaven bé o els que no anaven amb els seus interessos a la ràdio.
Vull dir, que la ràdio sempre ha segut, a banda de la germana pobra, ha segut com un lloc on instal·lar aquelles persones que no eren útils en la televisió o, fins i tot, aquelles persones que havien de ser jubilades en poc de temps.

Respecte als mecanismes de control, han d'haver-hi mecanismes interns i externs, això està clar.
Jo he patit durant vint-i-quatre anys, sobretot durant els vint últims anys molt especialment, les instruccions dels comissaris polítics, perquè jo no tenia caps de redacció.
Jo.
.
.
, sobretot, la meua trajectòria ha segut en programes, no tant en informatius.
No he tingut a professionals que sigueren caps de redacció, de programes, etcètera, sinó que eren comissaris polítics directament.

Aleshores, molts d'eixos comissaris polítics no sabien més que jo de ràdio.
A mi personalment no m'inspiraven cap tipus de respecte i, per tant, em botava les seues instruccions quan considerava que no eren professionals.
Això, evidentment, em va suposar que em posaren creuetes roges en el meu currículum i que fóra la primera acomiadada en el primer expedient de regulació.
I això, evidentment, no s'ha de tornar a repetir.
No volem comissaris polítics en les responsabilitats tant d'informatius, com de programes.
Han de ser persones independents amb una acreditada experiència professional.
Ha d'haver-hi un estatut de redacció.
Jo considere que això és bàsic, l'estatut de redacció, i un comité de redacció que puga triar els seus propis caps de secció i d'informatius ells mateixos, els treballadors.
Que no siguen nomenats a dit pel.
.
.
pel govern, vaja, pel govern de torn, perquè així era com funcionava abans.

Aleshores, trobe que eixa independència del govern, la no governamentalització de la programació de la ràdio i de la televisió, hauria de passar per ahí, perquè totes aquelles persones que tinguen algun tipus de responsabilitat foren independents i foren triats pels seus propis companys a través d'un comité de redacció i un estatut de redacció que assegurara la llibertat d'expressió i la independència.

Després, mecanismes externs, vostés ho saben millor que jo que n'hi han una gran quantitat.
Mecanismes que encuirassen la possibilitat d'endeutar-se de la ràdio i televisió valenciana, que ha segut uns dels factors més greus per al sistema audiovisual valencià, amb la quantitat de deute que hi ha hagut durant tots estos anys, indefinit i també infinit.
I això va ser, com saben, gràcies a una llei que va modificar Zaplana en el seu moment, en la qual es permetia endeutar-se sense cap tipus de problema.

Evidentment que els mitjans de comunicació, i també la ràdio, són híbrids, combinem el món tecnològic i l'analògic.
En el cas de la ràdio, continua funcionant amb una potència bestial la freqüència modulada.
Els explicava abans que hi ha 26 milions d'oients a tota Espanya que escolten la ràdio en FM i, per tant, la ràdio a la carta, el sistema de podcast, els ebooks, totes les aplicacions que es puguen adaptar per a tablets, etcètera, amb un bon player, tot això serà complementari perquè no sabem cap a on evolucionaran els mitjans audiovisuals.
Però sí que sabem que la ràdio, ara per ara, continua sent l'escolta principal en freqüència modulada, amb un bon suport d'un bon player, una bona pàgina web.
La televisió.
.
.
també, hi ha una tendència a anar cap el món digital, però les audiències massives continuen sent analògiques.
Per tant, haurem de conviure amb eixa plataforma multimèdia en la qual té cabuda tot.
I també les emissores municipals.
Jo estic ara molt connectada amb les emissores municipals.
Veig que hi ha uns grans professionals allà, fent ràdio a tots els nivells, de redacció, de producció.
.
.
i ells han estat -treballant molt en precari, per descomptat- han estat, fins i tot, molt mal considerats o menystinguts.

Trobe que seria una bona fórmula per a la ràdio autonòmica unir eixes sinergies.
Fer una ràdio autonòmica associada a la municipal, que això no s'ha fet mai ací a casa nostra, en lloc de gastar-nos diners en corresponsalies.
Segur que hi han moltes fórmules de cooperació entre l'emissora municipal i l'autonòmica.

No sé què més els podria dir.
.
.
No sé què més els podria dir.
¿Tinc més temps encara per a parlar?
¿Sí?

La ràdio és un dels mitjans que té més potencialitat per a expansionar la nostra llengua, sense cap dubte.
És l'únic mitjà oral que hi ha.
No necessitem uns grans índexs d'alfabetització per a escoltar la ràdio.

Des de la desaparició de la ràdio i de la televisió.
.
.
, evidentment, jo tinc un fill.
.
.
, arribava a casa, veia els dibuixets en valencià i, ara, no els veu.
Té un impacte molt negatiu la seua desaparició sense cap dubte, perquè encara que tenim la llei d'ús del valencià i que hi ha línia en valencià i que els xiquets estudien, aprenen, escriuen i lligen en valencià, després se socialitzen en castellà.
És el cas del meu fill i de tants altres -ho personalitze en el meu cas, però que ho veig també al meu voltant- que tenen eixa base alfabetitzada del valencià i després entre ells es desenvolupen.
.
.
, es socialitzen en castellà, tot i que tenen uns pares que parlen en valencià, etcètera.

Per tant, si els nostres xiquets, els nostres adolescents veuen que la llengua no és útil -i la manera de vore que la llengua és útil és a través de la ràdio i de la televisió, de les seues sèries preferides que estiguen doblades al valencià-, aleshores, el seu ús serà molt esquifit, com està passat ara, ¿no?
, que el seu ús és el greu problema que tenim els valencians amb la llengua.
I si hi ha alguna raó fonamental perquè existisca la ràdio i la televisió és la llengua, sense cap tipus de dubte.

Jo.
.
.
no sé, a mi m'han convidat a vindre ací gràcies al Grup Podem.
Jo m'he llegit la llei efectivament.
Poden haver-hi moltes mancances.
Hi ha persones molt més preparades per a dir quines mancances hi ha i quines no.
Sí que és cert que la ràdio ha estat sempre invisibilitzada en un segon, tercer pla i he tingut l'oportunitat ara d'expressar des de la meua experiència com considere que d'alguna manera en eixa futura llei la ràdio ha de ser independent de la televisió i que ha de funcionar.
.
.
, perquè porten dinàmiques absolutament distintes.
I hi ha una tendència a unificar la ràdio i la tele, compartir treballadors, compartir programes.
.
.
i això no és possible.
Cap emissora espanyola ho fa, això, perquè, vaja, en una emissora de ràdio estàs emetent les vint-i-quatre hores al dia, estàs fent butlletins horaris cada hora, tens magazins.
.
.
No pots estar fent televisió i ràdio alhora.
És que és absolutament impossible.

¿Què més?
Per a mi el fonamental seria que tant la ràdio, com la televisió no estiguera governamentalitzada.
Eixe és el principal.
.
.
concepte que posaria en valor i que no hi haguera entre els llocs de responsabilitat comissaris polítics, que d'això ja n'hem tingut un grapat i sabem com funciona.
No convé ni als treballadors per a assegurar la seua independència a l'hora de treballar, ni tampoc per a la societat valenciana.

El senyor president:

¿Ja?

La senyora Garrigós Hernández:

Crec que sí, crec que sí.

El senyor president:

Li agraïm molt l'exposició que ha fet la senyora Amàlia Garrigós i finalitzem aquesta comissió, que la continuarem el dilluns.

I el que els comentava de manera informal abans, que ha entrat ja per registre d'entrada, que l'última persona convidada per a comparéixer el dilluns, que era la senyora Rosanna Pastor, ha registrat un escrit diguent que la seua compareixença la farà de manera escrita.
Per tant, facilitarem l'escrit de la senyora Rosanna Pastor a tots els grups polítics.

Bon cap de setmana.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 17 minuts)