CAM%440332.09.18%20macro.html





Comissió no permanent especial d'investigació sobre el procés que ha dut a la intervenció per part del Banc d'Espanya, el passat 21 de juliol, de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani (CAM), amb la destitució de tots els gestors, en un procés de reestructuració adreçat a un nou intent de privatització que fins i tot podria desembocar en la desaparició de la societat, realitzada el dia 18 de setembre de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 2/i XXXIV.

El senyor president:

S'obri la sessió de la comissió d'investigació sobre la CAM.

En primer lloc, pregue al senyor secretari comprove el quòrum, donat que caldrà adoptar algun acord.

Senyor secretari.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies.

Pronunciament sobre les propostes de preguntes al senyor Pedro González González i al senyor Ángel Rico Cantos de Alcover, personal del Banc d'Espanya, i fixació del termini per a la seua contestació

El senyor president:

Bé.
Com saben les seues senyories, el motiu de la reunió és perquè es va obrir un termini perquè els grups que vullgueren presentar preguntes per a traslladar als senyor Pedro González González i senyor Ángel Rico Cantos de Alcover, del Banc d'Espanya, que se pogueren presentar les propostes de pregunta i que la comissió adoptara l'acord d'enviar-les perquè contestaren per escrit, marcant-los un termini, com a pas últim ja del que han sigut les compareixences i, diguem, les justificacions que totes les persones que vam acordar que donaren compte davant esta comissió han vingut fent.

També la presidència vol recordar que estem finalitzant el que és el procés d'esta comissió.
Intenció d'esta presidència és que -i no ho he comentat en la mesa, però pense que també compartim eixe criteri- que al llarg d'este període de sessions arribem a nomenar la ponència, perquè si no, el dictamen no va donar-mos lloc a aprovar-lo abans que acabe la legislatura.
I jo me consideraria fracassat si no som capaços de traure un dictamen que siga aprovat en comissió i siga aprovat en el ple.

Per tant, cal marcar un termini a estos senyors perquè mos contesten dins del termini i que mosatros puguem avançar.

Es van presentar dos propostes, una del Grup Socialista i l'altra del Grup d'Esquerra Unida.
I reunida la mesa la passada setmana, van encarregar al senyor Toledo, secretari de la comissió, que fera una refosa de les preguntes perquè tinguera coneixement d'eixa refosa la comissió i adoptara l'acord i que se convertisquen en preguntes no del Grup Socialista o del Grup d'Esquerra, encara que siga a proposta d'ells, sinó preguntes de la comissió, donat que han de contestar per escrit.
En la carpeta la tenen les seues senyories.
La mesa ha donat per bona l'agrupació que ha fet el senyor Toledo.
A més, li agraïm el treball que ha fet, que és avançar per la comissió.
No obstant, estem oberts que si alguna de les seues senyories vol fer alguna observació, és el moment de fer-la.

Per tant, si els pareix bé.
.
.
La senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

No.
Simplement una apreciació perquè quede constància.

Nosaltres vam ser coneixedors, el meu grup, de les preguntes que van formular tant el Grup Socialista com el Grup d'Esquerra Unida, i no enteníem que valguera la pena reiterar d'una manera diferent escrita les mateixes preguntes, perquè, en definitiva, jo crec que el Grup Parlamentari Popular també li ha passat exactament el mateix.

El que era de lògica és que foren preguntes de tota la comissió.
Per tant, no tenia cap sentit.
I nosaltres trobem molt adequades les que van formular estos grups.
I, per tant, li donem el vistiplau a l'agrupació que s'ha fet.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pense també.
.
.
¡Ah!
, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Sí.
Efectivament, per a reiterar el que ha dit la companya, perdó, de Compromís, en el sentit que les preguntes pràcticament -pràcticament, no-.
.
.
, arrepleguen el que mosatros, el nostre grup volia preguntar.
I, bé, efectivament, no tenia ningun sentit reiterar preguntes i, efectivament, el més adequat és que eixa agrupació, que considerem encertada, que ha fet el senyor Toledo, és el correcte traslladar-la a estos senyors perquè contesten.

El que sí que seria interessant, per tal que avancem el més ràpid possible, és que el termini tampoc fóra molt exagerat, el que els donàrem per a contestar, donat que com són coneixedors de la inspecció, perquè foren els inspectors, són preguntes que poden contestar fàcilment en una vesprada, perquè tenen la informació al seu abast.

I, per tant, el que sí que demanaríem mosatros és que el termini per a contestar no s'allargara massa pel bé d'eixa rapidesa que hem de donar-li ja al que és el camí d'esta comissió.

Gràcies.

El senyor president:

Bé.
Com no estem en un debat, sinó en una sessió informativa, donat que el senyor Toledo ha segut l'autor de la proposta que estem comentant, me demana la paraula i jo no veig ningun inconvenient reglamentari que ho faça perquè no és participar en un debat, sinó en un aclariment.

Té la paraula el senyor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

No, no res.
Que vam quedar en la mesa que jo contactaria amb els grups per a vore de fer el refregit.
I només dir que, efectivament, jo he fet de vehicle de transmissió, però realment el refregit l'ha fet Lluís Torró.
Ho dic perquè cada u tinga.
.
.
(Rient) No ho sap el president perquè no li ho he dit.
I jo he fet.
.
.
, només ha vist que ho he fet jo, però realment ell es va oferir i jo li vaig dir que encantat i a més, ho ha fet molt bé per.
.
.
No res més.
Perquè cada u tinga els mèrits que es mereixen.

El senyor president:

Moltes gràcies per l'aclariment.

A la presidència li pareix molt bé.
¿El senyor Torró i la senyora Barceló volen dir alguna cosa?
No.

El senyor Torró Gil:

No.
Simplement, vull dir, justificar.
.
.
De fet, les preguntes són les mateixes.
Només hi ha hagut una qüestió que era reiterativa, o clarament reiterativa, que no l'han tinguda en compte.
I la resta, diguérem, estan íntegrament les preguntes nostres que havíem formulat (inintel·ligible) .
.
.
I que estic d'acord en marcar un termini.

De totes maneres, jo, donat el tipus de relacions que tenim amb la gent esta del Banc d'Espanya i tot això, jo procuraria que fóra una carta cortesa i que el termini no fóra una cosa aixina imperativa.
¿Val?
Jo crec que una vesprada.
.
.
, si mos ho contesten en una vesprada, la veritat és que no és el que espere que deurien de fer, perquè tampoc és que tinguen d'estar dos setmanes escrivint açò, però jo crec que algunes de les preguntes que hi ha sí que requerixen una certa, com a mínim, reflexió i repàs del que han fet.

Però, de totes maneres, trenta dies em sembla un termini suficient.
¿Val?
Però, això sí, jo ho faria d'una manera.
.
.
.
, vull dir, (veus) cortesament, no res, senzillament perquè la gent tampoc es veja pressionada i tinga més llibertat a l'hora d'expressar-se.
¿Val?

El senyor president:

Me pareix molt bona suggerència.

¿La senyora Barceló no vol dir alguna cosa?

Bé.
Aleshores, la proposta que porta la mesa és esta refosa de preguntes.
I prega als interlocutors que contesten dins del possible.
.
.
, dins dels trenta dies, en la mesura del possible.
¿Estem d'acord?
Aleshores, per assentiment i per unanimitat queda aprovada.

Senyories, tan prompte com tinguem eixes preguntes, donarem trasllat, però convocarem la comissió per al nomenament de la ponència.
I ja dic, que és intenció de la mesa que puguem fer eixe nomenament al llarg d'este període de sessions, per tal que en el mes de febrer, o inclús ans, pugam estar treballant, si hi haguera activitat en gener.
No sé, que mos marquem uns terminis per a tindre la garantia que dins la legislatura el ple adopte un acord.
¿Val?
¿Estem d'acord?

Moltíssimes gràcies.
I ara sí, s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 10 hores i 43 minuts)