Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 21 de febrer de 2002.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Presidenta Marcela Miró Pérez.
Sessió** p**lenària número 60.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Compareixença del president del Consell, senyor Eduardo Zaplana Hernández-Soro, per respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valneciana formulades pels grups parlamentaris.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Bon dia, molt honorable senyor president del Consell, honorables consellers, il·lustres diputades i diputats.

El punt de l'ordre del dia d'este matí és la compareixença del president del Consell per respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

Per a la formulació de la primera pregunta té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Popular tiene a gala por lo menos el intentar estar atento a la realidad social de nuestra comunidad y el prestar especial atención a aquellos temas que a su vez resultan ser de interés para todas las valencianas y para todos los valencianos.

Digo esto porque en la formulación de la pregunta que a continuación concretaré hemos podido incluso escuchar críticas legítimas, desde luego, procedentes desde las filas de los partidos de oposición, que se refieren incluso a la oportunidad de que el Grupo Popular formule este tipo de cuestiones, lo cual nos parece en sí mismo muy llamativo.
Es decir, a partir de ahora, quizás el Grupo Parlamentario Popular deberá establecer una ronda previa de consultas con los grupos de la oposición para ver si tiene o no derecho, si está legitimado o no para formular determinado tipo de preguntas.

Pero, en fin, así es la cuestión en el panorama de la política valenciana.
Quizás a algunos les hubiera gustado formular ellos esta pregunta.
No lo pensaron así, su interés circula por otros derroteros, pero esa es, en definitiva, la realidad.
Y la realidad es que en los últimos tiempos la sociedad valenciana se ha visto en cierta manera atraída por determinados medios de comunicación, atraída su atención hacia unos hechos, hechos que curiosamente se producen de manera episódica, no solamente en esta comunidad, sino en todas las comunidades que, como no podía ser menos, pueden ser en un momento dado objeto de incidencias sanitarias de carácter epidemiológico que vengan a alterar o a sobrecargar el normal mecanismo o el marchamo normal de la vida de los hospitales de la comunidad.

También se ha intentado aprovechar, como digo, este hecho episódico y se intentan aprovechar incidentes luctuosos, puntuales, que este grupo parlamentario es el primero en lamentar, y este aprovechamiento se hace sin tener en cuenta ningún criterio de humanidad sino exclusivamente un criterio pura y duramente partidista, cosa que mi grupo quiere hacer aquí expresión de su crítica más sentida.

Pero, en definitiva, a la gente le interesa conocer los datos ciertos.
Y como a la gente le interesa conocer los datos ciertos y creemos que no hay nadie más autorizado en esta comunidad para conocer cuál es esa realidad objetiva que su señoría, señor presidente del Consell, es por lo que este grupo quiere formular la siguiente pregunta: ¿Cuál es, señor presidente, la situación en estos momentos de la asistencia sanitaria hospitalaria en nuestra comunidad?

Nada más y muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable senyor president del Consell.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Font de Mora.

Efectivamente, a mí también me ha sorprendido que, después de tanto revuelo en los medios de comunicación y de tanta denuncia por parte de los grupos de la oposición, hoy, que tienen la posibilidad de formular sus preguntas al presidente de la Generalitat, es decir, a mí, pues no se me haya preguntado sobre esta cuestión que durante dos semanas han estado diciendo que era lo más importante y lo más deteriorado que existía en nuestra comunidad.
Yo le encuentro una explicación fácil a ello, y es que precisamente los grupos de la oposición conocen mejor que nadie la verdad y, además, quieren evitar que se pudieran realizar comparaciones, recuerdos y, sobre todo, someterse a un debate.

Y por ello le diré, señoría, que el servicio público sanitario en la Comunidad Valenciana funciona francamente bien, es un excelente servicio público y así está valorado por el conjunto de los ciudadanos en cualquier sondeo o encuesta de opinión.
Sin duda, también hay que reconocer que la sanidad es materia sensible y en algunos momentos la incidencia puntual de determinadas enfermedades dispara los casos que se tienen que atender en los servicios de urgencia, pero esos picos afectan en todas partes por igual, no solamente en España, vemos que es una característica en estos últimos días por la epidemia de gripe en toda Europa, y sólo desde la demagogia se utilizan para criticar el conjunto del funcionamiento del servicio sanitario público.

Las explicaciones del conseller han sido claras, otra cosa es que algunos las quieran escuchar y entender.
Yo me remito a ellas.
Pero no quiero en esta comparecencia obviar o apartarme del lamentable suceso acaecido en el hospital de Alcoy.
Es un hecho, ya lo hemos dicho, tremendamente lamentable, pero sus señorías deben de saber que dentro de esa desgracia no podemos catalogarla más que de un episodio aislado.
Es un hecho desgraciado, con una reacción inmediata que ya conocen sus señorías y con una investigación abierta por si las responsabilidades pudieran ir más allá todavía en función de las decisiones que ya hemos tomado.
Y es una pena, porque en el hospital de Alcoy se ha realizado una inversión en los últimos tiempos de 780 millones de pesetas con más camas, con un quirófano más, con un hospital de día, pero estas cuestiones, desgraciadamente, estos lamentables sucesos pueden suceder en cualquier momento.

Pero, vuelvo a lo principal y al contenido de su pregunta.
La valoración de los ciudadanos es una valoración excelente sobre el funcionamiento de la sanidad pública, una sanidad que ha fomentado la cirugía sin ingreso, con gran éxito, que ha mejorado los rendimientos de trabajo de sus profesionales, que ha conseguido abrir los quirófanos por la tarde, que ha hecho de la hospitalización domiciliaria, con un aumento importantísimo, un verdadero hospital más que atiende un límite de más de 500 pacientes al día, y con unos datos que yo voy a dar a la Cámara y que son inequívocos.

Desde el año 1995 hasta el año 2001 se han invertido 35.
926 millones de pesetas, de los cuales 23.
758 han ido destinados a obras, a infraestructura, y 12.
168 a equipamiento.
Hay dos hospitales más en la Comunidad Valenciana.
Hay 85 nuevos centros de salud más.
Hay 10 nuevos consultorios.
Se han realizado mejoras en 256 consultorios por un importe de 13.
829 millones de pesetas.
Se han tomado algunas decisiones que ahora copian en otras comunidades autónomas, ya las copiaron en Andalucía, hoy nos anuncia en las páginas del periódico *El País,* en Sociedad, en Nacional, que también Castilla-La Mancha, recién asumidas las competencias sanitarias, lo hará, con un plan de choque, al que se han acogido libre y voluntariamente 146.
331 personas, *(remors)* de las cuales han sido atendidas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
124.
992 personas.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Yo estoy seguro, yo estoy seguro que esas personas lo han hecho simplemente por llevarle la contraria al Partido Socialista, me imagino, *(rialles)*, según el criterio, porque me imagino que cuando se trata de atender su salud, pues, eligen lo que creen que más les puede beneficiar.
En cualquier caso, no creo que el criterio político respetable de los grupos de la oposición quiera estar por encima de la libre voluntad de los ciudadanos a la hora de elegir qué tipo de sanidad quieren y a cual se deben de someter.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

En cualquier caso, se han reducido las listas de espera que nos encontramos en el año 1995.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president, vaja finalitzant.

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
en un 77,3%.
Y yo, señor Font de Mora, estoy seguro que lo que quería evitar la oposición esta mañana era que yo le pudiera remitir a los titulares de prensa que tengo aquí delante, que conservo de tantos años que gestionaban y estaban al frente de la sanidad pública *(remors)* y que eran absolutamente lamentables y peligrosos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

*(Adreçant-se als grups parlamentaris de l'esquerra del hemicicle)* Veo que son idénticos todos, los elaborarán conjuntamente.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.
*(Remors)* Senyo-ries, per favor.

Correspon la formulació de la pregunta a l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyor president.

Quines mesures ha pres i pensa prendre el senyor president del Consell davant l'augment de la inseguretat ciutadana a la nostra comunitat?

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el Molt Honorable Senyor President.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta, con la venia.

Señor Puig.

Pues es evidente que se han producido, señoría, cambios importantes desde el punto de vista sociológico en nuestra comunidad, en toda España y en toda Europa, y el número de delitos ha aumentado, eso es rigurosamente cierto, igual que ha aumentado la eficacia policial.
Se han tomado muchísimas medidas, algunas de ellas tuvo la ocasión el vicepresidente del gobierno y ministro de Interior de comentárselas ayer en otro foro distinto a su líder, al líder del Partido Socialista en nuestra comunidad, al señor Pla, ayer y, por tanto, me imagino que se las habrá comentado puntualmente.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Puig.

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor president.

El que va contestar el senyor Rajoy o el que va contestar el senyor Aznar no cal que m'ho diga el senyor Pla.
Afortunadament, per alguna televisió privada, que no pública, vam poder seguir el debat.

Però, realment, jo crec que del que es tracta avui és que assumisca les seues responsabilitats.
Vosté, després d'eixos viatges al llarg i ample del món m'agradaria que avui se situara un poquet a este territori, a este territori que sembla que governa.
I volem enfrontar-lo en els problemes reals que vivim els valencians, els problemes que pateixen els valencians que van a un hospital i es queden al corredor.
Proble-mes reals, no inventats per l'oposició, reals.

Denunciem avui, per tant, una obvietat, que fa molts mesos haguera hagut d'estar encenent totes les alarmes del Consell, i era l'augment de la inseguretat ciutadana.
S'ha disparat, senyor Zaplana.
Vosté ha admés en part eixa realitat.
Mentre la criminalitat ha augmentat el 8,2% a Madrid, el 3,4 a Catalunya i el 12,5 a Andalusia, ací hem crescut el 29,8%.
Líders en l'increment de la delinqüència, en això sí que som líders.

És conscient vosté que des de l'any 2000 s'han cremat a la ciutat de València 1.
000 cotxes?
Sap vosté que a Castelló s'han duplicat tots els delictes només en un any?
Sap que, segons el Poder Judicial, la província d'Alacant és la segona província més perillosa d'Espanya?
I vosté creu que tot això pot passar sense que ningú done la cara, sense que no hi haja cap responsable polític que assumisca cap responsabilitat, sense que ningú diga res?

Esta situació, senyor Zaplana, es produeix perquè al Partit Popular se li ompli la boca en els programes electorals de lluita contra la inseguretat, però després la realitat és que no han prioritzat les polítiques de seguretat.
On queden aquelles promeses d'acabament immediat de la delinqüència?
"El PP favorecerá el incremento de la prevención general de la delincuencia mediante una mayor presencia en la calle que responda eficazmente al incremento de los delitos contra las personas y las propiedades".
Se'n recorda, senyor Zaplana?
Menys policia que mai!
O què li vaig a dir el que diuen en la ciutat de València, avui, amb la absència de la seua alcaldesa, que deia que el mal de tota la inseguretat ciutadana era dels socialistes, quan s'acabara eixa plaga, s'acabaria la delinqüència.
Doncs ja veuen, mire el retrovisor i mire quants de cotxes es cremaren en 1995.

Vosté ha fracassat en allò que li pertoca fonamentalment, que és la prevenció, perquè no ha impulsat una societat cohesionada, una societat cohesionada socialment.
I al temps ha abandonat qualsevol política policial al disbarat del govern central.
No ha fet res per eliminar els focus de marginació, no ha fet res per eradicar la vivenda precària, no ha atés les famílies desestructurades, no ha fet res contra l'absentisme escolar, no ha prioritzat mai l'atenció dels drogoaddictes, i ha estat mut, callat, davant l'escàndol de l'hipermercat de la droga.

Senyor Zaplana, vostés volen fer fracassar la Llei del menor, perquè no posen els recursos necessaris per a la seua aplicació i ho sap tot el món, ho denuncien els fiscals, ho denuncia tot el món.
I la Llei d'estrangeria, la seua Llei d'estrangeria, feta des de l'absolutisme, trencada en el consens establert anteriorment, l'únic que produeix avui és marginalitat i delinqüència, marginalitat i delinqüència.
I això no ho diu l'oposició catastrofista, això ho diu el degà dels jutges de València entre molts altres.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Camarasa.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

Mire, senyor Zaplana, les comissaries estan al 50% del personal necessari.
El Pla 2000 només ha estat un malgastament de propaganda, un fiasco que ha sumat més delictes que mai en la història i menys policies que en tota la dècada.
Som la comunitat que té pitjor ràtio policial per habitant i el major augment de la delinqüència.
La seua política, senyor Zaplana, consagra la desigualtat.
D'una manera ideològicament premeditada, supose, estan posant en qüestió la pròpia essència del que era l'estat lliberal, que tenia com a característica fonamental en el seu origen la garantia pública del dret a la seguretat de persones i bens.
Amb el seu afany privatitzador de tots els serveis públics li han donat ales il·limitades al sector privat, i a la fi ha considerat que només aquells que tenen molts de recursos econòmics o més recursos econòmics puguen tindre garantida la seguretat.
És així, senyor Zaplana.

Ja a la nostra comunitat hi ha més guàrdies jurats, hi ha més guàrdies de seguretat privada que policia nacional.
Però mentre estem debatent ací esta qüestió ara mateixa, en este moment.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Puig, vaja finalitzant.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

­Sí­ .
.
.
mentre estem acabant, li vaig a dir que s'estan produint estadísticament uns 12 delictes.

I vosté no pot estar impassible, no pot estar impassible quan milers de valencians els roben a casa, quan milers de valencians els cremen el cotxe, quan els fan el tiró o quan el arruïnen el seu negoci.
Vosté no pot estar impassible, no pot dir que no és el seu assumpte.
Exigisca més mitjans del govern central, exigisca més recursos, exigisca que complisquen ja amb el compromís de*.
.
.
(inintel·ligible)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Puig, acabe.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

.
.
.
de l'unitat adscrita.

Acabe, presidenta.

Senyor president, vull dir-li que fa uns anys, la dreta que avui vosté representa molt honradament, este problema deia que era culpa de les llibertats, nosaltres diem que per a resoldre este problema les claus estan en la Constitució: més justícia, més política social, més igualtat i més convivència.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Puig.

Mire, los intereses de la Comunidad, señor Puig, hay que defenderlos dentro, fuera y en cualquier lugar.
Usted debería de plantearse porqué le va tan mal si está todos los días aquí.
Pero, en cualquier caso, no es eso de lo que hemos venido a hablar, no es eso de lo que hemos venido a hablar.

Hay una cuestión importante a la que yo no le quiero restar ninguna importancia, porque la tiene.
Pero mientras que se está planteando en todo el mundo, en términos de racionalidad, constructivos y de sensatez, ustedes hacen lo único que saben hacer.
Yo tampoco me esperaba otra cosa esta mañana ni me lo espero en el futuro, es decir: demagogia, tensión.
*(Remors)* Y cuando en todo el mundo se sabe que las condiciones sociales.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
están cambiando, cuando esta sociedad, precisamente debido a su progreso y su bienestar conseguidos en los últimos años tienen otros problemas que se les están planteando, pues a usted solamente se le ocurre intentar ­y además con poca eficacia en función de los resultados­ sacar rendimiento político de ello.
Todo lo contrario.
Son situaciones complejas que ponen de manifiesto, primero, que efectivamente hay algunos datos objetivos como la formulación de denuncias que se han incrementado y, conjuntamente y a la vez, que la actuación policial es mucho más eficaz de lo que era antes.

Lo que pasa es que ahora, precisamente por los cambios importantísimos de informatización y otros que se han producido en la Policía Nacional y en la Guardia Civil al servicio de los ciudadanos, se denuncian cuestiones que antes no se denunciaban.
*(Remors)*

Nuestra buena situación económica.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
nuestra buena situación económica atrae a personas de otros lugares, que estoy absolutamente convencido que tenemos la obligación y la necesidad de integrar.
.
.

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
y para eso estamos trabajando, pero que lógicamente genera algunos problemas de convivencia que no solamente afectan a España sino que afectan y están tratados por todos los países de nuestro entorno.

No dirá su señoría que no hemos puesto y adoptado medidas en esa decisión: tarjeta sanitaria, escolarización gratuita, de 15.
000 hemos pasado a 24.
000 niños escolarizados, y no solamente escolarizados sino con ayudas en comedor, en transporte, en libros, con personal a su servicio como psicopedagogos, asistentes sociales y demás.
Y estamos tomando las decisiones para que esa cuestión que nos preocupa a todos se pueda ver minimizada, y se va a ver, en muy poco tiempo.

Pero es que además su señoría hace con su intervención un ejercicio de falta de inteligencia.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
me lo pone demasiado fácil al hacer la cita, me lo pone demasiado fácil al hacer la cita de lo que nosotros decíamos cuando estábamos en la oposición.
Porque cuando nosotros lo decíamos, lo decíamos con un fundamento *(remors)* que no era solamente un capricho y una manifestación.
¿Conocen ustedes a don Eligio Hernández?
Don Eligio Hernández era el fiscal general nombrado por los gobiernos del Partido Socialista, y tiene una memoria.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Per favor, senyories.

 

**El senyor president del Consell:**

Ya conoceremos la verdad de Cardenal, vamos a conocer ahora la memoria de don Eligio Hernández.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Vicente.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Decía: "Año 1989/1992, han aumentado los procedimientos en un promedio anual de 12,14%.
Destaca Valencia con un 53,40%.
Y eso es mucho más preocupante ­decía el fiscal­ porque supone un 8% del total nacional".

Miren, señorías, ustedes son, les guste o no, responsables de la historia.
*(Remors)* Lo hacían francamente mal y hemos mejorado de forma ostensible.
En estos momentos hemos tomado una serie de medidas que sin duda van a paliar una situación de la que no es responsable este gobierno, ni ningún gobierno, sino un contexto internacional completamente distinto que nos ha tocado vivir, y que lo vamos a recorrer con agrado, porque queremos que todas las personas que vienen de fuera puedan encontrar acomodo e integración entre nosotros.

Y le voy a decir una cosa.
Es cierto que los hechos delictivos se han incrementado, pero también es cierto que los hechos delictivos esclarecidos han aumentado en un 12%, en casi un 12%, un 11,6%.
Luego la actividad policial es más eficaz.
Y que las detenciones por infracciones penales también han aumentado en un 18%.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor president, vaja finalitzant.

 

**El senyor president del Consell:**

Acabo, señora presidenta.

Luego la policía está trabajando mucho mejor, desde el punto de vista policial, desde el punto de vista policial.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

Y desde el punto de vista de la política social, estamos haciendo las cosas adecuadamente, no solamente hemos llevado a este país a la modernidad y al progreso.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
sino que vamos a hacer que puedan integrarse con nosotros todas las personas que vengan de fuera y vamos a hacer una sociedad mucho más tolerable y mucho más libre de la que hicieron ustedes.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

Señorías, por favor, ruego a todos los diputados que guarden el mismo respeto para todos los oradores que suben a esta tribuna.
Muchas gracias.

Tiene la palabra para formular su pregunta el ilustre síndic del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, señor Ribó.
*(Pausa.
Remors)*

Señor Vicente, usted no tiene la palabra en este momento.
Si quiere hablar pídale a su grupo que suba aquí arriba o le nombre síndic.
No tiene la palabra en este momento, la tiene el señor Ribó.
Señor Ribó, intervenga.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Señora presidenta.

Señor presidente.

Vamos a hablar de modernidad y de progreso en el tema de la enseñanza pública.
I, mire vosté, uns dels temes que està produint major malestar entre els usuaris de l'ensenyament públic és l'ús i l'abús d'aules prefabricades en els centres, com a conseqüència dels retards o de la incapacitat de construir els centres escolars que vostés mateixos van preveure en 1996 per aconseguir un compliment mínim de la Logse.
Estem acabant el mes de febrer de 2002 i aquesta llei continua sense ser introduïda en condicions dignes en el nostre país; abans de ser capaços d'implantar-la adequadament, per tant de poder avaluar-la d'una forma mínimament seriosa ja es planteja la reforma.

Els barracons, denominació popular de les aules prefabricades, són el símbol cada vegada més dominant de l'ensenyament públic en el nostre país.
Senyor president, quina valoració fa de l'ús creixent d'aquestes aules prefabricades de l'ensenyament públic?

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Con la venia, señora presidenta.

Les veo.
.
.
les veo animados, ¿eh?
Eso está bien.
Eso está bien.
*(Veus)* Pues como les venga mal, les va a ir peor.
*(Remors)* Venga, dejemos esto y vamos a hablar de las preguntas, que les veo nerviosos injustificadamente.

 

**La senyora presidenta:**

Señor presidente.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Perdón.

Señor Ribó, señorías, los alumnos que están en estos momentos en aulas prefabricadas representan un 3,4% del total.
A mí me gustaría que su señoría me dijera, porque la tendríamos en cuenta, si conoce alguna fórmula cuando se construyen o se reforman escuelas para la utilización transitoria distinta a las aulas prefabricadas, y si las conoce las tendremos en cuenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula l'il·lustre síndic senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Mire, senyor president, li ho vaig a dir i li ho vaig a dir a més amb dades donades en desembre per la Conselleria d'Educació.
Vosté sap que el mapa escolar es va posar en marxa en 1996, es va publicar.
Sis anys després, emprant dades de la Conselleria, de 432 actuacions previstes n'han aconseguit acabar 132, el 30,5%, són dades que estan aquí.
En tenen en execució i licitació, amb possibilitat d'acabat abans de 2003, 128, el 30%; en queden 166, el 38,5% en diversos estadis, sense cap possibilitat d'estar finalitzat abans de 2003, com estava previst, pràcticament el 40%.
*(Remors)* Sí que és veritat, està aquí, senyor Font de Mora.
*(Remors)*

Mire vosté, malgrat haver doblat l'endeutament de la Generalitat des que va arribar a la mateixa, malgrat haver assolit un deute de més d'un milió de pessetes, malgrat ser la comunitat autònoma amb un deute per càpita més elevat respecte al producte interior brut de tota Espanya, vosté, senyor Zaplana, acabarà la seua segona legislatura com a governant complit com a màxim el 60% del que diu el mapa escolar, quan havia d'haver estat complit en 2003.
És evident, és molt més evident que els diners se'ls ha gastat en altres coses.

Però, mire, anem a donar una altra dada, oficial també, aquesta de novembre.
Aules prefabricades: el número d'aules prefabricades ­les hem sumat, només hem hagut de sumar-les­ és de 1.
561 barracons dedicats directament a aules, 1.
561, com a mínim 30.
000 alumnes ­val la pena dir el nombre, no el percentatge, el nombre­ 30.
000 alumnes en unes condicions lamentables.
I, clar, m'esperava la resposta: ens pretén justificar aquestes dades amb els esforços constructors.
Doncs, mire, no.
En les dades oficials hi han barracons de 1995, de 1996, de 1997, de 1998, i no tenen res a veure amb la construcció de centres.
Altres, i li vaig a posar exemples concretets, 45 barracons de l'escola Pedro Alcázar de Nules, s'instal·len per no invertir 7 milions de pessetes en adequar instal·lacions antigues.
Altres, li vaig a ficar una altra dada concreteta, institut de batxillerat de Jérica­Viver, estan en barracons des de 1998, sense cap expectativa de construcció del nou centre, que no té ni el projecte bàsic.

Mire, senyor president.
El nostre país es troba a la cua de les comunitats autònomes quant a implantació de la Logse en unes mínimes condicions de qualitat.
Això sí, dediquem, segons dades oficials, 3.
310 milions de pessetes en lloguer, muntatge i desmuntatge anual en este curs per a barracons, una quantitat apreciable.

El seu govern, senyor Zaplana, està convertint l'ensenyament públic valencià en un ensenyament tercermundista, i li ho vull repetir, tercermundista.
Un bilió de deute i una incapacitat d'assolir el mapa escolar que vostés mateixos han fet absoluta.

Quan el seu partit ens parla de qualitat de l'ensenyament, els volem recordar que la condició mínima de qualitat és tenir un lloc digne on ensenyar i on aprendre, i açò no passa en molts centres públics valencians.
Quan vostés ens parlen de canviar lleis d'ensenyament els volem recordar que en el nostre país encara no hem pogut comprovar la vàlua d'aquestes lleis per no haver-se posat en funcionament.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, acabe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
en unes mínimes condicions.

Quant de cinisme hi ha en el seu pretés interés per la qualitat de l'ensenyament!
, quan en més de sis anys no s'han preocupat en absolut pel fet que amplis sectors d'estudiants i de professors no disposen de les mínimes condicions estructurals per a treballar.
Milers i milers d'alumnes valencians recordaran el seu pas per l'ensenyament secundari obligatori mentre vosté governava com l'ensenyança fosca i aclaparadora de barracons, gràcies a la seua negligència.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
i al seu desinterés.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.

Si la descripción suya es correcta, es real y es acertada, le veo en la mayoría absoluta prácticamente; coincidirán todos los ciudadanos con su diagnóstico, porque además lo viene realizando hace mucho tiempo.

Pero mire, me preocupa, y le voy a dar algún argumento absolutamente técnico y oficial, y con datos objetivos.
Su señoría no ha sabido decirme cuando ha salido a la tribuna si hay alguna alternativa a lo que usted llama "barracones", que son aulas prefabricadas con aislamiento térmico y acústico y dotadas de climatizadores para frío y para calor.
*(Remors)* Sí, sí.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Mire, su señoría dice: "se aprobó el mapa escolar" y da unos porcentajes de ejecución en los que luego voy a entrar si me da tiempo.
Y yo le digo: ¿sabe su señoría, hablando de cinismo, que lo ha citado, hablando de cinismo y mirándole a la cara, sabe cuándo se aprobó la Logse?
¿Sabe su señoría cuándo se aprobó la Logse?
En el año 1990.
En el año 1990, ¿se acuerda?
¿Y sabe cuánto han invertido desde el año 1990 hasta el año 1995 los gobiernos a que usted les da su apoyo y les dio su apoyo?
¿Quiere que se lo diga?
3.
000 millones de pesetas/año; en total, 15.
000 millones de pesetas en la aplicación de la Logse.
¿Sabe lo que hemos invertido desde ese momento?
*(Remors)* 16.
500 millones/año, el 450% más que antes.
¿Sabe lo que vamos a invertir de aquí al año 2003?
213.
000 millones de pesetas.

Y eso, señoría, es cinismo.
Y le reto a una cosa: si el mapa escolar ­que no lo aprobó mi Gobierno; lo aprobó mi Gobierno y todos, porque fue motivo de consenso, y todos­ está culminado en el año 2003, confío que usted salga, rectifique, pide disculpas y nos lo agradezca.
*(Remors)* ¿Lo hará?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Que conste en el *Diario de Sesiones*, porque ya tendremos alguna cuestión de la que debatir en la próxima campaña electoral.

Pero mire, señoría, no solamente se trata de infraestructuras, que también.
En el curso 2001/2002, nuevos centros de secundaria en comparación al año 1995 más, 53; terminadas, 133 actuaciones de adecuación a la Logse, que son prácticamente como nuevos colegios, y su señoría no los cita.
Pero las inversiones, como su señoría sabe, no solamente son de infraestructuras, que ya se las he citado.
El profesorado ha aumentado desde 1995 en enseñanza secundaria entre 1.
171 profesores; en este curso en concreto, 813, que representa el 28% más que hace seis años.
En la enseñanza primaria, desde el año 1995 al 2001, 3.
255 profesores más, un 17% más.
En las enseñanzas especiales, desde el año 1995, 179 profesores más de música.
En el año 2001, 962.
.
.
No, perdón.
En el año 1995 habían 179, y ahora hay 962 profesores de música, 786 profesores más.
En enseñanza de idiomas, 355 profesores más.
En educación física, 599 profesores más.

¿Le hablo de ratios?
Pues la ratio alumno/profesor en primaria se sitúa en el 12,9%, con una disminución del 24% respecto al año 1995.
En secundaria, la ratio se sitúa en 9,4% alumno/profesor, con una reducción del 33% con respecto al año 1995.
Y si no hablamos de la ratio profesor/alumno sino alumno/unidad, en primaria se sitúa en el 20,2, un 11% menos que en el año 1995, y en secundaria, en el 24,6%, un 23 menos que en el año 1995.

Pero mire, a pesar de todos esos ingentes esfuerzos, no hubiéramos podido llegar a concluir el mapa escolar, porque era prácticamente imposible desde el punto de vista presupuestario, si no hubiéramos creado específicamente una empresa para tal finalidad, una empresa que va a conseguir, como le decía, que en el año 2003 seamos la primera comunidad de España, la primera, que tenga la Logse cumplida.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
y el mapa escolar culminado.

Pero a su señoría no le importa conocer la verdad, su señoría no sale a los municipios a ver la realidad de los nuevos centros.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president, vaja finalitzant.

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
su señoría viene aquí, se junta con su amigo del Psoe, buscan al de la prensa, le dicen lo que tienen que decir y se van a casa porque han terminado su labor.
Así no se hace comunidad, señoría.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, se suspén la sessió per 15 minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 42 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 25 minuts)*

 

***Comparexença del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, per tal d'informar sobre el grau de desenvolupament i compliment de les previsions del Pla de vivenda quatriennal 1998-2000 a la Comunitat Valenciana, amb dades actualitzades al temps que la compareixença es produesca, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 25.
737).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt deu de l'ordre del dia, compareixença del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports per informar sobre el grau de desenrotllament i compliment de les previsions del Pla de la vivenda quadriennal 1998/2000 a la Comunitat Valenciana, amb dades actualitzades al temps que la compareixença es produesca, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.
Senyories, pregue que ocupen els seus escons.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Senyora presidenta, gràcies.

Señoras y señores diputados.

Comparezco a petición del Grupo Socialista para informar sobre el grado de cumplimiento y desarrollo de las previsiones del Plan de Vivienda 1998/2001.
Y por supuesto, lo voy a hacer de la manera que puntualizan los diputados firmantes de la solicitud, o sea, utilizando los datos disponibles "al tiempo en que la comparecencia se produzca", es decir, los datos de que dispongo a fecha de hoy, como no podía ser de otra manera.

Haciendo una valoración global sobre los resultados de este plan en la Comunidad Valenciana, creo que hay motivos suficientes para calificarlos de yo diría excelentes o muy buenos.
Y han sido así, en primer lugar, si consideramos lo que esos resultados significan por sí mismos, es decir, el número importante de familias valencianas a las que hemos ayudado a acceder a una vivienda, y el volumen también importante de recursos financieros que hemos aportado a un sector fundamental para la economía valenciana.
Pero también, y con más motivo si cabe, yo creo que resultan como un resultado muy bueno si, en segundo lugar, los relativizamos, los ponemos en perspectiva, si comparamos los resultados que hemos obtenido en esta comunidad con los que se han obtenido en otras comunidades autónomas durante el mismo período y con un contexto económico sustancialmente igual.

En concreto, los resultados según los datos disponibles hoy, aunque todavía no son los datos finales, como luego explicaré, son los siguientes: el número de actuaciones calificadas a 31 de diciembre de 2001, es de 6.
800 prácticamente; el número de actuaciones financiadas, 51.
147 viviendas.
Es decir, que desde finales de 1998, cuando se puso en marcha este Plan, hasta 2001, en menos de cuatro años, más de 51.
000 familias valencianas han recibido financiación cualificada para acceder a una vivienda en las condiciones del plan.
Una media de unas 16.
000 familias por año aproximadamente.

Ese número de viviendas financiadas ha significado la aportación al mercado de la vivienda de más de 370.
000 millones de pesetas en préstamos hipotecarios para financiar operaciones de vivienda, por lo que la inversión total directa en vivienda, tanto en obra nueva como en rehabilitación, habrá sido cercana a los 500.
000 millones de pesetas en este período.
Medio billón de pesetas que, evidentemente, sin las condiciones del plan, no habrían llegado al mercado o lo habrían hecho con muchas más dificultades por parte de las familias y en cuantía, lógicamente, bastante más reducida.

El objetivo global del Plan de vivienda era financiar en todo este período un total de 56.
970 viviendas.
Los datos que les he dado, que son los más recientes de que dispone la Conselleria, las 51.
417 viviendas financiadas hasta el 31 de diciembre de 2001, suponen un 90% de ese objetivo.
Pero eso no significa que el plan ya haya concluido y nos hayamos quedado en ese porcentaje.
No son todavía los datos definitivos, como les decía, porque el programa anual del plan correspondiente al ejercicio 2001 todavía no está cerrado.

Como creo que ya les he explicado en alguna otra ocasión al hablar de los planes de Vivienda, el Ministerio no cierra las anualidades del plan, a efectos de financiación, a 31 de diciembre de cada año, sino unos meses después.
Esto es igual para todas las comunidades autónomas, porque es, como digo, la gestión que hace el Ministerio de Fomento como responsable del reparto de los recursos estatales del plan.
De tal manera que el programa 2001, a efectos de gestión y desarrollo del Plan de Vivienda, aún no está terminado, y en estos momentos seguimos gestionando y concediendo préstamos hipotecarios y subvenciones o subsidios por actuaciones calificadas con anterioridad, y que, por tanto, son también parte del resultado de ese plan aunque aún no disponemos de esa cifra concreta.

Ahora, yo sí les puedo decir que el número de viviendas con calificación provisional o con contrato visado era, a 28 de enero ­última cifra disponible­, de 67.
903, es decir, que tenemos ya tramitadas y en condiciones de obtener financiación cualificada un número de solicitudes que supera en un 20% lo que eran los objetivos iniciales del plan.
Muchas de esas viviendas calificadas habrán obtenido ya el préstamo y las subvenciones correspondientes desde los últimos datos a fecha 31 de diciembre, o lo harán antes de que entre en vigor el nuevo plan, por lo que el grado final de cumplimiento estamos totalmente convencidos de que será como mínimo de ese 100%.

Si consideramos únicamente los resultados del plan correspondientes a los programas anuales efectivamente cerrados, que es el 1998/2000, el grado de cumplimiento es del 102%.
Por tanto, no creo difícil, como aseguraba antes, que cerrado el ejercicio 2001 se llegue a esa cifra del 100% como mínimo.

Además, tengo que destacar que detrás de estas cifras hay un importantísimo esfuerzo económico por parte del Gobierno Valenciano y también por parte del Gobierno de la nación.
Las subvenciones pagadas por la Generalitat a los beneficiarios de los planes de vivienda han ascendido a más de 112.
000 millones de pesetas entre el año 1996 y el año 2001, a una media cercana a los 19.
000 millones de pesetas, que hemos ido pagando cada año a familias valencianas que han acreditado necesitar una ayuda pública para ejercer su derecho a disfrutar de una vivienda.

A mí me gustaría mostrarles, creo que lo tengo por aquí, un cuadro que refleja de una forma aproximada cuáles son los presupuestos de la conselleria en planes de vivienda desde el año 1992 al año 2002, como a partir de 1995 se pasa de unos 4.
000 millones a unos 15.
000, y como en el año 1999/2000 se pasa a una media de unos 17.
000 millones de pesetas.
Además, habría que considera para llegar a esa media de los 19.
000 millones de pesetas los pagos que se hicieron como consecuencia de una operación de crédito a través del Instituto Valenciano de la Vivienda.

Pero como decía, lo significativo no es sólo que lleguemos a cumplir unos determinados objetivos, sino cuál es el contexto en el que se ha desarrollado el plan, cómo se ha producido ese desarrollo en otras comunidades autónomas y qué conclusión podemos sacar sobre cómo ha funcionado la orientación política y la gestión realizada por el Gobierno Valenciano en este tema.

En ese sentido, como les decía, el grado de realización de los objetivos del plan resulta particularmente destacable a la luz de ese contexto.
El plan 1998/2001 se ha desarrollado, como saben, en un período de fuerte crecimiento económico, de creación de empleo y de recuperación de las rentas familiares.
Y además, un período en el que la evolución de los tipos de interés ha puesto al alcance de un número mucho mayor de familias el acceso al mercado de la vivienda libre.
Recuerden sus señorías los tipos medios de los préstamos hipotecarios, que a principios de la década pasada estaban en el 17% y desde el año 1998 oscilan entre el 4 y el 5%.

Todo esto, la buena situación económica, la evolución de los tipos de interés, la mayor capacidad adquisitiva de las familias, ha supuesto que en la segunda mitad de los 90, a partir de 1997, el mercado de la vivienda haya experimentado un *boom* extraordinario y además prolongado.

Piensen ustedes que si el esfuerzo económico familiar para adquirir una vivienda, medido por la relación entre la cuota anual del préstamo hipotecario medio y la renta familiar disponible, era de 50,5 en 1992 ­es decir, que una familia valenciana media tenía que dedicar algo más de la mitad de sus ingresos a devolver el préstamo con el que había adquirido su vivienda­.
Sin embargo, en 1998 esa proporción había bajado a 28%, casi la mitad que seis años antes.
El esfuerzo que tiene que hacer una familia actual para adquirir una vivienda es el 60% del esfuerzo que tenía que hacer en el año 1992, y además, es un índice mucho más favorable en el caso de las familias valencianas que en el caso de la media nacional, del orden de diez puntos por debajo en las familia valenciana en relación a la familias media en toda España.

Lógicamente, con esa situación claramente favorable con que se encuentran las familias que adquieren una vivienda durante el período de vigencia del Plan 1998/2001, podría haber sucedido que los puntos de partida y la oferta del plan hubieran quedado superados por la realidad, y que los ciudadanos hubiesen encontrado más ventajoso o más interesante acudir al mercado libre, dejando sin cubrir las expectativas del plan.

Eso es algo que, al menos en parte, sí ha ocurrido en otras comunidades autónomas, donde los resultados han quedado muy lejos de las previsiones.
Mientras que en la Comunidad Valenciana los datos de cumplimiento del plan que les he indicado, los más altos de toda España, ponen de relieve que la oferta de nuestro plan autonómico sí ha resultado atractiva para los ciudadanos y se ha ajustado de forma sustancial a sus necesidades.

Por eso, aunque la evolución económica ha abierto un período excepcional de expansión del mercado en estos años, sin embargo ha habido un sector importante, como decía antes, más de 50.
000 familias, que cumplían el perfil y los requisitos del plan y a los que nuestra oferta les ha resultado adecuada, que se han acogido a las modalidades de financiación y a las subvenciones del plan.

Entonces ¿por qué esa diferencia de resultados entre unas comunidades y otras?
Yo creo que fundamentalmente porque el Gobierno Valenciano hace un esfuerzo presupuestario muy fuerte para reforzar y ampliar las ayudas del Ministerio, y ese es un tema importante, esfuerzo que no se hace en otras comunidades.
Porque aprovechamos la capacidad de decisión que nos da la normativa estatal para establecer precios de la vivienda protegida lo más ajustados posible a la realidad y a las diferentes situaciones que se dan en los municipios valencianos, y porque nuestro plan autonómico ha tratado de concentrar las ayudas precisamente en los sectores más necesitados de ese complemento que les permite acceder a la vivienda: los jóvenes, las familias con menores niveles de renta, etcétera.

Los resultados que hemos obtenido al diseñar los programas autonómicos de ayudas de acuerdo con esos planteamientos creo que quedan claramente de manifiesto si tenemos en cuenta, por ejemplo, que un 60% de los beneficiarios del plan son jóvenes de menos de 30 años, o que casi el 90% de las familias tienen rentas por debajo de 2,5 millones de pesetas anuales.

En consecuencia, como digo, la Comunidad Valenciana ha sido la comunidad autónoma con mejor nivel de respuesta al Plan nacional de vivienda durante estos años 1998/2001.
Hay también un cuadro editado por el Ministerio de Fomento donde refleja claramente cómo en la Comunidad Valenciana el número de viviendas es la que más viviendas ha financiado de todas las comunidades, y en importe económico es la Comunidad Valenciana la que más recursos económicos ha atraído como consecuencia de ese mayor número de viviendas, estando por delante de Cataluña, Andalucía y Madrid, y por delante aquí también de Andalucía, Cataluña, Murcia y Madrid.

Concretamente, las previsiones iniciales de reparto de los recursos del Plan preveían para la Comunidad Valenciana una participación del 11%.
Sin embargo, según los últimos datos comparativos proporcionados por el Ministerio, nuestra participación ­son esos cuadros que acabo de mostrarles­ ha pasado a ser del 17% en cuanto a número de viviendas financiadas y, lo que es más importante, del 24% en cuanto a volumen de financiación.
Es decir, que los recursos financieros obtenidos en nuestro caso son más del doble de lo que en principio se nos había asignado en función de criterios como población, nivel de renta, etcétera.

Por tanto, la Comunidad Valenciana, en este caso y no siento tenerlo que decir, estoy muy orgulloso de ello, es número uno en cumplimiento del plan.
Tanto el número de viviendas protegidas como el volumen de recursos financieros que han obtenido los ciudadanos valencianos con el plan 1998/2001 es superior al de todas las demás comunidades autónomas, incluyendo comunidades, como también les comunicaba antes, con un peso demográfico muy superior al nuestro y con niveles de renta que hacen pensar que, en principio, deberían haber tenido un mejor nivel de respuesta al plan que nosotros.

Tenemos el ejemplo de Andalucía, que es la segunda comunidad en cumplimiento del plan en cuanto a financiación, y en cuanto a número de actuaciones la tercera.
Pues el total de préstamos cualificados concedidos en Andalucía no llega al 80% de los concedidos en la Comunidad Valenciana, a pesar de que su población es un 80% mayor que la valenciana, y también sus niveles de renta, su tasa de paro, son menos ventajosas que en nuestra Comunidad Valenciana.

En definitiva, señorías, la Comunidad Valenciana ha dado una buena respuesta al Plan de Vivienda 1998/2001, y eso demuestra que la orientación del plan que hemos tratado de introducir a través la normativa autonómica de desarrollo y complemento del plan estatal yo creo que ha estado bien orientada, adecuada a las necesidades y a las demandas de un amplio sector de la sociedad valenciana.

Un nivel de cumplimiento situado hace casi dos meses en más del 90% financiado, y que habrá llegado al 100% sin ninguna duda cuando esté cerrado este plan, y al más del 120% en viviendas calificadas.
Un nivel de cumplimiento además que alcanza todo su valor si se compara con los resultados obtenidos en otras comunidades autónomas.
Y un grado de cumplimiento que supone la aportación de una inversión global en vivienda de, como decía antes, cerca de 500.
000 millones de pesetas, que a su vez habrá generado una inversión adicional en el sistema productivo en torno a 225.
000 millones de pesetas y ha permitido el mantenimiento de unos 70.
000 puestos de trabajo directos en el sector de la construcción, más una cifra similar como empleo inducido en otros sectores directamente relacionados con la vivienda.

Éste es, pues, el balance del Plan de Vivienda 1998/2001 a falta del cierre.
Un plan que, como saben, termina y va a ser pronto reemplazado por un nuevo plan para el período 2002/2005.

El pasado 11 de enero, el Consejo de Ministros aprobó el real decreto que regula la aportación estatal al plan.
Sin embargo, el plan no es aún efectivo, porque falta que el Consejo de Ministros acuerde cuál va a ser el tipo de interés de los préstamos del plan, a cuyo fin hace unos días se inició el proceso de presentación de ofertas por las entidades de crédito, y falta firmar los convenios con las comunidades autónomas para fijar el número de actuaciones y los compromisos presupuestarios de cada administración.
Una vez tengamos definidos esos compromisos y esos objetivos, podremos sacar la normativa autonómica necesaria para la aplicación del plan en nuestra Comunidad.

Ya estamos trabajando en la elaboración de esa normativa, de manera que yo creo que en menos de tres meses podremos ya estar aplicando el nuevo plan.

Para que no se produzca ningún vacío entre la terminación de un plan y la entrada en vigor del nuevo, vamos a sacar en unos días un decreto que nos habilitará a seguir tramitando nuevos expedientes que después podrán acogerse al nuevo plan, una vez entre en vigor efectivo, a través de las disposiciones transitorias.

Sin duda habrán podido ustedes conocer un poco el contenido del nuevo plan que ha diseñado el Ministerio de Fomento.
Se trata de un plan más selectivo, más social, que se concentra más en los sectores con mayores dificultades para acceder a la vivienda y que refuerza considerablemente las ayudas que financia el Estado.

Yo creo que el Real Decreto 1/2002 es una buena base sobre la cual podremos articular un Plan de Vivienda en la Comunidad Valenciana, que nos permitirá seguir proporcionando a nuestros ciudadanos durante el próximo cuatrienio un buen nivel de ayudas, adaptado a las necesidades de las familias y a las circunstancias reales y concretas de nuestros municipios, para continuar garantizando a todos el derecho efectivo de acceder a una vivienda digna.

Yo creo que a todo esto, además, nosotros estamos desarrollando en la Comunidad Valenciana una política de suelo que estamos poniendo en el mercado importantes superficies, un número importante también de parcelas, para poder construir un número importante de viviendas de protección, de viviendas acogidas al Plan de la vivienda, que haga que las zonas más críticas, las zonas donde puede haber una demanda que a lo mejor no está suficientemente atendida por la oferta como consecuencia de la problemática del suelo, ahí es donde estamos actuando y ahí es donde estamos ofertando suelo, para que eso no ocurra.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Intervenció del grup sol·licitant per a fixar posició, preguntar o fer observacions.
Té la paraula la senyora Sanchordi, en representació del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputades.

Senyor conseller.

Ara en la seua intervenció ha fet una intervenció realment detallada, ha aportat moltes xifres sobre el grau d'acompliment del Pla de vivenda 1998/2001, i com vosté mateix ha dit, moltes xifres molt relativitzades.

A més a més, ens havem adonat que ha fet molt d'èmfasi en la comparativa entre la Comunitat Valenciana, el grau de compliment a la Comunitat Valenciana i a la resta de les comunitats autònomes.
La comparació entre el que ha segut el pla del Ministeri de Foment i l'aplicació a la Comunitat Valenciana.
No sé jo fins a quin punt és un bon argument, tenint en compte que a Madrid governa el mateix partit que ací, amb la qual cosa no està deixant massa bé al Partit Popular del Govern central, i per un altre costat, perquè, bé, ja saben el que diuen, això del *mal de muchos*, no sé jo si es un bon argument, en fi.

En qualsevol cas, si anem a la realitat, a la realitat no relativa sinó absoluta de la vivenda a la Comunitat Valenciana, de la vivenda de protecció oficial, la realitat el que diu és que ha augmentat el preu de la vivenda i n'hi ha menys promoció pública.
La construcció de vivendes de protecció oficial, ha deixat de ser un bon negoci per als promotors.
Abans ho era, perquè a pesar de tan ajustat com era el seu benefici, se compensava per la seguretat en la seua demanda.
Tanmateix, estos dos últims anys hi ha hagut un sèrie d'obstacles que han frenat de manera important el mercat de la construcció de vivendes de protecció oficial.
Tenim que falta sòl a un preu adequat, tenim també el problema del cost del metre quadrat construït, i, també, la qualificaríem de nefasta gestió i tramitació de les ajudes quan hi ha hagut diners, quan hi ha hagut diners.

En resum, no està massa clara la voluntat política per part del govern del Partit Popular.
En este sentit, cal dir que pel que respecta al Ministeri de Foment i a la seua gestió en matèria de vivenda, critiquem el següent: critiquem que la Llei del sòl que va fer el Partit Popular ha aconseguit una cosa, que és encarir el sòl i encarir la vivenda.

El govern del Partit Popular, i m'imagine que vosté, com la resta del Govern, combregarà amb això, va prometre que abaratiria el sòl i la vivenda amb la Llei del sòl que va aprovar l'any 1998, data d'inici d'este pla.
No obstant, la situació és més bé distinta, els preus de la vivenda han creixcut des del 1996 més que el IPC, una cosa que no passava des de l'any 1991.

Tenim, doncs, tres aspectes molt significatius: ha augmentat el preu del sòl públic que ix a subhasta per a la construcció de vivendes, i ha augmentat percentualment un 51% des de la Llei del sòl; ha augmentat el preu de la vivenda en una mitjana nacional l'any 2000 del 14%, mitjana que també se dóna a la Comunitat Valenciana; i ha disminuït el percentatge de vivendes de protecció oficial que se construïxen.

A més a més, el govern del Partit Popular ha aconseguit crear un caos en el mercat immobiliari, ha creat una absoluta confusió en els mercats immobiliaris a través d'anuncis de modificacions fiscals, anuncis i declaracions triomfalistes sobre la liberalització del sòl, però que s'ha quedat en no-res.
En particular, cal dir que els promotors, tant públics com privats, i les cooperatives de vivendes protegides, han segut les principals víctimes de la incapacitat del Govern, d'un govern que no creu en la política de vivenda.
No creu en la política de vivenda i per això incomplix els seus compromisos electorals.
Ha anat reduint les corresponents partides pressupostàries en quasi quaranta mil milions de pessetes en els pressupostos per als anys 1997, 1998, 1999 i 2000, respecte de la xifra de l'any 1996.
El 1998 va aprovar un nou pla de vivenda, molt semblant, molt semblant, senyor conseller, al que va heretar, això sí, consensuat pel govern socialista, a principis de l'any 1996 amb totes les comunitats autònomes, però l'està gestionant amb una desídia total.

Hi ha hagut un fracàs estrepitós en la política de vivenda que ha emprés el Partit Popular.
Accedir a una vivenda digna és més difícil hui que fa sis anys.
Tanmateix, a partir d'ahí, el Govern el que fa és eludir la seua responsabilitat i romandre com a espectador passiu sense arbitrar les mesures necessàries per a frenar o reduir el preu de la vivenda, i simplement quan estava a punt de finalitzar el Pla de vivenda 1998/2001, decidix modificar el Reial Decret 1.
186/1998, amb mesures referides a preus bàsics i màxims de la vivenda protegida, així com a diferents tipus d'ajuda a noves.
És a dir, ara, el Govern ens està prometent finançament per al nou pla de vivenda quan no s'ha complit l'anterior.

En la Comunitat Valenciana, senyor conseller, cada vegada que vosté ha fet declaracions públiques sobre este pla vivenda, o el director general de Vivenda, sempre ha segut en la mateixa línia: "és un èxit", "s'està complint d'una manera increïble", "el grau de compliment és excel·lent i les xifres són espectaculars".
Tanmateix, això jo ho dien vostés tot just en l'any 2000, que va ser, precisament, un mal any.
Un mal any, perquè en l'any 2000 hi va haver un fre important al pla de vivenda, després que el Govern central, a través del decret revisara a l'alça els preus i augmentara les ajudes, ací se va adaptar quatre mesos després.
No aniria tan bé el pla de vivenda quan se van haver de fer modificacions.

Tanmateix, anava bé abans, i ara va bé, després.
Si l'any 2000 no va ser un bon any, no pareix que vaja a ser millor el 2001.
Segons informes de la mateixa Conselleria, les vivendes de protecció oficial construïdes durant el 2001 suposen un 13% del total.
És a dir, ha baixat un 19% respecte a l'any 2000.
Tanmateix, per a vostés continua sent un èxit: "espectaculares cifras de cumplimiento".
Varen haver d'eixir els promotors a llegir-los la papereta i a dir que l'execució d'este pla era un autèntic desastre, que no s'havia arribat a executar ni tan sols el 50% del Pla 1998/2000.

Vostés, després, per suposat, se van dedicar a desautoritzar estes declaracions, perquè eixe és el problema, que vostés no assumixen responsabilitats.
Si se'n construïxen menys o se'n venen menys, és pels promotors, perquè no trauen prou beneficis i no els interessa, o és -que això ja clama al cel- perquè els compradors ­els compradors als que van destinades les vivendes de protecció oficial, que és precisament gent amb menys recursos­, resulta que els compradors, com tenen més diners, directament, van per les vivendes de renda lliure.
Me pareix que això és una mala excusa, és una excusa de mal pagador dir que la culpa és dels usuaris, quan vosté ha parlat de totes les vivendes que s'han fet i que s'han venut, de tota la gent que s'ha beneficiat, però no ha parlat de la gent que no s'ha pogut beneficiar, que també, també, senyor conseller, també n'hi han uns quants.

A més, tinga en compte que les xifres són molt sofrides.
És fàcil, és relativament fàcil presentar un compliment del cent per cent o bé de més del cent per cent, si vol, si té en compte, doncs, si sumen rehabilitacions i casos pendents, a la millor del pla anterior.
I ara, quan vinga el pròxim pla, el 2001/2005, què farà, senyor conseller?
, tot el que no s'ha executat d'este pla, ho sumarà també?
Ho sumarà per a tindre un grau d'execució magnífic, excel·lent, increïble i "todo un éxito espectacular"?

Senyor conseller, la voluntat política se demostra amb fets, i se tracta que les paraules després estiguen concordades amb les actuacions i fins ara no ha segut aixina.

Des de l'any 1998 diuen que ha segut un èxit, tanmateix baixa la construcció.
Una cosa és el que diuen i altra cosa és el que passa.
Des de l'any 1998 adopten mesures per a millorar la situació.
Però que la situació no és un èxit?
Tanmateix, s'ha de millorar la situació.
I tanmateix estes mesures se prenen tard, un decret de febrer que no s'adapta ací fins al mes d'abril.
I com a colofó, com la situació és tan bona, el que fan és duplicar l'impost d'actes jurídics documentats i encarir encara més la vivenda, una mitjana de 300.
000 pessetes, circumstància que els promotors ja han denunciat també i, per suposat, vostés, ràpidament, han anat a desautoritzar-los.

A partir d'ahí, entenem que el Partit Popular no se creu la política de vivenda, una política que entenem que és fonamental.
És fonamental precisament perquè va dirigida a aquelles persones que tenen menys ingressos i que, precisament per això, senyor conseller, no poden accedir a una vivenda de renda lliure.
Perquè, anem a distingir, senyor conseller, tal vegada n'hi haja una sèrie de persones que puguen permetre's el luxe de directament gastar-se vint, trenta, quaranta, cinquanta, etcètera, milions de pessetes, però n'hi ha moltes altres que no, i el pla va dirigit a eixes, senyor conseller, no me parle de les altres, parlem d'aquelles persones que tenen uns sous, que tenen un nivell de rendes que fan que siga impossible, però impossible d'entrada, vaja com vaja l'economia, accedir a vivendes de renda lliure, i necessiten estes vivendes.

Senyor conseller, per molt que vosté vullga insistir ­i ho entenc, està en el seu paper i és el que ha de dir, mal si diguera una altra cosa­, encara que vosté insistixca a dir que este pla ha segut un èxit, encara que vullga emparar-se al *mal de muchos, consuelo de tontos*, entenem que l'execució i tota la tramitació d'este pla de vivenda, "espectacular" no, senyor conseller, ha segut tot un espectacle.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Intervenció d'altres grups per a fixar posicions, preguntar i fer observacions.

Té la paraula el senyor Peris, per part del Grup Mixt.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor conseller, per les seues explicacions a aquesta compareixença demanada pel Grup Socialista.

Nosaltres, en la fixació de posició sobre la informació i sobre la compareixença el que volíem transmetre-li és que, a més de xifres i percentatges i acumulacions de dades econòmiques i.
.
.
tornar a ser els números uns també en política de vivendes.
Efectivament, com som objectiu 1, perquè no són "números uns", però resulta que sembla que sí, que sigam "números uns" en moltes coses.
.
.
Eixes són a vegades les contradiccions dels titulars.

Però, a nosaltres, el que ens agradaria, si poguera ser, ens atreviríem a esperar en el seu torn de rèplica, alguna sèrie d'iniciatives concretes que en un pla ­diguérem­ més global de vivenda, superant això del pla concret de vivenda, ens anunciara, ho esperaríem, quines iniciatives pensa la Conselleria que s'haurien de prendre en la nostra comunitat per a aconseguir realment abaratir el preu de la vivenda, que, com vosté sap, en els darrers anys ha anat acumulant pujades, fa dos anys d'un 12%, crec recordar, l'any passat acabà amb un 7% d'augment del preu i, per tant, estem vegent com hi ha una acumulació de pujades permanents del preu de la vivenda, del preu del sòl.
.
.

Clar que si bé és cert que baixen els tipus d'interés, també és cert que les vivendes costen més diners i, per tant, doncs, tampoc hi ha una gran incidència dels préstecs, perquè és cert que els tipus d'interés baixen en percentatge, que s'acumulen d'any a any i la vivenda es compra una vegada, és cert també que no és directe, no és directament proporcional, però estem vegent com quasi és pràcticament inexistent i en algunes grans ciutats pràcticament inexistent i aquests dies ho hem pogut llegir en els mitjans de comunicació, per exemple, ciutats com la ciutat de València pràcticament no té sòl per a vivenda de protecció oficial, o almenys d'això és del que es queixaven fa poc de temps els promotors, l'associació d'empresaris i promotors de la construcció.

Per tant, a nosaltres ens agradaria que ens anunciara vosté quines mesures pensa prendre o creu que es podien prendre, i sabem que no solament són mesures de la Coput, sabem que en açò del preu de la vivenda i del sòl, també els ajuntaments tenen molt a dir.
Però nosaltres voldríem veure si hi ha alguna iniciativa, per exemple, en eixa RAU que ara sembla que està en qüestió i que la Coput va a recórrer, si hi ha alguna iniciativa, perquè no sembla que haja quedat molt clar que eixa figura que s'introduïa de l'agent urbanitzador, al final hi ha una sensació que molt de sòl, però poc per a vivenda de protecció oficial i pujada del preu de la vivenda.

És a dir, a nosaltres ens agradaria que poguérem anar canviant la tendència i que haver-hi més sòl en el mercat suposara un abaratiment de la vivenda, com hauria de ser, aixina, en principi, raonable, amb allò de l'oferta i la demanda, i resulta que no passa amb la vivenda.
.
.
És a dir, a més sòl en l'oferta, no baixa, sinó puja, el preu de la vivenda.
Alguna cosa passa.
Que ahí no funciona allò de la llei de l'oferta i la demanda.
Alguna cosa passa que, possiblement, pugam establir mecanismes administratius o reformes legals, o foments, o subvencions, o ajudes.
Això, per un costat, voldríem aprofitar aquesta compareixença que vosté està ací parlant del pla de la vivenda.
És a dir, quin pla anem a fer en la Comunitat Valenciana per baixar en general el preu de la vivenda.
Eixa seria una resposta que ens agradaria.
.
.

I després una altra qüestió.
La gent tarda molt a cobrar, senyor conseller, això també és una realitat.
Sap que tant en subvencions per rehabilitació de vivenda, que també vosté ha comentat en la seua intervenció, que ha hagut ajudes per rehabilitació de vivenda, com en adquisició de vivenda de primera utilització, o siga, una vivenda de nova construcció, una mitjana d'any i mig-dos?
Va per ahí?
És a dir, la gent tarda dos o més anys en cobrar?
Nosaltres també voldríem que hi haguera una agilitació, perquè ens ho han dit.
Ha hagut usuaris que han accedit a eixes subvencions, les que accedixen a eixes subvencions, que també manifesten que hi ha un endarreriment important en cobrar.

És a dir, que per a nosaltres, sobretot, ens agradaria extraure conclusions o poder valorar les seues propostes de millorar i abaratir el preu de la vivenda, augmentar els solars oferits a la vivenda de protecció oficial.
I millorar, què pensa vosté per millorar el que ja és la pràctica concreta; és a dir, que la gent, la que pot accedir a eixes subvencions, cobre eixes subvencions en més agilitat i més promptitud.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Correspon la intervenció del Grup Parlamentari Es-querra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Agrair la seua compareixença.
Mosatros en principi hem de dir que no compartim el seu optimisme, cosa que tampoc li deu estranyar.
Clar, ens ha dit: és que les previsions es van superar i.
.
.
Això, relativament és fàcil si se dóna una sèrie de circumstàncies.
Primera, si les previsions inicials es fan a la baixa, són molt poc ambicioses, per tant el llistó no és difícil de superar.
Si damunt d'això, eixa política d'anar retallant possibilitats a la vivenda protegida és un problema generalitzat pel Partit Popular a tota Espanya, és lògic que els problemes augmenten en tot l'Estat i en aquelles comunitats autònomes, cas de la nostra, on per diferents tipus de raons hi ha una construcció important especialment en la costa, hi ha una demanda que davant d'aquelles previsions tan modestes en alguns casos no és difícil de superar.
Demanda de vivenda, no sempre de primera residència, que també hi hauria que dir-ho i hi hauria que entrar en eixe tema.

Per tant, la nostra visió, ja dic, no és tan excessivament optimista com la seua.
I en tot cas les dades estan ahí damunt de la taula també.
En l'any 96 la vivenda protegida suposava el 36,73% del total de vivendes que es feien al País Valencià; 13.
845 en total, en números absoluts.
En l'any 2000 s'ha baixat al 12,22 i suposa 9.
475 vivendes.
Estem parlant de vivenda protegida.
D'eixe període, a més és el període en el qual el Partit Popular ja està en el govern de la Generalitat Valenciana.
És molt simptomàtic.
De l'any 95 a l'any 2000 la vivenda lliure, en canvi, s'ha multiplicat per tres, s'ha passat de 23.
688 a 68.
051.
Simultàniament, en eixe mateix període, la vivenda protegida ha baixat un 32%.

Jo crec que són dades molt preocupants i en tot cas molt indicatives de què és el que està passant.
Raons que puguen justificar això?
Evidentment hi ha una raó molt important i és la baixada dels tipus d'interés.
Vosté sap perfectament que el tipus d'interés era, diguem, el gran avantatge que tenia la vivenda protegida, la subsidiació dels interessos.
Bo, davant d'eixa situació en la qual han baixat molt, evidentment l'element diguem més atractiu s'ha perdut.
Clar, si a això li ajuntem que és un mercat menys rígid el de la vivenda lliure, i fonamentalment un tema que ­abans s'ha fet referència, i és cert­ gran part de les avantatges teòriques que suposa la vivenda protegida es queden en el paper, o siga, les dificultats per accedir a eixes subvencions, a eixes ajudes, i especialment el cobrament d'eixes quantitats, són simplement desesperants.
Hi ha molta gent que comença la tramitació, i al final ha d'anar-se'n, ha de canviar perquè és que no pot aguantar, perquè a voltes u ha de demanar un préstec mentre espera rebre l'ajuda, en el que, la veritat és que l'avantatge no és tampoc ninguna gran cosa.

Hi ha també un altre problema molt seriós i que també s'ha fet referència, i és la manca de sòl aprofitable per a vivenda protegida.
Ahí, evidentment, diguem seria fàcil tirar-li la culpa als ajuntaments, que evidentment tenen una gran part de culpa.
Però també és cert que l'activitat de la pròpia conselleria, com a element dinamitzador, i element d'alguna manera promotor d'este tipus de sòl i d'este tipus de vivenda, pràcticament està sent nul·la.
Dóna la impressió que el Partit Popular, i en eixe aspecte ací la Generalitat no se lliura diguem d'eixe pecat, ha deixat de mà la vivenda protegida.

La vivenda protegida que tingué una demanda i una raó de ser molt important en un moment determinat, i en estos moments pensen que com el sector privat està oferint vivendes per tot arreu, inclús jo crec que en excés, i seria un tema també a debatre, probablement en excés, i a més molt concentrat en determinades zones del nostre país, zones que a més precisament tenen mancances importants d'altre tipus de qüestions: d'aigua, etcètera, etcètera, aleshores ja això està aixina, doncs per a què vol la Generalitat entrar en eixos temes.
Doncs entra justet, i mentrestant els recursos es destinen a altres tipus de qüestions.

Quina és l'activitat principal de l'Institut Valencià de la Vivenda en estos moments?
No és ja la construcció de vivenda.
Inclús està dedicant-se quasi a qualsevol altra cosa, des de fer col·legis d'aquella manera que també es feia, que també d'alguna manera va fracassar, rehabilitar esglésies també que està dedicant-se a això, o siga, tot allò menys a la millor el que podria ser l'objectiu fonamental.
I vosté sap que gràcies a les polítiques del Partit Popular a nivell estatal, reformes de la Llei del sòl, desregularització d'un mercat molt sensible, en estos moments els ajuntaments tenen dificultats molt serioses de fiançament.

Se'ls ha acusat de tot als ajuntaments.
Inclús de jugar en el sòl per a enriquir-se i coses d'este tipus.
Els ajuntaments no solen destinar, perquè tampoc ningú els ho diu ni els obliga a destinar sòl, patrimoni municipal a este tipus de qüestions.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
i vosté sap que si no es destina en un preu determinat, la vivenda, el preu de la vivenda després no serà competitiu.
Inclús hi ha exemples recents en l'Ajuntament de València.
Se preferix la subhasta lliure, de sòl municipal, com a mitjà de traure més recursos que de l'altra manera.
O siga, que estem en tota una dinàmica que sí que és preocupant.
El resultat està ahí, i el que pareix preocupant és que la conselleria damunt estiga satisfeta d'una situació que jo crec que no és bona.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

La veritat és que després d'escoltar els portaveus dels grups parlamentaris de l'oposició, la gestió del Pla de vivenda ha sigut un caos i l'única cosa que cal pensar és que o no viuen en esta comunitat o han agarrat l'exemple de comunitats, com pot ser l'andalusa.
Perquè vosté ha explicat en tota classe de detalls i dades que la Comunitat Valenciana és el número 1 en el compliment del Pla de vivenda 1998-2001.
Indubtablement astò s'ha produït per esta aposta tan important d'este govern que ha fet per assegurar als ciutadans el seu dret a la vivenda.
Una política de vivenda que s'emmarca dins de les grans línies de la política social del Govern Valencià.

No vaig a repetir les xifres que vosté ha donat, però sí a ressaltar que a pesar que hem passat en la comunitat per un període de gran creixement econòmic, de creació d'ocupació i recuperació de rendes familiars, on els interessos dels bancs eren molt baixos, per part del Govern Valencià no s'ha descuidat els programes de Pla de la vivenda i d'atenció a totes eixes famílies més necessitades, triplicant els recursos pressupostaris, i sent la primera comunitat en el número de qualificacions com en volum de crèdits concedits.
I tot astò sense descuidar la importància econòmica del sector de la construcció de la nostra comunitat, tant en el que suposa en xifres econòmiques com en la creació d'ocupació.

Ha funcionat tan bé este Pla de la vivenda que el nou Pla de la vivenda estatal arreplega mesures que ja figuraven en la normativa valenciana per al Pla 1998/2001, com són les ajudes reforçades per al sector de població en menys ingressos, que també vosté ha mencionat, inferiors a 1,5 voltes el salari mínim interprofessional.
I també la normativa de foment per al Pla 1998/2001 sols contemplava el grup fins a 2,5 voltes el salari mínim interprofessional.
Mentre que la normativa de la Generalitat per al pla, creava trams dins d'eixe grup i modulava les ajudes, pel que suposava més diners per a les rendes més baixes.

També s'ha introduït ajudes per a entitats sense ànim de lucre, per exemple les ONG i per a la seua cessió en arrendaments.
A més, la Generalitat dóna ajudes especials per a les famílies numeroses, i el nou pla ha previst la possibilitat de construir vivendes protegides de fins a 120 metres quadrats.
I el més important del nou Pla de vivenda que s'ha avançat són les mesures de tipus social, com també havia dit jo abans, molt més importants que en l'anterior pla.
I que beneficiarà als joves, famílies numeroses, discapacitats i famílies monoparentals que tenen al seu càrrec a persones majors.
Perquè és indubtable que el govern entén que tot l'esforç i treball seria inútil, si el pla no estiguera beneficiant a estos grups socials que tenen majors dificultats per a accedir a la vivenda.
S'ha estudiat esta qüestió i s'ha vist que un 60% dels beneficiaris del pla són menors de 30 anys, i quasi un 89% tenen ingressos inferiors als 2,5 milions anuals.

Un aspecte particular és l'atenció que s'ha donat en este pla a la tercera edat.
Aprofitant les ajudes per a vivenda de lloguer que establix el pla, hem llançat conjuntament en la Conselleria de Benestar Social el programa Elaya dirigit a promoure vivendes en lloguer, destinades a persones de la tercera edat o altres col·lectius en la finalitat d'integrar-los socialment.
L'Ivvsa intervindrà com a promotor en estes vivendes, mentre que la gestió i la prestació de l'assistència social correspondrà a la Conselleria de Benestar Social.
Estan ja tramitant-se actuacions d'este tipus en poblacions com Castalla, Picanya, La Nucia, l'Alcora, València, Benassal, etcètera.

En definitiva, està fent-se una política de la vivenda, com bé ha explicat el senyor conseller en la seua primera intervenció, adequada a les actuals necessitats dels ciutadans, i sempre tenint en compte als sectors més necessitats de la població.
I tot astò s'ha fet en un gran compliment del pla, un compliment que arribarà, quan estiga avaluat, al 100%, garantint als ciutadans de la Comunitat Valenciana el dret constitucional d'accés a una vivenda digna.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo no tengo ningún inconveniente en establecer, si cabe, un debate con más profundidad sobre el cumplimiento o no cumplimiento del Plan de la vivienda y sobre las políticas de vivienda y de suelo que estamos desarrollando.
Yo me voy a extender, en la medida que hoy pueda, y además le agradezco el tono de conforme se va realizando este debate que nos permite yo creo que entrar en cierta profundidad en los temas que creo que más nos pueden interesar en el tema de la vivienda.

Hablan ustedes del precio de la vivienda, hablan del aumento del precio de la vivienda y la poca incidencia que puede haber tenido lo que es el Plan de la vivienda en ese precio.
Mi opinión es totalmente contraria, es totalmente contraria.
Pero ya no es que sea totalmente contraria porque estamos en posiciones distintas y cada uno tenga que decir una cosa, sino yo creo que por números muy contrastados.
O sea, en la Comunidad Valenciana es cierto que ha subido el precio de la vivienda, como es cierto que ha subido el precio de muchas cosas.
Pero claro, las cosas las tenemos que ver en relación a lo que pasa en otros sitios, y no puede ser de otra manera.
Entonces, comparando, por ejemplo, el precio medio de la vivienda en la Comunidad Valenciana en relación al precio medio de la vivienda en España, tendríamos que en el 2001 el precio medio de la vivienda en España es de 177.
243 pesetas/metro cuadrado.
En la Comunidad Valenciana, 127.
482.
Hay una variación importantísima, importantísima, del precio de la vivienda, digamos, a la baja en lo que representa en nuestra comunidad.

Además, somos la quinta comunidad con un precio de vivienda más bajo que hay en toda España, por debajo de Andalucía, de Aragón, de Asturias, de Castilla-León, la Rioja, Cantabria, Canarias, Navarra, Cataluña, Baleares, Madrid, el País Vasco, con una diferencia importante.

Y yo quiero decir que eso se debe yo creo que a muchas circunstancias, no sólo a políticas que aplica la Generalitat, sino también a una realidad social y económica que hay en nuestra comunidad interesantísima: una pequeña y mediana empresa en construcción que consigue unos precios para construir viviendas como no se da en ningún otro sitio y una cierta especialidad en ese tipo de cuestiones.
Que a nosotros nos preocupa de forma muy seria que en algunos puntos de la comunidad, como puede ser Valencia concretamente, pueda haber unas ciertas dificultades a la hora de encontrar un suelo que permita realizar unas viviendas con un precio determinado.

Y entonces nuestra política va dirigida a solventar ese tipo de cuestiones desde el Instituto Valenciano de la Vivienda, que yo creo que más que construir viviendas, lo que tiene que preparar es suelo para que puedan hacer esos pequeños constructores y pequeños promotores esas viviendas dignas a precios asequibles, y ahí es donde se está encaminando de forma importante.

Actualmente tenemos suelo para prácticamente 5.
000 viviendas en la Comunidad Valenciana de protección oficial, que estamos poniendo en el mercado.
Estamos urbanizando directamente desde el Instituto Valenciano de la Vivienda y estamos poniendo en el mercado con condiciones de venta y de calidad esas viviendas.
De forma que en sitios tan céntricos como pueden ser en Alicante, la Gran Vía; en Castellón, el Río Seco y la Universidad; en Valencia, el área metropolitana ­bueno, no es dentro de la ciudad de Valencia, que también hablaré de eso, pero muy próximo; está tan cerca del centro como puede estar Nazaret, que es del propio término municipal, el Mas de Rosario­, viviendas que al final van a salir a un precio de venta entre 11-12 millones de pesetas, porque la repercusión del suelo que se hace, como consecuencia de esa actuación en suelo que estamos haciendo nosotros, es una actuación del 15%, o millón y medio, que viene a ser lo mismo, por vivienda, con el fin.
.
.
Y ese precio del suelo sí que permite el poder realizar ese tipo de vivienda.
Entonces, eso lo estamos llevando a cabo.

Yo creo que esa política de suelo, digo, es importantísima porque permite colocar de forma inmediata suelo para 5.
000 viviendas.
Y las actuaciones se están realizando.
O sea, no es "es que están pensando, están.
.
.
" No, no.
Se está urbanizando, salen a concurso las parcelas, se están vendiendo y se obliga a que se cumplan unas condiciones determinadas, y se están construyendo en esos sitios que estoy diciendo.

Pero es que habiendo hecho un estudio a lo largo de toda la Comunidad, hemos detectado que puede haber algunos municipios con una cierta problemática de suelo y que el propio municipio está interesado en colaborar para poner ese suelo para hacer esas viviendas de protección oficial.
Y ahora estamos en contacto con municipios como Ibi, Villena, Valencia.
.
.
­no sé, muchos, muchos­ con el fin de, con la ayuda de ellos, desarrollar suelos ya urbanizables, o no tan urbanizables, pero desarrollar suelos con el Instituto Valenciano de la Vivienda para poder ejecutar viviendas de protección oficial donde sea necesario y donde haya una demanda y un problema de suelo.
Y ahí estamos actuando.

O sea, que el precio de la vivienda en la comunidad todavía es de los más bajos en España.
Que estamos llevando a cabo una política de suelo para poder continuar con esa política de viviendas sociales y poder desarrollar sin ninguna pega ese plan de la vivienda.

Pero además es que esa política de suelo permite, esa realización de esas viviendas en esos sitios tan especiales, permite regular de alguna forma el precio del mercado.
Y ahí es donde les duele a algunos, donde les duele a algunos, que estamos haciendo viviendas en sitios clave, obligando a hacer viviendas en sitios en clave, con precios de 11-12 millones de pesetas; viviendas de casi 100 metros cuadrados construidos o 110 metros cuadrados construidos, en sitios, como digo, estratégicos, sitios muy céntricos y con unas calidades estupendas.
Y eso a veces puede que les duela a algunos promotores o a algunos agentes de la promoción de la vivienda.
Y eso lo vamos a continuar desarrollando porque entendemos que es nuestra obligación.

Luego dicen: "Es que no.
.
.
" ¡Ah!
Y además, la política de suelos.
.
.
yo creo que no hay que olvidar la Lrau.
O sea, la Lrau ha jugado un papel importantísimo, con sus ventajas y sus inconvenientes, que también los tiene.
Y hay que conocerlos, y que se conocen conforme se va aplicando.
Y que tenemos que corregirlos entre todos, nosotros y ayuntamientos.
Los ayuntamientos juegan un papel fundamental en la política de la Lrau.
Ya hay ayuntamientos, el caso de Valencia, que está aplicando que en el desarrollo de los PAI, el 20% del suelo se tiene que destinar a viviendas de protección oficial.
Yo creo que es una buena medida.
Eso es fundamental, porque entonces hay un suelo que está obligado a destinarse a ese tipo de actuaciones.

Es más, en Valencia concretamente, Aumsa está desarrollando más de 800 viviendas de protección oficial.
Y nosotros con el ayuntamiento estamos iniciando una política de suelo para conseguir suelo, además del que obliga con los PAI, para poder continuar haciendo viviendas de protección oficial.
Y creo que es ahí donde hay que actuar, y no en decir que Valencia tiene que ser como Madrid y Barcelona, tiene que tener precios caros de vivienda.
No.
Valencia tiene que continuar con unos precios yo creo que sostenibles de la vivienda, y para eso tenemos que aplicar políticas de suelo que permitan realizar esas viviendas y proteger al mediano y al pequeño empresario y constructor, que es el que consigue yo creo una cierta estabilidad en ese mercado.
Y en esa dirección nosotros vamos a ir.

Cuando hablan de presupuestos de la Generalitat y que hemos congelado, yo creo que nada más lejos de eso, nada más lejos de eso.
Y les mostraba antes un cuadro, no sé si era este o uno parecido.
.
.
Miren, de 1992 a 1995, ¿cuál era la media anual de subvenciones pagadas a usuarios?
Alrededor de 5.
000 millones de pesetas.
De 1999 a 2001, ¿cuál es la media anual de subvenciones pagadas a usuarios?
Cerca de 19.
000 millones de pesetas.
O sea, se ha multiplicado casi por cuatro, se ha multiplicado casi por cuatro.
Y no lo digo con alegría, ni con satisfacción, ni con nada.
Es la realidad.

Entonces, no hemos bajado para nada, para nada, los presupuestos en este tipo de actuaciones de subvención para ayudar en el plan de la vivienda, sino más bien, como verán, todo lo contrario: hemos hecho un esfuerzo enorme, enorme, y lo continuamos haciendo, en esa ayuda.
Y no hay más que ver los presupuestos nuestros, pero no los presupuestos, sino los resultados al final y la ejecución de esos presupuestos, que en este caso son superiores a lo que es el propio presupuesto, porque hemos considerado que era fundamental.
.
.
pues la cola que podía haber en el año 1994-95 para pagar una cantidad importante de dinero de subvenciones a la vivienda, poderlo ir solucionándolo e ir pagándolo en un tiempo relativamente corto.
Y por eso entre 1998 y 1999 se hizo un esfuerzo adicional de unos 20.
000 millones de pesetas a lo que era el presupuesto ordinario de forma convencional.
O sea, que los presupuestos han ido aumentando de forma importante, de forma importante.

La rehabilitación.
Yo creo que el plan de la vivienda hace referencia a la construcción de nuevas viviendas, pero también hace referencia de forma importante a la rehabilitación y marca unos objetivos.
Y nosotros hemos considerado importantísimo el tema de la rehabilitación.
O sea, el tema de la rehabilitación es que esos centros históricos, esos centros de las ciudades que normalmente se van vaciando para hacer nueva ciudad fuera, que eso no ocurra, que el centro de la ciudad esté vivo.
Tenemos que apoyar, potenciar la rehabilitación.
Ese tema es fundamental.
No es que nosotros sumamos o restamos.
Es un objetivo prioritario del plan de la vivienda al cual nosotros nos sumamos con toda la fuerza del mundo, porque creemos en la rehabilitación como forma de ayudar a la subvención de la vivienda y a esas familias más o menos necesitadas, pero también como forma de que los centros de las ciudades tengan vida, ofrezcan servicios y no mueran para crear nuevas ciudades en el extrarradio, que es lo que ocurriría si esto no es así.

Por lo tanto, yo creo que estamos trabajando en todas esas direcciones.
Yo, como digo, estoy dispuesto a continuar tratando estos temas pero sin ningún tipo de duda de ninguna clase.
Y, vamos, me gustaría que este debate pudiéramos alargarlo en la medida de lo que fuera necesario, porque es un tema fundamental y es un tema en el que creo que todos estamos obligados.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el Grup Parlamentari Socialis-ta, la senyora Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Realment, senyor conseller, me sorprén, me sorprén.
Si abans me sorprenia vore l'espectacular que havia sigut l'execució d'este pla, ara me sorprén en el següent sentit.
Resulta que fa poc més de tres setmanes, un mes, pot fer un mes, davant la notícia que la construcció de vivenda havia baixat un 19%, la reacció quina és: "No, és que estem elaborant un 'Plan del suelo para potenciar la oferta de vivienda protegida en lugares como áreas metropolitanas, ciudades, tal".
Ara resulta que en un mes l'estan ja aplicant?
Increïble, increïble.
Això és eficiència, si fóra veritat, clar.
Perquè una de dos: o si estan executant un pla que han començat a elaborar fa un mes, molt bo no serà eixa pla, molt bo no serà, o bé encara estan elaborant el pla, però ja van venent actuacions, ja van venent actuacions.

Senyor conseller, insistisc en el que deia abans: vosté parla de quanta gent ha cobrat les ajudes, però de quin any?
Les ajudes, de quin any?
De 1995, de 1996, de 1997?
Perquè de 2002 i 2000 tampoc, senyor conseller.

Mire, el seu govern se preocupa tant ací i en Madrid de les vivendes de protecció oficial, que fa el següent *desbarajuste*: any 2001, en el mes de juny, estava paralitzat el pla de vivenda, i estava paralitzat perquè no s'havia signat el conveni entre el govern i els bancs.
Home!
, se'ls havia oblidat signar el conveni.
Llàstima!
Ah!
, no, però és que el problema no es que s'hagueren oblidat signar el conveni, el problema és que no estaven ni en els pressupostos els diners.
És a dir, aquelles ajudes que costejaven, que costejaven per a adquisició de vivenda no s'havien consignat en cap ministeri.
I en el mes de juny encara estava el consell de ministres tirant-se la pilota i decidint.
.
.
"Montoro, ho portaràs tu?
" "No".
"Alvárez Cascos, porta-ho tu".
Encara estaven decidint quin ministeri assumiria costejar eixes ajudes.
I mentrestant, què feien els serveis territorials de la conselleria?
Mentrestant, el que feien era ni més ni menys, en el mes de maig, concedir ajudes que no eren acceptades pels bancs.
Evidentment que no eren acceptades pels bancs, evidentment que no.
Com que no les podien acceptar.

A partir d'ahí, què es el que havien de fer estes persones que van a vivendes de protecció oficial perquè segons vosté podrien accedir a una vivenda de renda lliure?
Havien d'anar a una hipoteca lliure, amb la qual cosa continuava augmentant el cost de la vivenda.
I quan ja rebien l'ajuda, podien signar el préstec subsidiat.
.
.
canviar de préstec, i se tornava a encarir el cost entre 80 i 100.
000 pessetes.
Eixa és la política de vivenda i eixa és la preocupació.
Tan preocupats que s'obliden de ficar-ho en pressupostos.

Per un altre costat, senyor conseller, quan abans li comentava jo, i li ho ha comentat la resta de grups de l'oposició, que el que feien era descarregar la responsabilitat en els compradors, en els promotors, en els constructors, en els ajuntaments, perquè no creen prou sòl per a fer VPO.
Que vosté ha sigut ací més moderat, i ho és també en premsa.
Segurament el que és menys moderat és el seu director general, que eixe sí que descarrega, eh?
, descarrega i a base de bé.
Hui ha sigut més *light*.

Però anem a vore, senyor conseller, una cosa, com li dic, és potenciar, és facilitar que els ajuntaments creen sòl per a promoure vivendes protegides, i una altra cosa, conforme fa el seu director general, és renyir-los i descarregar responsabilitats.
Però aixina i tot, he de dir-li que si té ganes de descarregar responsabilitats i de renyir a algú, que parle amb Rita Barberà i que la renyisca, perquè a la millor a ella, senyor conseller, sí que se li han de dir quatre coses.
Perquè València, fins a l'any 1999, absorbia ni més ni menys que el 18% de les VPO que es feien en tota la Comunitat Valenciana.
El 18%.
Moltíssim.
A l'any següent, en el 2000, va baixar a la meitat, el 9%.
Clar, el 2001 estem parlant ja del 5%.
A la millor ahí sí que s'haurà d'exigir algun tipus de responsabilitats.

Senyor conseller, insistic, ha donat una sèrie de dades, totes elles relatives i relativitzades, ha continuat comparant amb altres comunitats, però ací el que ens interessava és el que està passant ací i el que passarà en el pròxim Pla de vivenda, perquè mucho nos tememos el que ha comentat abans, que de la mateixa forma que ara estan pagant ajudes de plans anteriors, doncs, el pròxim Pla de vivenda encara anirà a rastre del que no s'ha executat del pla actual.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Té la paraula per a rèplica el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Està bé que tinguem aquesta oportunitat per a parlar del problema de la vivenda.

És cert que el programa 1998/2001 era un acceptable Pla de vivenda.
És cert que ha introduït novetats interessants, com és la possibilitat d'accedir a la subvenció d'una vivenda de segona mà, que és el tram diferent entre la vivenda de nova construcció i la vivenda rehabilitada, sempre que tinga, com vosté sap, menys de 90 metres quadrats i un preu menor que les VPO.
Però és cert, i profunditzant en el debat que hem encetat i que possiblement haurem de fer més els polítics valencians, que caldria estudiar els mecanismes per a resoldre una sèrie de problemes que tenen els ajuntaments, a eixos que sembla que els donem tota la responsabilitat que no hi haja vivenda de protecció oficial.
I és la relació entre la Lrau, el patrimoni municipal del sòl, l'interés social i el finançament dels ajuntaments; perquè això ho hem de resoldre, perquè faltaríem a la veritat si no ens adonarem que majories diferents en ajuntaments diferents fan polítiques paregudes perquè, possiblement, tinguen problemes pareguts de finançament, i moltes vegades es fa el recurs de la venda de patrimoni municipal del sòl per a fer coses socials també, però que no són directament del preu de la vivenda.

Per tant, podríem encetar, i nosaltres voldríem, des del nostre grup voldríem que s'encetara un debat, aprofitant eixa reforma de la Llei d'ordenació del territori, possiblement, i alguns esborranys que vosté ha anunciat en els pressupostos que està en la Coput treballant sobre reglaments i lleis urbanístiques, de fixar ja globalment per a tota la comunitat que sempre en el patrimoni municipal del sòl estigueren obligats els ajuntaments a destinar un percentatge marc, almenys com a mínim, un percentatge marc per a vivenda de protecció oficial, i també estaria bé que fórem una de les darreres comunitats que encara no ha legislat suficientment què vol dir això del PMS, perquè vosté sap que la nostra comunitat no ha fet això i ací els nostres ajuntaments, quan han de finançar-se a través del sòl per a fer altres iniciatives socials necessàries, tenen problemes jurídics quan ajuntaments de passar Villena poden fer-ho, per posar un exemple.

Per tant, nosaltres estem convençuts que ahí caldrà incidir per aconseguir eixos dos objectius que nosaltres li hem manifestat en la primera intervenció: intentar baixar el preu de la vivenda i que hi haja més vivenda de protecció oficial.
Això pensem que és necessari i no solament tenen responsabilitats els ajuntaments, sinó també possiblement eixe marc que hauria d'ajudar a eixa línia d'actuació.

No obstant això, el preu de la vivenda és cert que no arriba a la mitjana d'augment del conjunt de l'Estat, però el senyor conseller sap que això també ho ha de comparar amb el preu del salari mitjà dels valencians, que vosté també sap que està al 80% per sota de la mitjana de salaris de l'Estat.
Per tant, és normal, és normal, perquè els salaris mitjans dels valencians també són més baixos de mitjana que el conjunt de les comunitats autònomes.
Per tant, ahí és on caldria filar més prim a l'hora de comparar el preu de la vivenda, també tenim menys poder adquisitiu de manera mitjana els valencians.
Per això, eixa dada caldria tindre-la clara.
I vosté també sap que tenim unes dades de temporalitat possiblement majors, és possible també pel tipus d'economia que tinguem, és a dir, tenim encara molta mà d'obra citrícola, etcètera, però, vull dir, també tenim més temporalitat, per tant menys seguretat de la gent a l'hora d'adquirir una vivenda.
Per tant, també hauríem de comparar els preus perquè, si no, no estaríem parlant de paràmetres comparables.
També hem de tindre en compte la capacitat adquisitiva dels valencians respecte als salaris d'altres comunitats autònomes, que vosté sap que està per damunt de manera mitjana.

I, per últim, ens agradaria, ens agradaria i insistiríem en aquest torn de rèplica, que s'agilitara cobrar, és a dir, ens insisteixen que tant per a vivenda de segona mà subvencionada, com a vivenda de primera construcció VPO, com a rehabilitació, estem parlant de mitjanes de dos anys, any i mig, dos anys i un poquet, i pensem que el conseller s'hauria de comprometre en aquesta intervenció, en aquesta compareixença, que agilitarà el mecanisme perquè la gent cobre més immediatament.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Home!
, és cert que estem davant d'un tema molt important, un tema que a més la responsabilitat de l'Administra-ció, a pesar d'això que comentàvem abans que el sector privat ha entrat de ple en el tema de la vivenda, de l'habitatge, doncs, no deu ser raó perquè l'Administració d'alguna manera recule i deixe a la iniciativa privada, que ella ja sap el que ha de fer.

Però, jo crec que hi ha tota una sèrie de compromisos i necessitats per part de l'Administració Pública als quals no es pot renunciar.
Perquè vosté sap ­i es deia abans­, doncs, el tipus fonamental de característica del contracte de treball nostre.
No és un personal que tinga un contracte fixe, per tant, les condicions econòmiques són molt importants a l'hora de l'adquisició d'una vivenda, el preu és un aspecte molt important perquè la vivenda privada normalment peca d'uns preus en molts casos simplement prohibitius.
I clar, si la vivenda protegida no es fa, i fonamentalment si no es fa des de la promoció pública, doncs, a la població no li quedarà més remei que anar a eixe tipus de vivenda, la qual cosa suposa un risc molt gran, perquè no hi ha garantia de poder continuar pagant eixe tipus de vivenda, perquè les condicions de treball, la precarietat, l'eventualitat, és molt gran.

Per tant, nosaltres sí que volem insistir en eixe tema, que l'Administració ha d'incidir molt més en això.

I és cert que des del tema de la Lrau, doncs, jo crec que, efectivament, no ha complit les expectatives, perquè si bé és cert que ha permet alliberar parcel·les importants de sòl que estaven retingudes pels propietaris perquè no es preocupaven, la veritat també, i en això jo crec que vosté estarà d'acord, en molts casos el famós agent urbanitzador no ha passat de ser un agent especulador, passant per damunt de tot el que haja de passar, davant també de la complicitat de molts ajuntaments que han deixat fer, o siga, ja que ve algú que els fa la faena, doncs, que entre i faça el que haja de fer.
Això provoca conflictes i no sé inclús a nivell judicial com acabarà la qüestió, perquè jo crec que això d'alguna manera el que demostra és que no s'han complit les expectatives i probablement seria convenient fer alguna modificació parcial d'eixa llei en eixe aspecte que regulara millor els drets de tots, no solament d'aquell que es decideix a promoure una determinada urbanització.

I després hi ha aspectes que, evidentment, el sector privat no entra mai, i no entra mai perquè per ells o no els és rendible o qualsevol altra raó, i són el tema de l'edificació d'habitatges en règim de lloguer, o siga, el que és el lloguer de vivenda, que a Espanya no té tradició, però que jo crec que en estos moments davant de circumstàncies socioeconòmiques seria important que este sector s'ampliara, perquè és una mesura que funciona en altres països, i no sé per què no ha de funcionar ací i, evidentment, si el sector privat no entra, i no està entrant, doncs, haurà de ser l'Administració via ajuntaments o via la pròpia conselleria que, fins ara, doncs, la veritat és que està fent qüestions molt modestes, o siga, molt poqueta cosa en el tema de la vivenda en lloguer.

I en el tema de la rehabilitació, que jo crec que també és una de les grans assignatures pendents que tenim al nostre país.
Abans vosté feia referència d'una problemàtica certa, i ja l'estem patint en molts municipis, no en la gravetat d'altres, però ja la tenim també nosaltres, i és la reconversió forçada de molts centres històrics a les nostres poblacions.
La terciarització, l'abandonament de la població habitual que en ella estava, etcètera, etcètera, està provocant que en molts centres històrics la degradació siga absoluta o inclús que pràcticament, a excepció feta dels matins per raons comercials, oficines, el que siga, doncs, pràcticament siguen zones mortes.
I simultàniament, doncs, resulta que les ciutats estan creixent, com eixa taca d'oli que no para de créixer i d'ocupar espais que a la millor no haurien d'estar ocupats, mentre que simultàniament s'estan buidant eixos centres històrics.

Ahí també hi ha una tasca molt important que en molts casos algú ha d'actuar de promotor, perquè el sector privat, excepte excepcions molt comptades, actua en tema del benefici ràpid, o siga, no està per a altres històries.
Aleshores, o entra algú, i normalment ha de ser l'Administració pública.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
ajuntaments o bé administració autonòmica, i en eixe aspecte crec que es podrien fer moltes més coses i, en el tema de la rehabilitació, especialment en el tema de barris degradats.

Hi ha un tema també que seria important, i és que des de la conselleria es fera alguna cosa, i és un tema que comença a ser preocupant: la gran quantitat de vivenda buida que tenim al País Valencià.
Això és tot un luxe i un malbaratament de recursos que està ahí.
Alguna mesura seria convenient que s'estudiara des de conselleria per a atacar eixe problema que cada volta és més freqüent i més preocupant.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

El senyor conseller, per a rèplica, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

En el segon torn han fet alguns referència una altra vegada al tema de la Lrau, o al tema del pagament de les vivendes, o a si nosaltres estem ralentitzant o no està ralentitzant-se el que és l'actuació en eixa ajuda a la vivenda de protecció oficial.
Jo crec que no soles no estem ralentitzant, sinó que estem fent un efecte locomotora de forma important.

Els deia abans que la forma de demostrar com es fa això ja no són dades estadístics de més o menys que en altres llocs, sinó que és què passa en els pressupostos de la Generalitat que es dedica a la subvenció de la vivenda, i no soles conforme està en els pressupostos, sinó que és a pagar a eixos usuaris de subvenció a la vivenda.

Jo he d'ensenyar una altra vegada la dada, que és molt significativa.
Hem multiplicat per quasi quatre, per tres i mig o per 3,60, el que es feia entre 1992 i 1995.
O siga, estem en una mitja d'ajuda a la subvenció, que es paga als usuaris, de 19.
000 milions de pessetes tots els anys, i sostingut des de l'any 1996 al 2001, sostingut.
O siga, el tema és important, el tema és que han passat de 5.
000 milions de pessetes a quasi 20.
000 milions de pessetes tots els anys.
Ho han multiplicat per quatre.

Aleshores, no es pot dir que ara este govern no està ajudant o està ralentitzant el que és eixa política de vivenda social.
Més bé tot el contrari, està fent un efecte locomotora que, a més, no es fa en altres llocs, en altres comunitats.
I per això nosaltres tenim el 17% de totes les vivendes de protecció que s'han fet del pla de la vivenda a tot Espanya, els tenim a la comunitat.
I per això tenim el 24% de totes les ajudes econòmiques que s'han donat a tot Espanya, estan a la comunitat, molt més de l'onze i escaig per cent que ens correspon, segons el que representem per habitants, per renda i per tal.

Per tant, per eixa direcció jo crec que estem fent-lo el millor que sabem, i el resultat no és roí.

És cert que la Lrau, que ho van aprovar vostés, que nosaltres estem aplicant-la i estem fent un esforç per a aplicar-la el millor possible.
És cert que té avantatges, i l'avantatge és que ha posat molt sòl en marxa en poquet temps.
És cert que té inconvenients.
Potser hi ha alguns municipis, alguns llocs, on a la millor eixe sòl no està en mans de molta gent, està en mans de massa poqueta gent i cal actuar.

Mosatros això estem fent-ho saber a tots els ajuntaments, estem fent d'alguna forma una política per ara didàctica, que a la millor en el Reglament passa a ser una altra cosa, però volem que la Lrau tinga la facilitat que té per a posar el sòl en el mercat, però a més que el sòl estiga en moltes mans i no estiga en poquetes mans.

Però a més de tot açò, aleshores mosatros què estem fent?
El que els deia abans.
Eixa política de sòl, el sòl que en algun cas el teníem, el sòl que ara estem adquirint, però de forma immediata han posat entre l'any 2001 i este 2002 més de 5.
000 vivendes en marxa; no mosatros sinó sòl per a fer-les, les van a fer els qui saben fer-les, eixos promotors, normalment algun gran, però la majoria xicotets.
I ho van a posar en els preus que nosaltres diem, que és el preu de vivenda de protecció oficial a la baixa, a la baixa, i amb unes qualitats que, com és un concurs, són qualitats bones i en uns llocs estratègics.
Estem aconseguint dos coses fonamentals: una, una vivenda molt digna a un preu molt barat; dos, això fa que en eixes zones regule el preu del mercat, regule el preu del mercat perquè estem donant una oferta important de vivendes en eixe lloc.

Què volem fer?
Continuar més en eixa política de sòl.
I no sols ara en les tres àrees metropolitanes més importants i que més necessitats tenen, sinó ja en poblacions que hem detectat, perquè hem fet un estudi de tota la comunitat, que hi ha eixa demanda i a la millor no hi ha oferta suficient.
I mos hem posat en contacte amb ajuntaments i estan molt d'ells disposats a actuar en eixa direcció.
I anem a fer-ho, a més de les actuacions d'Elaya, que és dia abans, que és una actuació molt selectiva, però dirigida a eixes vivendes socials que nosaltres posem en marxa i que la Conselleria de Benestar Social després gestiona amb unes condicions determinades.

Aleshores, podem equivocar-nos, tot el món s'equivoca.
La voluntat política d'anar en eixa direcció és total, és inconfusible.
I estem disposats, en companyia de vostés, a tractar este tema de la vivenda, que mos preocupa tant com a vostés, per a continuar sent, jo crec que com fins ara i si pot ser més, una comunitat líder en l'actuació de vivendes de protecció oficial i en el desenrotllament del Pla nacional de la vivenda.

Moltes gràcies.

 

***Compareixença del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, per tal d'informar sobre el Pla de seguretat vial de la Comunidad Valenciana 2000-2001, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 26.
136).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Punt 11, compareixença del conseller d'Obres Públi-ques, Urbanisme i Transports per a informar sobre el Pla de seguretat vial de la Comunitat Valenciana 2000/2001, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Señor conseller ¿quiere cinco minutos de descanso?
¿Necesita cinco minutos de descanso?

Tiene, pues, la palabra el honorable señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señora presidenta, gracias.

Señoras y señores diputados.

Yo estoy encantado de que me vuelva a tocar, pero no sé si les voy a aburrir mucho esta mañana, primero con la vivienda y ahora con un tema de seguridad vial.
.
.
también muy importante, porque no en balde estamos jugando con la seguridad de las personas y con la vida de las personas.

El Plan de seguridad vial 2000/2001, del cual voy a informar a esta Cámara, obedece a un objetivo prioritario de toda la política de carreteras de la Generalitat Valenciana, y no es otro que el de reducir la siniestralidad de nuestras carreteras.

Todas las actuaciones en materia de carreteras que proyecta, ejecuta y pone en servicio la Generalitat tienen como finalidad fundamental reducir la siniestralidad, aparte de las finalidades más concretas de mejora de las comunicaciones.

La Conselleria cuenta con un departamento dedicado de manera específica a la problemática de la seguridad vial que viene desarrollando una intensa labor de análisis, estudio y recomendaciones técnicas que informan toda la labor de la Generalitat en materia de carreteras.
Yo tengo que decir que creo que es un servicio muy competente, un servicio ya creado desde hace algún tiempo, y que ha sido reconocido en multitud de ocasiones por especialistas que se dedican a los temas de seguridad vial como prestador de un gran servicio en la comunidad y con ideas muy avanzadas en investigación y en temas muy novedosos.
Este servicio ha contribuido a configurar a la Comunidad Valenciana en una autonomía puntera en cuanto a impulso de la seguridad vial, así como un punto de referencia para otras administraciones, tal como se ha podido poner de manifiesto en cuantos foros y grupos de trabajo sobre seguridad vial se han celebrado estos últimos años.

La Ley de carreteras de la Comunidad Valenciana establece la obligación de que la Administración autonómica realice planes de seguridad vial.
El primer plan se elaboró en el año 1995, el segundo en 1997, y estos dos últimos años hemos tenido en vigor en la Comunidad Valenciana el Plan de seguridad vial 2000/2001, que sin duda sus señorías conocen, porque lo hemos publicado y difundido además en forma de libro.

Durante seis años en que la Comunidad Valenciana ha tenido planes de seguridad vial hemos ejecutado un total de 500 actuaciones específicamente dirigidas a resolver problemas concretos de seguridad en tramos o puntos de las carreteras autonómicas que habíamos identificado como peligrosos, lo que normalmente denominamos "puntos negros".

Por tanto, venimos realizando por término medio cada año más de 80 actuaciones de solución a "puntos negros" o, más propiamente, tramos peligrosos.
Y además, a ello hay que añadir todo el conjunto de actuaciones de mayor envergadura sobre nuestra red de carreteras que hemos ido poniendo en servicio estos años y que, además de cumplir otros objetivos al servicio de la funcionalidad de la red viaria, han supuesto también una contribución decisiva a mejorar la seguridad vial.

Nuestros planes de seguridad vial tienen como objetivo, evidentemente, contribuir a reducir la siniestralidad en nuestras carreteras desde el punto de vista de la infraestructura viaria, desde el punto de vista de la carretera.

Un plan de seguridad vial no tiene como objetivo eliminar todos los accidentes de tráfico, porque la carretera no es ni el único ni el principal factor de accidentalidad.
El objetivo es, por tanto, analizar en qué medida los accidentes registrados se han debido a las condiciones de las carreteras, proponer y programar las actuaciones adecuadas para corregir esas situaciones y, en general, conseguir que el estado de las carreteras no sólo deje de ser causa de accidentes, sino que contribuya también a que los accidentes que se produzcan sea menos graves.

Para propiciar el logro de este objetivo que les he señalado, el Plan de seguridad vial establecía varias líneas de actuación.

En primer lugar, actuaciones sobre la infraestructura viaria.
Por un lado, señala unas actuaciones ese plan muy concretas a desarrollar a corto plazo, para ese objetivo de supresión de puntos negros.
Por otra parte, recoge la programación de otras actuaciones de mayor envergadura, que además de otros objetivos generales de la política de carreteras, tienen como objetivo directo y primordial la mejora de la seguridad vial.

En segundo lugar, y no menos importante, se encuentran los estudios y recomendaciones técnicas fundamentales para unificar criterios de actuación, elevar y homogeneizar las condiciones de seguridad de toda la red y llevar a cabo una política de seguridad vial especialmente preventiva y no meramente paliativa.

Así por ejemplo, en este plan 2000/2001 hacemos análisis y recomendaciones en temas como accidentalidad nocturna, accidentes con implicación de peatones y bicicletas, accidentalidad en glorietas y en rotondas partidas, circunstancias atmosféricas, accesos directos, sistemas de contención de vehículos, barreras de seguridad, etcétera.

Respecto a las inversiones contenidas en el Plan de seguridad vial, éste preveía la inversión de 36.
110 millones de pesetas en seguridad vial durante el bienio 2000/2001, correspondientes, por un lado, a actuaciones comprendidas en el II Plan de carreteras de especial importancia para la seguridad vial, con una inversión de 26.
219 millones de pesetas.
Y actuaciones puntuales y específicas de seguridad vial, es decir, las actuaciones de supresión de puntos negros, para los que se preveía una inversión en el periodo de alrededor d 10.
000 millones de pesetas 

Esa previsión inversora se ha cumplido en su totalidad, y el esfuerzo inversor se ha distribuido de la siguiente manera entre los dos grandes apartados del Plan de seguridad vial: 

En primer lugar entre las actuaciones del II Plan de carreteras que hemos venido desarrollando en estos dos años cabe señalar: 

Por lo que se refiere a la provincia de Castellón, hemos puesto en servicio entre 2000 y 2001 actuaciones de seguridad vial como ­diremos tres o cuatro­ la mejora de la seguridad vial en la CV-16, Castellón-Sant Joan de Moró entre la CV-10 y la CV-160; los dos tramos de mejora de seguridad vial en la CV-20 en la zona de Onda; la ronda de Burriana; la variante de Vilafamés; actuaciones en la autovía de la Plana entre Borriol y la Pobla Tornesa, entre Vilavella y Betxí, entre Morella-Zorita, que se está realizando; la ronda de Sant Joan de Moró, que se está ejecutando, y algunas actuaciones urbanas.

En total, una cifra de inversión de unos 13.
000 millones de pesetas en la provincia de Castellón.
No todo carreteras, no es toda la inversión de carreteras sino de carreteras dirigidas a seguridad vial.

Por lo que se refiere a la provincia de Valencia, se han terminado las siguientes actuaciones ­no las nombraré todas tampoco­: el distribuidor sur segunda calzada entre Alaquàs y Aldaia, la variante de les Valls, Aielo de Malferit-Agullent, el desdoblamiento de la CV-32, la ronda este de Alaquàs, el camino de la Gombalda, el alumbrado del enlace de la Autovía de Levante en Alberic, el carril bici de Valencia a Picanya, las mejoras de la seguridad en la CV-300 de Vinalesa, Bétera-Olocau, la Pobla Llarga, que estamos a punto de abrir al tráfico.

Además, se encuentran en ejecución en la provincia de Valencia la variante de Algemesí, a punto de terminar; la ronda oeste del Port de Sagunt-Canet; la mejora de la seguridad vial Xàtiva-Genovés.
.
.
varias.
Y a punto de iniciarse, otras cuantas.

Todo este conjunto de actuaciones en la provincia de Valencia suponen que en estos dos años se han puesto en servicio, se encuentran en ejecución y se han invertido en estos temas de seguridad vial unos 15.
000 millones de pesetas.

En la provincia de Alicante son varias también: actuaciones en los accesos a Beneixama y Camp de Mirra, la rotonda de acceso a Elx desde la Ronda de Carrús, la variante de San Fulgencio y la mejora de acceso a Villena.
Se está realizando Aspe-Elche, terminándose Benijófar-Torrevieja, Benidorm-Guadalest.
En ejecución actuaciones importantes en las rondas de Granja, Callosa y Cox, en Elda, en Monóvar, en la Universidad de Sant Joan, en la supresión de curvas en Agost.
.
.
Varias actuaciones, por un montante global del orden de los 15.
000 millones de pesetas en estos temas de seguridad.

Así pues, el cumplimiento de la programación que tenemos prevista para el desarrollo del Plan de carreteras ha permitido que en este periodo hayamos puesto en servicio, o estén en obras y en estado avanzado de ejecución, toda una serie de actuaciones que suponen una inversión total superior a los 42.
000 millones de pesetas, y que el Plan de seguridad vial había identificado y recogido por su trascendencia directa en mejora de las condiciones de seguridad vial de la red autonómica.

Ahora bien, como ya les he dicho anteriormente, otro pilar del plan son aquellas actuaciones específicas de seguridad vial o eliminación de puntos negros.
En esta línea, si bien el Plan de seguridad vial traza unas directrices o ejes básicos de actuación e identifica toda una serie de puntos o tramos con problemas específicos y sus respectivas soluciones, hay que tener en cuenta lo importante que es aquí la flexibilidad, la adaptación constante de esta programación ante cualquier dato que pueda indicar la detección de nuevos puntos más peligrosos, con más riesgo, o el cambio de alguna situación por la inauguración de alguna obra importante.

Por eso, esas soluciones planteadas en el momento de redactarse el plan permanecen en un estado de revisión permanente, y algunas han sido modificadas y otras se han sustituido por alternativas a ellas.

Así, en este capítulo de actuaciones, la inversión que hemos efectuado durante estos dos años pasados ha ascendido a 9.
908 millones de pesetas, lo cual supone un grado de ejecución alrededor de ese 100% que decíamos antes.

Aquí enumeraba alguno de los puntos concretos, pero yo creo que no vale la pena que hagamos ese detalle concreto.
Sí decirles que estas son, a las que hacía referencia, algunas de las más de 130 actuaciones realizadas durante estos dos años para ir suprimiendo factores específicos de accidentalidad en las carreteras de la Generalitat.

De todas maneras, un aspecto inherente a un plan de seguridad vial como este es la necesidad de confrontarlo con sus efectos o las consecuencias esperables sobre el grado de seguridad vial de las carreteras valencianas.
O sea, qué ha pasado con las carreteras como consecuencia de estas actuaciones.

En estos momentos, lógicamente es imposible evaluar los efectos específicos derivados de la aplicación de este plan 2000/2001, porque está recientemente terminado.
No obstante, contando con los últimos datos completos que tenemos sobre siniestralidad en las carreteras autonómicas, que son los correspondientes al año 2000, podemos ofrecer los siguientes resultados sobre accidentalidad del periodo 1997/2000.

Así, si los datos del año 2000 los comparamos con los del trienio 1997/1999, ello nos puede dar una idea de la tendencia que siguen los parámetros relativos a la seguridad vial en nuestras carreteras.
Considerando que el tráfico ha crecido en un 8%.
.
.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Antonio Moreno Carrasco)*

**El senyor vicepresident segon:**

 

Señor conseller, un momento.

Por favor, ¿quieren guardar un poquito de atención al señor conseller?
Si tienen algo que hablar pueden salir, no hay ningún problema.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

­Gracias, presidente.
­ .
.
.
se observa el siguiente patrón evolutivo:

Se observa un incremento en el número de accidente totales, que también ha sido del 8%; una reducción en el número de accidentes con víctimas del 1%; una reducción en el número de víctimas del 16%; una reducción en el número de heridos graves del 10%; una reducción del índice de peligrosidad del 8%, y una reducción del índice de mortalidad del 23%.

No obstante, aparte de estos parámetros que indican una disminución de las consecuencias más adversas de los accidentes, me gustaría aportar ejemplos acerca del control de seguimiento y eficacia de las acciones de seguridad vial llevadas a cabo por la Generalitat en los últimos años.

Así por ejemplo, una obra ciertamente importante llevada a cabo en el área de la Plana de Castellón, que he mencionado anteriormente, como es el desdoblamiento de la carretera CV-16 entre Castellón y Sant Joan de Moró, entre la CV-10 y la CV-160, pues bien, antes de la puesta en servicio de esta actuación, como media anual se producía un accidente mortal y siete con heridos.
Una vez puesta en servicio, las cifras han bajado a ningún accidente mortal y dos accidentes con heridos como medias anuales.
O el caso de la supresión de la intersección de la CV-10 entre Betxí y Borriol, que ha reducido la accidentalidad a sólo daños, sin víctimas.

O también tenemos el ejemplo del desdoblamiento de la CV-20 Onda-Villarreal, entre el kilómetro 5,200 y 8, que a pesar de estar en servicio un año escaso, se aprecian los efectos favorables, ya que antes de la obra el número de accidentes con heridos como media anual era de tres y desde la puesta en servicio no se ha producido ninguno.

Siguiendo en Castellón, una actuación llevada a cabo en el municipio de Cabanes, concretamente la transformación de rotonda partida en rotonda completa en la CV-10 en el kilómetro 42, ha transformado radicalmente su eficacia al no haberse registrado tras su puesta en servicio ningún accidente con víctimas, cuando anteriormente la media de accidentes con víctimas mortales era de 0,3 y 2,1 de accidentes con heridos.

Por lo que se refiere a la provincia de Valencia, tal vez sea ilustrativo señalar el caso del desdoblamiento de la CV-32 ­carretera de la Gombalda­ entre la Nacional-221 y la CV-300, que tenía un negro historial de accidentalidad, y se ha pasado a una situación de cero accidentes mortales y sólo tres accidentes con heridos.
O el caso de una actuación puntual de seguridad vial como fue el acondicionamiento de las intersecciones y accesos en la CV-42 entre Algemesí y Almussafes, que tras su puesta en servicio en 1998 redujo las estadísticas de siniestralidad desde un accidente mortal como media anual a 0,3 y de 9 accidentes con heridos a tan sólo uno.

Y por lo que atañe a la provincia de Alicante, podríamos mencionar la eficacia de actuaciones como las actuaciones puntuales de seguridad vial en la transformación de la rotonda partida de la CV-91 en el término municipal de Rafal, que de seis accidentes con víctimas cada año ha pasado a 1.

Evidentemente, a pesar de lo amargo que es hablar de estas cifras, en las que se hallan involucradas víctimas humanas, creo yo y pienso que pueden convenir conmigo, que desde la Administración estamos llevando a cabo un esfuerzo yo creo que importante por hacer cada día que las carreteras de nuestro territorio, y en particular las de la Generalitat Valenciana, ofrezcan mayor grado de seguridad a los conductores.

Desde luego que en la siniestralidad de las carreteras confluyen multitud de factores, y todos no se abordan estrictamente desde la Conselleria de Obras Públicas, y también en esos temas el Gobierno Valenciano está trabajando con intensidad.
Pero desde lo que es el ámbito de responsabilidad concreta de la Conselleria, los planes de seguridad vial suponen yo creo que una aportación muy importante, y desde luego, muy bien valorada desde todas las administraciones que tienen algún tipo de contacto con nosotros en este sentido.

Cabe destacar que los datos de los diez últimos años indican que la tendencia en el número de accidentes con víctimas para el conjunto de las carreteras de la Generalitat ha descendido en el periodo 1990/2000 un 52%, y el índice de peligrosidad lo ha hecho en este mismo periodo en un 54%.

Sin ningún triunfalismo, que además se podría ver desmentido en cualquier momento por un repunte en las cifras de accidentalidad que puede obedecer a infinidad de causas, sí he de decir que la tendencia a largo plazo parece encaminarse hacia el objetivo que nos trazamos con estos planes de seguridad vial, y es fundamentalmente reducir la siniestralidad en lo que ésta pueda obedecer a las características de las carreteras de la red de la Generalitat.

Finalmente quisiera señalar que no cejamos en el empeño de continuar trabajando incesantemente en este objetivo, y por ello, acabado el plazo que se había marcado el Plan de seguridad vial 2000/2001, estamos ya en una elaboración muy avanzada del próximo plan, que le llamaremos 2003/2004, y este futuro plan tendrá por objeto actualizar en gran medida el trabajo desarrollado en los anteriores planes, de manera que se recogerán y programarán nuevas actuaciones para mejorar o suprimir los puntos negros o tramos peligrosos que se vayan detectando, además de nuevas actuaciones programadas en el desarrollo del Plan de Carreteras.
Y vamos a incluir también nuevos estudios de los datos más recientes de siniestralidad, formularemos nuevas recomendaciones y, entre los elementos más novedosos que pensamos incluir, están las referidas a medidas para la protección de usuarios de dos ruedas frente a impactos contra barreras, actuaciones para reducir la peligrosidad de cunetas y márgenes en general, así como la aplicación de los ITS ­sistemas inteligentes de transporte­ a la reducción de la accidentalidad en carreteras de la red 

Por último, quisiera señalar que, como particularidad de este próximo plan, se pretende invitar a otras administraciones de carreteras de la Comunidad Valenciana a participar en el mismo, de forma que se pueda llamar, con mayor propiedad, Plan de seguridad vial de la comunidad, y que no haga referencia exclusivamente a las carreteras de la comunidad.
Este es un extremo que está todavía inexplorado, y en principio se desconoce el grado de implicación que asumirán estas administraciones que también tiene competencias en la red viaria de toda la comunidad.

Nada más y muchas gracias.

**La senyor vicepresident segon:**

Gracias, señor conseller.

En nombre del grupo que ha planteado la comparecencia, tiene la palabra la señora Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyor conseller.

Efectivament, en l'actualitat la seguretat vial representa un dels problemes més importants de salut pública, de salut.
Els accidents en les carreteres tenen conseqüències humanes dramàtiques i també un cost econòmic considerable.

Senyor conseller, si en la compareixença d'abans estàvem parlant del Pla de vivenda i ficàvem l'accent en l'execució, en el compliment de l'execució, en este cas és molt diferent.
Ací l'accent no està en les actuacions que s'han fet o en quina és l'execució concreta del pla; allò important són els objectius.
I este pla té un objectiu molt concret, i l'objectiu no és altre més que reduir la sinistralitat, reduir el nombre de accidents, el nombre i també la gravetat.
Això és el que volíem que ens explicara, senyor conseller, si s'ha complit.
Vosté ha començat a parlar i jo em pensava que m'estava explicant una altra volta el II Pla de carretes, la intervenció era molt pareguda a la d'aquell moment.
Ha dedicat crec que tres minuts a parlar d'objectius, tres minuts.

I si abans díem que les xifres són molt sofrides, ara s'ha pogut vore.
Perquè, senyor conseller, evidentment, sempre hi ha dades a què agarrar-se, passa el mateix en les xifres de la desocupació, per exemple.
Però el problema ací no és només relatiu, el problema és absolut, estem parlant del nombre de morts.
És a dir, vosté el que ha fet és, quan parlava a nivell global, dia: "Percentatges.
Des de 1997 fins el 2001 han pujat un 8% els accidents mortals, ha baixat un 1% global".
Després què fa?
Se'n va a una variant concreta, una actuació concreta i diu: "Ah!
com s'ha fet eixa actuació, abans hi havia set accidents i ara cap".

Això tampoc pot ser així.
Ací hem de parlar en termes absoluts i en termes absoluts jo li puc dir que en l'any 1995 accidents amb víctimes va haver 1.
010, en l'any 1998 va haver 1.
040.
En l'any 2001 esperava que m'ho diguera vosté, sincerament, esperava que m'ho diguera vosté.
Em preocupa que no m'ho haja dit, no ha de ser massa positiu.

En l'any 1995, morts, en va haver a la Comunitat Valenciana 108; en l'any 1998, 112.
Quants en l'any 2001, senyor conseller?
Ferits, 1995, 1.
649.
Açò està tret del Pla de seguretat vial, també li ho dic.
En l'any 1995, accidents amb ferits 1.
649; en l'any 1998, 1.
713.
En l'any 2001, quants, senyor conseller?
Estem parlant de termes absoluts.

Evidentment, vosté me diu: "clar, és que el trànsit ha augmentat i per tant l'índex de perillositat ha disminuït".
Evidentment, evidentment.
Però el que mos importa ara són eixes dos dades, però també el nombre d'accidents.
I el nombre d'accidents, senyor conseller, ha augmentat.
I si parlem que si l'objectiu d'este pla és precisament que baixe el nombre d'accidents, este pla no ha sigut eficaç, perquè este pla no ha complit el seu objectiu primordial, no l'ha complit, senyor conseller.
I si sí que l'ha complit, puge vosté una segona vegada i done'm les xifres, done'm les xifres com que s'ha reduït el nombre d'accidents amb ferits i el nombre d'accidents amb morts.
Perquè mentre no m'ho quantifique, mentre no ho demostre, el pla, senzillament, ha fracassat.

Per un altre costat, li comentava que pareixia l'explicació del II Pla de carreteres.
Clar, com no pot ser d'una altra manera, com que aquest pla té una part d'obres que són del II Pla de carreteres i una altra part d'actuacions puntuals, que estem parlant de manteniment, de condicionament de vials en aquells trams on el II Pla de carreteres no preveu cap actuació.
Han executat moltes obres, han executat obres, sí; però també cal dir que este pla de carreteres havia d'haver estat acabat en 2002, en el present any, i no s'acabarà en el present any, senyor conseller, no s'acabarà.

Vosté ha estat donant compte d'algunes de les actuacions que sí que s'han fet.
Jo li donaré compte d'algunes de les actuacions que no s'han fet i també hagueren minorat el nombre d'accidents.
Com totes, senyor conseller.
Perquè, com vosté mateix ha dit, totes les actuacions que realitza la Conselleria d'Obres Públiques en matèria de carreteres, totes, com no pot ser d'una altra manera, estan encaminades a millorar la seguretat vial.

Bé, principals dèficits en la nostra xarxa viària que demostren el gran retard en seguretat vial, alguns exemples.
Ret autonòmica, província de Castelló, carretera CV-16, vosté l'ha anomenat, però jo li anomene el tram entre l'Alcora i l'embassament de Maria Cristina; la duplicació de la carretera Nules-Borriana.
En València, les travessies de Bétera, de Carlet, de l'Alcúdia, Montroi i Reial de Montroi.
En Alacant, la carretera Alacant-Santa Pola, xarxa de l'Estat, que això ja és vergonyós, perquè la inversió que fa el Ministeri de Foment a esta Comunitat és vergonyosa en general, i en seguretat viària en particular és lamentable.
Lamentable, i li donaré una dada, ja que el tema hui va de dades.
El que no pot ser, senyor conseller, és que en la província de Castelló l'Estat destine 12 milions de pessetes a eliminar punts negres i 51 milions de pessetes per a tota la província per a manteniment del ferm dels vials.
Això és vergonyós.

Exemples d'actuació del Ministeri de Foment.
En Castelló, Nacional-340, tram Vinaròs-Benicarló, Castelló-Oropesa, els accessos al port de Castelló, senyor conseller, la variant d'Almenara.
A València, variant de Sueca, d'Oliva, variant de la Font de la Figuera, encara no s'ha licitat.
Alacant, la variant d'Alcoi, que encara no està acabada, desdoblament Novelda-Aspe, Guardamar-Torrevella.
.
.
Clar, vosté me diu les que estan fetes i jo li dic les que no estan fetes, i com més sucre, més dolç.
I evidentment.
.
.

És que vosté a mi me diu, "És que com s'ha fet esta actuació, n'hi havien set morts, ara no n'hi ha ningun".
Doncs, si s'hagueren fet encara més actuacions, segur que n'hi haurien menys!
És que tampoc se pot ser tan descarat, parlant clar.
És a dir, jo entenc que ací cada u gasta les xifres que li interessen, perquè les matemàtiques són exactes, però sofrides, però cal tindre una miqueta de to, per favor.

Per un altre costat, li estava parlant, doncs, d'això, que m'ha estat explicant el II Pla de carreteres, que, evidentment, ajuda, però que s'està aplicant tard.

Última part de la meua crítica: fins ara crec que he dit que este pla de seguretat vial és ineficaç, que arriba amb retard, i, finalment, és sectorial, unisectorial.
Senyor conseller, un pla de seguretat vial no abraça, ni deu abraçar, ni pot abraçar només actuacions en carreteres.
Un pla de seguretat vial ha d'abraçar polítiques de seguretat vial actives i eficaces i globals.
I "globals", estem parlant, per suposat, de la ret de carreteres, planificació, condicionament, senyalització, etcètera.
Però també estem parlant d'educació i de sanitat, estem parlant de formació, formació en les escoles, però també formació i informació a l'usuari, i estem parlant de sanitat, estem parlant de primers auxilis.

Jo esperava que ja que venia a parlar-mos de seguretat vial, d'un pla de seguretat vial, ja que vosté representa el Govern, mos donaria la informació una miqueta més ampla, i mos explicaria què s'està fent de forma global en les distintes conselleries per a reduir la sinistralitat viària.
Tanmateix, vosté ha vingut ací i mos ha parlat només de carreteres.

Senyor conseller, l'èxit d'un autèntic pla de seguretat vial no se pot reduir a millorar les carreteres, i vosté ho sap, i vosté ha explicat una planificació d'obres, que, per una altra part, ja existix, i que, a més, s'està executant amb retard.

És a dir, el pla de seguretat vial de la Conselleria d'Obres Públiques 2000/2001, no és un pla de seguretat vial, senyor conseller, és un pla viari, és un pla viari, que és molt diferent.
Sí, senyor conseller, és un pla viari.

Exigim, en este sentit, que l'esforç de l'administració ­insistim­, que s'ha de vore en resultats, s'ha de vore en resultats, senyor conseller.
I en resultats, no s'està veent.
Jo insistixc: espere que m'aporte alguna dada més, perquè ací no hem vingut a parlar sobre si s'ha fet el 20% de la programació que n'hi havia de carreteres o si s'ha fet el 40%.
Ací hem vingut a parlar de xifres, i de xifres globals, de quants morts, de quants accidentats, de quants ferits hi ha hagut a la Comunitat Valenciana.

Per descomptat, tinc ací una dada, que apunta al primer mes del 2002, i, per descomptat, no és molt gratificant: el primer mes de l'any 2002 hi ha hagut 49 morts en les carreteres valencianes, per 35 el mateix període de l'any anterior.
La impressió que dóna és que açò va en ascendent i no en descendent, i en eixe sentit, entenem que este pla ha fracassat, i lamentem de veres que la informació que mos ha aportat no haja segut molt més àmplia i més.
.
.
més àmplia en el sentit de polisectorial, perquè, al cap i a la fi, un pla de seguretat vial no és només fer carreteres, és educar i és ajudar també.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Muchas gracias.

Por el Grupo Mixto, tiene la palabra el señor Peris.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor conseller.

Nosaltres intentarem fer una aportació, portar la nostra veu a una de les parts més febles, quan parlem de seguretat vial, de la gent que les utilitza, perquè el que sí que li hem notat és que ha parlat molt poquiu, molt poquiu, dels usuaris no motoritzats.
I pensem que ahí, el pla de seguretat vial hauria d'escoltar i fer molts esforços no solament pensant en la seguretat vial, eixa que en eixes carreteres d'eixe II Pla de carreteres, etcètera, per als cotxes, sinó pensar que haurien d'anar apostant en allò de la sostenibilitat, en allò d'eixos impulsos europeus a l'estalvi energètic, a disminuir la contaminació, en tota aquella gent que agafa la bicicleta i es posa en eixos carrers, en eixes carreteres, que també són d'ells, i que, per tant, també mereixen augment en el tema de la seguretat vial.

I sabem que el nou reglament, la nova normativa, el nou codi de circulació, ja ha establert algunes línies, però nosaltres pensem que una de les mancances importants en què s'hauria de fer més incidència en el pla de seguretat vial de la nostra comunitat seria en aquells aspectes de protecció i d'augmentar la seguretat vial dels ciclistes i d'aquells usuaris ­torne a dir­ no motoritzats, i per això a nosaltres ens agradaria que ens diguera els compromisos d'eixe pla de seguretat vial en construccions de vorals, no de carril bici, sinó de vorals en les mateixes carreteres, d'eixos vorals de dos metres que els ciclistes demanen, que a més haurien d'estar diferenciats amb unes bandes sonores perquè quan el cotxe, l'usuari del vehicle motoritzat i agressiu i contaminant i insolidari, toca el voral, doncs, fa soroll, que estaria.
.
.
, vosté sap que demanen que els pinten, els ciclistes, que els pinten, que s'hauria de fer un esforç de senyalística en totes les carreteres, senyalística vertical, que els usuaris dels cotxes digueren "per ací van ciclistes", o siga, recordar que per ahí passen ciclistes, seria important.

Serien important eixes mesures de reducció, no d'impedir el trànsit, perquè tampoc és qüestió que ara els usuaris del cotxe semblen que els ciclistes són els seus enemics, sinó compatibilitzar-los, però quan vénen els caps de setmana, que vosté sap que molts deixem el cotxe i s'agafa la bicicleta, i això ho fan molts valencians i moltes valencianes, que hi haguera una reducció de l'ús, en el sentit que se donara preferència als ciclistes en determinades carreteres i en determinats horaris.
Seria importantíssim.

També estaria bé que la Conselleria, quan mira altres comunitats, doncs, no solament mirara l'interior, al que és la península, sinó que girara, que mirara també les illes, que a més compartim domini lingüístic, compartim sistema lingüístic, i vosté sabera i fera i apostara per allò de fer un pla director, una xarxa global de vies no motoritzades en el territori valencià.
És a dir, que la xarxa no foren carrils, vies verdes o carrils bici separats, sinó que hi haguera una xarxa que lligara, relacionara i permetera poder desplaçar-se en vies no motoritzades.

I un altre apunt que a nosaltres ens agradaria que tinguera eixa pla de seguretat vial, si no el tenia el del 2000/2001 que el tinguera el del 2002/2003, ens agradaria que obrira una línia d'ajudes, si és que no ho té previst, que els ajuntaments que introduïxen mesures de seguretat vial en les seues ciutats i que aposten per eixa mobilitat no motoritzada, també, per eixa pacificació del trànsit, per eixa senyalística per a aquelles persones que no tenen les mateixes possibilitats visuals que altres, eixa altra mobilitat diferent, és a dir, per eixos plans de seguretat via preventiva, que pensen que les ciutats han de ser també per a les persones majors i els xiquets, que tenen una mobilitat diferent, i, per tant, que intenten fer tota una sèrie de mesures, estaria bé també que en eixa seguretat vial urbana, en eixe pla que vosté està explicant-mos i sobretot el de futur, es diguera ací si va a finançar, va a ajudar, va a subvencionar eixos temes.

És a dir, nosaltres voldríem que també en eixe pla de seguretat vial, establira una mena de telèfon o de punts d'ambulàncies, etcètera, prop d'eixes zones ­reprenent el discurs inicial, ja per acabar­ a on hi han molts usuaris de bicicletes.
És a dir, seria important que els ciclistes estigueren més segurs a l'hora de saber que a prop tenen un telèfon per a quan tenen accidents, que vosté sap que és una de les sinistralitats importants, que possiblement vaja en augment, perquè tenim la sort que va en augment l'ús de la bicicleta no contaminant al nostre territori.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

 

Muchas gracias, señor Peris.

Por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida del País Valencià, tiene la palabra el señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Bé, el primer que ha fet vosté, en això no li ha faltat temps, és començar la seua intervenció dient que en qüestió de seguretat vial la Comunitat Valenciana és puntera, és líder en tot això.
La ració d'autobombo i satisfacció la complix perfectament, o siga, ningú de vostés se separa del guió.

Home, el tema de la seguretat vial, la veritat és que és una obvietat, perquè, clar, se suposa que deuria ser una obligació i que qualsevol actuació de qualsevol administració en estos temes deuria incorporar mesures per a garantir eixa seguretat vial de l'automobilista, el ciclista, el motorista, vianant, etcètera, etcètera, no?
I està clar que s'han de fer carreteres, a voltes no alguna determinada, per ser molt conflictiva, però s'ha de fer nova infraestructura, però també s'ha de fer manteniment de la infraestructura existent, del viari existent.

Jo comprenc que sempre és molt més bonic, per a lluir-se, per a eixir en la foto, doncs, això, inaugurar una carretera, inaugurar una variant, inaugurar una cosa d'este tipus, que no arreglar un revolt, arreglar uns clots que hi ha ahí, un punt negre, en definitiva.
Però és que això forma part també de l'obligació de qualsevol administració i, desgraciadament, sol ser l'apartat més oblidat.
O siga, se fa l'actuació, però durant el transcurs del temps eixa actuació, lògicament, es va degradant per multitud de raons, i ahí queda, ja, doncs, quan el nombre de morts o d'accidents arriba a una certa quantitat, és quan algú se'n recorda o exigeix solucions.

Fa ja més de dos anys que vosté va presentar públicament eixe II Pla de seguretat vial en carreteres.
Mosatros, va ser dir-ho en premsa i demanar immediatament mitjançant una pregunta parlamentària informació d'eixe pla.
Jo tinc ací la resposta que me va donar, una resposta curta, va citar una sèrie de carreteres noves que estaven fent, que no sé, fins i tot, que tenien a vore alguna d'elles amb seguretat vial, encara que, si se tira d'imaginació, tot té a vore amb eixe tipus de qüestions.
Però la veritat és que detallava tota una sèrie de punts, però no entrava en la concreció d'a on estaven eixos famosos 154 punts perillosos o trams perillosos.

Però, clar, la primera sorpresa és que el llistat eixe no estava complet; i la segona sorpresa és que gran part d'eixa novetat que se suposava que significava el II pla de carreteres, ja la coneixíem perquè ja en l'any 1999, també, en altres respostes parlamentàries, s'havien donat quasi les mateixes actuacions previstes.

O siga, que ací, al final, el que està fent-se, i és una pràctica comuna en vostés, és que una actuació la rendibilitzen al màxim, inclús rendibilitzen aquelles que no estan fetes ni se sap si se faran, com el tema de l'Ave, pla hidrològic, etcètera, etcètera.
O siga, no veges aquelles que a la millor sí que estan fent-se, no?
Des que se comencen a anunciar, que se liciten, que se comencen les obres, que estan en marxa, que no sé què, apareixen per quaranta mil llocs, I Pla, II Pla.
.
.
Ací hi ha actuacions que poden anar al tercer, i segurament, si se'n fera un quart, també perfectament, perquè estan ahí, inclús, algunes d'elles.
.
.
, vaja, no me resistixc a citar-les, perquè ja en l'any 1999 es donaven: el desdoblament de la carretera d'Elx a Asp, que és una realitat que està fent-se.
En aquella resposta vosté dia: "entrada en servici en setembre del 2001".
.
.
No, això, no.
Ni ha entrat en setembre del 2001, i ja vorem quan entra!

Quan en l'any 2000 ens contesta a mosatros, mos diu el mateix: desdoblament de la carretera Asp-Elx.
.
.
I segurament, això aprofita.
La ronda de Granja-Redován-Cox, entrada en servici: març del 2000.
Març del 2000!
Està ací, està ací, i això ho firma vosté, senyor conseller.
No ha entrat en servici ni en març del 2000, ni en març del 2001, ni en el 2002 tampoc va a entrar, ho sap vosté, i és una urgència absoluta, i aixina, doncs, hi ha tota una sèrie d'actuacions que estan ahí.

O siga, que això, la veritat és que es fa en moltes ocasions: un excés de propaganda, però hi ha una mancança d'efectivitat.
Jo crec que és un tema en el qual cal, per fi, dedicar més atenció, més recursos i més ganes de fer coses.

Hi ha un altre problema, també, que vosté, d'alguna manera, ho ha citat també, aixina un poc per damunt, i és un problema que afecta molt a aquest tema, i és la dispersió de la titularitat de la xarxa viària.
Ací, com a responsables de carreteres n'hi ha un tot un fum, està la Conselleria, està l'Estat, estan les diputacions, i està inclús ajuntaments, que també tenen competències en diferents carreteres, i tot això, jo crec que hi ha molt poqueta coordinació.

A l'hora de la foto, o siga, a l'hora d'inaugurar alguna cosa, sí que apareixen tots.
O siga, s'inaugura un tram de carretera important, a voltes s'ha d'ampliar la foto, perquè hi ha tant d'alt càrrec que no caben tots, i tots volen eixir, no?
I això, ja me dirà que és just i és no sé què.
Però és que hi ha moltes actuacions que és que no fa falta ninguna foto, en tot cas una foto en negre a soles, no?
Per què?
Perquè no es fan.
O siga, quan parlem de seguretat vial està molt bé parlar de la xarxa directament autonòmica, això està molt bé, però vosté, jo sé que me dirà "és que això no és competència meua".
Tantes competències no són seues però quan vol sí que les fa seues.
.
.

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Jo li demanaria també més agilitat per a resoldre temes com el Camí de Castella, la variant de Font de la Figuera, tema de l'autovia Alacant-Madrid, que està plena de forats i plena de clots, la via entre Guardamar-Torrevella.
Hi ha un muntó d'exemples que estan ahí, que haurien d'estar resolts fa molts anys i ja vorem quan tenen la sort que els toque.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

En primer lloc, agrair la seua compareixença i la informació que ha donat a la Cambra.
És cert que algunes de les senyories que m'han precedit en la seua intervenció confonen el Pla de carreteres en el Pla de seguretat vial.
És cert que ho confonen, perquè estan procurant actuacions que són més pròpies del Pla de carreteres que el Pla de seguretat vial.

El Pla de seguretat vial, conforme molt bé vosté ha dit, senyor conseller, és el compliment d'una obligació que tenen les comunitats autònomes respecte de la Llei de carreteres de l'Estat.
I l'objectiu d'eixos plans de seguretat vial és el reduir el número d'accidents en la mesura possible.
Perquè no són les carreteres les principals culpables dels accidents.
Hi ha molts factors que incidixen en el número d'accidents.
El Pla de seguretat vial pretén reduir els accidents, i a la volta el grau de complicació dels propis accidents, de la repercussió que tinga sobre els viatgers.
Aixina l'objectiu d'eixos plans, conforme vosté ha dit, és reduir la sinistralitat; la supressió de punts negres; analitzar quin és el grau d'incidència de la carretera en els accidents produïts; programar actuacions adequades per a corregir estes situacions; que les carreteres no siguen la causa dels accidents i llevar gravetat als accidents que es produixen; també les campanyes de prevenció dels accidents, etcètera, etcètera.

Però no sempre esta comunitat ha tingut Pla de seguretat vial.
Jo he de recordar a les seues senyories que el primer Pla de carreteres de la nostra comunitat se va executar sense Pla de seguretat vial.
El primer Pla de seguretat vial el va posar en funcionament el govern del Partit Popular a finals de l'any 1995.
Per tant, el primer Pla de carreteres no contemplava un Pla de seguretat vial.

Però estem referint-nos a l'últim pla, el 2000/2001, que jo crec que és el més important.
A pesar que em va bé este que he dit i el de 1997, però el més important és el 2000/2001 perquè és el més complet.
És el més complet, perquè a més dels objectius que he dit, contempla una sèrie d'actuacions que són importantíssimes.
Per exemple, el tema dels accidents nocturns; accidents que impliquen a vianants i a bicicletes, senyor Peris, estic d'acord en vosté que és important, i aixina ho contempla el pla; accidents en glorietes i rotondes partides; barreres de seguretat; elements atmosfèrics que incidixen en els accidents; sistemes de frenat i emergències per a contenció de vehicles, etcètera, etcètera.

Este pla, que tenia una previsió inicial de 36.
000 milions de pessetes, s'està executant en una xifra superior als 42.
000 milions de pessetes.
I no vaig a cansar a les seues senyories fent la tirallonga de totes les actuacions que s'han fet en les distintes províncies, perquè el senyor conseller ho ha dit clarament en la seua intervenció.
Jo crec que el més important que marca el grau d'efectivitat d'este pla, i ho ha comentat també la senyora diputada representant del Grup Parlamentari Socialista, pese que no coincidix en els seus plantejaments, però sí en la importància que té el conéixer quin és el resultat quant a la incidència de la seua aplicació a favor de les víctimes d'accidents.

O siga, és cert que ha augmentat el tràfic en els tres últims anys en la nostra comunitat.
Ha augmentat per damunt d'un 8%.
Però jo crec, perquè tenim coneixement des del Grup Parlamentari Popular, que s'ha disminuït el grau d'implicació a les persones que han sofert accidents, en tant en quant hem dit en anterioritat que el Pla de seguretat vial no acabarà en els accidents que es produïsquen en les carreteres de l'Estat, sí que incidix de forma clara a què siguen menys greus eixos accidents.
Sabem que han disminuït els accidents en víctimes.
Sabem que han disminuït els accidents en morts.
Sabem que hi ha menys número de ferits.
Sabem que l'índex de perillositat ha quedat reduït també.

Per tant, sí que seria bo, senyor conseller, si vosté coneix eixes xifres en què mos consta que s'ha disminuït estos factors, ho informe a la Cambra perquè hi haja constància, i per a què es demostre una volta més l'efectivitat d'eixe pla 2000/2001, que vosté està acabant en la seua execució, i que sense dubte millora i garanteix que els accidents en la nostra comunitat cada volta siguen meyns greus.
I que en la mesura de les competències de la Generalitat, i el que puga ser previsió d'actuacions per les nostres carreteres per eliminació de punts negres, corbes, etcètera, sí que incidisca de forma clara en benefici de la societat civil d'esta comunitat que utilitza cada dia les nostres carreteres.

Recolzem la seua actuació, pensem que ha sigut no solament encertada sinó que ha tingut també la virtut d'incrementar la inversió inicial de 36.
000 milions de pessetes, en quasi un.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
30% ­acabe, senyora presidenta­, superant els 42.
000 milions de pessetes.
Per tant, senyor conseller, té el recolzament del Grup Parlamentari Popular, i eixa és la forma de treballar per esta societat, per la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Cuando hacen referencia a que más que de un Plan de seguridad vial parece que estemos hablando del segundo Plan de carreteras, yo creo que es una pena que no conozcamos bien lo que es este Plan de seguridad vial de la Comunidad Valenciana del año 2000/2001.
Entonces, si se conoce bien lo que es el Plan de seguridad vial, y lo hemos visto con un cierto detenimiento por dentro, veremos que está hablando de cosas muy distintas de lo que es un plan de carreteras.
Por supuesto que en un plan de carreteras se tiene que contemplar perfectamente también lo que es la seguridad vial.

Pero aquí se está contemplando, además de una política de seguridad paliativa, otra política de seguridad eminentemente preventiva.
Se están analizando cuáles son los objetivos fundamentales, y habla de objetivos a corto plazo, mediante actuaciones concretas en puntos tal.
A medio y largo plazo, a través de propuestas de aplicación de las diversas facetas de tal.
Avanzar en la homogeneización de las carreteras, actuaciones programadas y presupuestos.

Habla del ámbito de actuación, analiza situaciones muy concretas: cómo está la organización de la seguridad vial en la red de carreteras de la Generalitat Valenciana, cómo se coordina con otros organismos, qué datos de tráfico de la red de la Generalitat, cómo se hace el plan anual de foros, qué detección de puntos peligrosos hay, qué distribución del tráfico en las carreteras de la red, cómo está el mapa de tráfico, cómo se analiza la accidentalidad, cómo se resume, qué evolución de accidentes y en qué período, cuándo se producen esos accidentes, de día o de noche; qué edad tienen los conductores que llevan el vehículo cuando hay un accidente determinado, conociendo perfectamente el tanto por cien de cómo se produce una cosa u otra; la evolución, como decía antes, horaria de los accidentes en carreteras según la edad; el accidente en relación con el tipo del usuario; los accidentes en.
.
.
ahora, cada tipo de accidente, dónde es, en intersecciones, en curvas, por la meteorología, con salidas de una vía; se hace un diagnóstico de la red y recomendaciones.
Se estudia también, por ejemplo, evolución de la accidentalidad en el período 1989/1998, diagnóstico y, como consecuencia del diagnóstico, recomendaciones.

Pero es que eso se hace, además, por ejemplo, en actuaciones tan claras como qué pasa con la rotondas partidas que tenían un diagnóstico determinado, y qué pasa y qué se recomienda cuando hay una rotonda de ese tipo poniendo ejemplos.
Pero se analizan perfectamente también intersecciones en las salidas de vías.
Como se decía, el tema de los carriles bici, con unos diseños, qué diagnóstico, qué recomendaciones, cómo se tiene que hacer, cómo no se tiene que hacer.
En definitiva, yo creo que se ha hecho un trabajo muy detallado en este plan.

Y los objetivos, bueno, pues son objetivos que no son rígidos.
Porque ahí habla de un número de actuaciones determinadas, se han hecho ciento treinta y tantas.
Y otras de tramos prolongados, que ahí están prácticamente todos finalizados o terminándose.
Usted hablaba de Aspe-Elche, que yo decía que en septiembre del 2001, bueno, usted es de Elche y pasará por allí y verá que esa actuación está prácticamente finalizada.
Lo de Granja a Cox yo no pude decir nunca, será un error que eso estaría terminado en el 2000, porque es una obra que se adjudica a finales del 99 y que se empieza en el 2000, una obra que vamos a poner en funcionamiento dentro de muy poco tiempo también.

Y cuando hablan de presupuestos, que no gastamos en ese tema de seguridad vial, ya adelantaba antes las cantidades en esos dos años.
Pero es que la actuación y los presupuestos en carreteras vienen aumentando de forma progresiva desde el año 97 hasta el año 2001, con inversiones en el año 2000.
.
.
vamos, el total entre el 97 y 2001, 128.
000 millones de pesetas.
En el 2002 el capítulo VI, 31.
000, capítulo VII, 2.
800, total, 34.
000 millones de pesetas lo que vamos a hacer en este 2002.
Y además de eso, también estamos utilizando el modelo de financiación de pago aplazado, que no se contabiliza en esa anualidad, pero que son obras importantes las que estamos llevando a cabo.

O sea, no disminuimos ni una peseta, sino más bien todo lo contrario.
Hay un incremento progresivo de la inversión en carreteras, hay estudios muy pormenorizados de los temas de seguridad vial.
Y hay un equipo importante trabajando, analizando, investigando en los temas de seguridad vial, al cual le dedicamos, bueno, todo el respeto y todo el cariño desde la Conselleria de Obras Públicas, porque entendemos que es un gran trabajo el que se está haciendo.

Y yo no quiero.
.
.
cuando dice: "es que lo primero que hace es subir y decir que somos pioneros".
Bueno, quizá a veces me pongo.
.
.
­¿cómo se dice?
­ la vacuna antes de la enfermedad.
Lo que está claro es que cuando suben ustedes están diciendo que no hemos hecho nada.
Pero hacemos muchas cosas, y en este caso de seguridad vial, no sólo hacemos muchas cosas, sino que, de verdad, y yo les invitaré, se lo prometo, en la próxima organización que haya de algunas reuniones de distintas administraciones, congresos que hacen sobre temas de plan de seguridad, y si están interesados asistan a ellas; verán cuál es el reconocimiento que el equipo de la Comunidad Valenciana tiene dentro de esos congresos, que yo creo que seguro que también eso es una satisfacción para ustedes.
Es gente que lleva mucho tiempo trabajando y lo está haciendo muy bien.
Y nosotros les apoyamos en todo lo que podemos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

És que no m'ha contestat a res.
És que li he fet les preguntes molt claretes i s'ha desviat del tema i no m'ha contestat, i damunt me tocarà contestar-li a mi a vosté.

A vore, senyor conseller, jo no he criticat en cap moment les actuacions que estan dins d'este anomenat, mal anomenat, Pla de seguretat vial; no les he criticat ni les vaig a criticar.
Anem a vore, este pla per suposat que és necessari, no és que siga necessari, és que és obligat.
És que la Llei de carreteres ho marca.
I qui va fer la Llei de carreteres?
Que no seríem mosatros?
I qui va establir eixa obligació?
Que no seríem mosatros?
Que no seria el grup al que jo represente?
Me pareix a mí que sí.
Que per cert, dit siga de pas, el primer Pla de carreteres, 1988/1995, que es va acabar i se va executar en la seua integritat abans de temps, concretament en l'any 1992.
I donat que la Llei de carreteres de l'any 1991 establia l'obligatorietat de fer plans per a millorar la seguretat vial, ja en 1992 se va fer eixe primer pla, que a més va comparéixer ­tinc ahí l'acta del Ple­ l'aleshores conseller d'Obres Públiques per a explicar el Pla de seguretat vial 1992/1995, pla obligatori perquè, a més, ho vàrem establir el Partit Socialista.

Senyor conseller, com li comentava, no m'ha contestat a res.
Jo li he donat una sèrie de dades, li he donat una sèrie de dades i he parlat que ací no se tractava ja de parlar en termes relatius i d'agarrar les dades que mos interessava, sinó de parlar en termes absoluts.
Jo li havia donat les dades que tenia jo, que són les que estan en el document, en el Pla de seguretat vial, sobre els accidents amb víctimes mortals o ferits que havia hagut en l'any 1995 i 1998.
Vosté continua sense donar-me'n del 2001.
Jo de totes formes les tinc també, però tinc les que ha fet el Ministeri de l'Interior, i augmenta, senyor conseller, augmenta: de l'any 1997 a 2000, accidents, 306; en 1998, 327; en 1999, 338; en el 2000, 344.

Més dades.
Hi ha una altra dada.
Mire, abans m'ha ensenyament un pla, senyor conseller, en este pla se veu clarament l'evolució de l'accidentalitat de carreteres des de l'any 1989 fins a l'any 1999, i se veu que sí, el trànsit, naturalment, augmenta, augmenta el trànsit.
Baixa l'índex de perillositat i baixen els accidents, fins a l'any 1997, senyor conseller, fins a l'any 1997.
A partir de l'any 1997 puja.
I continua pujant, molt poquet o no molt poquet.
L'objectiu del Pla de seguretat vial quin és?
Reduir els accidents.
Doncs, no només no se reduïxen, sinó que és que damunt augmenten.
I, per favor, almenys reconega, reconega eixe tema, que no és ningun mal, reconega i diga: "mire, ho sent molt però, a pesar que hem fet actuacions, no s'han aconseguit els objectius d'este Pla de seguretat vial".
Jo crec que l'honraria, l'honraria, perquè negar l'evidència.
.
.

Mire, jo li estic ensenyament este plànol, que, a més, l'ha fet vosté, perquè l'ha fet vosté, el que passa és que l'he fet més gran perquè, si no, no se veia.
I si té unes altres xifres, té unes altres dades, quan puge me les explica.
Jo li estic donant les dades que tinc, que són les que vosté me facilita.

Per últim, no m'ha dit absolutament res tampoc de la intersectorialitat d'un pla de seguretat vial.
I esta vegada, i que no servisca de precedent, vaig a parlar mitjanament bé dels ministeris, i vaig a parlar.
.
.
, mitjanament bé tampoc, simplement fan el que han de fer.
I és que a nivell de l'Estat sí que ho tenen clar.
I el Pla nacional de seguretat vial sí que parla de "en materia de educación y formación vial", "en materia de vigilancia y control", "en materia de acondicionamiento y servicios", "en relación con la vía", "en relación con el vehículo", "en relación con la circulación", "en normativa", "en materia de estudio y programación".
A la millor valdria la pena que ací prenguérem nota, i des del Grup Socialista els instem que el govern realitze un pla de seguretat vial però com cal.
La seguretat és la perspectiva de la carretera, des de la perspectiva de l'educació i des de la perspectiva de la sanitat.

Res més i moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Té la paraula el senyor Peris per a rèplica.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Jo vaig a seguir la meua, eh?
, perquè vaig a dir-li-ho.
El problema de la seguretat vial de les carreteres és la xifra que vosté ha donat, que augmenta el trànsit el 8%.
Eixe és el problema de la seguretat vial.
Sempre es pot fer més, s'ha de fer més.
Segur que no ho ha fet tot, està fent coses, està fent coses.
Però el primer principi de millora de seguretat vial per a nosaltres, amb una altra manera d'entendre el transport i la mobilitat, seria marcar-se un objectiu: disminució del trànsit amb el cotxe privat i aposta pel transport col·lectiu o les altres mobilitats.

Jo pense que això hauria d'estar també com a un objectiu genèric de la seguretat vial.
I no dic en el pla concret de seguretat vial, però sí ­diguérem­ en el pre pla o en l'objectiu marc.
En la mesura que incrementem el transport privat, doncs, efectivament, el percentatge de probabilitats que es tinguen accidents sempre es tenen més si agafes més vegades el cotxe i si fas més quilòmetres.
I, efectivament.
.
.
O en els trens, en què hi ha molta menys inseguretat, molta més seguretat, si vas en tren, doncs, possiblement, alguna vegada podries tindre un accident.
Pense que la idea és clara.
És a dir, a nosaltres també ens agradaria que la Coput, en un marc d'eixa educació per la seguretat i per l'altra mobilitat, es marcara objectius de pacificació del trànsit, de deixar el cotxe en casa.
.
.
Per això li apuntàvem la importància que en el Pla de seguretat vial es fera molta incidència en eixos municipis, en eixes polítiques que opten per peatonalitzacions, per ampliar l'espai urbà per a altra mobilitat i no per al cotxe, etcètera.

És a dir, que per a nosaltres un greu problema de la seguretat vial és, efectivament, que encara som ­anem a posar-nos tots dintre­ molts els ciutadans que utilitzem moltes vegades, quan no tocaria, quan no tocaria, el cotxe privat i no el transport col·lectiu.
Eixa seria una idea important.

I dos.
Efectivament, el Pla de seguretat vial incorpora en una part el tema de la bicicleta.
És cert.
Però el problema ens el trobem quan en octubre del 2000, a 30 d'octubre del 2000, el director general encara està fent rodes de premsa que diu: "Estem estudiant una sèrie de mesures.
.
.
" És a dir, nosaltres voldríem més impuls d'eixa part que sí que està, que sí que està apuntada, però que després quan vas per les carreteres no veus tants vorals d'eixos dos metres fets.
És a dir, a nosaltres ens agradaria que, a més de contemplar-ho, se plasmara més, és a dir, s'acabara executant-se més del que es fa.
Perquè, torne a dir, és simptomàtic que sí que s'apunta, es diu allò del voral de dos metres, allò de donar preferència sense impedir el trànsit de cotxes en determinades carreteres locals i comarcals que hi ha molt d'ús de la bicicleta, però, s'anuncia, s'apunta, es diu, està ahí, però després no ho trobem en la realitat o no ho trobem les vegades que nosaltres pensem que caldria trobar-ho.
És a dir, pensem que eixa línia que està apuntada ­torne a dir­ seria més incident.

I, sobretot, tornant a eixa idea, és a dir, caldria fer un esforç polític, polític, genèric, global d'apostar més pel transport col·lectiu i menys pel trànsit.
Un dels percentatges que ens hauríem de marcar el conjunt dels valencians és que d'ací cinc anys no hi haja un augment ­he dit cinc, no he dit a l'any que ve­no hi haja un augment sinó una disminució encara que fóra un 1, un 2 o un 3% del percentatge, que no hi haguera augment del cotxe privat sinó disminució.

I, per tant, a nosaltres ens agradaria que s'incidira en eixes polítiques del transport col·lectiu, etcètera, etcètera.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per a rèplica el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

Se mos ha dit que hem confós el Pla de seguretat vial amb un pla de carreteres.
No és cert.
En tot cas, diríem que és que hi ha hagut un intent deliberat per part de vostés de confondre'ns a tot.
Perquè, clar, la relació, i quan demanem informació sobre eixe tema, el primer que se mos fa és ajuntar tota una sèrie d'actuacions ­el que abans comentàvem­ en marxa, previstes i tal, de carreteres.
I és cert que en moltes ocasions cal fer actuacions d'este tipus per a eliminar problemes seriosos, punts negres de trànsit.
Home!
, mos haguera agradat vore en eixa llista que està en execució la variant de la Font de la Figuera, perquè, sense dubte, el pas d'eixa carretera per eixa poble és un punt negre, negríssim, del trànsit al nostre país.
O siga, ahí està superjustificat.

Però, clar, el Pla de seguretat vial, efectivament, també conté moltes altres coses, i algunes molt necessàries i algunes molt econòmiques inclús de fer.
I, lògicament, vosté ara es queixa: "És que diuen que no hem fet res i tal.
" No, nosaltres no diem que no han fet res, perquè sí diguérem això automàticament hauríem de denunciar-los en el jutjat per vore on estan els milers de milions que s'han gastat en el tema de carreteres.
Encara que és un capítol habitual, que es pressuposta una quantitat i d'ahí els seus companys de govern normalment acaben duent-se.
.
.
, o siga, l'utilitzen a vosté com una espècie de caixa d'estalvi en la qual depositen a primer d'any els diners però després, no si amb la seua conformitat o no, van llevant-li eixos diners.
I això és tradicional en la Coput, això està demostrat i no són ganes de xarrar.
Per tant, eixos diners, evidentment, s'han gastat, però nosaltres creem que s'està lluny d'arribar al que seria la situació tan idíl·lica a què vosté ha fet referència a l'inici de la seua intervenció.

I, clar, ahí hi ha coses com, per exemple, quan parlem de seguretat vial, cal vore també no solament la gent que va en cotxe, que cal procurar que tinga els menors accidents possibles, però també el tema dels ciclistes.
El tema, per exemple, que nosaltres tenim presentada una proposició no de llei perquè a nivell de País Valencià se faça un esforç major en l'eliminació d'un punt negre que se repetix moltíssim en tota la xarxa autonòmica, local i estatal, i és el tema dels guarda-rails.
O siga, és un tema que normalment no afecta al vehicle, al cotxe, però en canvi sí que afecta al motorista i afecta al ciclista, i afecta en conseqüències greus.
I eixa és una cosa relativament senzilla de resoldre, en canvi no s'ha resolt, inclús alguna actuació recent no ha complit amb la normativa en tant que torna a posar els guarda-rails que no haurien d'estar col·locant-se de la manera que s'estan col·locant.
I és una cosa que no deu ser complicat eliminar això.

I li demanem, lògicament, que tinga un major esforç a l'hora de la coordinació amb altres autoritats, fonamentalment a nivell estatal.
Per què?
Perquè gran part d'eixos punts negres estan en llocs que formalment no són competència de vosté, encara que en molts sí que té, mitjançant convenis, responsabilitat la conselleria mateixa.
Però, encara que no fóra aixina, simplement per la salvaguarda del problema que s'ha de fer, lògicament, en això cal actuar.

No es pot consentir que en tota una autovia ­com abans li citava­ d'Alacant, Madrid, i bé, no és que estiga plena de curves molt perilloses, que inclús s'ha hagut de dir en un plena autovia que no es pot circular a més de 80.
La cosa ja és el súmmum del súmmum.
O siga, és que està plena de forats.
I és que a voltes no hi ha més accidents quasi per casualitat.
I ahí caldrà actuar.
Que és competència.
.
.
?
Sí, però vosté també està, igual que en altres coses, per exigir, donar presa, perquè tot això es faça.

I tenim, per culpa, entre altres coses, de la famosa A-7, que continua sent una autopista de peatge, necessitat de resoldre els problemes que això crea, especialment en la Nacional-332, al voltant de tota la costa, que és competència estatal.
Però, també hi ha convenis en eixe sentit per a millorar i per a fer tota una sèrie de variants com a conseqüència d'això.
I s'està arribant a una situació, especialment en la zona sud de la nostra comunitat, asfixiant.

Recentment s'ha anunciat el tema de Guardamar i tot això.
Vosté coneix aquella zona, ja les urbanitzacions arriben al costat mateix de la carretera; les possibilitats d'accident, atropellament, són cada vegada majors.
I a això caldrà buscar-li una solució, perquè si no, podem anar xarrant, podem anar dient açò i allò altre, podem anar preparant el III Pla de carreteres i el IV, però a tot això caldrà donar-li una solució.

Doncs, lògicament que caldrà fer carrils bici.
Per qué?
Perquè és una activitat que va a més, i no va a més perquè és perillosa, i és perillosa dins de les ciutadans i en les carreteres mateixes.
Però això és un tema que caldrà anant potenciant i caldrà fer, lògicament, les voreres, eixos vorals en les carreteres, que en molts casos no està, no està, i suposa un perill per a tots.

Per tant, mosatros li demanem que intensifique, no continue ­com diuen vostés­, sinó que intensifique les mesures d'acompliment d'eixos paràmetres de veritat quant a la seguretat vial.
Que jo crec que s'han fet coses, perquè tot el món fa coses, els que havien abans, els que hi ha ara i els que vinguen darrere, tot el món farà coses, però jo crec que a voltes unes coses se prioritzen davant d'altres.
I esta crec que necessita una espenteta un poquet major.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula per a rèplica el senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

És cert que en la segona intervenció no havia contestat alguns temes i segurament contestaré ara, però a la millor tampoc li agrada la contestació.
Però jo vaig a fer la contestació que tinc, que és la que me toca.

És cert que en l'últim any hi ha hagut un creixement del 8% del tràfic, és cert que hi ha un increment d'accidents totals d'un 8%, però, el més important, és cert que hi ha una reducció del nombre d'accidents en víctimes de l'1%, una reducció del nombre de mort del 16%, una reducció en el nombre de ferits del 10%, una reducció de l'índex de perillositat del 8% i una reducció del l'índex de mortalitat del 23%.
I és cert també que el nombre d'accidents amb víctimes de l'any 1990 al 2000, d'acord amb eixe quadre, disminueix el 34 o 35% i l'índex de perillositat un 54%.

Llavors, anem en un camí que a la millor no és l'òptim, i devia desaparèixer total, però tots sabem que eixa sinistralitat no depén sols de la problemàtica de la carretera.
Jo el que dic és que hi ha un equip de gent treballant en la seguretat vial molt competent, que està desenrotllant-se una faena, un plans de seguretat vial que se segueixen, que se controlen.
I jo crec que són una enveja en molts llocs, perquè no en tots els llocs estan fent-se estos temes de plans de seguretat vial i se segueix un control després.
I mosatros de veres que mos sentim orgullosos.
I no sols anem a continuar, anem a continuar i anem a potenciar este tipus d'actuacions que mos pareixen fonamentals.

Respecte a les mesures en la protecció d'usuaris de dos rodes, el pla que estem desenrotllant ara, el pla que estem desenrotllant ara, el 2002-2003, va a contemplar mesures específiques de protecció d'estos usuaris, i sobre tot en l'impacte contra les tanques on tenen una problemàtica important.
Volem, més que donar línies d'ajudes als ajuntaments, que els ajuntaments i les diputacions col·laboren amb mosatros en els plans de seguretat.
Després ja vorem com fem les actuacions, però col·laboren i que mos obliguem tots a eixos plans de seguretat.

I pel que deia el senyor Peris, jo crec que per damunt del pla de seguretat vial hi ha una política de transports general.
I eixa política de transports general, vosté sap que jo estic total d'acord amb el que vosté estava plantejant.
Mosatros estem potenciant de forma jo crec que important el transport públic, creant l'entitat metropolitana aquí en l'àrea metropolitana de València, la més densa i la de més nombre d'habitants que té i, per tant, el major nombre d'usuaris; desenrotllant la ret de metro, desenrotllant la ret de tramvia, interrelacionant tots els mitjans de transports, la integració tarifària, fent estacions intermodals i potenciant tot eixe tipus d'actuacions, i millorant les línies de FGV d'una forma importantíssima amb molt milers de milions de pessetes.

I tot això ho fem perquè estem convençuts que en les grans àrees metropolitanes hem de continuar potenciat, o potenciar més encara, el que és el transport públic de qualitat.
Això és fonamental.
No hi ha cap àrea metropolitana que s'aprecie que no vaja en eixa direcció.
I sense cap dubte que eixe tipus d'actuació millora la seguretat vial, perquè lleva cotxes de la carretera, disminueix la intensitat i, per tant, disminueix la perillositat.
I en eixa direcció estem fent-ho en l'àrea metropolitana de València, estem fent-ho en l'àrea metropolitana d'Alacant-Elx i anem a continuar fent-ho en l'àrea metropolitana de Castelló.
O siga, eixa és una línia fonamental i mosatros anem a anar, sense cap dubte, en eixa direcció.

I sols una cosa que no té res a vore amb el que és el pla de seguretat vial.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

El senyor Oltra en les seues intervencions en diverses ocasions ho ha apuntat: "la conselleria, que és el caixó perquè la resta després s'enduguen els diners i ahí no s'inverteix".

Mire, en l'any 1999 es van licitar per capítol VI al voltant de 63-64.
000 milions de pessetes de la conselleria directament, i va ser l'any que més obra s'havia licitat mai en la història de la Conselleria d'Obres Públiques.
En l'any 2000 eixa xifra va ser de 73.
000 milions de pessetes, capítol VI.
Per tant, va continuar augmentant.
A pesar que vosté deia: "No té pressupost, és el caixó", en el 2000 més que en 1999; en 1999, més que en 1998.
I en el 2001, la xifra ha sigut de 90.
000 milions de pessetes, capítol VI.
Si a això li sumen el capítol VII, que estan tots els convenis amb diputacions, ajuntaments i tal, a més de subvencions de la vivenda, això significa més de 30.
000 milions de pessetes, uns 35.
000 milions de pessetes aproximadament, estem en un nivell d'inversió directa o indirecta de 126.
000 milions de pessetes.
Mai, mai la Conselleria d'Obres Públiques, en les seues empreses, havia tingut una actuació i una inversió tan important com el 2001.

I li dic una cosa: si no canvia la situació, en el 2002 encara serà millor que en el 2001, a pesar d'eixos problemes que veu vosté en els pressupostos.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 5 minuts*)