Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text19 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:red;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 2 de març de 2011.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 87.
Primera reunió.

Declaració institucional amb motiu del Dia Internacional de la Dona

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, vayan ocupando sus escaños.

S'obri la sessió.

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder, en primer lugar, a dar lectura a una declaración institucional, que ha sido firmada por los portavoces de todos los grupos
parlamentarios, con motivo del Día Internacional de la Mujer.

«El próximo 8 de marzo se celebra el Día Internacional de la Mujer y, como en años anteriores, Les Corts conmemoran dicho día y vuelven a poner de manifiesto la necesidad de seguir avanzando para
conseguir la verdadera igualdad de oportunidades entre hombres y mujeres en
todos los ámbitos de la vida, como objetivo fundamental para poder alcanzar una sociedad más justa, solidaria e igualitaria.

»Les Corts manifiestan su compromiso a impulsar a que desde todas las
administraciones -locales, autonómicas y estatal -se contribuya a eliminar los obstáculos que siguen impidiendo la plena participación de las mujeres en los diferentes ámbitos de la sociedad y su acceso y permanencia en los puestos de
responsabilidad.

»Resulta de vital importancia conseguir la incorporación de la mujer al mercado laboral en igualdad de condiciones.
Debe ser una meta
colectiva que implique a toda la sociedad.
Por ello, Les Corts manifiestan la
necesidad de apostar por una política de igualdad participativa, extensiva e integral, cuyo objetivo sea
facilitar el acceso de la mujer al mercado de trabajo, su permanencia y su
promoción a los puestos de responsabilidad y de toma de decisiones.

»Debemos también conseguir romper la brecha salarial existente que hace que, por los mismos
trabajos, las mujeres reciban un sueldo inferior al de los hombres.

»Es necesario, igualmente, posibilitar que las distintas administraciones públicas promuevan la conciliación de la vida familiar y laboral para mejorar la calidad de vida de las personas,
fortalecer a la familia y, sobre todo, alcanzar la igualdad de oportunidades
entre hombres y mujeres en el ámbito laboral, implicando para ello en este objetivo a la sociedad en general y
al tejido empresarial.

»Por otro lado, conscientes de la situación económica en la que se encuentra nuestro país y la elevada tasa de desempleo existente, que afecta en una proporción muy importante a las mujeres, resulta fundamental incorporar la perspectiva de
género en los planes de acción que se llevan a cabo desde las distintas administraciones públicas, con la finalidad de generar empleo y mejor situación económica.

»Asimismo, Les Corts defienden el papel fundamental que juega la educación de los niños y jóvenes para conseguir la igualdad real y efectiva en la sociedad.
Y por ello,
instan a las distintas administraciones a la inclusión en el sistema educativo de iniciativas que favorezcan la igualdad de
oportunidades.

»Les Corts conmemoran el 80 aniversario del sufragio universal en España y el centenario del Día Internacional de la Mujer, reconocen explícitamente a todas las mujeres que nos precedieron en la defensa de los derechos
de la ciudadanía y les rinden homenaje por el esfuerzo realizado en la búsqueda de la igualdad de derechos y oportunidades para realizar su pleno
desarrollo familiar, laboral, cultural y social.

»Hoy es el día en el que renovamos nuestro compromiso con la igualdad entre hombres y mujeres
con esta declaración, con la firme convicción de que con nuestro trabajo renovaremos nuestro compromiso el resto de días.

»Firmado por todos los síndicos de los grupos parlamentarios de esta cámara.
» (Aplaudiments)

Projecte de llei, de La Generalitat, de mobilitat de la Comunitat Valenciana.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 73.
374 i RE número 73.
680, BOC número 290) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
683, BOC número 290)

La senyora presidenta:

Bien, señorías, y ahora comenzamos con el primer punto del orden del día de este pleno: Debate de totalidad del Proyecto de ley, de La Generalitat, de
movilidad de la Comunidad Valenciana.
Enmiendas a la totalidad presentadas por
el Grupo Parlamentario Socialista y por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra el conseller de Infraestructuras y Transporte, señor Mario Flores.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Tengo el honor de dirigirme hoy a sus señorías para presentarles el Proyecto de ley de movilidad de la Comunidad Valenciana,
un texto del que me siento especialmente satisfecho por su novedad, por su
vocación de presente y de futuro y por su carácter integrador de distintos ámbitos del transporte.

Señorías, en las regiones más avanzadas de Europa, el concepto de transporte de viajeros ha dado paso en los
últimos tiempos al de movilidad.
La movilidad hace referencia al conjunto de
cuestiones relacionadas con el desplazamiento de las personas, tanto en las áreas urbanas y metropolitanas como en trayectos interurbanos, y ello con
independencia del modo de transporte que utilicen, bien público o privado, bien motorizado o no motorizado.

Se puede decir que el nivel de movilidad es un claro indicador del desarrollo
de una sociedad.
En este contexto, la movilidad supone un claro avance respecto
a las políticas sectoriales de transporte público o de infraestructuras de transporte que se venían realizando hasta ahora.

Por otra parte, se trata de un ámbito en el que destaca el impulso de la Unión Europea en los últimos años.
Así, podemos señalar la comunicación de la Comisión Europea, Europa 2020, una estrategia para el crecimiento inteligente,
sostenible e integrador, en la que se reconocen diversas menciones a la
necesidad de la modernización del transporte.

En la misma línea, cabe citar otros documentos de la Unión Europea, entre otros, el Reglamento 1.
370/2007 sobre los servicios públicos de trasporte de viajeros por ferrocarril y carretera, la Directiva
51/2004 sobre el desarrollo de los ferrocarriles comunitarios o la Comunicación de la comisión 490/2009 sobre el plan de acción de movilidad urbana en la Unión Europea.
Novedosas referencias normativas que aconsejaban que el Consell diera
un paso adelante con un texto como el que sometemos a la consideración de esta cámara.

La conselleria venía trabajando en la elaboración de este texto desde hace tiempo, pero esperábamos a que el gobierno central elaborara su propio proyecto de ley de movilidad
y fijara parámetros aplicables a todo el estado, entre ellos, por ejemplo, un sistema de
financiación estatal estable y homogénea del transporte público metropolitano de competencia autonómica y local.
De hecho, esta posición dio lugar a la Resolución 322/VII de Les Corts, aprobada por todos los grupos.
Pero, lamentablemente, el
gobierno central no ha apostado por esa ley de movilidad, pero el Consell ha
decidido seguir adelante con su proyecto, que va a ser pionero en todo el
estado.

Un texto cuyos objetivos principales son, en primer lugar, facilitar las
oportunidades de acceso de todos los ciudadanos al trabajo, la formación, los servicios y el ocio, pero también contribuir a una mejor articulación territorial de la Comunitat Valenciana dentro del máximo respecto a la calidad del entorno urbano y natural y de la eficiencia en términos energéticos y económicos.

Por tanto, apostamos decididamente por la libertad de las personas para elegir
entre un amplio abanico de opciones de movilidad, multiplicando sus
posibilidades de acción en todos los ámbitos.

En definitiva, se trata de alcanzar elevados niveles de accesibilidad,
sostenibilidad y seguridad en la movilidad, con un creciente papel del
transporte público y de los desplazamientos no motorizados, y en el que la prestación efectiva del transporte público esté abierta a la selección del mejor operador en función de las características de cada caso.

La meta es que en el 2020, el 40% de los desplazamientos metropolitanos
motorizados en la Comunidad Valenciana se realicen en transporte público, al menos, en días laborables.

Para ello, el proyecto regula las diversas competencias que corresponden a La
Generalitat en materia de movilidad dentro del marco estatutario, el artículo 49.
1.
15, incluyendo los instrumentos de planificación, los servicios públicos de transporte de viajeros y de taxi y las infraestructuras del
transporte, así como las logísticas.

En este punto, quiero hacer hincapié en que el proyecto de ley engloba la regulación del servicio público de transporte de viajeros por ferrocarril y sus infraestructuras.
Es
decir, uno de los textos normativos que me comprometí a traer a Les Corts en la presente legislatura y que queda recogido en un texto
mucho más amplio.

Las administraciones han de estar siempre al servicio de los ciudadanos, y por
ello se recogen las competencias de La Generalitat y de las entidades locales
en materia de transportes.
Competencias que han de ejercerse bajo el principio
general de colaboración interadministrativa, de modo que el resultado sea ofrecer al ciudadano un
sistema integrado de transportes, tanto en lo referente a la planificación de las infraestructuras y servicios como en lo relativo a la intermodalidad,
la información, la tarificación o la coordinación de horarios.

En este marco organizativo, destaca el papel de la Agencia Valenciana de la
Movilidad, que integra a la actual Agencia Valenciana de Movilidad
Metropolitana y que desarrollará las atribuciones de La Generalitat en materia de servicio de transporte público de viajeros y ejercerá las funciones de autoridad única de transporte en los ámbitos metropolitanos de la comunitat en función de los convenios y acuerdos que alcance con otras administraciones.

Para obtener patrones equilibrados de movilidad y fomentar los desplazamientos
no motorizados, con especial atención a la bicicleta, aparece la figura de los planes de movilidad, instrumento que
concreta en un ámbito territorial determinado los objetivos, estrategias y acciones a tal fin.

El proyecto de ley contempla planes municipales de movilidad, planes comarcales
y metropolitanos y planes de movilidad específicos, con sus determinaciones concretas, para ser eficaces en sus respectivos ámbitos territoriales de actuación, configurando el conjunto de la movilidad en la comunitat.

Hablábamos antes de los ciudadanos como origen y fin último de la actividad de la administración.
Y por ello, el proyecto que les presento hoy regula sus derechos y deberes en
relación con la movilidad y el transporte público, poniendo especial énfasis en la participación ciudadana y en la creación del foro de la movilidad, que integrará a administraciones, organizaciones empresariales y sindicales, expertos,
asociaciones de consumidores y usuarios y, por supuesto, a los actores sociales
y económicos relevantes en el tema de la movilidad.

Mención especial merece el título II del proyecto de ley, que viene referido al transporte de viajeros, con
tres capítulos.
El primero sobre el servicio público de transporte, el segundo sobre otros transportes de viajeros y el tercero
relativo al servicio del taxi.

La Generalitat, a través de la Agencia Valenciana de la Movilidad, es la autoridad de trasporte para la
provisión de servicios de trasporte público en la Comunitat Valenciana, sin perjuicio de la competencia de los
ayuntamientos sobre la dotación de estos servicios dentro de sus términos municipales.

En este marco se contempla el plan de trasporte público de la Comunidad Valenciana como instrumento de la ordenación general del trasporte en el ámbito de la comunitat, sin perjuicio de su coordinación, insisto, con la planificación estatal y municipal.
Un plan de trasportes cuyas propuestas han de tener en
cuenta las determinaciones establecidas por la estrategia territorial de
Comunidad Valenciana y que será formulado y aprobado por la conselleria competente, previendo, además, la posibilidad de formular planes zonales con un contenido semejante al del
plan general, si bien limitados en su proyección territorial.

El texto recoge, asimismo, los proyectos de servicio público de trasporte, los cuales definirán los aspectos básicos de su prestación, así como la coordinación con otros servicios.
En esta línea, el proyecto de ley regula las modalidades de contratación de los servicios públicos de trasporte, siendo la concesión, en modo general, pero también coordina la ejecución de los contratos, la utilización de los medios de terceros y subcontratación y la modificación, extinción, rescate y renuncia de los mismos.

Los otros trasportes de viajeros que recoge el capítulo II son servicio de trasporte para colectivos específicos, trasportes escolares, universitarios, de trabajadores, etcétera, también los contratos integrados de trasporte en zonas de débil demanda, el trasporte discrecional y el arrendamiento de vehículos y el trasporte de viajeros en vehículos de características especiales.

Y, como he dicho antes, el tercero de los capítulos de este título II se refiere al servicio del taxi, cuya prestación se somete a los principios de intervención administrativa para garantizar un nivel de calidad adecuado, de competencia
limitada en el sector y tarifas obligatorias y de respeto a los derechos del
usuario.

La prestación se ordena mediante la delimitación de áreas funcionales y está sometida a la previa obtención de la correspondiente autorización.
El capítulo se cierra con los centros de atención al público, previa autorización, así como con la creación del consejo del taxi de la Comunitat Valenciana, compuesto por representantes
de las administraciones, asociaciones del sector, usuarios y asociaciones
sindicales, y que tendrá funciones consultivas.

En este punto, me gustaría destacar la especial atención y el enorme trabajo de coordinación y concertación que se ha llevado a cabo en los últimos años y en los últimos meses con los distintos colectivos de taxistas, tanto en fase de redacción como de alegaciones, para que esta normativa pudiese gozar del máximo consenso y pueda contar, a día de hoy, con el apoyo mayoritario del sector.

Como señalaba al principio de esta presentación, el proyecto de ley de movilidad se ha redactado con una clara vocación de regulación integral, motivo por el que en su título III regula las infraestructuras del trasporte de la Comunidad Valenciana y
establece un régimen homogéneo para su planificación, construcción y mantenimiento y administración.
Esta denominación comprende las infraestructuras ferroviarias, tranviarias, las plataformas
reservadas, las infraestructuras destinadas al uso de peatones y ciclistas y
las infraestructuras logísticas, entendiendo por infraestructuras del trasporte la totalidad de elementos
que conforman tanto en sentido estricto como los elementos adicionales
requeridos para su plena operatividad.
Me refiero a estacionamientos, ramales, áreas de descanso, etcétera.

Quedan fuera de esta denominación las carreteras, que se siguen rigiendo por la Ley 6/1991, de La Generalitat,
sin perjuicio de la aplicación de lo dispuesto en el proyecto de ley sobre estudios y proyectos y sobre área de reserva en lo que no se oponga a ella.

El texto contempla los diferentes instrumentos de planificación de las infraestructuras, estudios de planeamiento, estudios informativos y
proyectos básicos de construcción, delimita las áreas de reserva, identifica las zonas de dominio público y de protección, así como la línea de edificación partiendo de la premisa de la compatibilidad de estas infraestructuras de
trasporte con el entorno.

En otro orden de cosas, el proyecto de ley establece las líneas maestras relativas a estaciones y terminales del trasporte y dedica un capítulo específico a las infraestructuras logísticas, ligadas a un sector por el que el Consell apuesta decididamente y que
debe de convertirse en una de las grandes oportunidades de desarrollo de la
Comunidad Valenciana a medio plazo.

Finalmente, se encomienda al ente gestor de la red de trasportes y puertos de
La Generalitat, GTP, la administración de las infraestructuras de trasporte de La Generalitat, salvo aquellos casos
de interés público.
También se hace referencia a las agencias de movilidad y, por último, está el capítulo de sanciones, que pueden llegar hasta 18.
000 euros en casos muy graves y
con reincidencia.

Como han podido comprobar sus señorías, se trata de un texto muy ambicioso y moderno tanto por su contenido como por
si técnica legislativa integradora, que plantea un texto que ha sido sometido a un
amplio proceso de concertación con todos los agentes del sector del trasporte, tanto asociaciones y
colectivos vinculados al taxi como al servicio de trasporte público en autobús, además de contar con la opinión de las principales asociaciones de trasporte, de mercancías, sindicatos y representantes de usuarios.

En definitiva, el Consell trae a esta cámara un proyecto de ley de vanguardia sobre un concepto del que cada vez vamos a
hablar más, un concepto, el de movilidad, que, como dije y dice el inicio de la exposición de motivos, se entrelaza de manera indisoluble con otros dos, los de progreso
y libertad, y que deben de ser guías de acción y metas indiscutidas tanto de las administraciones como de los ciudadanos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, conseller.

Tiene la palabra, para la defensa de la enmienda a la totalidad del Grupo
Parlamentario Socialista, el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

En primer lloc, vullc saludar els representants del sector que hui ens
acompanyen en este ple.

Senyories, el Grup Socialista sol·licitem a la cambra l'acord de devolució d'este projecte de llei al Consell, per no compartir l'oportunitat, els principis i l'esperit que l'inspiren, però, sobretot, perquè a este projecte que se'ns presenta li falta una cosa tan fonamental com és el consens dels sectors afectats, a la gran part dels quals, senyor conseller,
no se'ls ha tingut en compte en el seu procés d'elaboració.

Senyories, el Consell en gran part de les seues decisions solament encerta quan
rectifica, i eixe pareix ser el camí que ha mamprés en els darrers dies i solament amb alguns dels sectors implicats en un intent
desesperat de corregir una oposició a la llei de la qual ja era coneixedor i que havia obviat exercint la prepotència de què sol fer gala en la seua acció de govern.

Miren, vostés varen perdre una gran oportunitat per a legislar sobre el nostre transport de
viatgers en els anys 1996 i 1997, quan arran de la sentència del Tribunal Constitucional sobre la llei estatal d'ordenació del transport terrestre (LOTT), l'alt tribunal va estimar que ja havia passat el temps suficient des de l'aprovació de la Constitució perquè les comunitats autònomes exerciren la seua competència en esta matèria i va declarar la invalidesa de les normes sobre transport urbà contingudes en la LOTT, per cert, de competència exclusiva d'estes, de les comunitats autònomes.

Moltes comunitats autònomes ho varen fer, varen legislar sobre transport urbà i transport de viatgers en general, però vostés, senyor conseller, l'única cosa que feren, de mala manera i tard, fou incloure una disposició addicional en la llei d'acompanyament al pressupost de La Generalitat de 1999 copiant per a la Comunitat
Valenciana el contingut anul·lat pel Tribunal Constitucional que en matèria de transport urbà contenia la LOTT.

Senyories, en els darrers anys han entrat en vigor noves normes europees que
canvien el panorama legislatiu estatal i autonòmic en la matèria que hui ens ocupa, com són la directiva de liberalització de serveis que genera lleis estatals conegudes com a «lleis òmnibus» i «lleis paraigües», o el Reglament 1.
370/2007, de la Unió Europea, sobre serveis públics de transport de viatgers per ferrocarrils i carretera.

Esta nova normativa europea ha encetat un procés de modificació de la LOTT i de la resta de normativa estatal d'aplicació al transport de viatgers que faria prudent, senyor conseller, l'espera en l'aprovació de la llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana, si no volem córrer el risc que es produïxquen divergències que puguen fer fracassar l'establiment d'un sistema comú de transport en tot l'estat i garantir la unitat de mercat en tot el territori espanyol.

Senyories, es perd l'oportunitat de legislar a mitjan dels noranta, es promet la llei de mobilitat en
2003, es té huit anys adormida i ara se'ns presenta en un moment poc adequat per via d'urgència a tan sols tres mesos de les eleccions, sense consens, amb l'única pretensió de salvar-li la cara a vosté, senyor Flores, a més que es fa rematadament mal.

Malament, senyor conseller, en la forma i en el fons.
S'obvien les reivindicacions d'una bona part dels sectors afectats, demostrant una falta d'habilitat negociadora en una llei tan important que ha provocat en les darreres
setmanes la rebel·lió de transportistes de viatgers en autocar, autònoms del taxi, sindicats del ferrocarril i treballadors del transport públic, a part dels quals vostés els han promés una atenció a una part de les seues reivindicacions mai tingudes en compte en la fase de
recollida de suggerències.
Solament quan han posat, estos sectors, dia i hora a vagues i
mobilitzacions, solament llavors els han convocat a la conselleria, la setmana
passada.

Saben que hi han sectors afectats amb interessos contraposats, i això vol dir que les promeses de la conselleria de la setmana passada, als autònoms del taxi o a determinades associacions de transport en autobús, o no hi ha cap intenció de ser complides, o provocaran la reacció a la contra d'altres col·lectius, i això és el que porta, senyor conseller, les presses injustificades.

Però hi han altres problemes de forma.
La seua falta de voluntat de legislar per a
tots els va dur a negar-se a passar a votació l'avantprojecte de llei en la comissió permanent de la Junta Superior de Transports de la Comunitat Valenciana de 26 d'octubre passat, vulnerant així l'article 22 de l'esmentada junta, el que va provocar un queixa escrita de part de les
associacions de viatgers en autocar, del taxi i centrals sindicals presents a
la reunió.

És paradoxal, senyories, com deia abans, que aquells als qui no es va deixar expressar la seua disconformitat amb l'avantprojecte de llei en la junta superior, ara se'ls convoque amb presses, proposant-los acords una vegada presentades les
esmenes, acords, senyor conseller, que, per cert, no es veuen reflectits en les
poques esmenes presentades pel Grup Popular.

Però, també, i sobretot, senyories, este projecte de llei conté greus problemes de fons, com els dictaminats pel Tribunal de Defensa de la
Competència de la Comunitat Valenciana, en el seu informe de 27 de gener passat, que d'una forma més que contundent denuncia pràctiques monopolístiques en el text, sobretot en el sector de transport per carretera, que
vulneren el Reglament 1.
370/2007, de la Unió Europea, i que ja tindrem l'ocasió de debatre en la discussió d'esmenes parcials, si de cas el Grup Popular no admet cap de les dos esmenes a la
totalitat que s'han presentat.

També este tribunal denuncia vulneracions a la llei de contractes del sector públic, sobretot de la secció tercera del capítol I, títol II, de la llei, entre altres.
Si bé el text definitiu del projecte resol les dos observacions essencials del
Consell Jurídic Consultiu, és cert, però també és cert que en el seu articulat no es fa cap cas a altres observacions del jurídic consultiu que també adverteixen de vulneracions al Reglament 1.
370/2007 i en la Llei de contractes del sector públic, tal i com també fa el tribunal de defensa de la competència.
I tampoc s'atenen suggeriments del Consell Econòmic i Social.

Senyories, este projecte no dóna resposta a les exigències d'una llei tan important com la de mobilitat, que seria bo que comptarà amb la unanimitat de la cambra.
I en el debat d'esmenes parcials, si s'arriba a ell, difícilment podem arribar a consensos.

Miren, baix la nostra òptica, el projecte no garantix el dret a una mobilitat sostenible, no promociona
suficientment l'opció del desplaçament a peu en modes no motoritzats, ni en transport públic col·lectiu; no garantix una participació ciutadana real una vegada entre en vigor la llei.
La llei pretén implantar un model de planificació arbitrària en el sector del transport de viatgers que pot significar en el moment que
vencen les actuals concessions o inclús abans, la posada en mans d'uns pocs operadors, la prestació dels serveis públics de transport de viatgers i els transports regulars especials públics.
Implanta, en este mateix sector, la subcontractació de serveis a tercers que pot esdevindre en una disminució notable en la seguretat quan fins ara, senyor conseller, la normativa de col·laboració entre transportistes solament permet utilitzar mitjans de tercers en cas de
demandes imprevistes.
Consagra un model de servei de transport en taxi del que
ve funcionant bé des del reglament de 1979 a base d'una llicència per a cada titular.

La llei obvia, com és habitual en el Partit Popular, l'actual situació econòmica crítica, molt crítica, de La Generalitat al transferir la gestió del transport de viatgers a l'Agència Valenciana de Mobilitat sense advertir que no han de duplicar-se els
recursos, com també és habitual en vostés.
Miren, la prohibició del personal d'esta agència no ha de ser un nou sistema d'agrair favors o col·locar gent en l'administració per la porta falsa, com és habitual en vostés i com apunta la creació de la figura del director del Servei Públic de Transports de l'article 32 del projecte.
Perquè, anem a vore, ¿per què la direcció i supervisió d'estos transports no poden fer-la els serveis administratius i d'inspecció dels transports de la conselleria?
Vostés no es conformen amb externalitzar funcions d'assessorament sinó que ara, amb esta llei, també pretenen privatitzar les de gestió i control dels serveis públics.

El projecte oblida totalment regular el transport sanitari, ambulàncies, etcètera, els anomenats trens turístics.
Aprofite per a recordar-los que ahí tenen el Limón Express morint-se de fàstic en les instal·lacions del Campello.
Oblida regular els tricicles, els tac-tac o les figures
que poden ser, senyor conseller, en ocasions, bons instruments per a la prestació dels serveis públics, com els anomenats «solapes» que es contemplen en la LOT i esta llei oblida.

Senyories, este projecte no complix els compromisos de la comissió d'investigació de l'accident de metro de 3 de juliol de 2006.
És més, esta llei pretén ser escape per al nou compliment d'eixos compromisos.

Senyories, el títol III del projecte de llei que debatem no pot substituir, com pretenen, la llei del sector ferroviari que per la seua complexitat i importància ha de regular-se a través d'una norma específica, com s'ha fet a nivell estatal i han fet altres comunitats autònomes.
El títol III és totalment cortoplacista i no regula el marc necessari per a que en un futur la Comunitat Valenciana puga
exercir una política activa d'infraestructures ferroviàries d'alta velocitat, rodalies, tramvia, metro o altre tipus d'explotació ferroviària, com sí que hauria de figurar en una llei ferroviària específica.

El títol III d'esta llei, senyories, no fa cap referència ni regulació a la necessària separació, des del punt de vista del règim jurídic i econòmic, activitats i funcions, entre les infraestructures ferroviàries i els serveis de transport ferroviari que puguen donar cobertura a les
pretensions de privatització dels serveis d'explotació ferroviària en les línies 2 de Metrovalencia i el Tram d'Alacant que estan tenint, com vosté sap, senyor conseller, una amplíssima contestació sobretot en la ciutat d'Alacant.

Senyories, la seguretat dels sistemes de transport de la Comunitat Valenciana és un assumpte de primer ordre i ha de ser objecte d'una regulació específica i no pot ser de cap forma assumida per un ens genèric com l'Agència Valenciana de Mobilitat.
Perquè, tal i com ha dit vosté en una de les últimes reunions de la comissió d'infraestructures en seu parlamentària, crear esta agència de seguretat generaria despesa -van ser estes les seues paraules, senyor conseller- com si la visita del papa, el concurs d'hípica, l'
open 500, la fórmula 1 o l'America's Cup no en generaren, no generaren despesa.

Mire, senyor conseller, estem parlant d'una despesa per a salvar vides i no és cap justificació dir que crear una Agència de Seguretat del Sistema de Transport generaria despesa i per això no s'opta per ella, quan s'han gastat i s'han malbaratat molt recursos en altres aspectes que no han tingut absolutament
cap reversió o cap retorn social.
És greu, és greu el que es pretén i són greus les seues paraules en comissió, senyor conseller.

I vaig acabant, senyories.
Malgrat tot, totes estes deficiències que considerem que té la llei, anem a intentar solucionar-les a través de les esmenes parcials presentades.
El meu grup ha presentat 180 esmenes
parcials a una llei que té poc més de cent articles, el que denota que discrepem d'una forma profunda i d'una forma seriosa sobre esta llei que creem que, a part de no ser el moment adequat per a ser aprovada ara, quan està modificant-se la LOT per adaptar-la als reglaments europeus, creem que és una mala llei.
I si com és previsible vostés apliquen el
rodillo i no accedixen a retornar el projecte de llei al Consell, que seria el més prudent, nosaltres, evidentment, anem a discutir en comissió eixes 180 esmenes que hem presentat.

Però, repetixc, senyor conseller, vegem tremendament difícil que vostés puguen donar compliment a les promeses que els han fet alguns sectors
implicats en els últims dies quan vostés això no ho han reflectit en esmenes del Grup Popular a la llei.
I hi ha aspectes que
poden transaccionar-se.
Però, com sap molt bé i ho ha dit abans, hi ha aspectes que si vostés compleixen el que han promés van a posar-se en contra a altres sectors que defenen postures diferents.
Per
tant, es troben en una cruïlla, es troben en una
encrucijada que jo crec, sincerament, senyor conseller, que en este moment l'únic que pretenen és fer un escape cap avant per a evitar que d'ací a les eleccions o una part o l'altra part dels sectors que tenen interessos contraposats en esta llei puguen
organitzar-los mobilitzacions a les portes de les eleccions.

Per tant, jo, senyor conseller, els demane que siguen sincers a l'hora de parlar amb estos sectors que tenen ací d'alt, que no els enganyen ni a uns ni als altres, i de veritat els diguen com van
a intentar harmonitzar els interessos d'uns i altres, perquè les reunions prèvies fetes la setmana passada, després de no haver-los escoltat en el procés previ d'elaboració de la llei, va a ser impossible harmonitzar els interessos de tots.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Por favor, rogaría a los invitados de esta cámara que, de acuerdo con el reglamento de la misma, se abstengan de cualquier
manifestación tanto a favor como en contra.

Muchas gracias.

Tiene la palabra, para la defensa de la enmienda a la totalidad, por parte del
Grupo Parlamentario Compromís, la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Jo també vull saludar als qui han vingut hui implicats en este sector amb, segurament,
la voluntat i el compromís de fer la millor llei possible.
Compromís també ha demanat la devolució d'este projecte de llei al Consell -adéu, senyor conseller- per dos motius: pel contingut mateixa de la llei i també pel procés que s'ha seguit.
Nosaltres pensem que un procediment d'urgència amb les preses d'última hora.
.
.
¿què anem a fer?
Les preses d'última hora no són bones conselleres.
I, precisament per això, nosaltres demanem la devolució i que en la propera legislatura se puga debatre una llei de mobilitat
sostenible de debò i que done respostes als sectors, però també respostes a la necessària sostenibilitat que hem de promoure amb aquesta llei.

En època de crisi, com la que travessem, ara que és la suma d'una crisi financera i una crisi energètica, s'evidencia més que mai que el nostre sistema productiu està sostingut en desplaçaments de béns i persones en molts casos supèrflues.
La despesa energètica i econòmica en desplaçar persones i béns d'un punt a un altre és una part substancial de la despesa econòmica.
La naturalesa de la qual hauríem de copiar molt dels seus sistemes de funcionament no desplaça horitzontalment tanta quantitat de béns, ni gasta tanta energia en realitzar els desplaçaments.
Només el ser humà gasta tanta quantitat d'energia i esforços en llevar d'un punt a un altre les coses.
Desplacem fins i tot l'energia per a desplaçar després béns al lloc d'on procedix l'energia necessària per portar els productes al punt d'on ve l'energia.
En este simple fet se sosté el sistema econòmic actual.
I ara, en època de crisi, s'evidencia més que mai l'estupidesa d'este sistema.

I és per això més urgent que mai aprovar una llei de mobilitat que tinga com a principal
argument calmar el trànsit rodat, reduir els desplaçaments, suprimir els modes més consumidors d'energia, suprimir els sistemes de transport més contaminants.
Esta llei de mobilitat és rebutjable i sol·licitem la devolució, en primer lloc, perquè no és la llei que necessita la població, ni el futur d'un sistema econòmic que siga sostenible i durable.
En segon lloc, perquè requerix més temps de discussió i d'això en saben molt els sectors implicats i perquè l'intent de fer-ho per via d'urgència és una vegada més l'intent de presentar artificialment aprovacions de lleis que després hauran de ser incomplides o modificades.
I, en tercer lloc, perquè s'ha de tindre en compte les aportacions d'entitats i experts per assolir una llei de mobilitat sostenible que faça desaparèixer l'actual sistema de desplaçaments i que garantisca una mobilitat adaptada a les necessitats humanes
presents i futures.

El nostre grup ha presentat més de cent esmenes a una llei que té un poc més de cent vint articles, en els quals s'arrepleguen les propostes formulades per entitats mediambientalistes i experts
en la matèria, entre ells Cocemfe, associacions com Universitat en Bici i València en Bici, Associacions per a la Gestió de Centres Urbans, Agecu, la Unió Gremial, Comissions Obreres, Acció pel Clima, Ecologistes en Acció, a més d'associacions de joves i experts en mobilitat.

Les aportacions col·lectives d'estes entitats i persones han estat reiteradament elevades a la conselleria per
a la seua consideració, sense que hagen sigut preses en compte.
Entre altres raons perquè les seues propostes modificaven, alguns amb xicotets canvis, aspectes
fonamentals d'esta llei, canviant la filosofia d'esta norma per apropar-la als principis que he mencionat adés.

Com diuen en el document que ens han fet aplegar, les seues propostes són fruit del treball de diferents persones pertanyents a diversos col·lectius i entitats valencianes, amb l'objectiu de fer aplegar als parlamentaris el nostre punt de vista i suggeriments
en vistes a millorar l'avantprojecte de llei de mobilitat.

El nostre grup ha arreplegat eixes propostes i les assumix i les trasllada a
esta cambra per a que les prenguen en consideració, però a partir d'un procés de discussió de la llei que siga realment participatiu i que busque reduir el trànsit, calmar el transport, suprimir les coses supèrflues i fer més sostenible el nostre sistema econòmic.

D'acord amb aquesta premissa i les tendències que marca la normativa europea, el mateix títol de la llei deu inspirar el seu contingut i dir-se llei valenciana de
mobilitat sostenible.
L'actual model de mobilitat amb predominança de l'automòbil privat té un cost inassumible des del punt de vista de la salut, el medi ambient, la contaminació sonora, atmosfèrica i de residus energètics, els gasos efecte hivernacle, l'apropiació de l'espai públic, la congestió del sistema de transport, la despesa d'energia i temps.

La mobilitat valenciana és més insostenible que l'espanyola.
Quasi un 50% més d'emissions de gasos efecte hivernacle que la mitjana espanyola i amb un fort
augment en òxids nitrosos, és la quarta d'Espanya.
La nostra petjada ecològica és del 7,2 enfront de la de 6,39 espanyola, sent que la biocapacitat del planeta és de 2,39 i gran part d'ella se genera en el transport.

La mobilitat, el desplaçament de béns i persones, en si, no és un objectiu.
La mobilitat sostenible no implica més desplaçament, sinó més accessibilitat, equitat, seguretat, salubritat, eficiència energètica, netedat, prioritat als modes blans, ampliar les opcions d'elecció dels modes de transport -una cosa que, actualment, no es dóna.

L'objectiu de la llei hauria de ser el dret de les persones a la mobilitat.
Però amb els condicionats que deuria poder accedir a béns i serveis, amb el menor impacte social, ambiental i econòmic reduint, considerablement, la necessitat de desplaçar-se i, sobretot, la dependència del vehicle privat a motor.

En conseqüència, cal incidir, clarament, sobre la demanda de mobilitat en el planejament
urbanístic, per ser generador de necessitats de transport recolzant-se una ordenació del territori de ciutat compacta, plurifuncional, de serveis descentralitzats,
pròxims al ciutadà i ciutadana, d'itineraris per al trànsit no motoritzat, adequació del mobiliari urbà, de forma que se reduïsca la necessitat de desplaçaments i la mobilitat obligada de persones i mercaderies.

Indubtablement, cap incidir en l'oferta en el transport públic.
Però afavorint la freqüència i amplitud de línies, la regularitat, que arribe a tots els racons, que siga accessible per a
tots -física i econòmicament-, incloent, entre estes opcions, aquelles que menys contaminem, que implique un
consum menor d'energia, que utilitze, preferiblement, energies netes i que siga segur.

La major quantitat de desplaçaments diaris es produïx dintre de les ciutats.
I, per este motiu, cal promocionar al màxim l'opció de desplaçaments a peu creant circuits urbans continus, de zones per als vianants, o en
modes no motoritzat i en transport públic col·lectiu, per a la qual cosa crear condicions de seguretat, facilitat i confort,
tals com vials tranquils, amb preferència per als vianants, que compatibilitze els diferents usos de desplaçaments en modes no motoritzats.

Esta promoció ha de ser real, integral i profunda.
I esta llei fa fallida en això.

No cap considerar estos modes com fa la llei, i ha fet el conseller en la seua
explicació d'este matí.
Que sol·licitem la devolució d'este projecte perquè considera -el projecte de llei i el conseller- la bicicleta, el transport col·lectiu i a peu, com un vehicle més, en igualtat de condicions amb la del transport privat.
El conseller ho ha
explicat molt bé este matí, «el dret de desplaçar-se de qualsevol mode».
Nosaltres no pensem que s'haja de situar en un peu d'igualtat amb els automòbils.
No és el mateix, i ha de ser prioritari el vianant, la bicicleta, els modes menys
contaminants de desplaçar-se ha de ser superior al dret a desplaçar-se en automòbil.

Se tracta, pel contrari, d'oferir vertaders avantatges comparatius per animar a l'elecció del transport a peu, en bicicleta, no motoritzat i, en tot cas, al menys
contaminant: al transport col·lectiu i al transport públic col·lectiu; pels seus avantatges socials, ambientals, energètics i de futur.

També és urgent posar limitacions als desplaçaments en vehicles privats a motor; dificultar l'aparcament a no residents; dificultar l'accés als centres de les ciutats; reduir carrils de circulació; reduir velocitat; aplicar taxes per circular dintre dels barris.
Cal donar per
llei potestat als ajuntaments per a que puguen establir estes restriccions.

Això, perquè els vehicles a motor suposen alts costos personals, en la salut, en l'economia; al ser responsables de la contaminació atmosfèrica, acústica, congestió, de l'increment dels atropellaments de vianants, el canvi climàtic, el segrest de l'espai públic, privant-lo del seu ús ciutadà i social.

Les ciutats són cada dia més hostils, en bona mesura per la presència majoritària de vehicles privats a motor.
I no pot fer-se recaure en la persona
individual la decisió d'optar per un sistema o per altre -ho he dit moltes vegades, podem demanar responsabilitat, no heroïcitats-, sense que l'administració promocione els sistemes no motoritzats i col·lectius enfront dels individuals i motoritzats.

Cal dissenyar una mobilitat amb equitat per a tots, a l'altura dels xiquets, de les persones amb mobilitat reduïda, dels majors, dels vianants, de les persones sense recursos.
La
intermodalitat i la comodalitat ha de ser el més intensa possible, amb especial referència a poder portar la bicicleta en el transport públic, com a equipatge de mà, amb espais apropiats.

La llei hauria de garantir al màxim l'accessibilitat per a totes les persones, en igualtat de condicions; i, en
especial, per als col·lectius de mobilitat reduïda -aquelles persones que tenen més dificultats per a desplaçar-se-, remarcant este aspecte, en especial, en alguns articles: l'1, el 2, el 29, 32, 56, 73, 81, 82, 83, 99 i 101; i el compliment estricte de
les lleis valencianes 1/1998 i 9/2009, d'accessibilitat; reforçant-les i complementant-les i definint estàndards mínims alts i obligatoris en el disseny urbà i en el transport, que garantisquen els objectius que proposem.

L'accessibilitat ha de ser entesa tant com la no-existència de barreres arquitectòniques -per al possible desplaçament- com per la possibilitat d'arribar i tindre i rebre béns de serveis, o arribar als llocs, per part de qualsevol ciutadà que no dispose de cotxe, amb un estàndard mínim de mobilitat que garantisca a la persona amb menor mobilitat accedir a tots
els punts i a totes les seues necessitats.

La seguretat de persones i mercaderies en els desplaçaments ha de ser una altra de les prioritats.
Malauradament, una altra
oportunitat perduda per a introduir, per llei, l'agència valenciana de seguretat; manament d'estes Corts, reiteradament incomplit, i que no val -com deia abans el senyor Signes- emparar-se en una suposada austeritat -que esta comunitat, sense dubte, no ha tingut mai, i no té amb este govern del Partit Popular- quan estem parlant de salvar vides i seguretat dels viatgers.
Perquè jo me pregunte: posen vostés preu a les vides humanes?
; ¿posen vostés preu a aquelles vides que es van perdre, en 2006, en el major accident de
ferrocarril de la història d'Europa?
Jo crec que no.
Que a les vides humanes no els podem posar preu.
I l'agencia valenciana de seguretat és necessària i justa.
I, per això, hauria d'estar present.

Per tot això, deu quedar clar que no es tracta de promoure la mobilitat, sinó el dret a una mobilitat sostenible, que és una cosa ben diferent.
I això suposa un canvi de paradigma, de cultura, de mobilitat i de l'urbanisme.
I, en conseqüència, són molt importants els programes de formació i informació, el comptar amb alternatives reals, i assegurar una participació ciutadana real dels agents implicats, i un seriós compromís polític.
No val amb el fòrum, calen figures i mitjans de cooperació institucional i interadministrives, consells comarcals i metropolitans, fòrums ciutadans per a la mobilitat saludable, mesa política-tècnica-ciutadana de mobilitat sostenible, i un gestor de mobilitat com proposem
des de Compromís.

Junt a tot això cal fer un bon diagnòstic de costos-beneficis, on se tinguen en compte i s'internalitzen tots els costos externs -sinistralitat, contaminació, congestió, ús privatiu de l'espai públic- de tot el cicle de vida del vehicle privat, les infraestructures i l'espai social.

Esta llei hauria de superar les bones intencions, el brindis al sol, i creure més en el risc de quedar buida i que no es complisca, i caure en eixe risc; i
concretar més, establir terminis i condicions concretes.
Per això, cal establir, en el desenvolupament reglamentari, que es fixen quotes màximes de densitat de trànsit, en un temps concret, per a cada dia, i oferint alternatives reals en modes
més sostenibles.

Amb l'actual redactat de la llei és massa genèric en els articles 1 a 24, sobre mobilitat.
I la resta és, més bé, un reglament sobre el transport col·lectiu.

S'han de dissenyar polítiques, plans, programes i accions de mobilitat sostenible que han de ser
integrals, compromesos, realistes, coordinats i participatius.
(Remors) Això és que, de vegades, la mobilitat és arriscada també ací, en este hemicicle.
Sort que no ha passat res.

Cap l'elaboració d'un pla d'acció territorial de mobilitat.
Tots estos plans han de comptar amb l'oportuna avaluació, de manera que sapiguem si servixen o no servixen.

Cal fer una intensa revisió del títol relatiu als plans de mobilitat.
En la seua majoria, cal realitzar-los als
municipis, comptant amb els agents implicats.

El treball, els estudis, és un dels principals motius de mobilitat obligada.
I han de ser objecte d'una atenció especial.
Evitar la ubicació extraurbana, aïllada de polígons empresarials i centres escolars, així com l'obligació de comptar amb transport públic adequat, cost del qual, en part, ha de ser assumit per la urbanitzadora del
polígon i les empreses en ella ubicades.
Per això es necessita la col·laboració de les organitzacions sindicals i empresarials amb les administracions públiques implicades i la participació dels ciutadans i ciutadanes, a través dels òrgans de participació, que siguen alguna cosa més que grups per a cobrir l'expedient.

Com voran, totes estes consideracions són de suficient calat com per a que el Grup Compromís sol·licite que este projecte de llei siga tornat al Consell, per a que siga discutit
en la pròxima legislatura, des del rigor, des del concepte de sostenibilitat, que és indestriablement unit al concepte de mobilitat en el segle XXI.
Ha de ser
aixina, perquè la política, senyories, o serà sostenible o no serà.
Perquè este planeta o és habitable o no serà.

Moltíssimes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyoria.

Per a torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Fernando Giner, té la paraula.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Signes.

Senyora Oltra.

Com vostés, també vull saludar els representants dels distints sectors interessats en la llei.

I, si em permeten, fer una qüestió prèvia, al fil de la intervenció del senyor Signes.
El senyor Signes, en la seua intervenció, aprofitant el seu aspecte beatífic -dit siga sense mala intenció-, ha deixat caure una de les penyores a les quals mos té acostumats, dirigint-se al meu grup.
.
.
Vull deixar clar que, a pesar d'eixa matisació -que considere necessària fer a l'inici de la meua intervenció-, la voluntat del nostre grup parlamentari no és altra que poder arribar a acords, que poder arribar a consensos en la
tramitació d'esta llei, per tal de millorar-la, sempre que això siga possible.
Però com dia, el senyor Signes, en la seua intervenció, ha deixat caure que en el meu partit estem acostumats -ho ha dit literalment- a col·locar la gent per la porta falsa.
Jo tan sols vull fer-li una reflexió, senyor Signes, després d'això dels fons de rèptils i després d'eixos ERE que en Andalusia fan possible que hi haja gent que naixca prejubilada,
doncs, és un poquet un atreviment vindre ací a dir tan gran barbaritat.
(Aplaudiments)

I, dit això, després d'escoltar-los amb molt d'interés, he de dir-los, en primer lloc, que crida l'atenció l'absència de justificació de les seues esmenes de totalitat, ja que no han aportat ningun argument de pes
que mos permetera conéixer l'esperit o els principis que fonamenten l'oposició dels dos grups -no tant en, he de reconéixer-ho, Compromís, que està clar que n'hi ha una orientació clara, que en gran mesura podem compartir i que, inclús, mos pot fer possible acords en la tramitació de les esmenes; però no en el Grup Socialista-.
I és una cosa que es fa molt patent, molt més patent, al no ser capaços de presentar un text alternatiu -això als dos grups-.
I no presenten un text alternatiu, evidenciant que no tenen vostés un model propi, clarament diferenciat, en esta matèria.
La qual cosa diu molt poc a favor dels seus grups que es farten, entre
altres coses, de reclamar l'etiqueta de progressistes.
Però que, en la pràctica, com és el cas, són incapaços d'apostar per un concepte nou com és el de la mobilitat -en què ve treballant la Unió Europea des de ja fa anys.

Està clar que vosté, senyor Signes, al·legarà, davant estes argumentacions, que han presentat moltes esmenes, en concret 180
vostés, 96 el Grup Compromís.

Però miren vostés, de la consideració conjunta de totes eixes esmenes, tampoc es pot despendre una oposició al fons del projecte de llei.
Mire que curiós, al·leguen no compartir els principis del projecte de llei.
Però, en tantes esmenes parcials com han presentat en el Grup Socialista -180 esmenes parcials, insistisc, 180-, no n'han fet ni una sola esmena, ni una, al capítol I, d'objectius, criteris i competències del títol primer de principis generals.
És a dir, ni una esmena a eixos principis que diuen no compartir.

I si tan gratuïta, infundada i arbitràriament diuen no compartir els principis i l'esperit de la llei, haurem de concloure que no estan d'acord en un projecte de llei que determina que les administracions promoguen la
mobilitat de les persones, com a element essencial de la seua qualitat de vida.
No estan vostés d'acord en un projecte que fa que les administracions orienten la potenciació de la mobilitat al temps que pretén, també, objectius com la millora constant del nivells de seguretat i la disminució dels índex d'accidentalitat.
I podria relatar-li tots els objectius que ens planteja la llei.

Però, miren vostés -miren vostés-, no estan d'acord en un projecte de llei que oferix a tots els ciutadans un sistema integrat
de transports; fomenta els desplaçaments no motoritzats; regula els plans de mobilitat municipals, comarcals,
metropolitans o específics; i un llarg etcètera.

Un projecte de llei, senyor Signes, que relaciona els drets i els deures dels
ciutadans en referència al transport.
I crea un òrgan de participació ciutadana, com és el fòrum de mobilitat.

Un projecte de llei que aposta, clarament, pel servici públic de transport, introduït el pla de transport públic de la comunitat.
No vaig a relatar-li totes les bondats que té i la capacitat que dóna este projecte de llei, però sí que vull dir-li una cosa que crec que és important.
Vostés diuen no compartir els principis i l'esperit del projecte de llei.
Això vol dir que caldria entendre que no estan d'acord en tots eixos aspectes que recull el contingut de la llei, o deuríem entendre, per contra, més bé que estan d'acord amb la majoria dels esmentats principis i en bona part de l'esperit que els informa i que el que ocorre és que discrepen en aspectes concrets del projecte de llei?
Perquè això és el que es desprén de la major part de les esmenes parcials presentades per vostés.

Més sagnant resulta, senyor Signes, senyora Oltra, que els seus grups sol·liciten la devolució del projecte de llei al Consell per no compartir l'oportunitat.
I que, per a més inri, ho facen esmenant-se, com ho ha fet el senyor Signes ací mateixa, a l'afegir que no compartixen els principis i l'esperit, com havien fet en una primera esmena que presentaren, s'esmenaren, s'autoesmenaren i afegiren que tampoc compartien l'oportunitat.
S'ho esmenaren el mateix dia, crec.

I fan un flac servici i favor en eixe autoesmena a vosté que ha de defendre ací la seua esmena de totalitat, perquè vostés no poden parlar de la falta d'oportunitat, ni vosté ni la senyora Oltra.
No poden parlar de la falta d'oportunitat si volen mantindre un mínim de coherència en si mateixos com els demostraré.

Mire, senyor Signes, senyors del grup socialiste, el 25 de març de 2009, en la Comissió d'Obres Públiques i Transports, es va debatre una proposició no de llei del seu grup, que va ser defensada pel senyor Godoy García, a qui recordem sempre amb estima i gratitud i desitgem que Déu el tinga en la glòria, una proposició no de llei que era meridianament clara en què demanaven vostés que el Consell elaborara i presentara en Les Corts durant l'any 2009 un projecte de llei de mobilitat sostenible en la Comunitat Valenciana.

El senyor Godoy es fea portaveu del seu grup i pensava, dia, que de molts
altres diputats i diputades també, en el sentit, ho dia, de compartir l'objectiu de dotar la Comunitat Valenciana d'una llei de mobilitat.
Recordava que ja en el 2008 el seu grup, és a dir, el grup socialiste, ja havia presentat una PNL del mateix tenor
literal.
Aleshores ho exigien.
I ara diuen que no és oportú.
Dia el senyor Godoy que no fea altra cosa que un exercici de coherència i es referia a la senyora Oltra, del Grup Compromís, amb la qual també compartia el mateix objectiu.
Si és ben cert que en aquell moment el plantejament del senyor Godoy era coherent,
com creuen ses senyories que s'hauria de qualificar el posicionament actual dels seus grups?
Com creuen que es
pot qualificar la posició del grup socialiste que tan llarg -i açò és molt gros, eh?
, açò és molt gros-, tan llarg com el passat dia 14 de giner, és a dir, no fa dos mesos, fa mes i mig, fa unes setmanes, el 14 de giner passat,
formalitzaven la presentació, vostés, ací, d'una proposició no de llei en què sol·licitaven aprovar un projecte de llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana?
Fa un mes i mig.
Per cert, una proposició no de llei que firmava vosté, senyor Signes, el senyor Francesc Signes Núñez, i que posteriorment van retirar en un clar exercici ja no tan sols d'una patent incoherència sinó d'un filibusterisme polític.

Com pot utilitzar, senyor Signes, l'argument de la inoportunitat de la llei des d'esta trona?
Què passa, senyor Signes, que acaben de descobrir la inoportunitat precisament quan
el Consell presenta la llei en compliment del seu compromís?
Perquè el Consell, a diferència del govern de l'estat sí que ha complit.
Vostés, no.
El Consell, sí.
I, miren, vostés no han complit a pesar que vénen anunciant, des de ja fa anys.
.
.
, li recorde la disposició addicional sèptima de la Llei 34/2007, de 15 de novembre, de la qualitat de l'aire i de la protecció de l'atmosfera on ja adquiria el compromís el govern central de traure eixa llei de mobilitat.
.
.
No ho han fet.

El Pavace.
El Pavace recolzava l'aprovació d'esta llei.
El que vostés mos tiraven en cara quan no havíem materialitzat la presentació del projecte.
.
.
Mire, ho recorde molt bé, en la comissió d'obres públiques, d'infraestructures.
I al·ludien al compromís del Pavace i a l'incompliment per part del Grup Parlamentari Popular d'eixe compromís.

Hui, ací, es demostra que el compromís que jo personalment li vaig plantejar en aquell debat és una realitat; compromís que no era altre que la presentació, precisament, d'este projecte de llei abans de finalitzar la legislatura.
Però n'hi ha més.
Vosté, senyor Signes, en resposta a una PNL presentada pel meu grup en què demanàvem una llei estatal de mobilitat mos va dir de tot, sense perdre l'aspecte beatífic, però mos va dir de tot.
Mos va acusar de cinisme polític, de falta de tot tipus de vergonya, d'aplicar allò de li diu el mort al degollat qui t'ha fet eixe forat, i tot, i tot perquè exigíem una llei estatal de mobilitat quan vosté mos acusava de no haver presentat a nivell autonòmic la pertinent llei.
I ara que la presentem, ara que vinguem ací i la presentem, ara resulta que vostés la
denosten i mos acusen de falta d'oportunitat.
Ara no és oportuna.

Mire, senyor Signes, en moltes ocasions som esclaus de les nostres paraules.
És el cas de vosté en este tema.
Qualificava vosté de lamentable la comparació entre les promeses del programa electoral del Partit Popular, l'incompliment del Pavace, el compromís del Consell, etcètera, i la realitat.
I, ara, jo li pregunte: qualificarà també de lamentable la comparació entre el seu programa electoral i les seues reiterades exigències, etcètera, i ara el seu posicionament en contra de la llei?
Qui centrifuga les seues
responsabilitats, que d'això mos va acusar vosté, recordeu, qui centrifuga les seues responsabilitats?
S'evidencia que són vostés, que és el govern central, els únics que han incomplit les seues promeses passant del programa electoral del
Partit Socialista.

Volen dir, per tant, que vostés, entendrien més oportú, en les seues argumentacions, un projecte de llei que s'ocupara sols d'un aspecte sectorial i no del caràcter global que té esta llei?
Mire, senyor Signes, és que en la seua esmena de totalitat han fet gala en el seu grup d'una descarada incoherència, d'una manca de serietat i d'una pirueta parlamentària que, torne a dir-li, preferixc no qualificar.

Quan vosté critica l'oportunitat del projecte està criticant també que s'haja presentat en últim període de sessions de la legislatura o és que.
.
.
o que es tramite per procediment d'urgència?
Perquè tinc de tornar-li a recordar, senyor Signes, tal com ho vaig fer en el si de la
comissió davant de la seua incredulitat i les seues crítiques no per infundades menys furibundes, que la conselleria venia treballant
en l'elaboració d'este text, però el Consell, ja ho ha dit el conseller en la seua intervenció -jo no vaig a repetir-ho-, el Consell, davant la realitat que el govern central no presenta el projecte,
doncs ha hagut de presentar el projecte de la llei de mobilitat en l'àmbit autonòmic.
Eixa és la realitat.

Esta posició és la que queda meridianament clara; ara sí es demostra que el que díem era cert.
I, per tot allò exposat, senyor Signes, resultat difícilment comprensible la seua posició, oposició, a un projecte de llei que regula les competències de la Comunitat Valenciana orientades a la promoció de la mobilitat en un marc de sostenibilitat, d'equitat, d'eficiència energètica i màxim respecte per a la seguretat i el medi ambient.

Com resulta difícilment comprensible també l'oposició a l'impuls que la llei atorga a la mobilitat no motoritzada com a mode especial del
model de ciutat de la nostra comunitat amb la introducció de mesures decidides de suport a esta mobilitat.

Mire, i per acabar, el que ja és absolutament incomprensible és que vostés estigueren exigint fefaentment esta llei fa menys de dos mesos, fa unes
setmanes, com li dia anteriorment, i des de fa molts anys també, i ara que es presenta donant-li una lliçó el Consell al govern central, vostés s'oposen per mitjà d'esta esmena de totalitat al projecte.
Ací caldria cridar «viva la coherència» i «viva la responsabilitat».

A l'inici de la seua intervenció, també el senyor Signes, ha acusat de no haver-se negociat amb els sectors.
I no vullc
acabar sense fer eixa referència.
Res més llarg de la realitat.
S'ha parlat, s'ha negociat des del govern autonòmic com des del Grup Parlamentari Popular.
I jo crec que a molts acords i a més acords podrem arribar per tal de millorar esta llei.

I acabe, senyor president, diguent que en qualsevol cas, el nostre grup
parlamentari està obert a seguir consensuant amb tots els grups les modificacions que entenem que
puguen aportar millores al text del projecte de llei.
I com ja coneixeran, hem
presentat esmenes que responen a peticions del sector -vosté mateixa ho ha reconegut en la seua intervenció-.
I en eixe camí coherent, responsable i constructiu, esperem poder trobar-mos amb vostés en pro de l'interés general de la nostra comunitat.

No res més, senyor president, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Giner.

Torn de rèplica, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor Giner, jo li aconsellaria que no es fiara del meu aspecte beatífic perquè li puc assegurar que no sóc el que parec.
És una advertència que li faig.

Després, no sé a què s'ha referit dels ERE i tal.
.
.
Bé, jo no vullc ací referir-me a l'expresident de Noves Generacions, a Gürtel.
.
.
No és el moment del debat, però bé.
Però és el moment d'actualitat, però eixe no és el cas.

Mire, és que ha fet una intervenció absolutament buida.
.
.
És que no.
.
.
, és que, la veritat no ha entrat absolutament en res.

Anem a vore, senyor Giner, és a dir, la forma, la forma, la forma.
.
.
Ahí no m'ha explicat absolutament res respecte a per què no han corregit aquells aspectes que el Tribunal de Defensa de la Competència en l'informe que és preceptiu els diuen i continuen subsistint en el projecte de llei.
No ho ha
explicat.

No ha explicat aquells aspectes del jurídic consultiu, del CES.
No ho ha explicat.
No ha explicat per què, per què no han admés absolutament cap de les suggerències d'alguns sectors implicats en el procés previ d'elaboració de la llei i després, quan han fixat, com dia abans, data i hora per a mobilitzacions, els han
citat d'una forma precipitada.

No m'ha explicat com van a compaginar o a harmonitzar els interessos contraposats de
diferents col·lectius que hi han en esta llei.
O estan enganyant a uns o estan enganyant a
altres o estan enganyant a tots.
Una d'eixes qüestions està passant, perquè després.
.
.
Sí, sí, senyor Giner.
Perquè, després, en les esmenes que vostés presenten vostés no reflectixen els acords a què han aplegat la setmana passada amb eixos col·lectius que, per cert, part dels quals hui estan ací presents.
No els han reflectit.
Vostés fan una esmena de supressió de l'article 40.
7 de la llei però vostés no suprimixen el 40.
8 de la llei, senyor Giner.
No el suprimixen.
I això per a eixe sector és fonamental.
I hui estan ací presents.
No suprimixen el 40.
8 de la llei que fa referència al sector del transport de viatgers en autocar.

Vostés en les seues esmenes, senyor Giner, no fan absolutament ninguna menció en cap esmena al sector del taxi.
Vostés no fan absolutament cap esmena que vinga a regular allò que es trenca, eixa tradició que es trenca d'una llicència per a cada persona física, que jo li dia al principi de la meua intervenció i que vostés, després, la setmana passada, en eixa reunió que tinguérem amb els autònoms del taxi, vostés els diuen que això van a resoldre-ho.
Resoldre-ho com, senyor Giner?
Explique-ho ací.
Resoldre-ho com, a través de quina esmena que vostés hagen pogut presentar van a resoldre eixe aspecte que és fonamental per al sector del taxi entre molts altres?
Explique ací com van a solucionar quan tingam la comissió eixes promeses que vostés han fet?

Per tant, ni ha explicat els problemes de forma que té esta llei ni ha explicat tampoc els problemes de fons que té esta llei.
S'ha limitat a entrar en el tema de l'oportunitat de la llei.
I jo li ho repetixc, i ho repetixc ací.
És a dir, crec que el tema de l'oportunitat de la llei.
.
.
, bé, no és oportuna en este moment, a penes dos mesos de les eleccions, per via d'urgència, quan falten a penes dos plens per acabar la legislatura, amb presses, amb
corregudes i intentant, com dia abans, salvar-li la cara al conseller Flores
que en tota la legislatura no ha segut capaç d'aprovar només que una sola llei.
Jo pense que estan quedant molt malament en este tema.

I els dic que, evidentment, com pot atrevir-se a dir-me a mi que nosaltres no
volem una llei de mobilitat a la Comunitat Valenciana?
, com pot atrevir-se
dir-m'ho a mi si després està diguent que, efectivament, nosaltres eixe és un tema que hem exigit i del qual mos hem preocupat moltíssim.
.
.
-no, i jo també- preocupat moltíssim per este tema?

Però clar, senyor Giner, és a dir, una llei, una llei acceptable, és a dir, una llei coherent, una llei que acontente a tots els sectors, una llei
feta amb habilitat negociadora, de la qual vostés han mancat total i absolutament.

Vostés els han entrat les presses del pacte i del consens la setmana passada.
Fins la
setmana passada han exercit la prepotència de cara a determinats -només a determinats- sectors que estan afectats per esta llei.
Perquè altres sectors ja estaven ben complits en el text de la llei.
I vostés a altres sectors els havien deixat completament aparcats amb les seues
reivindicacions.

I quan fixen dia i hora per a mobilitzacions, és quan intenten fer alguna cosa que ara és impossible d'encaixar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
absolutament impossible d'encaixar, senyor Giner.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Giner, la senyora Oltra també me demana la rèplica.
Vosté vol rèplica individualment?
, o vol esperar-se.
.
.
Com vosté preferisca.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Giner, vosté ha pujat ací, no sé si mos ha replicat als dos, perquè mos parlava en plural i mos mirava als dos, però s'ha fet vosté fort en el tema que no n'hi ha oposició al fons.
Jo crec que hem explicat molt bé les raons per les quals -pel fons, pel contingut i pel procés- no estem d'acord.
Jo no he parlat d'oportunitat en ningun moment.
He dit que no me pareixia bé el procés, el procés d'urgència.
I efectivament li ho reitere, no és bo el procés d'urgència per a una llei com esta.
Les presses no són bones conselleres.
Tant és aixina que el mateix conseller, tanta pressa que tenia, se n'ha hagut d'anar, que no pot ni estar en el debat d'una llei tan important com esta.

I mire, me preocupa perquè, efectivament, esta és una llei important.
I no sé què ha passat que han deixat vostés les lleis importants per a un mes abans de tancar-se la legislatura.
I això és el que no té sentit, senyor Giner, quan hem estat en estes Corts debatent sobre col·legis professionals d'allò més absurd i les lleis importants les han deixat vostés a corre-cuita, a última hora, amb procediments d'urgència i de mala manera, que anem tots per ahí mirant a vore com fiquem el calendari per a poder aprovar les lleis que queden.
I això no té cap sentit, senyor Giner.
Han tingut vostés quatre anys per a presentar esta llei!
I van a última hora, en l'últim minut i de penal, i això és el que no pot ser.
I això és el que jo he criticat i li seguisc criticant.

Parla vosté que la mobilitat és un concepte nou.
No, senyor Giner, l'ésser humà porta desplaçant-se pel planeta des que és ésser humà.
I la norma de dret a mobilitat tampoc és una cosa nova.
En Alemanya ho porten aprovat des de després de la Segona Guerra Mundial.
Allí la gent té dret a desplaçar-se, mire vosté.
I si vosté pilla per allí un embús pot, fins i tot, reclamar responsabilitat patrimonial a l'administració; que per cert ho estan revisant, ho estan revisant, perquè resulta que estan anteposant el tema de la responsabilitat ecològica al dret de desplaçar-se aixina, com vostés ho plantegen en esta llei, i per tant, no és gens nova esta llei.
Açò és molt antic.
Açò és més antic que la picor, tal com votés ho plantegen.

Perquè, efectivament, el senyor Godoy va defensar en esta cambra que se fera una llei
de mobilitat i jo personalment, també.
Però no una llei de mobilitat com ha dit vosté -igual ho he nomenat-, una llei de mobilitat «sostenible».
Això és el que proposava el senyor Godoy.

Clar, vosté ho ha llegit.
.
.
, clar, una llei de mobilitat sostenible, que no és açò.
Açò que vostés mos presenten no és una llei de mobilitat sostenible.
No n'hi ha sostenibilitat si no se li posa límit al vehicle de motor privat, si no se li posa límit al cotxe, a la invasió que suposa, a la contaminació, a l'emissió de gasos d'efecte hivernacle.
Si no se li posa límit al cotxe, no n'hi ha sostenibilitat que valga.
I vostés posen al mateix nivell un vianant i un ciclista que un autobús de transport públic col·lectiu, que un ferrocarril col·lectiu, que el cotxe privat.
Vostés ho posen tot al mateix nivell, i ací
café para todos.
I no és aixina, senyor Giner.
És irresponsable.

I crec que he explicat les raons en l'anterior intervenció en la qual tenia més temps, les raons peremptòries per les quals haurien de tindre la responsabilitat de legislar de manera
sostenible perquè mos estem jugant el futur d'este planeta, i per tant, el futur dels nostres fills i els nostres néts en este planeta, senyor Giner.
I no podem permetre'ns el luxe d'aprovar lleis com estes, que vostés estan plantejant.

I no diga que no hem fet esmenes als principis perquè falta vosté a la veritat.
Ah, bé, però és que vosté ha dit «senyora Oltra i senyor Signes» i aleshores.
.
.
, -no, no- aleshores, hem fet als principis i als finals.
Hem fet esmenes a tot.
I
sobretot als principis, perquè no compartim la seua idea que ací tot el món és igual.
Perquè no és igual un vianant que un cotxe.
No és igual, ni ha de tindre el mateix tractament i ha d'estar especialment protegit i, a més, ha de tindre unes condicions de seguretat i de confortabilitat major que el
cotxe.
I al cotxe, al revés, se l'ha de dificultar per a dissuadir l'ús del cotxe.
Si no dificultem i posem límit al dret a desplaçar-se en cotxe, com anem a dissuadir que la gent vaja en cotxe?

Si és una heroïcitat anar en bicicleta en una ciutat en este país!
Vosté ha intentat alguna vegada anar per València en bicicleta, senyor Giner?
Ho ha intentat?
Ho ha intentat?
De veritat.
No,
no ho ha intentat.
Anar en esta ciutat en bicicleta.
.
.
(remors) -no, val- anar en esta ciutat en bicicleta és una heroïcitat.
No, és que jo sí que ho intente.
Jo és que sóc aixina, jo ho intente, i ho intente, i ho intente.
.
.
I clar, i a vegades me
cole per la vorera, que no me senta la senyora Barberá perquè si no me posaran una multa.
Perquè no se pot circular en condicions de seguretat en bicicleta per esta ciutat.
Però és que tampoc un vianant.
Vosté ha intentat creuar la Gran Via, qualsevol de les grans vies de València en un sol tram?
Ha d'estar vosté molt lleuger.
I aleshores, és això el que no té trellat.

Les ciutats estan concebudes per als cotxes.
I esta llei consagra eixe model.
I
eixe és el model.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra, pregue intente també ajustar-se al temps.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-i acabe, senyor president, gràcies per la seua paciència- i eixe és el model que nosaltres no estem compartint i que nosaltres estem combatent.

Moltíssimes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté.

Senyor Giner, per a rèplica.

El senyor Giner Giner:

Senyor president.

Senyories.

Senyora Oltra, a certa edat ja no està un per a anar en bicicleta.

Però, en tot cas.
.
.
-jo sóc major- en tot cas, respecte a la seua intervenció, dos qüestions.
Ha fet referència al que va dir el conseller en la comissió.
El conseller en la comissió va dir que per raons, no per les que ha dit vosté, sinó per raons d'eficiència pública es feen les competències de l'agència de seguretat en el transport.
.
.
, concorreran en l'agència de mobilitat.
Això va ser per raons d'eficiència pública, no per altra qüestió.

I mire vosté, senyora Oltra, respecte a l'oportunitat o no, vosté ací no ho haurà dit en la seua primera intervenció verbalment, però, escolte, vosté va firmar una esmena de totalitat fonamentada bàsicament en tres qüestions, una d'elles l'oportunitat, una d'elles l'oportunitat; l'altra, els principis.
.
.
Que aprofite per a aclarir-li que en la meua intervenció, no sé si ho he aconseguit, igual he segut poc afortunat a l'hora d'expressar-ho i la culpa en tot cas seria meua, de ningú més, però jo he vullgut diferenciar clarament en la primera intervenció entre l'esmena de totalitat del PSOE i la de vosté.
A ells sí que els he negat -al Grup Parlamentari Socialista-, sí que els he negat clarament que hagen presentat ninguna esmena als principis.
I
en eixe moment jo ho he diferenciat de vosté.
I en eixe moment precisament a vosté li he dit la possibilitat que en molts aspectes que defenen des de la seua
filosofia, que són compartibles, que poguérem compartir.
.
.
, doncs, poder arribar a acords.
Això ho he dit en tot moment.
I he manifestat la voluntat del meu grup d'estar obert a eixos acords en el procés de debat de les esmenes, que jo crec que en molts sentits podria millorar la
llei.

I al fil del que estic diguent ara, dir-li al senyor Signes que, bé, mosatros hem presentat esmenes que ho diuen molt clar.
Vosté ve ací i pareix que negue.
.
.
Mire, mosatros hem presentat esmenes que diuen tan
clar.
.
.
, una suprimix.
.
.
-perdone- una suprimix l'article 41, senceret, i l'altra suprimix l'article 40.
7 -l'apartat 7-.
Està clar?
Eixes són dos esmenes clares que hem presentat mosatros de supressió i que donen resposta a alguns dels dubtes que vosté plantejava ací en la seua intervenció.

I en tot cas, mire, també mosatros hem intentat arreplegar els suggeriments del Consell Jurídic Consultiu que s'han arreplegat a l'hora de confeccionar el text definitiu del projecte de llei, com també hem introduït esmenes per a acoblar en la mesura de l'exigible el que es plantejava des del tribunal de la competència.

Però no deixa de ser curiós, senyor Signes, que vostés que s'anomenen socialistes, vostés que històricament han segut partidaris de socialitzar-ho tot, vostés que en els últims temps per socialitzar han socialitzat, fins i tot, la pobresa, han
socialitzat el patrimoni de tots els espanyols per a entregar-li'l en moltes ocasions d'una manera poc fonamentada a les entitats financeres, vostés han aconseguit amb eixe desig de socialitzar-ho tot, han aconseguit una cosa
molt difícil, que era acabar amb la classe mitjana d'este país, acabar amb la classe mitjana, perquè.
.
.
-sí, sí, al tema- vostés mos han igualat a tots, però a la baixa.
Mos han fet igual, a pesar del que diu el senyor Campa que tots som
rics i tenim un gran patrimoni, vostés han arruïnat este país.
Vostés ha arruïnat este país.
(Aplaudiments) Hui es coneixeran les dades de l'atur i vostés són els responsables d'això.

I ara vosté ve ací, vosté ve ací creguent-se que són el paradigma d'allò social i ara pretenen per art de birlibirloque convertir-se en els portaestendards del liberalisme.
Han amenaçat de presentar.
.
.
-inclús vosté ho ha dit- han amenaçat en els mitjans de comunicació en presentar un recurs d'inconstitucionalitat perquè vostés entenen que este projecte de llei vulnera la llibertat d'empresa i no permet la lliure competència.

Doncs bé, mosatros, el meu grup parlamentari considera que la llei és completament respectuosa amb la llibertat de mercat.
I pel que es referix als
servicis públics de transport, l'única forma en els quals s'atorgaran, segons llei, serà després d'una escrupolosa licitació en la qual tots tindran les mateixes oportunitats per a ser adjudicataris com
qualsevol altra licitació pública.

I, en definitiva, trobe a faltar raons de pes, arguments que puguen fonamentar
públicament la defensa de la seua esmena de totalitat perquè no tenen arguments.
Des del de l'oportunitat, en el qual vostés s'han contradit fins a fa dos setmanes exigint-ho i ara, que no, fins els dels
principis, que vostés no han presentat ninguna esmena als principis, s'han quedat vostés sense discurs i sense ningú que els riga les gràcies.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Giner.

Per a fixar la posició de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president, bon dia.

Bé, ens trobem al final d'una legislatura molt mogudeta pel que fa a la tramitació de lleis.
Unes lleis que la major part de les quals que.
.
.
, la major part de
les quals que ens proposen vostés ací per a aprovar les han dut a presses i corrents.
I ha pesat més, i estic tractant de pensar bé, la voluntat de presentar-se amb nombre important de lleis aprovades que
qualsevol altra consideració.
Això és, han fet els deures com els mals estudiants, no?
, que fan a l'última hora i, a més, damunt, mal presentats -els deures.

I de totes eixes lleis, probablement esta s'enduga la grossa, no?
, el premi gros.
Perquè la pressa ha fet que els tràmits -que solen vostés fer passar eixos tràmits com a processos de participació- hagen segut d'un autèntic desastre.

Poques vegades una llei que ens han dut ací ha vingut presidida per un refús tan generalitzat de pràcticament tots els agents implicats, des dels taxistes i els treballadors
ferroviaris passant per les diferents associacions que agrupen persones amb
mobilitat reduïda, ecologistes, etcètera.
La setmana passada encara estaven reunint-se en Alacant i dien que la llei
era un absolut desastre, que no li agradava a ningú.
Bé, a ningú, no.
Perquè sí que hi ha gent que lògicament són per a qui vostés legislen, que són els que van aprofitar-se'n realment de tota esta qüestió, no?

Bé, les diferències són molts grans entre uns i altres i les raons també.
Però tots, tots, s'oposen i tots han demanat la retirada de la llei.
Per tant, nosaltres no podem
fer altra cosa que votar favorablement a eixa devolució del projecte del Consell.
Perquè tanta unanimitat es recolza en una sèrie de deficiències, de deficiències molt profundes que es traslluïxen des del començament, és a dir, des del títol.
Mobilitat?
Què és el que es pretén?
Ajudar la mobilitat i facilitar els desplaçaments?
O del que es tractaria seria, pel contrari, de reduir la mobilitat al mínim i facilitar que les persones, que totes les persones, totes, puguen accedir
amb comoditat al treball o als serveis?
Optar per esta disjuntiva representa l'element clau.
I això per moltes raons, però vaig a assenyalar-ne dos només: primar la qualitat de vida de les persones, de totes les persones; i evitar
despeses energètiques innecessàries, i de pas ajudar a fer disminuir la dependència energètica o mitigar el canvi climàtic que ens ve.

I és que el projecte de llei que vostés ens presenten ací en realitat no és un projecte de llei, són com dos projectes de llei diferents, no?

Una part reglamentista, amb moltíssim detall sobre el transport de viatgers, transport, infraestructura, inspecció, tot el que va des de l'article 21 al 112, que té molt poquet a vore amb la mobilitat sostenible, i a més fa una molt escassa referència a l'accessibilitat de col·lectius amb mobilitat reduïda.
Per tant, això és una cosa, que no sé per què es parla de mobilitat sostenible en eixe cas.

I una altra que és la de desplaçament i mobilitat, que són els 20 primers articles, que és la que realment podia donar nom a la llei.

Però en esta part, primer, no es fa referència a una mobilitat sostenible, i menys encara a l'accessibilitat com a dret a satisfer, és a dir, una accessibilitat a satisfer amb una mínima mobilitat, que lògicament s'ha de gestionar i que, per suposat, hauria de ser sostenible, no?

Queda curt, insuficient, i a més molt insuficientment garantits els drets bàsics a l'accessibilitat amb eixa mobilitat sostenible.

L'article 1 diu: «L'objecte és promoure la mobilitat.
» Això no té cap sentit.
El dret no és a poder fer més desplaçaments, sinó a reduir la mobilitat obligada; i la que es faça, o s'acabe fent perquè no hi ha més remei, que es faça amb principis d'equitat, accessibilitat, intermodalitat, participació, prevenció de riscos, salubritat, eficiència energètica, veritable opció a triar per a no acabar depenent exclusivament del vehicle privat.
No s'incidix en la demanda de desplaçaments.
No s'incidix pràcticament per a res en la qüestió clau de la dispersió urbanística que vostés han estat fomentant.

Bé, el tema del canvi climàtic per a què parlar.
No es planteja per a res reduir l'emissió del trànsit per a reduir els gasos d'efecte hivernacle, quan estem en una situació molt dolenta, pitjor que la mitjana espanyola, fonamentalment per les qüestions referides al transport i que fan augmentar la nostra mitjana autonòmica.

No es planteja reduir l'ús de l'automòbil privat i al seu pas altres elements.
La participació és escassa.
I bé, se m'ha acabat el temps, podia estar encara contant-los moltes coses.
Però només apuntar-li dos coses.

Pot ser no es contradiga amb altres línies específiques, però, sense dubte, en esta llei no està.
.
.
, no hi ha una atenció específica per a l'accessibilitat.

En resum, este projecte no passa de bones intencions i a més no suposa en absolut ningun canvi en l'actual paradigma de mobilitat, un canvi que és absolutament necessari.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Señorías, vamos a proceder a la votación.

En primer lugar votamos la enmienda del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 47.
Queda desestimada la enmienda del
Grupo Parlamentario Socialista.

Y ahora, señorías, votamos la enmienda del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 47.
Queda desestimada la enmienda del
Grupo Parlamentario Compromís.

Projecte de llei, de La Generalitat, dels servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvament de la Comunitat Valenciana (RE número 71.
875, BOC número 285).
Debat de totalitat

La senyora presidenta:

Señorías, continuamos con el siguiente punto del orden del día de este pleno: debate de totalidad del Proyecto de ley de La Generalitat de
los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento de la Comunidad Valenciana.

Para la presentación del proyecto de ley por parte del Consell, tiene la palabra el conseller de Gobernación, señor Serafín Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies.

Senyories, compareixc per a presentar el Projecte de llei de La Generalitat
dels servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvament de la Comunitat Valenciana, un projecte absolutament nou i
d'una gran rellevància i repercussió en l'àmbit de la protecció civil i la gestió de les emergències.

Voldria subratllar en primer lloc el caràcter innovador del projecte legislatiu, ja que ve a establir per primera vegada
una regulació marc per a estos servicis, sense que existisca cap precedent en la nostra
comunitat.

Açò representa una fita molt important, perquè en dotar els bombers de la Comunitat Valenciana d'una llei pròpia i específica se dóna compliment a una reivindicació històrica del col·lectiu de bombers.
Esta demanda ja apareixia arreplegada en l'anterior Llei de protecció civil i gestió d'emergències de l'any 2002, també de l'any 2010, i plasmava l'obligació de regular l'estructura, funcionament i organització d'estos servicis de prevenció i extinció d'incendis i salvament.

I també donem compliment al programa de govern del president Camps, que assumí este compromís per a esta legislatura.

Vull també destacar que estem davant d'un projecte de llei que ha sigut objecte d'un intens diàleg, debat i discussió al llarg de tot el procés d'elaboració del text que ha durat inclús diversos anys.

La voluntat de la Conselleria de Governació des del principi fou comptar amb la participació de diferents servicis, de totes les organitzacions sindicals, com també de les associacions de tècnics de bombers.
Tots ells han pogut participar activament.

Igualment, en la tramitació del projecte s'ha comptat amb la participació de la Comissió de Protecció Civil de la Comunitat Valenciana, que l'ha informat.
I també vull destacar, a més, que les observacions del Comité Econòmic Social i del Consell Jurídic Consultiu han sigut incloses en la seua pràctica totalitat en el projecte que se presenta.

Cal recordar que el passat 20 de gener també, en el si de la mesa de negociació de la llei creada a l'efecte, La Generalitat aconseguí un acord amb els representants dels sindicats, Comissions Obreres, UGT i CSIF,
i se tingué el consens necessari per a impulsar la tramitació parlamentària d'este projecte de llei que a través també de les esmenes corresponents s'incorporaran totes aquelles qüestions acordades.

Per tot això, cap afirmar que la futura llei de bombers, com comunament se denomina, és una llei amplament participada i consensuada en el sector professional
implicat i en els agents socials.

Senyories, a l'inici d'esta legislatura me comprometí a impulsar les iniciatives i reformes legislatives necessàries en l'àmbit de protecció civil i gestió d'emergències.
Ja aprovàrem la Llei 13/2010, de La Generalitat, de 23 de novembre, de protecció civil i gestió d'emergències.
I ara aprovarem imminentment el present text que hui es presenta.

En l'elaboració d'esta llei s'ha partit d'unes premisses molt clares:

Primer, desenrotllar les competències establertes en l'Estatut d'autonomia en matèria de protecció civil i seguretat pública.

Complir el mandat que té la Llei de protecció civil i d'emergències de regular este sector.

Reflectir la realitat actual de la Comunitat Valenciana, on existixen sis
servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvament, tres d'ells d'àmbit municipal en les capitals de províncies de Castelló, Alacant i València, i altres tres d'àmbit provincial, dependents de les tres diputacions constituïdes baix les formules de consorcis.

Regular un marc legislatiu comú per a tots estos servicis amb la finalitat de garantir una actuació més eficaç i homogènia en tot el territori de la comunitat.

Fomentar la coordinació entre tots els servicis i respectar en tot cas les competències de les corporacions locals establertes en la legislació de règim local.

Este projecte de llei té 61 articles repartits en 9 títols, 5 disposicions addicionals, 5 transitòries i 2 finals.

Entrant en el contingut de la llei, començaré indicant qui integren estos servicis i quines són, en essència, les seus funcions.

Formen part dels servicis, en primer lloc, el personal que pertany al Servicis
de Prevenció, Extinció d'Incendis i Salvament de les distintes administracions públiques.
Com ja he assenyalat anteriorment, són sis en l'actualitat.

Estos servicis realitzen funcions dirigides fonamentalment a garantir en cas de
sinistre o altres actuacions d'emergència la protecció de les persones, dels béns i del medi ambient.
Aixina i a mode d'exemple, podem destacar les següents: la lluita contra el foc; realitzar salvaments i intervindre en rescats aquàtics, subaquàtics, de muntanya i en cavitats subterrànies, i realitzar funcions d'investigació i de prevenció per a evitar o disminuir els riscos.

En l'exercici de les seues funcions, la llei contempla una reivindicació històrica del sector, com és la d'ostentar la condició d'agent de l'autoritat, ja que durant la resolució d'una emergència en pràcticament tots els casos tenen el comandament i la direcció d'esta.

En segon lloc, integren estos servicis els bombers voluntaris que col·laboren de forma desinteressada i altruista en les funcions encomanades a estos,
per a la qual cosa estan formats i equipats.

I en tercer i últim lloc, els bombers d'empresa que actuen conforme el pla d'autoprotecció de la seua empresa o, en el seu cas, baix el comandament del servici que
intervinga.

Per adquirir la condició de bomber d'empresa o bomber voluntari hauran de disposar de les acreditacions professionals
corresponents expedides per l'Institut Valencià de Seguretat Pública i Emergències.

Definits els servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvament de la comunitat, la llei determina quines administracions són les competents per a la seua prestació.
En este sentit, i d'acord amb allò establert en la legislació en matèria de règim local, la llei establix que han de prestar els servicis els ajuntaments per
si mateixa o associats i les diputacions amb la col·laboració de La Generalitat en aquells municipis que estiguen exempts de prestar-los.

En eixe context què competix a La Generalitat?
Bé, en la línia de l'absolut respecte a l'autonomia local i a les competències municipals La Generalitat assumix la coordinació de diferents servicis.
Per tant, de manera que se garantisquen els criteris d'adequació i homogeneïtzació dels mateixos en benefici d'una major professionalitat i eficàcia.

Entre les funcions de coordinació de La Generalitat vull destacar, entre d'altres, les següents: el desenrotllament reglamentari d'esta llei; la regulació dels sistema d'homogeneïtzació i homologació de la uniformitat i la imatge corporativa; l'establiment d'un model estadístic comú a tots els servicis; la dotació de mitjans tècnics de coordinació, com són els terminals del sistema de gestió integral d'emergències 112 Comunitat Valenciana, i la implantació de la xarxa de comunicacions digitals de seguretat i emergències de La Generalitat, la ret Comdes.

En este sentit, vull recordar la gran aposta que ha realitzat el Consell en matèria de noves tecnologies aplicades a la gestió d'emergències.

Com a novetat important en este àmbit, la llei preveu la creació d'una comissió de coordinació dels servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvament, màxim òrgan consultiu, deliberant i de participació en esta matèria, en la qual estaran presents representants de tots els servicis, aixina com
de les organitzacions empresarials i sindicals.

Vull ressaltar, donada la seua importància, que una de les funcions d'esta comissió és la d'impulsar acords de col·laboració entre els diferents servicis per a millorar l'actuació ciutadana en àrees limítrofs, i d'esta manera millorar els temps de resposta.
A més, esta comissió informarà de les disposicions relacionades en estos servicis i podrà proposar mesures d'homogeneïtzació i formació.

Vaig a referir-me a continuació, senyories, a l'organització i estructura dels SPEI, tant territorial com a funcional.

Pel que fa a l'organització territorial i amb la finalitat de garantir una adequada prestació del servici en tots els punts de la nostra comunitat, la llei distingix entre
servicis centrals, que coordinen i proporcionen servicis comuns, i unitats d'àmbit territorial concret, establertes en base a criteris de població i de risc, denominades en la llei en parcs, zones operatives i àrees.

Quant a l'estructura funcional, vull destacar la gran novetat que suposa una regulació que va a garantir per primera vegada l'homogeneïtat de tots els servicis de prevenció d'incendis i salvament en el conjunt de la comunitat.

Aixina, la llei establix quines són les escales i categories en què han d'organitzar-se els servicis.
Preveu els requisits i les formes d'accés a cadascuna d'estes escales i categories, i regula la mobilitat entre els servicis, tan
important també per a este col·lectiu.

Esta homogeneïtat per la qual aposta el projecte de llei se manifesta també en la selecció del personal.
En este sentit, la llei arreplega que s'elabore un reglament que regule les bases de selecció comunes a tots els servicis i preveu la possibilitat de crear un òrgan únic de selecció per a tota la comunitat.
En tot cas, el procés de selecció ha de finalitzar amb un curs de formació en l'Institut Valencià de Seguretat Pública i Emergències.
D'eixa manera, la necessària formació inicial per a l'accés i per a la promoció interna es realitzarà a través d'este institut, que és una altra de les grans apostes posades en marxa en esta legislatura en matèria de protecció civil i gestió d'emergències.

Per altra banda, en la nova llei, els requisits per a ser bomber o per a
promocionar a qualsevol altra escala o categoria seran els mateixos per al
personal de qualsevol dels servicis existents en la Comunitat Valenciana,
garantint, a més, una formació idèntica per a tots ells.

Vullc fer una menció especial a les condicions laborals d'este col·lectiu, i de gran transcendència, donada la peculiaritat, importància i el risc de treball que desenrotllen.

En este àmbit, el projecte de llei regula la segona activitat, orientada a garantir l'adequada aptitud psicofísica d'este personal, l'obligació de comptar amb assegurances i la possibilitat, quan procedisca, d'obtindre defensa i assistència jurídica de l'administració de la qual depenen.
I per suposat que se regulen les retribucions, l'horari laboral i les vacances, que en esta nova llei van a ser, per primera
vegada, homogènies per a tot el personal.

A més, i com a novetat, senyories, se preveu la creació d'un comité de seguretat i salut laboral per a coordinar les actuacions en esta matèria, que és tan important en este àmbit professional.

Per a concloure, en el règim aplicable d'este col·lectiu assenyalaré que la nova llei regula els drets i deures d'este personal, aixina com un règim disciplinari específic per a ell.

Així mateix, s'establixen distincions i condecoracions per als qui s'hagen distingit notòriament en el compliment de les seus funcions, les qual no seran solament protocol·làries estes distincions i condecoracions, sinó que seran valorades a efectes de la promoció interna i de la mobilitat.

Per últim, vullc indicar que la llei preveu també els possibles recursos de finançament d'estos servicis i la col·laboració de La Generalitat també en este àmbit.

En conclusió, senyories, finalitze ja expressant el meu desig perquè la tramitació parlamentària d'este projecte se produïsca amb el major nivell d'acord possible per part de tots els grups parlamentaris.
Crec, sincerament, que
estem davant una norma molt important de la nostra comunitat de marcat caràcter innovador i, a més, pionera, donat que esta matèria se regula per primera vegada des de l'accés a l'autonomia.

És una llei ambiciosa i complexa, ja que pretén ser un marc regulador per a un sector que ha tingut una evolució diferent en cada un dels sis servicis existents en l'actualitat.
Una llei que arreplega les aspiracions i reivindicacions històriques expressades pel sector dels bombers, que realitzen una importantíssima faena de servici a la ciutadania.

És, doncs, un projecte que ha aplegat a Les Corts amb un alt grau de consens
després de moltíssims mesos de debat, negociació i treball conjunt pels sectors afectats.
Un text que aplega a estes Corts, que,
com dia al principi, arreplega la majoria de les observacions, tant del Comité Econòmic i Social com el Consell Jurídic Consultiu, que havia al dictamen.
I també arreplega, sobretot, les propostes i la sensibilitat dels professionals i dels
tècnics i de les organitzacions sindicals que treballen en el dia a dia en este
important sector de la Comunitat Valenciana.

Per tot això, senyories, els invite a mantindre esta línea de diàleg i d'acord perquè el projecte de llei aplega a bon port amb al màxim recolzament possible.
Estem parlant d'un sector que treballa ni més ni menys que per a salvar vides, per a salvar la integritat física de les persones.
Estem parlant d'uns servicis que s'ocupen del nostre medi ambient, s'ocupen de minimitzar els riscos que puga tindre la població en el dia a dia.
I que, per tant, no a soles es mereixia una llei específica que regulara este sector per a complir esta reivindicació històrica, sinó també una llei que estiguera àmpliament consensuada amb totes i cada una de les parts implicades, tant
administracions públiques com organitzacions sindicals o empresarials.

Per això, vullc donar les gràcies d'este debat que ha durat inclús anys per a poder portar esta llei.
I, com dia, invitar a esta altura de mires
de tots els grups parlamentaris perquè poguérem traure, amb el màxim acord, amb el màxim consens i, si poguera ser, per unanimitat, esta nova llei, que, junt a
altres dos comunitats autònomes, serem les primers en tindre un regulació d'este sector professional de bombers.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, conseller.

Para fijar posición, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Si hi ha una llei que podríem salvar d'aquesta ràfega de disposicions legals amb les quals ens han bombardejant en aquest
atrafegat final de legislatura, probablement seria precisament aquesta, perquè és necessària, és molt necessària.
Encara que pel que fa a l'oportunitat, ja no estem tan d'acord, perquè l'oportunitat d'aquesta llei es trobava abans de l'aprovació de llei d'emergències -ja ho vam assenyalar en el seu moment-.
Perquè, en aquest cas, l'ordre dels factors sí altera, i molt, el resultat del producte.

Des de qualsevol perspectiva d'eficàcia operativa, el cos de bombers és el factor qualitatiu i essencial, prevalent -o hauria de ser prevalent- en la prevenció i extinció d'incendis en general, a més de resultar imprescindible també en qualsevol altre operatiu d'emergències.

Per això, i entrem en el contingut de la llei, entenem que la llei hauria d'haver fixat els mínims en quantitat i composició d'una unitat de bombers, eixa ambigua unitat essencial -entre cometes ho assenyale- de la llei d'emergències.
Si no, la qüestió acabarà, lamentablement, relegada a reglaments, uns reglaments que solen ser molt poc
transparents, que no compten amb una tramitació suficient participada.

En el projecte de llei s'avança molt poc en aquesta qüestió, però mantindrem l'esperança que en el tràmit, i a través de les esmenes, es puga resoldre mínimament aquest aspecte essencial.

Per suposat, anem a deixar de banda, pel moment, la fixació del nombre d'efectius necessaris per a apropar-nos a les recomanacions de bombers per
habitant que marca la directiva europea, sobretot perquè ens trobem tan lluny d'eixes ràtios mínimes, que ja ens conformaríem que hi haguera un compromís ferm a l'hora de fixar objectius assolibles, marcant de forma progressiva disponibilitats
pressupostàries raonables per a arribar a eixe marc, que hauria de ser un marc adequat de
suficiència i d'eficiència.

També romanen encara sense tancar temes molt importants pel que fa a les competències, a escales funcionarials o las vies de carrera professional.
I també esperem, i tant de bo que no siga de forma vana, que la discussió de les esmenes ens permeta avançar de forma substancial en aquestes qüestions.

Però, sobretot, cal assenyalar un assumpte importantíssim que es troba pendent, i és ací on es veu amb més claredat el que he assenyalat abans, que l'ordre dels factors sí que altera, en aquest cas, el resultat final.
Hem posat el carro davant els
bous i ara ens trobem que les altres lleis que s'haurien d'haver debatut i aprovat després d'aquesta, ens deixen les portes obertes a les privatitzacions, particularment a
les privatitzacions de les inspeccions dels plans d'incendi.
I per a nosaltres, i jo crec que en general, hauria de ser una qüestió tremendament preocupant.

Des d'Esquerra Unida hem insistint, i ho seguirem fent, en dos qüestions claus: d'una banda, que aquesta hauria de ser una activitat pública i, una altra, que hauria de ser central i nodular per al mateix cos de
bombers, particularment, sobretot, perquè recaiguera en mans de professionals formats, competents i amb experiència, aprofitant l'oportunitat que presenta la segona activitat, de per edat o per condicions físiques, que els allunyen de l'òptim que requerix l'activitat d'extinció.

I, per suposat, m'he deixat per al final la qüestió central d'aquesta llei, la que hauria d'haver estat leitmotiv bàsic de la legislació que anem a debatre.
Sense ella, seguirem disposant d'un servei amb greus deficiències.
Em referisc, lògicament, a la imprescindible fusió dels serveis de bombers en un cos únic, una cosa que estava en els primers esborranys de la llei i que després va desaparéixer, un cos únic del qual formaren part tots els efectius.

És raonable, senyor conseller, seguir suportant les disfuncions que suposen les
fronteres burocràtiques entre províncies o fins i tot entre municipis?
És raonable que es mantinguen aquestes traves que ratllen l'absurd, com passa entre Ontinyent i Alcoi, entre Pego i Oliva, entre Almenara i
Sagunt o, més absurd encara, entre els termes de València i Alacant i els seus voltants?
És raonable això?

I no es tracta sols de problemes operatius, sinó també del problema consegüent de les taxes que ve aparellat.
Una situació incomprensible dins dels límits d'un territori autonòmic que sols perviu gràcies a l'absurda i arcaica divisió provincial.
I ací el provincialisme cobra plenament el seu doble sentit: el sentit de divisió administrativa i el sentit de localisme caduc i, a més -jo afegiria també-, d'opció política que sols servix als interessos partidistes i de manteniment de feus de
vegades quasi personals.
Un cos únic augmentaria exponencialment l'eficiència operativa, ajudaria a optimitzar el servei i racionalitzaria les seues
economies d'escala, redistribuint de forma més adequada recursos i mitjans.

Per això, hem presentat una disposició transitòria com a esmena.
De l'aprovació d'eixa disposició transitòria, perquè entenem que la solució al problema és complexa però no complicada, dependrà en gran mesura el sentit final del nostre vot a la llei.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, dirigir-me als representants sindicals que estan presents i que
han col·laborat activament realment en l'estudi, diguem-ne, de la llei que tenim davant de nosaltres.

En segon lloc, m'ha demanat el nostre síndic, Enric Morera, que disculpe la seua assistència, que ell és el portaveu, però per qüestions familiars importants, en este moment no pot estar ací.
I, per tant, el substituiré jo, donant el posicionament del nostre grup respecte a la llei de prevenció i extinció d'incendis i salvament.

En principi, coincidint amb el senyor Torró que m'ha precedit, diré que és una llei que és considerada necessària, efectivament.
És considerada necessària perquè era una llei que estava demanada ja pels col·lectius, els col·lectius, sobretot aquells professionals que estan afectats, però també pels sindicats, representants també davant l'administració dels col·lectius professionals, que la demanaven, que diuen que fa vint anys ja que estan
demanant que realment es produïsca aquesta llei.

Per tant, ens trobem una llei que és necessària i que haguera tingut de ser afrontada molt abans davant la situació.
És convenient, per tant, que se faça en este moment, que no la deixem més.

Per exemple, podem dir que la policia ha tingut no un sinó dos desplegaments legals en aquest moment, en este període del qual parle; i els bombers, que és el col·lectiu més afectat i el col·lectiu que més la demanava, no n'havien tingut cap.
Estos havien estat, en este moment, a conseqüència del que és indefinició dels mateixos professionals, en un situació permanent greu.

No és massa agosarat dir que si realment la professió.
.
.
, els bombers no tenien una delimitació professional, una real organització a nivell de responsabilitats i de tot, resulta que la seva activitat, una
activitat que se produïx en situacions d'urgència i moltes vegades de perillositat, feia realment exigible, com aixina és, la llei, una llei que delimitara també les possibilitats de responsabilitat de totes les seues actuacions.
I, per
tant, dins de l'ordenació de la seua professió, això es podia produir.

La proposició de llei que debatem en este moment no és exactament això que els bombers demanaven, no és una llei d'ordenació de la seua professió, no és una llei dels bombers.
És una llei dels serveis d'extinció, que en eixe aspecte inclou un lloc més ample.
Però sí que podem afirmar que la major part d'ella sí que tracta també dels bombers, classifica les escales, categories, les persones i els diferents
treball que tenen també i que atén moltes de les necessitats demanades per aquestos professionals.

És veritat que esta llei ha tingut un procediment diferent al que ens tenen
acostumats, i ho dic en pla.
.
.
, amb una valoració molt positiva que s'haja produït realment contactes amb els professionals, amb els representants professionals,
amb els sindicats, ¿eh?
, encara que (inintel·ligible) .
.
.
contacte s'han produït prioritàriament a partir del mes de gener, quan ja la llei portava molt de temps
treballant-se en altres sectors, tenint contactes amb altres, i això ha produït que.
.
.
, bé, que arribem a un moment en què moltes de les esmenes que els han presentat els sindicats no estan
incorporades, però sí que compromisos d'estudiar la seua incorporació a la llei.
Està bé, creem que ha sigut tard, però s'ha esmenat l'error i, per tant, considerem també, en esta instància, en este moment en què estem ara, positiu.

Una altra demanda, els col·lectius més afectats, els col·lectius professionals, són conscients que la llei va a portar darrere, irremeiablement i necessàriament, el seu desenvolupament normatiu.
La petició pública ací és que hi haja avui un compromís també que en tots els passos posteriors se va a fer en el mateix sentit eixa busca
del consens a través del que són la comunicació directa, en doble direcció, tant des de la conselleria cap als sindicats que els representen, com a la
inversa, arreplegant les propostes que ells tinguen.

Hi ha un aspecte que, segons la nostra opinió, sobra: sobra el règim disciplinari, i sobra perquè fa poc ja aprovàrem una llei, la llei de funció pública a on, en realitat, allí està suficientment contemplat.
Altres lleis, com per exemple la de la policia, no el
té, no el té exprés ahí específicament per a ells.
Pensem que sobra, pensem que hi han moltes i, reitere,
moltes esmenes presentades que poden ajudar a millorar la llei.
Per tant, els
demanem que ho tinguen en compte, que este procés que han iniciat de consens no s'acabe avui, sinó que seguixca en el que és el debat de les esmenes particulars que hem presentat a la llei.

Recapitulant, senyories, considerem una llei necessària, una llei necessària i demanada, exigida sobretot pels professionals dels sectors.
És una llei que valorem el procés que s'ha realitzat per arribar al consens, i el compromís, que entenc que està aixina també d'atendre les esmenes que els sindicats han presentat i que no estan
reflectides.
.
.
, no estan en este moment reflectides encara en el text de la
llei.
Al mateix temps, no ja el compromís, l'obligatorietat de debatre les altres esmenes que hem presentat també, els altres grups, que pensem que poden millorar moltíssim.

Tot això és la situació que mos porta a no presentar una esmena a la totalitat.
Moltes vegades ens han
criticat que presentem una esmena a la totalitat dient que no la considerem
oportuna, ni necessària, no compartim.
.
.
, doncs, sí, compartim l'esperit i creem que és necessària.
Al respecte de l'oportunitat també ens hem definit: si no s'havia fet abans, és oportú que la fem, com a mínim en aquest moment.

¿Què demanem?
Demanem eixe compromís, i eixe compromís per a seguir en este camí de consens que han obert en aquesta llei, i el compromís necessari de l'estudi de les esmenes que hi han presentades.
Desig nostre, com he dit, és que caminen per aquest (inoïble) .
.
.
, i també que en l'esperit de la llei, encara que no es contemple, són casos particulars que tenim ficats allí, estiga també el compromís de l'actual govern d'actuar amb celeritat en els casos que tenim, no únicament en la prevenció, sinó quan parlem d'incendi, sinó també en tot allò que va posterior, en tot allò que.
.
.
, un incendi, queda afectada tota una zona, i el compromís, no estaria de més que siga
(inintel·ligible) .
.
.
, de no jugar amb els afectats, conforme s'ha fet en molts dels incendis, com, per exemple, jo l'he citat ací diverses vegades, i quan ho parle no puc deixar de tornar a dir eixe incendi de
l'Alcalatén, que porten anys i anys els afectats esperant que arriben les ajudes, i
simplement per una discussió, una renyina que afecta, per una part, el govern de La Generalitat, el nostre
Consell, i, per l'altra, el govern de l'estat, estiguen ahí paralitzats 3 milions d'euros per una part, pendents que se'n posen uns altres, i els afectats, passen els anys i seguixen en la mateixa
situació.

Jo vull aprofitar també la presentació d'esta llei per a fer, com a mínim ho propose, que recapaciten, senyories, respecte del que significa l'abandonament per utilització purament política.
I quan dic política, no (inintel·ligible) .
.
.
, perquè la paraula política.
.
.
, sinó en la utilització partidista d'estes situacions.
L'única qüestió que podem fer és deixar de part.
.
.
, deixar al costat esta situació i posar allò que tenim de posar per a donar solució a tots els altres.

Senyories, tenen vostés també ja la nostra, el nostre posicionament favorable que se seguixca tramitant, i
esperem que el camí obert siga fins al final del consens.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Sanchordi.

La senyora Sanchordi García:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, bon dia.

Bé, diuen que «nunca es tarde, si la dicha es buena», i des del Grup Socialista entenem que esta dita és perfectament aplicable a este projecte de llei.
Vullc, en primer lloc,
manifestar la satisfacció del Grup Parlamentari Socialista, satisfacció pel canvi de rumb, canvi de rumb que hi ha havut en les relacions entre els
cossos de bombers i els seus representants sindicals i l'administració autonòmica, canvi que s'ha produït, cal dir-ho, els últims mesos i que ha permés arribar a una sèrie d'acords, arribar inclús a un consens, consens que és important, necessari i desitjable en este projecte de llei, però també, per extensió, en tots els projectes de llei que vénen a esta cambra.
Canvi de rumb que, malgrat les carències tant materials com humanes com econòmiques que encara patixen els cossos de bombers, ha permés que en matèria legislativa puga eixir endavant una llei que no és o que no serà només la llei del govern de torn, sinó que serà la llei de tots.

Aplaudim este consens i aplaudim esta reconciliació entre este col·lectiu i el govern valencià.
Aplaudim també la posició i el paper dels implicats, en especial, dels representants sindicals, que han
aconseguit, han sabut millorar i enriquir el projecte de llei inicial.

Senyories, hui en dia els servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvaments, els coneguts com a «cossos de bombers», juguen un paper cada vegada més important en la nostra societat i tenen cada dia més professionals que estan altament qualificats i que han de resoldre aquelles
situacions d'emergència derivades tant de riscos naturals com aquelles originades per l'activitat humana, i solucionar-les de la manera més ràpida i eficaç possible, contant sempre amb l'objectiu de donar qualitat en el servici prestat.

Actuacions que van des del rescat d'un edifici en flames, incendis industrials, forestals, actuacions en
inundacions, accidents de trànsit, incidents químics, rescats en el mitjà aquàtic i en la montanya, rescat de persones atrapades en ensorraments, etcètera, etcètera, etcètera, sense oblida, ull, la prevenció com a element de futur.
L'extinció d'incendis, salvaments i rescats és una funció material però altament tecnificada, i la seua direcció i execució ha de dur-se a terme amb perfecta claredat, tant quant a criteris i órdens transmeses, en les quals no hi pot haver ni improvisació ni desconcert.

Les competències de la Generalitat valenciana que incidixen en esta matèria se li atribuïxen per diversos títols competencials de l'Estatut d'autonomia.
Cal afegir, a més, a estes competències, les que corresponen a La Generalitat en matèria de protecció civil, importantíssima, que se fonamenta amb caràcter prioritari en la mateixa Constitució, en relació amb l'Estatut d'autonomia pel que fa a la protecció de persones i de béns.

A banda, la Llei 7/1985, de bases de règim local, així com la Llei 8/2010, de règim local de la Comunitat Valenciana, establix que aquells municipis que tenen més de 20.
000 habitants deuen donar la prestació d'un servici de prevenció, extinció d'incendis i salvaments.
Per tant, cal partir de la concepció de la universalització d'estos servicis per a assegurar i garantir una prestació integral correcta i adequada en la totalitat de la Comunitat Valenciana, tant
en aquells municipis que tenen l'obligació de prestar este servici, però també en aquells que no tenen esta obligació, garantir una cobertura tant intermunicipal com interprovincial.
Per això se fa necessària, entre altres coses, una llei que regule i legitime uns servicis de prevenció, extinció i salvament en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, que siguen, a més, homogenis en la seua organització, estructura i funcionament.

(Inintel·ligible) .
.
.
el contingut del projecte de llei que s'ha remés a Les Corts, destacar, com he fet ja adés, la negociació realitzada entre la Conselleria de Governació i les organitzacions sindicals més representatives en el marc de l'administració local i valenciana, tal i com ja en el seues recomanacions i amb el vot
particular de Comissions Obreres i UGT recomanava el Consell Econòmic i Social en el seu informe.
Des del Grup Parlamentari Socialista coneixem
pels agents socials, i vull remarcar que ho coneixem pels agents socials, les
modificacions que se van acordar en la mesa de negociació.
Sabem de l'enriquiment que el text proposat en inici incorpora en la citada negociació, i volem destacar que les esmenes que presenta el meu grup parlamentari, el que
busquen és reforçar este paper de consens que ha tengut el procés de negociació.

La llei, a més, ha comptat amb l'aprovació, este projecte de llei, de les organitzacions sindicals més representatives, Comissions Obreres, UGT i CSIF, i allò és garantia que s'ha procedit a dur endavant in extremis, és a dir, en l'últim moment, una verdadera negociació a on les contraparts s'han reconegut, i això, per tant, és una cosa molt positiva que ha de posar-se en valor.
En eixe sentit, la nostra
posició no pot ser una altra que la de recolzar, intentant, al mateix temps, aportar
per a millorar el text i que siga fruit de la participació de tots i de totes.

Quant a les incorporacions, que ja vorem en el seu moment processal, sí que en vullguera destacar algunes.
Primera, donat que el projecte de llei té un desplegament reglamentari en els seus distints apartats, mos pareix
destacable la participació dels agents socials representatius en el marc de la comissió de coordinació, ja que les funcions que atorga este projecte a la comissió de coordinació estan incardinades o relacionades amb el desenvolupament reglamentari.

La nova definició de parc, de parc de bombers, és més concorde amb la situació actual, perquè introduïx una redacció de la territorialitat bàsica i clara i sense lloc a interpretacions, al definir-la com un edifici: un
parc de bombers és un edifici administratiu.

Destacar també l'estructura organitzativa i funcional que amb l'entrada en vigor de la Llei 7/2007, de l'Estatut bàsics de l'empleat públic, ha permés la classificació dels distints grups de funcionaris als nous grups establerts en l'EBEP.
Esta nova classificació supera l'absència històrica del personal del grup B en les estructures organitzatives del personal que
presta servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvament, competència dels ens locals corresponents, absència que enteníem clarament inacceptable, màxim quan el mateix EBEP demana, exigix, estar en possessió del títol de tècnic superior de Formació Professional, FP altament valorada i promocionada per les noves lleis
educatives, però que, no obstant, no havia segut considerada en les noves classificacions
transitòries, i la seua, absència privaria a les estructures organitzatives d'estos servicis, disposar de personal qualificat professionalment en aquelles
professions, com esta, directament relacionades amb les funcions i riscos a
cobrir.

També n'hi han peròs, també n'hi han esmenes que no sabem si s'aprovaran, com, per exemple, que la llei sí que és veritat que no acaba de concretar la configuració del sistema de coordinació que se va a tindre de desenrotllar entre els diferents SPEI.
Per això, hem proposat una esmena que, encara que podria prendre's en consideració en el posterior desenvolupament reglamentari, considerem que seria bo que
figurara ja en la mateixa llei.

La llei tampoc contempla un compromís com és garantir el 51% del finançament a càrrec de La Generalitat en tots els servicis públics en què participa.
Considerem que això seria important.

I, bé, ja vindrà el debat de les diferents esmenes en comissió, però, en qualsevol cas, és una evidència i una realitat que la llei que previsiblement s'aprovarà ací, en Les Corts, no és o, millor dit, no serà la llei que inicialment ha presentat el govern, ha presentat, a més, hui mateixa, fa un moment.

Anem a aprovar una modificació important i de calat d'este projecte de llei, important i de calat tant tècnic com social com polític, i açò serà el millor de la llei, és a dir, la voluntat final, no prèvia, però sí final, la voluntat final de consens i la realitat d'haver arribat a acords, a modificacions i, sobretot, haver arribat o intentar
arribar a la millor llei possible amb la participació i el treball de tots els afectats i implicats en este procés.

Senyories, per tant, per part del Grup Parlamentari Socialista entenem, per
descomptat, que esta és la millor manera de fer les coses i que és la millor manera de treballar per a tots els ciutadans i ciutadanes de la
nostra comunitat, que, al cap i a la fi, són els destinataris últims de les lleis que s'aproven en este parlament.

Per la meua part res més.
Només desitjar que tant de bo la tramitació, que encara queda pendent d'esta llei, siga igual o més profitosa i més positiva com el treball previ que s'ha dut a terme.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Intervengo en nombre del Grupo Parlamentario Popular para mostrar el apoyo de
mi grupo parlamentario a este proyecto de ley que hoy debatimos.
En primer
lugar, quiero saludar al honorable señor conseller de Gobernación, al secretario autonómico y a la directora general de Prevención, Extinción de Incendios y Emergencias.

Señoras y señores diputados, para el Grupo Parlamentario Popular es un motivo de orgullo y de
satisfacción el hecho de que, por primera vez en la historia de nuestra comunitat, Les Corts vayan a debatir y a aprobar una ley tan importante como la que
regula los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento de la Comunitat Valenciana, la conocida como ley de
bomberos.

Por ello, en primer lugar, es de justicia felicitar al conseller de Gobernación, al señor Serafín Castellano, que ha sacado adelante esta importante iniciativa legislativa.
Efectivamente, nos llena de orgullo debatir y apoyar este proyecto de ley,
porque ha sido el Consell del president Camps el que por primera vez ha impulsado una ley necesaria que constituye
también una reivindicación histórica del colectivo de bomberos.
Hay que señalar, además, que esta ley responde al compromiso adquirido con los ciudadanos por el
Partido Popular en las pasadas elecciones autonómicas y un compromiso, por tanto, del gobierno del president Camps.

Por tanto, a este grupo parlamentario, al Grupo Parlamentario Popular que
sustenta al gobierno, le satisface esta iniciativa que demuestra que el Consell
trabaja intensamente por los intereses de todos los valencianos y cumple sus
promesas contraídas con la ciudadanía.

En este sentido, me gustaría recordar que hace no muchos meses, cuando debatíamos en estas Cortes la Ley de protección civil y gestión de emergencias, desde los grupos de la oposición se argumentaba que era imprescindible aprobar una ley de bomberos y no una
nueva ley de emergencias.
Se acusa al Consell de no tener voluntad de regular
al colectivo de bomberos a través de esta nueva ley y de no querer dialogar, ni acordar absolutamente nada.
Vemos, señoras y señores diputados, que hoy esto es una realidad y hoy es en estas Cortes ha entrado
la ley presentada por el
conseller Serafín Castellano, la ley de bomberos que decían que no iba a hacer este Consell.

Se ha hablado que el orden de factores sí que altera el producto.
No puedo estar más de acuerdo con esa afirmación.
Precisamente, por esa afirmación, porque el orden de factores sí que altera el producto, era necesario aprobar, primero, la Ley de protección civil y gestión de emergencias y después la ley que hoy ha presentado el señor Castellano.
Una ley, aquella que aprobamos en su momento, la que se aprobó en diciembre, que es al fin y al cabo una ley marco de emergencias, incluyendo
por ejemplo emergencias sanitarias.
Por lo tanto, esa ley mandataba y mandata
que se realizara la ley que hoy hemos presentado.
Por lo tanto, el orden de
factores sí alteraba el producto y por eso primero se hizo aquella ley y hoy debatimos
esta, señoras y señores diputados.

Se ha hablado de cambio de rumbo en los últimos meses.
Yo quiero recordar a sus señorías que los mejores acuerdos sindicales se han llevado a cabo con los gobiernos
del president Camps en la Comunidad Valenciana y esto no hace sólo unos meses.
Podemos hablar de los acuerdos en el año 2004, en el año 2008, en el año 2009 y en el año 2010, que fueron grandes acuerdos con los sindicatos en los que se
incrementaba notablemente el salario de los bomberos.

Por tanto, aquí no ha habido cambio de rumbo ninguno; aquí ha habido la política que hace normalmente el Partido Popular, política de diálogo, de consenso y de compromiso.
Y sobre todo ese compromiso también se ve negro sobre blanco en los presupuestos de cada año que se ha ido incrementando las aportaciones de La Generalitat a los
consorcios considerablemente desde el año 2006.
Por lo tanto, cambio de rumbo de los últimos meses, nada.
Ya llevamos años trabajando en el diálogo, en el consenso y en el apoyar las reivindicaciones del sector, señorías.

Por tanto, hay que resaltar el esfuerzo llevado a cabo por la Conselleria de
Gobernación al abordar estos importantes proyectos legislativos, a los que me he referido
anteriormente, en materia de protección civil y de gestión de emergencias.

Por otro lado, señoras y señores diputados, para el Grupo Parlamentario Popular es muy importante destacar
un elemento fundamental que ha acompañado este proyecto de ley: la voluntad de acuerdo y el espíritu de consenso.
Hay que subrayar que desde la Conselleria de Gobernación, a lo largo de la elaboración del proyecto de ley, se ha contado con la participación activa de todo el sector y de todos los agentes sociales, a fin de que se
implicaran e hicieran las aportaciones oportunas al texto.
Y, tras meses
intensos de trabajo, diálogo y negociación, el pasado mes de enero, el
conseller Serafín Castellano, en el seno de la mesa de negociación de la ley, alcanzó un acuerdo con los representantes sindicales de Comisiones Obreras, UGT y el
CSIF para tramitar inmediatamente ante estas Corts el proyecto de ley, al que
se incorporarán, a través de las enmiendas, numerosas cuestiones acordadas.
Es por ello que el Grupo
Parlamentario Popular ha presentado estas reivindicaciones, negro sobre blanco,
en las enmiendas al texto de la ley.

La futura ley de bomberos es la demostración, señorías, de que el Consell de La Generalitat no sólo ha cumplido sus compromisos sino que además es capaz de llegar a acuerdos beneficiosos para los sectores afectados y, en
general, para toda la ciudadanía.

Señorías, la ley de bomberos es un texto legal ambicioso que contiene una regulación amplia y completa en relación con los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamentos en la Comunitat Valenciana.
Son muchos los aspectos
destacables, pero solo me centraré en algunos de ellos por cuestión de tiempo.

Al abordar esta novedosa regulación, el Consell ha desarrollado las competencias de La Generalitat respetando
plenamente aquellas que corresponden a la administración local y en la propia ley se fijan con claridad las de cada una de las
administraciones.
En este sentido, a La Generalitat le corresponden las
competencias de coordinación de los diferentes servicios.
En concreto, las funciones de coordinación se realizarán en el desarrollo normativo de la ley, a través de la creación de una comisión de coordinación de todos los servicios y también mediante la dotación de medios técnicos de coordinación como los terminales del sistema de gestión integral de emergencias 112 y la implantación de la red de comunicaciones digitales de seguridad y emergencias de La
Generalitat, la red Comdes.

En cuanto a la administración local se establece, de acuerdo con la normativa de régimen local que corresponde a los municipios, la creación y mantenimiento de estos servicios y a las diputaciones provinciales la
asistencia a los municipios para garantizar la prestación de los servicios.
Obviamente se contempla también la forma jurídica de consorcio entre municipios, diputaciones y Generalitat para la prestación del servicio, atendiendo a la realidad existente en la Comunitat.

Es muy importante apuntar que esta ley determina los principios de organización y coordinación de estos servicios, a fin de que quede garantizada la más eficaz, eficiente y homogénea actuación de los mismos en toda la Comunitat.
Este proyecto ofrece un marco regulador
que profundiza en la homogeneización de los servicios al regular la profesión de bombero, en cuanto a las condiciones laborales, escalas, categorías, modos de acceso, selección y formación.

Otra novedad consiste en otorgar a los bomberos la condición de agentes de la autoridad cuando están en el ejercicio de sus funciones.
La formación del personal de emergencias es una de las apuestas del Consell en los últimos años.
Y ello se ve reflejado en esta ley al concretar la formación que han de recibir los bomberos impartidas por el Instituto Valenciano de
Seguridad Pública y Emergencias, el Ivaspe.

En definitiva, este proyecto es una apuesta, señorías, sin precedentes por la coordinación y por un marco legislativo común para todos los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento.

Señorías, para concluir, quiero reiterar nuevamente el apoyo del Grupo Parlamentario
Popular a este proyecto legislativo al no tener ningún precedente por su gran importancia histórica, por tanto, y por la relevancia de la materia regulada y por el nivel de
acuerdo social alcanzado.
Es una ley hecha por y para los profesionales.
Eso
que quede bien claro.
Es una ley que se ha dialogado desde el primer momento,
señorías.
Es el deseo, por tanto, de este grupo parlamentario que a lo largo de la
tramitación parlamentaria se alcance el máximo grado de acuerdo político entre los grupos para que esta ley, como decía, cuente con el máximo respaldo.

En concreto, y ya lo he dicho anteriormente en mi intervención, el Grupo Parlamentario Popular, el grupo que sustenta al gobierno del
president Camps, ha presentado enmiendas para recoger las reivindicaciones de
los profesionales a los que se comprometió el pasado mes de enero el conseller de Gobernación, el conseller Castellano.

Por tanto, señorías, estoy convencida de que el acuerdo al que ha llegado la Conselleria de
Gobernación con los agentes sociales en esta materia se verá visto y será una realidad en estas Cortes.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Torró.
¿A quién le va a replicar, señor Torró?

El senyor Torró Gil:

Ho faré molt breu, perquè entenc que no hi ha hagut rèplica en el fons, però sí que alguns arguments dels que he posat jo damunt la taula estan contradits i
tractaré de ser molt breu.

La senyora presidenta:

Un momentín, señor Torró.

Si fueran tan amables los señores diputados de estas tertulias mantenerlas en los pasillos, yo creo que oiríamos todos algo.

Cuando quiera, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

No voldria tampoc entrar en un debat interminable i no sé si massa productiu sobre què ha de ser abans de què, però el que resulta evident és que per a nosaltres, i jo crec que és de sentit comú, la llei de bombers hauria d'haver estat abans de la llei d'emergència.
I això per dues raons molt clares.
La primera raó és perquè, lògicament, el que fa la llei d'emergències és coordinar una sèrie de serveis cadascú dels quals ja té la seua pròpia regulació.
No val dir, per exemple.
.
.
La sanitat també està regulada per les seues pròpies legislacions i entren després a formar part d'un altre tipus de coordinació regulada per la llei d'emergències.

Però a més d'això és que es dóna la casualitat que en els temes d'emergències els bombers han de ser la veu i l'element pivot central sobre el qual han girar totes les emergències.
I, per tant, no és normal que es regulen les emergències sense tindre regulat prèviament l'element central sobre el que han de girar eixes emergències.
Si una cosa no està clara, l'altra després va a tindre deficiències.
I de fet ja apareixen en esta regulació discrepàncies i problemes entre una cosa i l'altra.
I per això, efectivament, he dit abans que el resultat depén molt de l'ordre.
I, en este cas, no en el sentit que vosté ha indicat, senyora Marcos, sinó en el sentit que indicàvem nosaltres.

Res més i moltes gràcies.

La senyor presidenta:

Señor Giner, si es tan amable de hablar más bajito por teléfono.
No es por nada, es que, de verdad, esto de estar oyendo las conversaciones
telefónicas de todos los diputados pues es difícil.

Señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidenta.

Señor Torró, yo creo que lo importante hoy aquí es tener la satisfacción todos y cada uno de los diputados que se van a aprobar dos leyes muy
importantes e históricas para la Comunidad Valenciana y pioneras en el resto de España, como fueron la ley que se debatió y se aprobó en estas Cortes el pasado mes de diciembre y la que hoy ha presentado aquí el señor Castellano.

Yo creo que lo importante hoy aquí es la satisfacción de todos y cada uno de los diputados de poder llegar a acuerdos importantes.
¿Por qué?
Porque ha sido una ley hecha por y para los agentes sociales; una ley, como le
decía, pionera; una ley en la que estamos convencidos que vamos a llegar a
importantes acuerdos, precisamente porque se atienden las reivindicaciones
importantes.
Y yo he dicho, y lo he dicho al principio de mi intervención, una ley especialmente importante para el Grupo Parlamentario Popular y para
el Partido Popular de la Comunidad Valenciana, puesto que fue un compromiso de
nuestro
president Camps y lo vamos a ver realizado antes de terminar esta legislatura.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre els sectors productius de la Comunitat Valenciana, presentada pel
Grup Parlamentari Popular (RE número 72.
713, BOC número 292)

La senyora presidenta:

Señorías, pasamos al siguiente punto del orden del día: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre los sectores productivos de la Comunidad
Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Tiene la palabra, para la presentación y defensa, el señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Hoy, el Grupo Parlamentario Popular trae hasta esta cámara una proposición no de ley que no sólo responde a las inquietudes de nuestro entramado empresarial, sino también a las de la sociedad valenciana en su conjunto.

Hoy hablamos de continuar apoyando a nuestros sectores productivos y, por ende,
a nuestros empresarios y a nuestra economía.

Señorías, una iniciativa parlamentaria con un objetivo fundamental, que nuestros
sectores productivos sean los primeros en salir de la crisis.
Y tengan, para
ello, las mejores herramientas para hacerlo y dos vías para conseguirlo: la ayuda de nuestro gobierno autonómico y del ejecutivo central.

En la Comunitat Valenciana somos pioneros en aprobar medidas que ayuden a las
familias y a las pimes.
Iniciativas de bajadas de impuestos para aumentar la
liquidez empresarial, para crear empleo, para incrementar la competitividad de
nuestras empresas y estimular a los sectores productivos tradicionales y
emergentes.
Motivos suficientes para dejar claro que nuestra primera vía de ayuda no será un problema.

El gobierno del presidente Camps siempre ha gestionado pensando en el presente
y en el futuro de nuestros sectores productivos.
Y esta política debe ser un punto y seguido.
Se debe continuar impulsando las ayudas
destinadas a la formación de recursos humanos, la innovación y el desarrollo de mercados que permitan mejorar la competitividad de nuestras
empresas.

Desde el gobierno valenciano siempre se ha apostado por un tejido industrial
amplio y diversificado, que constituye uno de los principales motores de la
actividad económica.
Y no lo digo yo, lo avalan los resultados de los planes sectoriales de
competitividad en la empresa valenciana.
Resultados con números reales e inversiones contantes y sonantes.

Tras concluir la primera edición de los planes 2005-2007, y a punto también de poner fin a la segunda, 2008-2011, el objetivo y el compromiso con el que
nacieron se han cumplido.
Más de 208 millones de euros destinados a las empresas valencianas lo avalan.

En total, se han desarrollado 21 planes, 14 de ellos corresponden a sectores
que tienen una trayectoria y un tejido empresarial consolidado: el
agroalimentario, la artesanía, las artes gráficas, el calzado, la cerámica, la construcción, el juguete, la madera, el mueble, el metal, la iluminación, el plástico, la química, el textil, el transporte, la logística y el comercio.
Y otros siete dedicados a actividades emergentes, como la
acuicultura, el sector audiovisual, la biotecnología, las energías renovables, la moda y complementos, el sector sociosanitario y el terciario
avanzado.

Gracias al esfuerzo inversor del Consell, en la segunda edición de estos planes de competitividad casi se ha triplicado la cantidad económica destinada, respecto de la primera edición.
En números, se ha pasado de los 59,38 millones de euros del primer plan a los 143,35
millones del segundo.
Un esfuerzo al que ha contribuido la aportación del plan Confianza.
Un esfuerzo que responde a la sensibilidad de un gobierno
responsable que ha sabido anticiparse a las circunstancias y dar respuesta a
aquellos que más lo han necesitado.

Además, es importante destacar que, desde 2008, el número de empresas participantes en los proyectos presentados por las asociaciones
se ha incrementado notablemente.
En total, con la segunda edición de los planes de competitividad, se han financiado 1.
137 proyectos planteados
por 5.
700 empresas.

En cuanto a la distribución por sectores, un 68,8% se ha destinado a mejorar la competitividad de los
sectores consolidados; un 20,58% a los sectores emergentes; y un 10,64 a las
actuaciones de carácter multisectorial.

Señorías, las inversiones han dado sus frutos.
Nuestras inversiones han permitido la
puesta en marcha de 19 clústers como el de biotecnología en industria alimentaria, el del mueble, el calzado, el textil, el juguete o
el de azulejos y pavimentos cerámicos.

A través de esta línea de ayudas, también se ha apoyado a la red Icreo de centros de reflexión, estrategia de oportunidades de innovación, que funciona en 16 entidades, con un total de 18 expertos dedicados a
detectar nuevas oportunidades de negocio en los diferentes sectores de la
Comunidad Valenciana.

A través de la línea de elaboración y presentación de proyectos en programas nacionales e internacionales, se han apoyado, hasta
el momento, 39 proyectos, presentados por 32 entidades de la Comunidad
Valenciana a programas internacionales como el Eureka, el séptimo programa marco de la Unión Europea, el Cornet o el Life; a los que hay que sumar programas de los
ministerios de Ciencia e Innovación y de Industria, Turismo y Comercio.
Esta línea se ha visto reforzada por la Estrategia de Política Industrial 2010-2015, con la puesta en marcha de la Oficina de Proyectos
Empresariales -Opidi-, que pretende captar 56 millones de euros adicionales en proyectos de I+D+I,
gestionados por el estado y la Unión Europea.

En cuanto a la línea de asesoramiento en innovación, se han pasado de 470 empresas participantes en 2008, a 1.
214 en 2010, lo que
supone un crecimiento de más del 158%, en cuanto a empresas participantes.

Finalmente, a través de la línea de desarrollo de mercados, se han apoyado 432 proyectos relativos a diseño, planes sectoriales de comunicación, actividades de promoción sectorial y participación en certámenes feriales a los que han asistido 3.
227 empresas.
Y, como novedad, en 2010,
el Consell incorporó la convocatoria con carácter bianual lo que ha permitido, a las asociaciones y empresas participantes,
planificar acciones de mayor profundidad y disponer de más tiempo para llevarlas a cabo y anticipar los recursos.

Frente a todos estos resultados, el Ministerio de Industria, Turismo y Comercio
se limita a convocar anualmente programas de ayuda dirigidos a fomentar la
competitividad del sector de la automoción, el aeroespacial y otros sectores industriales estratégicos, como los de bienes de equipo químico, farmacéutico, metalúrgico, siderúrgico, ferroviario, fabricación de productos metálicos y fabricación de otros productos minerales no metálicos.
Unas ayudas que se otorgan para apoyar los planes de competitividad que
realicen empresas de dichos sectores.
Pero sin que, en ningún caso, el ministerio plantee ayudas similares dirigidas a incrementar la
competitividad de las empresas de sectores productivos consolidados y con gran
peso en nuestra comunidad, como el juguete, el calzado o el mueble.

¿Es que al gobierno del señor Zapatero no le interesa el futuro de los 13.
500 valencianos y valencianas que
trabajan en el calzado; o los 25.
000 que lo hacen en el sector del mueble y la
madera en nuestra comunidad; o los 18.
000 del sector textil, que representan
casi el 17% del total de ocupados a nivel nacional y ocupar, el cuarto lugar,
entre las comunidades autónomas exportadoras de productos textiles?

Señorías, tenemos un gobierno valenciano que aporta soluciones frente a otros.
El
Consell ha demostrado sensibilidad con nuestros sectores y sus empresarios, y
con la recuperación de las economías.
Ahora, ustedes, los representantes de los grupos parlamentarios -nosotros- tenemos que demostrar esa misma responsabilidad votando a favor de esta
iniciativa.
Votando «sí», estaremos diciendo, alto y claro, que estamos del lado de los empresarios, de
los autónomos y del futuro de los sectores que dan trabajo a miles y miles de familias
en nuestra
comunitat.
Votando «sí», estaremos apostando por el progreso de unos sectores productivos que han
demostrado con creces ser ambiciosos y, lo más importante, generar riqueza y puestos de trabajo.

Señorías, el Grupo Popular quiere marcar una nueva pauta, un nuevo camino de
prosperidad para este territorio.
En sus manos está sumarse a la proyección de nuestros empresarios.
Y, así, ayudar a conformar un futuro lleno de posibilidades.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Betoret.

Per a fixar la posició, en representació de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Val, moltes gràcies, senyor president.

Mire, anem a vore, ja s'han presentat moltes proposicions no de llei, ací, en quatre anys que duguem ja pràcticament de legislatura.
La veritat és que tancar este cicle amb proposicions de llei d'esta altura, jo crec que, realment, és una miqueta lamentable per part del Partit Popular.

Ha dit una cosa el senyor Betoret, voldria començar per ahí.
Ha dit que açò està plantejant-se perquè el Consell vol que els sector productius valencians siguen pioners en eixir de
la crisi.
Supose que, a la millor, també és perquè com han sigut els pioners en entrar en ella i en ser els més afectats per ella, gràcies a la inexistent, inexistent política del Consell, doncs, probablement, siga per això, no?

La primera sorpresa que m'he trobat a la PNL -i que vosté ha tractat de corregir- és que quan la lliges dius: «Ui!
, i l'estratègia de política industrial, on està?
» I li ho dic perquè el que és evident és que vostés, este tipus d'estratègies, plans i no sé quantes coses més, acaben sent això, noms que no aprofiten absolutament per a res.
Tan poc aprofiten que quan
redacten una proposició no de llei ni se'n recorden d'ella, ni se'n recorden.
Ara, com se n'ha recordat que estava, com ha estat parlant d'açò, ha dit: «Ai!
, estava això ahí».

Mire, jo vull recordar-li una cosa, a mi em pareix molt bé demanar-li.
.
.
, anar a Zapatero i a la Unió Europea i, bé, perquè no hi ha més amunt, sinó a qui fóra a demanar el que siga per a millorar, val?
Però vull recordar-li una cosa, article 52 de l'Estatut, la política industrial és competència exclusiva del Consell, exclusiva.
I, per tant, en compte de mirar cap a la
resta, el que hauríem de fer es mirar cap a nosaltres.
Si tenim la competència exclusiva, tenim els sectors productius xorrant sang, la principal
responsabilitat serà del Consell i no d'altres.
Hi hauran responsabilitats del marc de política general, efectivament.
Però també, quan u compara com territoris com Guipúscoa estan en el 8% d'atur, mentre que ací estem en el 23, doncs, també es deu pensar que alguna cosa els poders autonòmics hauran de dir; sobretot aquells que tenen competències en aquesta qüestió.

I clar, anem a votar que no a la proposició no de llei.
Perquè el primer que ens demanen vostés és que abonem la política del Consell de suport als sectors productius.
Supose que serà una broma això, no?
Com anem a abonar una política que no existix?
¿Com anem a abonar una política que s'ha dedicat, sistemàticament, a retallar l'esforç del Consell en esta matèria -a retallar-la en termes relatius i en termes absoluts?

Vull recordar-li una cosa, el Consell es gastarà enguany una part, una quantitat de diners de quasi 120 milions d'euros, dels quals, 80 milions vénen d'Europa.
El resultat és que, cada vegada -cada vegada-, el Consell es gasta cada vegada menys diners en matèria industrial.
Enguany, comptant els ingressos corrents i descomptant les
ajudes europees, de cada 100 euros que té el Consell per a gastar, només se gastarà 32 cèntims, 32 cèntims en política industrial.

I vosté ací ve a que abonem polítiques de competitivitat, de no sé què i de.
.
.
Ho diu de debò això, ho diu de debò això?
¿Vostés són conscients que la participació del País Valencià, en termes de producte interior brut, ha anat caient sistemàticament?
¿Vostés són conscients que el País Valencià, que era una de les comunitats de tota Espanya amb un major pes del sector
industrial, molt per damunt del 20%, fa més de vint anys, ara es troba molt malament; que estem situant-se en, a penes un
13,7% -un 13,7%?
Efectivament, la política global ha fet que la indústria en este país haja perdut posicions.
Una política errònia.
Però, ací, eixa política errònia ha estat corregida i augmentada pel desinterés del mateix Consell.
Tenim -li ho torne a dir, per si no se'n recordem d'això-, segons la taxa de població activa, estem quasi tres punts per damunt de la mitjana d'atur d'Espanya.
Quasi tres punts, de la mitjana d'atur d'Espanya.
Estem davant una qüestió que és fonamental, i és que els pressupostos d'indústria de La Generalitat han anat caient des de 2008 sistemàticament any rere any, caient en termes absoluts i en termes relatius.
I vostés volen que ací abonem estratègies de política industrial?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats.
Senyores diputades.

Avui venim a debatre una proposició no de llei plantejada pel Grup Parlamentari Popular a la qual Compromís votarà en contra, perquè entenem que no solament la literalitat que fa aquesta proposició no de llei no la compartim, i ara ho comentaré, sinó que també les afirmacions que s'han fet per part del senyor Betoret per a sustentar el sí a aquesta proposició no de llei són dignes d'anàlisi.

Començava el senyor Betoret dient: «Nuestros sectores productivos deberán ser los primeros en salir de la crisis.
» I també deia: «Deben tener dos vías para hacerlo: la ayuda de nuestro gobierno y la del gobierno central.
» Doncs, bé, en la primera afirmació no és que hauríem ser els primers en sortir de la crisi, que sí, sinó que és que vam ser els primers en entrar en la crisi, inclús abans que hi haguera la crisi actual que tenim.
Perquè de fet ha sigut la seua deixadesa en les funcions del govern la que ha
abandonat qualsevol acció en positiu per a protegir els nostres sectors productius.
De fet, nosaltres
considerem que no cal fer un mecanisme de maquillatge, ni tampoc un esforç extraordinari debut a esta època de crisi, sinó que el que hauríem de plantejar com a debat és una profunda reforma en la seua política de productivitat industrial.

Però, a més, és que diu vosté que hauríem d'utilitzar dos vies: l'ajuda del govern autonòmic i la del govern central.
Doncs, bé, la política del govern central, del govern autonòmic, la política del senyor Camps està fallant.
I és pel que nosaltres no anem a aplaudir, ni anem a votar a favor d'una PNL que el que ve és a aplaudir justament al govern Camps que en açò està fallant.

Però, més encara, parla vosté del pla Confiança i dels plans dels sectors productius com que foren aquests els que estiguen
ajudant a sortir de la crisi a estos sectors.
Però és que jo li preguntaria a vosté: és que no s'ha assabentat del que diu la Sindicatura de Comptes?
Per exemple, en el seu
informe de 2009, la Sindicatura de Comptes parla que hi ha un Pla especial de
suport als sectors productius de la Comunitat Valenciana que el govern autonòmic va anunciar que tindria una dotació de 335 milions d'euros durant 2009.

I vaig a llegir-li la literalitat del que diu l'informe de la Sindicatura de Comptes, per a que vosté no diga que és que és una afirmació que fem des de Compromís.
Literalment: «La sindicatura va sol·licitar per a la revisió la documentació relativa a la modificació pressupostària derivada de l'esmentat decret llei.
A aqueix efecte només es va facilitar a aquesta institució un únic expedient que conté l'acord del Consell del 18 de desembre de 2009 per mitjà del qual s'autoritza incrementar l'endeutament per import de 542 milions d'euros per a finançar crèdits corresponents a dos plans: el de la inversió en municipis i la dels sectors productius.
Per 335 milions d'euros la de municipis i 206 la dels sectors productius.
» I ens preguntem: on estan els 130 milions d'euros restants que en 2009 el govern hauria d'haver autoritzat per al Pla de suport als sectors productius de la Comunitat
Valenciana?
Ho diu la sindicatura que falten 130 milions d'euros que vostés no han pressupostat per als sectors productius.

Però més encara: analitzem el que serà el fantàstic Pla de suport de 2011 i el que veiem és, com s'ha comentat, que any rere any, vostés reduïxen les partides pressupostàries per a justament este tipus d'ajudes.
El capítol de política industrial es veu reduït en 9,5 milions d'euros.
I vostés diran: «Bé, calien fer retalls, austeritat.
.
.
».
Doncs, no.
No són pels retalls i l'austeritat sinó perquè de fet vostés en totes les línies que es deriven de justament el que va enfocat a l'estratègia de la política industrial, la minimitzen al mínim exponent.
I una cosa que no comenten: que s'han augmentat els fons externs procedents, la major part, de la Unió Europea.
Fins a 27 milions d'euros han augmentat els fons derivats de l'aportació externa que fa la Unió Europea.

És a dir, vostés no solament han reduït els 10 milions d'euros aquest capítol sinó que, sumant-li els 27 que vénen de fora i que són sumats al que ja hi havia, vostés en realitat, el Partit Popular, per a 2011, el capítol de política industrial el reduïxen en 37 milions d'euros.
Esta és la via a la que han d'acudir els sectors productius d'esta comunitat per a poder eixir els primers de la crisi econòmica, si en 2011 el govern valencià li resta al seu capítol, al capítol determinat, 37 milions d'euros?
Doncs, bé, alguna cosa no està fent-se bé, ¿veritat?
Però és que tota la resta de capítols que parlen directament de política industrial també es veuen reduïts al mínim exponent.
I així contínuament.

Una cosa curiosa és que vostés en la seua proposició no de llei parlen literalment del que haurien de ser suports específics a diferents sectors que vosté els anomenen com a sectors que ara estan patint la crisi i que el govern
central els està discriminant.
I parla vosté del calcer, parla vosté del tèxtil, parla del moble, parla de.
.
.
, etcètera, etcètera.
Doncs, bé, jo voldria que el senyor Betoret em diguera a mi quantes vegades apareix en
els pressupostos d'indústria la paraula calcer, paraula tèxtil, paraula joguina, paraula moble?
Quantes vegades apareix en els
pressupostos d'indústria estos sectors industrials tradicionals?
Quantes?
Quantes?
Doncs, no trobarà vosté només que aquells que van directament a donar-li 10.
000 euros als museus del calcer,
del tèxtil i de la joguina, 10.
000 euros per als museus, però res més.

I, aleshores, diem: «Bé, i on està específicament la política del govern valencià per a este tipus de sectors de forma puntual, com vostés assenyalen?
Ens n'hem d'anar a la Conselleria d'Economia, que és on es mencionen estos sectors.
Però sap què?
Que justament les partides pressupostàries que van directament i parlen específicament d'estos sectors, les aportacions que se fan són totes de l'àrea de treball del ministeri del govern estatal.
I, per tant, si vostés estan dient i assenyalant que el govern no fa línies específiques i l'únic que trobem en els pressupostos són línies específiques que vénen del govern central, escolte, s'han fet vostés un embolic.
I el que volíem dir, senyor Betoret, és que el govern autonòmic no fa línies específiques per a estos sectors.
Havia de ser això el que volia dir vosté, perquè sinó ja li dic, jo li puc deixar ací els pressupostos per a que vostés se'ls miren.

I jo no vaig a fer aquí de poli malo, perquè vostés sabran de sobra que a nosaltres ens preocupa i molt la política que està fent el govern central, ho saben de sobra.
Però és que, com comprendran, quan ho posen vostés tant a ou que vinguem ací i li llavem la cara per les contradiccions tan grans que fan en esta proposició no de llei, doncs, resulta que el qui queda ben parat no és justament el govern autonòmic i, en tot cas, queda ben parat el govern central, que és justament el contrari al que vostés pretenen fer amb aquesta proposició no de llei i, com comprendran, nosaltres no ens anem a afegir.

De totes formes, ja dic, ens agradaria que tots, l'administració central i l'administració autonòmica fera els esforços suficients per a justament donar-li sentit i un sentit clar, real i
contundent a la primera afirmació que ha fet ací el membre del Partit Popular, és a dir, que siguen justament els sectors productius d'esta comunitat els qui isquen els primers de la crisi.
Perquè, precisament, els índex d'atur que tenim en esta comunitat són derivats gran part d'estos sectors, que d'alguna manera han sigut els qui ens han constituït les nostres pròpies senyes d'identitat, que li devem per part el govern autonòmic moltíssim perquè han sigut boicotejats i
ningunejats durant moltíssims anys, i que ara, veritablement, haurien de ser un pilar bàsic per a fer front a la crisi econòmica perquè són els únics que podrien oferir no solament un producte de qualitat sinó una qualitat també en el treball que puguen oferir al mercat.

I, per tant, en totes estes demandes, en tots estos objectius ens tindran de la
mà.
Ara bé, pel que no ens tindrà de la mà és per a fer constantment el que fan, que és mirar cap a altre costat, dir fal·làcies en les seues proposicions no de llei, no fer cas als números que tenen vostés, igual que jo, damunt la taula i continuar sagnant a la indústria tradicional i als sectors productius de la nostra comunitat.
Enfront d'açò, nosaltres diem que no al Partit Popular.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Pel Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputada senyora Amparo Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Mire, señor Betoret, decir sí a esta proposición no de ley no es decir sí a los empresarios de esta comunidad, es decir sí a una proposición no de ley de autobombo, autobombo y de crítica y ataque sin argumentos al gobierno central en esa máxima que últimamente llevan ustedes escrita en la frente en fosforito de que Zapatero es
culpable de absolutamente todos los males de nuestra comunidad.
Pues, mire, señor Betoret, ni héroe ni villano, ni buenos, ni malos, más bien responsables e irresponsables.
Y la irresponsabilidad política justamente se sienta en los bancos azules de esta cámara.

Corríjame usted, señor Betoret, si estoy equivocada, pero yo creía que vivía en la Comunidad Valenciana, una comunidad autónoma que aprobó un estatuto de autonomía en el año 1982 y que se reformó en esta cámara en el año 2006 para avanzar en cuotas de autogobierno.
Autogobierno que se demuestra en
el artículo 52, cuando dice que la política industrial es política exclusiva de la Generalitat valenciana, de esta comunidad.
Corríjame también usted si no es menos cierto que cuando uno asume una competencia lo que debe
de hacer es ejercerla y después asumir el resultado.
Y eso se llama responsabilidad política, señor Betoret.
Si estamos de acuerdo en este marco descrito, entonces esta
proposición no de ley, señor Betoret, es una irresponsabilidad política, total y absolutamente.

Mire, el primer punto es para echarse a reír literalmente, porque que estas Corts tengan que respaldar la ausencia de política industrial que se ha llevado a cabo en esta comunidad durante los 16 años de gobierno que ustedes llevan al frente de esta comunidad, eso es para
echarse a reír.
Pero también instar a seguir arbitrando ayudas a sectores productivos cuando las ayudas son
de risa, señor Betoret, son de risa y además son una obligación suya.
O bien este primer punto es un insulto a la inteligencia o más bien es un mal chiste, un mal chiste.
Elija usted, señor Betoret.

Pero elija bien en base al análisis de dieciséis años de gobierno del Partido Popular en materia de política industrial.
Podemos dividir perfectamente dos períodos 1995-2005, era Zaplana o más bien era «piel tostada y gafas de sol», una era en la que el señor Zaplana, ¿se acuerda usted de él?
, un líder carismático que se gastaba más dinero en publicitar las ayudas cuando era ministro que las propias ayudas que
daba desde el Ministerio de Trabajo.
En ese momento, en ese período, la mejor política industrial era aquella que no existía, señor Betoret, la que no existía.
Pues entre Terra Mítica, conciertos varios, agujeros negros y paraísos fiscales esta comunidad ya tenía bastante.
¿Para qué preocuparse de la industria, señor Betoret?
¿Para qué preocuparse de las empresas?
¿Para qué preocuparse de los trabajadores que vivían en esta comunidad de la euforia?
Una comunidad que vivía en una época de auge económico, mientras sectores como el calzado, como el juguete, como el mueble y el
textil caían en picado en crisis, total y absolutamente en crisis.

Y el segundo período, el período 2005-2011, era Camps o también conocido como era «no tengo un euro, no tengo un euro», porque esta es la era de tener dinero para el sector industrial, que también se divide en dos períodos.
El primer período el señor Justo Nieto y sus planes de competitividad.
Muy eufórico el señor Justo Nieto entonces conseller de Universidad y de Industria y de Tecnología, presentó aquí una serie de planes de competitividad para sectores consolidados y sectores
emergentes, los primeros planes de competitividad.
Unos planes prometidos a
bombo y platillo cuando aún no había caído en desgracia delante de los empresarios, prometidos por un montante de 300
millones de euros.
300 millones que nunca se vieron en el presupuesto, porque
en el presupuesto tan solo se consignó y se ejecutó 100 millones de euros, 92 millones para sectores tradicionales y 8 para los
sectores emergentes.

Los segundos planes de competitividad tuvieron la misma suerte.
Esta vez
prometidos en campaña electoral del año 2007, también por 300 millones de euros.
Si usted analiza bien el presupuesto tan solo
aparecen en esos años 96 millones de euros, a los que se les suma en el mes de diciembre una
modificación presupuestaria de 20 millones de euros del plan Confianza, un total de 116
millones.

Planes que fueron finiquitados el 29 de octubre con un acuerdo del Ple del
Consell que aprobaba la segunda adjudicación de subvenciones dentro de la convocatoria 2010 de los segundos planes de
competitividad, por un total de 35 millones de euros.
35 millones de euros para
900 proyectos empresariales, según dice el acuerdo del Ple del Consell, y 21 sectores productivos.

Cantidad ridícula para los sectores con tradición, sectores tan importantes en nuestra comunidad, como el cerámico, la madera, el mueble, agroalimentario, comercio o construcción, y sectores emergentes de alto contenido tecnológico como la acuicultura, audiovisual, biotecnología, energías renovables, moda y complementos, sociosanitario y terciario avanzado.
Una
media de un millón y medio -poco más de millón y medio- para cada uno de los sectores.
Poco más de un millón y medio para un sector tan importante en esta comunidad como el de la
construcción.
Una vergüenza, señor Betoret.

La segunda etapa de este segundo periodo de no tengo un euro era la etapa de
Vicente Rambla y EPI y Blas, EPI y Blas.
Porque, fíjese, finiquitados los planes de competitividad, aparece el señor Rambla con una nueva idea, la Estrategia de política industrial 2010-2015.

La puesta de largo de esta nueva política industrial se produce en el Palau de La Generalitat el día 2 de noviembre y esa puesta de largo se hace con un vestido bien corto, un
vestido que es el vestido de los presupuestos presentados unos días antes, señor Betoret.
Un amplio documento que se presenta y que recoge cinco grandes
objetivos, objetivos que quieren alcanzar, objetivos que aquí hemos presentado una y otra vez la oposición en diferentes iniciativas y que ustedes sistemáticamente han rechazado.
Una iniciativa, la EPI, que para cinco años tenía que estar dotada con 1.
000 millones de euros, con una simple división son 200 millones de euros por año, 200 millones de euros.

Si nos vamos a los presupuestos de la EPI aparece enseguida Blas.
Porque, fíjese, si usted coge todos los presupuestos, todas las fichas FP7 de los
presupuestos, y suma todas aquellas donde aparece de una forma u otra la EPI,
la estrategia de política industrial, suman un total de 144 millones de euros, 144.
No 200.
De los
cuales 13 millones son todo el Ivex, incluso los gastos de personal, y 115 es
el Impiva, con los gastos de personal y de funcionamiento.
El resto -15 millones restantes- va un 1.
127.
000 a Cierval, en líneas que ya existían en los presupuestos desde el año 2003; 2.
050.
000 al consejo de cámaras, en líneas que ya existían con anterioridad; 570.
000 euros al Redit, en líneas que ya existían con anterioridad.
Y solo quedan 11 millones de euros para lo que son empresas
públicas y privadas, y solo dos líneas nuevas: Comerç Innova e Inter-Innova.

Eso es lo que es la política industrial para ustedes, 144 millones de euros, de los cuales, señor Betoret, 90 vienen directamente del Feder y del Fondo Social Europeo,
Programa operativo 2007-2010.
Es decir, 90 millones de euros proceden de
Europa, el 62,36% de todo el presupuesto.

Es decir, que de los 200 millones teóricos que ustedes deberían de destinar a política industrial, el esfuerzo de La Generalitat se reduce a 54 millones de euros.
Una vergüenza, señor Betoret.
¿Cómo vamos a apoyar la política industrial que llevan ustedes a cabo?
Es imposible porque es una vergüenza.

Y una vergüenza también es no hacer los deberes y exigir al Gobierno de España.
Exigir a un gobierno que ha sido uno de los primeros en apoyar los sectores
productivos tradicionales, con cuatro planes específicos para el calzado, curtidos y marroquinería, para el sector del juguete, el sector del mueble y el sector textil.

Un gobierno central que en el 2010 inyectó 60 millones de euros para que ustedes hagan política económica en esta comunidad.

Un gobierno central que a través de los planes de competitividad del Ministerio de Industria ha inyectado 45
millones en dos años a un sector tan importante en mi provincia y en esta comunidad como es el
sector azulejero, que dista mucho de los 18 millones invertidos por la
Generalitat valenciana en tres años para el mismo sector.

Y un gobierno que en diversas convocatorias apoya a las empresas valencianas.
Y
para ello, léase usted el BOE del 23 de noviembre del año 2010 o el BOE del 1 de diciembre del año 2010 o, simplemente, esa nueva línea ICO de sectores manufactureros, con más 150 millones de euros para todo lo que son sectores con tradición, señor Betoret.

Así que, señor Betoret, exija menos y hagan más sus deberes que para eso tienen competencia exclusiva en materia de política industrial.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Sí, per a replicar-li a la senyora Marco.

Mire, señora Marco, usted ha hecho una afirmación que es cierta, salvo en la parte final.
Usted habla de que la
irresponsabilidad se sienta en los bancos azules, pero se ha equivocado de
ubicación, en los bancos azules del Congreso.
Y eso es lo que piensa una mayoría de españoles que está sufriendo el azote de las políticas del presidente del gobierno, señor Rodríguez Zapatero.

Y es cierto que la política industrial es competencia exclusiva de esta comunidad.
Pero también es cierto que es competencia exclusiva del País Vasco y de Cataluña y también es cierto que el País Vasco y Cataluña reciben mucho más del doble de lo que recibe esta comunidad para política industrial.
Por lo tanto, el esfuerzo no se puede exigir de la misma
manera.

Yo le voy a dar unos datos que yo creo que reflejan algunas cosas.
Por ejemplo,
el dato de creación de empresas del 2010.
Se han creado 9.
356, un 6% más que en 2009 frente al incremento de España.
.
.
, de la media estatal del 2,2%.
Hemos crecido en exportaciones en un 13% entre
enero y noviembre del 2010.
El índice de producción industrial ha aumentado en 0,5% en el 2010.

Y, ¿qué hemos hecho para ayudar a las EPI.
.
.
-perdón- a nuestros sectores productivos?
Pues lo que le he estado comentando, la EPI
2010-2015, con una inversión que en este año va a superar los 66 millones de euros, los planes de competitividad; el
programa Innoempresa; el Cheque Gestión, con más de 2 millones; a través del Impiva, más de dos millones para promocionar sectores como, por ejemplo, el calzado, entre
otros.

Y frente a todas estas medidas, nos encontramos las ayudas inestimables del
Gobierno de España, por ejemplo, algo tan importante como las tarifas eléctricas, desde que el señor Rodríguez Zapatero es presidente del Gobierno de España han subido más de un 60%; un 7% -en este año llevamos tres meses- el tipo impositivo del IVA -no hace falta que le explique lo que dicen los autónomos y las pymes-; la aplicación de la ley de costas; la ley del tabaco, etcétera, etcétera.
Todo han sido ayudas a los pequeños empresarios, ayudas a los autónomos y ayudas a salir de la crisis a nuestros sectores productivos, a los
tradicionales y a los que no lo son.

Y estos sectores, frente a todas esas ayudas que le estoy mencionando y de las
que no tengo tiempo para extenderme mucho más, frente a eso el único apoyo que han recibido ha sido el del gobierno de La Generalitat y el del
Partido Popular, que le quiero recordar que ha presentado tres propuestas de
ley en el Congreso para facilitar la mejora de la competitividad y el
crecimiento económico en España con un grupo de medidas al que ustedes han votado en contra; otra propuesta de
ley relativa a incentivos fiscales autónomos y pymes, a los que ustedes también se han opuesto, y, por último, entre otras, una propuesta de ley relativa a la supresión temporal del gravamen del impuesto especial sobre medios de transporte, entre
otras.

Como siempre, ustedes han votado «no».
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
y, como siempre, ustedes han dado la espalda, como la dan en nuestra comunidad a
nuestros sectores productivos, a los pequeños empresarios y a los autónomos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora Marco Gual:

Gracias, señora presidenta.

Dar la espalda, señor Betoret, es tener un grado de ejecución en la Conselleria de Industria de un 40%.
Eso es dar la espalda a las
empresas.
Porque si ustedes convocan las ayudas y no las pagan, eso sí que es dar la espalda.
Porque el 40% de media significa que solamente ejecutan
el 25% de las transferencias corrientes y el 50% de transferencias de capital.
Eso es dar la espalda a las empresas de esta comunidad.

Habla usted de competencias.
Sí que es verdad que nosotros tenemos competencias en materia de política industrial y también en políticas activas de empleo, y aquí la tasa de paro es de un 23% y en el País Vasco es de un 10%.
Háganselo ver también.
Háganselo ver, porque a ver de quién es la responsabilidad del desempleo en esta comunidad.
Háganselo ver, señor Betoret.

Mire, también es dar la espalda a los ciudadanos de esta comunidad el no hacer política industrial si no vienen fondos de Europa, que es lo que hace el Impiva cada
vez que saca las órdenes, descuelga el teléfono y llama: «¿Vienen fondos o no?
» Y ahí está el segundo plan de competitividad, por 33 millones de euros, financiado en un
50% por fondos europeos.
O las acciones estratégicas de diversificación industrial, con 3.
750.
000 euros, financiadas en un 70%, 70%, por Europa.
Eso
es dar la espalda, porque ustedes no apuestan por la industria valenciana, no
apuestan por las empresas valencianas, salvo las de algunos amiguetes.
Esas sí que son las que les importan a ustedes, las de algunos amiguetes.

También dar la espalda a la industria valenciana es no hacer una apuesta por sectores
tan importantes como el de la cerámica.
¿Dónde está aquella mesa de la cerámica que tenía que abordar los problemas del sector azulejero, creada en el año 2000 -febrero de 2000-, y que nunca se reunió?
¿Dónde está aquel convenio que tenían que firmar por 16 millones de euros para I+D+I para el sector azulejero que
tampoco se sustanció nunca en los presupuestos?
¿Dónde están todas las ayudas para el sector azulejero, para los trabajadores de la cerámica, que si no vinieran directamente inyectados a los presupuestos de La
Generalitat por parte del gobierno central no habrían ayudas al sector azulejero?
Y, ¿dónde están las ayudas del gobierno de La Generalitat al sector azulejero que solamente
son de 18 millones de euros frente a los 45 en dos años de gobierno central?
Por favor, señor Betoret, hágaselo ver de verdad.

Aquí el único que apuesta en esta comunidad por la industria es el gobierno central.
Y
solamente se tiene que ir usted a los presupuestos de economía y a los presupuestos de industria y ahí verá de dónde viene la inyección de capital.
Porque ustedes, ya se lo he dicho, están en la era Camps.
En la era no hay un euro para nadie más que para ustedes mismos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38.
Queda aprobada la proposición no de ley.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la no-reducció de les dotacions que els pressupostos de La Generalitat per a 2011 destinen a
la promoció i la potenciació de l'ús del valencià, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 71.
526, BOC número 286)

La senyora presidenta:

Continuamos, señorías, con el siguiente punto: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre la no reducción de las dotaciones que los presupuestos de La Generalitat para el 2011 destinan
a la promoción y a la potenciación del uso del valenciano, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Hui puge a esta trona per a defensar, en nom del Grup Socialista, una proposta
que, a menys de tres mesos de les eleccions autonòmiques, ha de ser la clau per a saber -i això es reflectirà en la votació final- quina importància donarà cada grup polític d'esta cambra a la política lingüística.

Perquè no ens enganyem, d'ara endavant tots anem a ser més papistes que el papa i defensors del valencià.
Per això ens hem de parar a analitzar el que s'ha fet, el que s'està fent i el que es farà si continua en el govern el Partit Popular, que està instaurat en la desídia en temes educatius; però més encara, pel que fa a la política lingüística.

Senyories, diré algunes dades per a situar-nos.
Comunitat Valenciana, taxa bruta de graduació en ESO, 61,7%; l'abandó escolar ronda el 40%; sols el 34,7% de la població entre 25 i 34 anys té una educació superior i el 37,7%, una educació bàsica o inferior -dades de 2009.

Si estes dades són poc alentidores, han de saber, senyories, que quan es parla de política lingüística, que sempre ha segut la germana pobra d'educació en esta comunitat, els indicadors són encara més preocupants, perquè en temps de crisi econòmica els pressupostos de La Generalitat s'encarreguen de demostrar-ho.

No hi ha diners per a l'educació; menys encara, per a la política lingüística, res de res que no siga grans esdeveniments en esta comunitat.

Què fem aleshores?
Tanquem les escoles, senyors del Partit Popular, ja que aprendre
en valencià i el valencià és un luxe inútil i de rendiment escàs?

Per a vostés, senyors del Partit Popular, i ho dic perquè ja ve sent pràctica habitual que de forma silenciosa retallen tots els anys, quan arriba la
calor, partides destinades al foment i a la promoció del valencià.
Retalls que s'acumulen moltes vegades a altres, i el valencià s'està quedant orfe d'ajudes de La Generalitat.
I si continuem en eixe camí ens portarà en un futur no massa llunyà a la seua defunció, senyories.

Jo vinc a demanar hui ací en la proposició no de llei que ja d'una vegada per totes respecten, senyors del govern de La Generalitat, les
partides que s'aproven en els pressupostos de 2011, que no minven els diners destinats a la
promoció i potenciació de l'ús del valencià perquè són pocs 5.
231.
000 euros.
700.
000 menys que l'any 2010, però més d'1 milió d'euros menys que el 2009.

I podria continuar així rebaixant diners any rere any fins al moment en què el senyor Camps ocupà la presidència de La Generalitat.
Altra cosa era la política lingüística del senyor Zaplana, segons diuen procedent de Múrcia, però amb molta més sensibilitat pel valencià.
I així ho demostrà en el pacte pel valencià, però també creant l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i dotant-la de les partides econòmiques necessàries en aquells moments perquè fóra una institució representativa, com Déu mana, en temes d'idioma valencià.

Deia doncs, 5.
231.
000 euros, és a dir, el 0,1% sobre el pressupost total per a la promoció i ús del valencià.
Quina vergonya!
Quin insult per al poble valencià!

Com vostés diuen, senyors del Partit Popular, en la memòria pressupostària es tracta amb eixos diners d'aprofundir en el coneixement i ús del valencià, tant en l'àmbit oficial com en l'àmbit social.
I el seu objectiu és la promoció de l'ús del valencià en tots els àmbits, com també aprofundir en el coneixement de la realitat sociolingüística valenciana amb campanyes de comunicació dels drets lingüístics de la població valencianoparlant i la convocatòria d'ajudes i de subvencions per al seu foment.

Doncs anem a parlar d'ajudes i subvencions per al foment del valencià.
Anem a explicar el que vostés fan en la pràctica del dia a dia amb els valencians.

Senyories, l'any 2010, en tan sols una setmana, la Conselleria d'Educació va procedir a reduir fins a sis partides distintes destinades a la promoció de l'ús del valencià.
En cinc dies esborraren del pressupost 340.
000 euros, que a data d'avui encara no sabem on han anat a parar.

Vaig a relatar cronològicament el que va passar, no siga que després pugen ací i vullguen enredar coses que no són.

7 de juny.
El Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, anuncià -primera sorpresa- el retall de les ajudes destinades als col·lectius cívics sense finalitat lucrativa per a la realització d'activitats de promoció de l'ús del valencià en 119.
340 euros, deixant la quantitat total en 278.
460 euros.

El 8 de juny, el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana anuncià un nou retall; en aquest cas, les beques destinades a la realització d'investigació dins del pla d'Estudis del Valencià.
La minoració en este cas fou de 13.
570 euros, deixant la quantitat inicial en 31.
800 euros.
Per a què investigar?
Si segons el senyor Font de Mora ací, en la comunitat, tot va massa bé.

L'11 de juny -i per a culminar esta onada de retalls- el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana anunciava un total de quatre ordres de reducció d'ajudes a la promoció del valencià.

La primera d'elles afectava directament ajuntaments i mancomunitats de municipis que
realitzen activitats de promoció de l'ús del valencià durant l'any i que reduïren en 97.
500 euros, deixant la partida en 227.
500.

Una altra partida important, la que destinava ajudes econòmiques a les empreses, comerços i indústries per a la realització durant l'any d'activitats de promoció de l'ús del valencià, es minorà també en 97.
500 euros.

Les ajudes econòmiques per a la promoció de l'ús del valencià en les produccions teatrals de la Comunitat Valenciana foren retallades en
3.
900 euros.

I, finalment, les ajudes econòmiques a la traducció i edició d'obres literàries al valencià es va minorar en 7.
878 euros, per a quedar-se en 18.
382 euros.

Retalls en la promoció i ús del valencià en comerços, associacions i empreses que veuen rebaixades les ajudes en un 46% de la nit
al matí, ja que passen d'1,1 milions a 603.
000 euros.

I no estic inventant-me res, el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana és el millor aval, senyors del Partit Popular, per a donar fe del que estic
contant.

Per què serà, senyories, que quan parlem del valencià sempre plou sobre banyat i costa tant aconseguir una normalització del valencià?
Doncs crec que, després d'analitzar el que passa, puc tindre una possible resposta.

En esta comunitat tenim un conseller d'Educació, el senyor Font de Mora, que amb el beneplàcit del senyor Camps en temes de política lingüística mostra a les clares quina és la seua vocació, i estos retalls en són la prova.
Mai ha estat per la labor d'assolir la normalització del valencià.
El que realment li agrada al senyor conseller és podar, podar i podar, i tisores en mà acabar amb tot el que sona a valencià siga en les empreses, indústries, comerç, cine, teatre, música, i també acabar amb la producció audiovisual valenciana.

Vostés han fet, senyors del Partit Popular, que esta comunitat siga menys valenciana,
perquè ara vas pel carrer i poques retolacions de comerços es veuen en valencià, pocs productes porten una etiqueta en valencià, poques empreses i associacions disposen de material en valencià, perquè si ja costa de normal que una llengua minoritària ocupe un lloc de prestigi o simplement igualitària amb l'altra llengua cooficial de la comunitat, doncs si vostés rebaixen les ajudes, ja em diran!

Miren, senyors del Partit Popular, els demanaria que no tragueren la guillotina
també enguany, perquè, ja que els pressupostos són els que són, ja han perjudicat prou els valencians que volen, perquè s'ho creuen, amb ajuda de l'administració pertinent, en este cas La Generalitat, fomentar i difondre el valencià.

Per què serà que vostés no copien mai les coses bones?
Els seus homòlegs de Galícia, per exemple, han destinat trenta vegades més diners que vostés a incentivar l'ús de la llengua en l'any 2010.
No els parlaré de Catalunya ni del País Basc per això que estem entrant en primavera i les al·lèrgies són perilloses, però tenen una sensibilitat encara major a l'hora de promocionar i difondre la llengua vehicular.
Prenguen exemple dels
gallecs, ja que seria un primer pas i també, per què no dir-ho, un exercici de responsabilitat per part del govern del senyor Camps.

Miren, senyors del Partit Popular, vostés són govern, per tant tenen obligacions que complir.
No escórreguen el bulto i facen com si en la Comunitat Valenciana no hi haguera una pluralitat lingüística reconeguda, a més en l'Estatut d'autonomia que ens dóna el dret de poder utilitzar amb normalitat les dues llengües cooficials.

El valencià, que és el problema del Partit Popular, per això està actuant a fi de relegar-lo a una llengua de segona, i atorgant al castellà uns honors que no té el per què tindre, ja que han d'estar en igualtat de condicions.

Vostés, senyors del Partit Popular, han volgut enterrar una llengua a cops de decrets
i ordres en el Diari Oficial de la Comunitat amb retalls del 35%, que es sumaren als retalls inicials del pressupost de 2010
del 30%.

Vostés, senyors del Partit Popular, amb accions com eixes deixen de costat la promoció del valencià sota mínims, i mostren una nul·la voluntat en la recuperació i normalització de la nostra llengua.

A més els he de dir que estan vulnerant la Llei 4/1983, d'ús i ensenyament, que ja porta 27 anys aprovada, però de la qual no s'han llegit ni el primer rengló.
Per això m'obliguen a dir-los que eixa llei requerix a les institucions el recolzament per
aconseguir la normalització lingüística de la llengua pròpia de la comunitat.

Serà perquè el senyor Camps, Francisco, parla un valencià de carxot, cosa que no fa amb el castellà, que tots els valencians i les valencianes hem de patir el seu menyspreu a la
llengua d'Ausiàs March?

No vull ni imaginar que la falta d'un pressupost digne per a complir els objectius de la Llei d'ús i ensenyament, 4/1983, de 23 de novembre, que no són altres que el valencià siga una llengua digna en igualtat de condicions amb altres, és perquè, com deia l'altre dia Raimon, hi ha uns senyors que tenen un problema amb l'idioma, el valencià clar, i la manera de solucionar-lo és que no el parle ningú.

Senyories, per acabar, estic convençuda que el que hui demane en la proposició no de llei, és a dir, que no es modifiquen les diferents partides pressupostàries destinades en el pressupost 2011 per a la difusió i promoció del valencià tindran ressò en vostés a l'hora de votar.
Primer, perquè la societat valenciana no entendria una minva d'un pressupost miserable aprovat en estes Corts.
Però, sobretot, perquè ja que tenim un president que va pregonant de nord a sud de la Comunitat
Valenciana que ell és un home de brusó, doncs que hui, ací, a l'hora d'apretar un botó, que vol dir optar per una Comunitat Valenciana plurilingüe, on les generacions futures practiquen i es creguen això de la normalització lingüística, amb diners suficients per a desenvolupar el que mandata la Llei 4/1983,
no tingueren una actitud tímida, que sols tindria una lectura, la diferència que hi ha entre el que diu el Partit Popular i el que practica.

No facen més gran l'abisme, perquè el dir «no» és privar de drets als ciutadans valencians, és negar-los la pluralitat lingüística, històrica, tradicional i cultural d'un poble: el poble valencià.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Crespo.

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Avui comence pel final, i és anunciant el vot afirmatiu d'Esquerra Unida a aquesta proposició no de llei.
Perquè des d'Esquerra Unida estem absolutament d'acord que la Conselleria d'Educació no pot continuar retallant les partides destinades a la promoció i potenciació de l'ús del valencià, entre altres coses perquè ja no hi ha d'on retallar, perquè si continua retallant un poquet més al final serà el valencià el que li dega diners al senyor Font de Mora, a este pas.

Per al Partit Popular el valencià serveix únicament per a dues coses: una, per al folklore, és a dir, per als llibrets de fetes, per a les falles, per als noms dels carrers
i tot això; i dos, per a confrontar amb el català.

De fet, la persecució a Acció Cultural del País Valencià i les multes absolutament injustes i desproporcionades a aquesta entitat per
les emissions de TV3 són una bona mostra de les dues coses, de com el Partit Popular menysprea i ataca
la nostra llengua i de com alimenten l'anticatalanisme i l'odi cap als nostres veïns i veïnes del nord; sobretot quan arriben processos electorals, perquè sembla que això els continua donant vots.

TV3 era una manera de potenciar i promocionar l'ús del català, i a més era debades, al Consell no li costava ni un duro.
Així que no només retallen en dos anys un 65% de les ajudes i les partides destinades a la
promoció de la nostra llengua, sinó que a més a aquells que ho fan de manera gratuïta els persegueixen i els censuren, como el perro del hortelano, que ni come ni deja comer.

El Partit Popular ha fet del valencià una llengua de conflicte, de confrontament, i tot per un grapat de vots.
Això és tot el contrari del que han de fer.
L'administració valenciana, el Consell, té l'obligació de fomentar l'ús del valencià perquè tots i totes tenim dret a usar-lo i a saber-lo.
Però el Partit Popular, en general, i el conseller Font de Mora, en particular, són un greu perill per al valencià.
La llista de greuges és absolutament inassolible, començant pels 95.
000 alumnes que van cursar l'ensenyament primari en valencià, però han de fer la secundària en castellà perquè no tenen places.
Pel retall dels programes d'incorporació progressiva, que l'han reduït a una sola assignatura i que, per tant, ja no és un programa bilingüe -i això que quede clar.

Que quede clar també que la Conselleria d'Educació concerta centres privats, és a dir, subvenciona amb diners públics centres, col·legis, que només donen les classes en castellà.
Que quede clar que això és el 29% de l'alumnat que estudia en programes bilingües.

I també cal dir que els atacs es produeixen en l'administració pública també, on solament l'1,2% del personal de les conselleries i de les agències públiques valencians compleix amb la doble capacitació lingüística.
I encara així, el Partit Popular es va atrevir ací, en aquesta cambra, a negar-se a acceptar el requisit lingüístic per accedir a l'administració valenciana.

Atacs que queden al descobert en les quasi 2.
000 queixes relacionades amb l'ús del valencià que rep la sindicatura de Greuges, que va rebre la sindicatura de Greuges l'any passat.

I podem seguir -perquè ja li he dit que el llistat és molt, molt llarg-, podem seguir amb el retall del 39% de les subvencions per al foment del
valencià, per a la promoció de la nostre llengua, el teatre o per a la traducció de les obres literàries en valencià.
O amb el retall de quasi 3 milions d'euros en les ajudes al doblatge, o amb les més de 30 sentències incomplides que reconeixen la validesa del títol de Filologia Catalana.

És a dir, els greuges del Partit Popular cap a la nostra llengua són interminables, el llistat és interminable.
Perquè després vinga ací el senyor Camps a dir-nos que el Partit Popular i ell mateix estimen la nostra
llengua.
Doncs si esta és la seua manera de estimar, millor serà que no se l'estimen tant.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Començaré anunciant el vot favorable del nostre grup a la proposició no de llei presentada pel Grup Socialista, malgrat que això que diu, la redacció exacta del que diu, ens fa dubtar de si hauríem de recolzar-la.
No obstant, donem un pas pensant en el contingut global, en
allò que significa globalment.
I, per tant, com és positiu, li donarem el nostre recolzament.

Ho dic perquè l'única crítica és que no és suficient que diguem que no augmente més la minva, la minva ha estat massa grossa.
Cal dir que no acceptem eixa minva.
No obstant, ja he dit que interpretant en el sentit global, més que baixant al significat estricte de l'acord que proposen, li donarem recolzament.

I, sobretot, li donarem recolzament perquè en el plenari d'avui mateix, en el mateix plenari en què estem, en la mateixa sessió, seguirem també.
.
.
, parlarem d'una moció sobre el que és la promoció global de la política lingüística, que és el que nosaltres demanem.

No obstant, ja he dit que vull considerar l'esperit per damunt de la paraula exacta del que diu l'acord que vostés proposen.
I ho dic, i no anem a trencar la unitat a l'hora de demanar més recursos per al que és la promoció i ús de la nostra llengua, perquè el que posa el Consell és clarament insuficient.

Què és el que és insuficient?
El que hi ha en pressupostos.
Senyories, una vegada més, al parlar de la llengua, com al parlar de molts altres aspectes en l'apartat de pressupostos, al debatre els pressupostos, va eixir la crisi.
No.
La
nostra llengua fa molt més de temps que està en crisi, porta molt de temps, porta segles en crisi, i no ha merescut per part
del govern del partit Popular en cap moment la consideració que li corresponia per a posar-la al lloc que li correspon, al lloc de l'ús social, al lloc d'equiparament amb qualsevol altra de les llengües, com a mínim, exactament igual com qualsevol altra de les llengües oficials que nosaltres tenim.

Això té un nom, té un nom, senyories.
Si vostés volen promocionar, no diguen que promocionen, doten econòmicament totes les activitats de promoció de la llengua, de la nostra llengua, del valencià, i no li facen pagar la crisi social i econòmica, que no és culpa de la llengua.
És culpa d'altres, de persones concretes.
Ja dic, la nostra llengua porta en crisi des de
1707, porta en crisi des d'eixe mateix moment.
I han sigut col·lectius molt importants del nostre país els que l'han ajudat a realçar, sobretot els docents, el personal docent, que van afrontar en el seu moment
la implantació del que són les línies en valencià a les escoles; línies en valencià que en este moment el conseller ha dictat ací mateixa la seua sentència de mort.
Sobretot per què?
Perquè ixen cares.

Miren, senyories, el que ix car al País Valencià és el govern que tenim nosaltres avui, eixe sí que ix car.
Ix car per tots els diners que perden, o guanyen, mitjançant allò que anomenem ja la corrupció global en la qual estan sotmesos i ix car per no saber afrontar realment la
situació social i econòmica que té el país.
Vostés sí que són cars, la llengua no ho és.
La llengua demana molt poquet, senyories.
La llengua demana que la tinguen en
consideració i s'augmenten les subvencions per a la promoció i l'ús a les empreses, les poques empreses que estan disposades a fer una promoció de l'ús valencià.

Volen dir-me les quantitats que vostés han consignat?
Volen comparar-les amb la de la resta dels anys des de que vostés governen?
Volen mirar com han anat davallant?
Volen mirar si realment estan
fent complir la programació obligatòria a les televisions locals que vostés han adjudicat una programació per llei en valencià, o a les ràdios?
Volen mirar les ajudes que vostés donen i la promoció que estan fent fels músics en valencià, del teatre en valencià, de les publicacions en valencià?
Volen accedir d'una vegada a les dades, que són seues, i veiem quants llibres lligen en valencià?
Volen fer el favor de plantejar-se seriosament el que és una educació en valencià i no anar a destruir-la, conforme estan amenaçant?
Eixes serien les qüestiones que nosaltres demanaríem.

Per això -ja he dit-, li he referit al Grup Socialista que crec que allò important no és la redacció exacta de les paraules, allò important és l'esperit.
I per això no solament tindran el nostre vot favorable, sinó tot el nostre ajut ací per a aprovar la seua proposició no de llei.

Seria possible, senyories, que atengueren el que diu l'Acadèmia Valenciana de la llengua, quan denuncia l'incompliment per part del mateix Consell, l'incompliment de la Llei d'ús i ensenyament, en el que afecta a l'ús del valencià?
Ja no estic parlant que el promocionen més o menys, estic parlant de l'incompliment de la norma legal escrita.
No tenen vergonya vostés quan ho senten això?
Crec que no, crec que no, però haurien de tindre'n.

Tindran vostés d'atendre les reclamacions del mateix Síndic de Greuges, que denuncia també els incompliment de la Llei d'us i ensenyament del valencià per part dels membres del govern i per part de les mateixes conselleries.

Senyories, ací, al final, de què estem parlant?
Hem parlat de diners, efectivament, perquè la proposició no de llei anava en relació prioritàriament a les assignacions econòmiques, però al final del que estem parlant és de la consideració que tenim de la nostra llengua.

Miren, jo sempre defenc que la nostra llengua, el valencià, acostumat a vore-ho en els centres docents com se treballa, és un instrument.
.
.
, és el principal instruments d'integració de totes aquelles persones que vénen de fora a viure ací, sobretot quan volem utilitzar-lo.

Senyories, en què l'han convertit vostés?
Ho hem sentit, però no vull deixar.
.
.
En un instrument de divisió, en buscar la secessió no només de la llengua, sinó de la societat al voltant de la llengua, l'enfrontament.

Miren, vostés primen les llengües majoritàries, i cada vegada més, i això mos porta a un altre incompliment.
Facen el favor, escolten l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, escolten també el Síndic de Greuges, si més no, perquè el paguem des d'ací tots els valencians i valencianes i l'hem creat des d'ací.
Aleshores, a vore si és possible que alguna vegada se li faça cas, a vore si és possible que alguna vegada se li faça cas.

Miren, l'article 7 de la llei d'ús i ensenyament diu així: «El valencià, com a llengua pròpia de la comunitat valenciana, ho és també de La Generalitat i de la seua administració pública, i de l'administració local i de les altres corporacions i institucions públiques.
» Això ho sabíem.
Jo vull marcar-los el sentit de propietat.
Marca ahí clarament: «és la llengua pròpia», la llei d'ús i ensenyament.
Aquest concepte de propietat, senyories, aplicat a una llengua
no solament té el valor sentimental, no és únicament això, té un valor jurídic que la legitima i, per tant, la discrimina -no se n'alegren-, la discrimina ¡positivament!
Així ho establix la mateixa llei d'ús i ensenyament.
I positivament respecte a totes les altres llengües.

És discriminar-la positivament dir que anem a abolir en favor de la igualtat l'ensenyament, les línies d'ensenyament en valencià per a convertir-les en trilingües: valencià, castellà i, a més, la tercera llengua?

A vore, senyories, no juguen amb nosaltres, no juguen amb el poble valencià.
Podem estar d'acord amb l'ensenyament trilingüe, però quan vostés plantegen un ensenyament en igualtat, estan plantejant fer definitiva la
desigualtat que la nostra llengua patix avui ací.
Discriminar-la positivament respecte a les altres.
Estem en igualtat?
Tindrem
temps -ja he dit- en la mateixa sessió plenària de parlar, en la moció que he presentat, de la situació del valencià.

Simplement vull recordar-los unes dades, dades seues, senyoria, que no he tret
jo, que han tret vostés, realitats.
Quanta gent sap parlar-la?
L'any 1995 declaraven saber-la parlar el 62,7%.
Avui, el 54,3%.
Davallada del 8,4%
en la gent que declara saber-la parlar.
Qui la parla, qui la usa a casa?
L'any 1995, el 50%.
Avui, el 31,6.
18,4% menys.
Estem parlant dades de la zona
valenciano.
.
.
, considerada legalment valencianoparlant.
La usen amb els
amics.
.
.
, la usaven l'any 1995, el 45%.
Avui, el 27%.
La usaven al govern, el 31,4%.
Avui, el 17,5%.

Eixos són, senyories, els seus mèrits.
Respecte al que és la llengua, els seus mèrits, haver-la tornat a nivells anteriors a l'any 1995, molt anteriors a l'any 1995.
Haver-la, respectivament.
.
.
, haver-la, respecte al seu ús, degradat.

Moltes gràcies, senyories.

La senyora presidenta:

Señor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Aquí no eixim dels debats ja triats, de les repeticions de les jugades i de no
dependre del que són els fets.
Seguim instal·lats en la ideologia, en els dogmes, en els prejudicis polítics que vostés tenen.
I així estan vostés: fora de la realitat política d'esta comunitat i dels valencians.
Eixa és la realitat.

Miren, jo reconec, evidentment, que hi ha un fracàs escolar en la Comunitat Valenciana, però també reconec que n'hi ha a Madrid, a Múrcia, a Navarra.
.
.
, a tots els llocs d'Espanya.
Caldrà buscar el denominador comú d'eixe fracàs escolar on està.
I no el poden atribuir vostés al govern de La Generalitat en la Comunitat Valenciana.
Perquè si el Partit Socialista és el paradigma de la bona gestió educativa, tenim de dir que el fracàs, evidentment, ve per les dos lleis que han estat regulant l'educació a la Comunitat Valenciana: La LOGSE i la LOE, perquè la llei de qualitat educativa del Partit Popular la van despatxar vostés al poc d'entrar de manera immediata.

Per tant, l'educació.
.
.
Que, a més, si tenim un exemple clar d'on està el fracàs major de tota Espanya, que és en Ceuta i Melilla, que són les ciutats autònomes on l'educació no està delegada en elles, i és regulació i direcció estatal, tenim ja tot el còctel clar.
El fracàs de l'educació és la governació i les lleis que ha impulsat el Partit Socialista durant tots estos anys, perquè mosatros hem tingut d'aplicar en la Comunitat Valenciana la llei estatal, que és socialista, la LOE i, anteriorment, la LOGSE.

En segon lloc, el tema del valencià, que forma part lògicament del tema educatiu, estem en uns plantejaments erronis i, novament,
manipulats.
En la Comunitat Valenciana no es perseguix el valencià.
En la Comunitat Valenciana es defén el valencià.
Les dades són fantàsticament bones, si les comparem amb l'any 1995, en les xifres que són comparables, en les xifres que són comparables.

Perquè, clar, quan un desagrega del total de les dades i agarra i col·loca amb xifres que ara hi ha menys gent que parla el valencià, o que l'entén o qualsevol comparativa que puguem fer, mos oblidem que ha-hi un milió més d'immigrants en la Comunitat Valenciana, ¡un milió més!
, espanyols o estrangers, que fonamentalment vénen intentant.
.
.
, aprenent, molts d'ells sud-americans inclús, doncs, el castellà, o intentant, per economia d'esforç, deprendre el castellà que és la llengua que els permet estar, a la millor, dos mesos o dos anys en la
Comunitat Valenciana, estar després en Múrcia, a on poden encontrar un lloc de treball.

Perquè el que és predominant, i més en una situació de crisi, és el treball, el menjar, i no buscar un enfrontament ideològic a partir de la llengua.
Cal entendre les coses.

Llavors, utilitzar eixos números, són totalment equivocats.
¡No anem enrere!
, anem endavant en tots estos anys, com ara vorem amb algunes
xifres.
(Veus) I, és més, l'esforç pressupostari de La Generalitat, de la Conselleria d'Educació, en el pressupost de 2011 és major que el que se fea en el pressupost de 2010.
En el pressupost de 2010, a
Educació, on està tot el programa també educatiu en valencià i l'ensenyament dels col·legis i dels centres educatius, en l'any 2010, l'esforç en educació, de 100 euros, 30,8 anaven a educació; en el pressupost de 2011, hi van 31,2 euros, el 31,2%.
Pràcticament no ha-hi reducció en educació, sols la part del capítol de personal, per aplicació del decret Zapatero, pràcticament les xifres se mantenen, a pesar que el pressupost de La Generalitat
baixa un 4,7%.
Per tant, fem un esforç major per a l'educació i per al valencià en el seu conjunt en l'ensenyament, en l'any 2011 que en l'any 2010, i eixa és la realitat per molt que se vullga discutir.

I fem un esforç major i, a més, som la segona comunitat en Espanya en esforç pressupostari.
Algú podrà dir «no diga això, perquè vostés, per alumne, doncs, utilitzen una quantitat menor de diners», i jo diria, de Perogrullo, de Perogrullo: si tenim menys diners que ningú i som la comunitat número 17 en recaptació, en finançament per habitant per part de l'estat, evidentment, tenim menys diners per a gastar, però no en valencià o en educació, ¡en tot!
Ara, del que tenim, del que tenim i mos donen, que és molt menys que a la resta dels espanyols, sí que, del que tenim, que és menys quantitat de diners, destinem, ¡els segons en tota Espanya!
, més a l'educació.
I el debat fals de vostés és qüestionar l'educació duent-ho a un pretés motiu de discriminació al valencià, que és totalment fals.

S'ha arribat a esmentar aquí inclús, i a dir, que.
.
.
, rememorant Raimon, que pareix que és un problema el valencià i que el que busca és que no el parle ningú.
Crec que s'ha dit això, exactament.
Això me recorda una anècdota, una anècdota d'un geògraf molt famós del segle XIX, Humboldt, que va donar lloc al mirador de Humboldt en l'illa de Gran Canària, quan va anar a una terra en Sud-amèrica i va descobrir que hi havia una llengua que no estava identificada, i se
diu l'anècdota dels lloros de Humboldt, perquè havien desaparegut els habitants d'aquella terra i els lloros eren els que mantenien el llenguatge viu que havien
deprés dels seus anteriors habitants.
(Remors) Eixa no és la busca per al valencià, però pareix que amb la confrontació que vostés volen aquí, en la comunitat, pareix que eixa vullguera ser, potser, la situació ideal per al castellà.

I el castellà no se manté en la comunitat per uns quants vots, el castellà se manté perquè la Llei d'ús i ensenyament del valencià partix d'eixa realitat plurilingüe en la Comunitat Valenciana, i partim des del Partit Popular d'una situació de tolerància, d'una situació de respecte a la situació de la llibertat, també, per a les famílies, els que viuen i hem (inintel·ligible) .
.
.
de tota la vida, aquí hem vixcut, i els que vénen també de fora, i amb la realitat que el castellà és una llengua comuna també dels valencians, oficial també per als valencians, i una llengua que conviu amb el valencià en llibertat d'elecció.

I la realitat és que des de La Generalitat dia que les xifres no tenen ninguna comparativa.
I
les xifres són molt clares.
D'este any, del curs 2009-2010, al curs anterior, ha-hi un increment del 5,1% d'alumnes en valencià, 222.
236 respecte a 211.
436.
Però si mos n'anem a l'any 1995-1996, com se diu en algun escó, ha-hi una xifra d'increment del 200%, ¡del 200% d'alumnes!
, perquè partíem d'una xifra de 147.
959 alumnes més ara dels que hi havien.
.
.
, partint d'eixa xifra superior, dels que hi havien en l'any 1995-1996, que era de 74.
277 alumnes.
Per tant, les xifres no admeten
comparació, ¡és el doble!
, ¡el 200%!
, és més del doble l'increment, és més del doble, realment tripliquem, tripliquem la xifra que n'hi havia en l'any 1995.

I si parlem de centres en el que és l'oferta de l'ensenyament, són 1.
070 centres que n'hi ha en l'actualitat, ¡1.
070 centres els que ha-hi en l'actualitat!
L'increment és grandíssim respecte a l'any 1995-1996, que eren 412 centres els que oferien ensenyament en valencià.
¿Però de què estem parlant?
¿Vol que done xifres de professorat assignat a estos programes, a este
ensenyament, als distints cursos que ha-hi en valencià?
¡És increïble!

I el que no poden vostés és, dins del pressupost general de La Generalitat, dins del que són (inintel·ligible) .
.
.
, citar ací dos o tres programes que són el xocolate del lloro del valencià, els programes de gasto corrent, que és més prescindible.
Se mantenen cursos de formació, se manté el curs de professorats en formació, en formació lingüística tècnica, ha-hi programes.
.
.
, el Salt, la ferramenta Clip.
.
.
En fi, ha-hi una sèrie de programes que estan mantenint-se, ha-hi altres qüestions, doncs, d'ajuda al foment en les empreses, doncs, evidentment, ha-hi programes més prescindibles, seguixen estant, que les quanties poden variar un poc.
.
.
¡És que estem en crisi!
, és que cal augmentar, per exemple, el que és el finançament a la formació dels parats.
Ha-hi altres qüestions en estos moments que, evidentment, requerixen un esforç important, però no vinguen aquí amb el xocolate del lloro, i cite aquí els lloros per segona volta, no citen vostés uns programetes molt secundaris per a qüestionar la política general d'igualtat del castellà o del valencià i de llibertat amb vista als pares a elegir.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Mire, senyor César Augusto, el que realment està fora de la realitat de la política valenciana és el seu president, el senyor Camps, perquè no seria greu que sols fóra en temes de llengua, el valencià, però ni en economia ni en indústria ni en res de res, ¿eh?
, allí on té les seues competències les eludix tots els dies.

Ara, doncs, vosté, ja que s'ha permés traure de context la meua proposició no de llei, que feia una referència exclusiva al que són les retallades, concretament, en el que és el foment i l'ús del valencià, doncs, jo també vaig a permetre'm la llicència de parlar del valencià en general, com tots vostés han fet ací, des de la trona.

Vaig a començar diguent que a estes altures de la legislatura, doncs, és més interessant, a la millor, per als valencians que férem una reflexió i que no contestara punt per punt a tot el que s'ha dit ací.
Començaré agraint a Compromís, al Grup Compromís, senyor Pañella, no tinga cap dubte que jo el que vullc és que no es minven els pressupostos de La Generalitat per al 2011.
Res més, ¿eh?
(Remors) I també al grup de no adscrits.

I crec que en estos moments, eixos agraïments, doncs, els he de recalcar, perquè les persones que estimem la llengua, que tenim senyes d'identitat pròpies, dit en una paraula, que ens sentim valencians, patim per part del govern
que presidix el senyor Camps una marginació que comença el dia que va començar a governar el Partit Popular en esta comunitat, però que s'ha anat agreujant sobretot des que el president de La Generalitat, el senyor
Camps, que fa i practica un valencianisme d'escaparata i que no té res a veure amb el que ha de ser el respecte a la llengua cooficial d'esta Comunitat Valenciana, tal com marca el nostre Estatut.

Continuaré també recordant-los alguns retalls, alguns retalls molt representatius, senyor del
Partit Popular.
Jo no desitge ara, en estos moments, reiterar totes les dades
que ja he explicat ací, relatives als detalls de la meua.
.
.
, als retalls que presentava en la
proposició no de llei, perquè són una mostra de la gestió tan desastrosa que practica en estos moments el govern popular en el que és potenciació i foment del valencià en tots els àmbits de la societat valenciana.

Però sí vull continuar informant d'altres retalls.
¿Què passa amb els assessors lingüístics, que enguany ja han vist retallada l'ajuda en un 5%, l'ajuda econòmica destinada a estes persones?
I, miren, senyors del PP, mal hem començat l'any també, perquè, vostés, ara amb molta pressa, ací, a estes Corts, porten tots els dies lleis, i n'hi han dues que em preocupen en estos moments: la llei de biblioteques.
En la
llei de biblioteques el Partit Popular no contempla ni la promoció del valencià en llibres, revistes, diaris, setmanals, etcètera.
Això també és una altra manera de retallar l'ús i la difusió del valencià.

¿I què dir de la llei de comerç, senyor César Augusto, a on també falta ahí un reconeiximent dels drets lingüístics dels valencianoparlants que van a tindre molt difícil veure com les empreses, els comerços, les indústries, potencien i usen el valencià, perquè no hi ha una voluntat política per part de La Generalitat d'aportar els diners necessaris?

Però què es pot esperar, senyories, d'un president que posa al front de la Conselleria d'Educació un conseller que s'ha dedicat, «alma, vida y corazón», a discriminar el valencià a colp de decrets, de forma tènue en el començament d'esta legislatura, però ara ja, en estos moments, sense vergonya.

Senyories, quan una llengua està en minoria, però té la categoria de llengua cooficial, s'ha de redoblar els esforços per a aconseguir la igualtat amb la seua competidora, en este cas, el castellà, i no posar entrebancs com s'ha estat fent des de la conselleria, anunciant un plurilingüisme que ha segut una total improvisació o, millor dit, una segregació, creant una xarxa d'escoles que sols aconseguiran reforçar més encara el monolingüisme que patim en esta comunitat.

Vostés, senyors del Partit Popular, per voler ser més papistes que el papa, introduint en llocs d'eixida altres competidors, com puguen ser el xinés, l'anglés, el francés o altres, sense una programació adequada per a l'alumnat, faran molt difícil el que es pretén, que eixos xiquets i xiquetes aconseguixquen una competència lingüística en diverses llengües, i eixe error de la conselleria el pagarem tots molt car.
Perquè, senyors diputats, vivim en un món globalitzat i és necessari ser competitius en diversos idiomes, però, ¿què s'està fent amb els alumnes valencians?

Doncs, si mirem les estadístiques, estan a la cua en el domini de l'anglés, llengua estel·lar que el senyor Font de Mora, així que senyor conseller, a vosté li anem a donar l'Oscar.
Tot al contrari.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Ningun programa, ninguna actuació fonamental vosté ha pogut dir aquí, programes, com he dit, totalment menors.
Parla d'un retall del 5% d'assessors lingüístics.
.
.
Jo crec que dins de les directrius dels pressupostos de La Generalitat
de retallar el 35% en despeses que no siguen de caràcter social, despeses corrents, doncs, un 5% crec que és una de les actuacions primades.
.
.
No ha-hi una reducció del 35%, m'està parlant d'un 5%.
Vol dir-se que pràcticament és mantindre els fons de l'any anterior.

El que no seria correcte és que no reconeguem que aquí no estem parlant d'un pressupost al marge de tot.
Estem parlant d'un pressupost de la Conselleria d'Educació, estem parlant d'un pressupost dins del pressupost general de La Generalitat i en un context de
crisi, amb una disminució dels ingressos que tenim les administracions públiques, i la realitat és que no pot dir com una categoria absoluta «vostés no ajuden el valencià, perquè han retallat un 5% aquí, uns programes en l'altre costat».
.
.
, i això desconnectat d'una situació de menys recursos, d'una disminució del 4,7% del pressupost de La Generalitat i quan augmenten les necessitats en
dependència, les necessitats en renda garantida, les necessitats de molt tipus.
I, per
tant, cal prioritzar la formació dels desocupats i tantes i tantes coses.
I els diners arriben pel que arriben.

I jo el que li dic és que en el pressupost de La Generalitat, ho he dit abans i ho dic ara, la
conselleria que ix de les més enfortides, juntament amb la de sanitat, és precisament la d'educació.
I el que li estic dient és que el gros de la inversió per al valencià és que es manté, es mantenen les aules de primària, es mantenen les aules de secundària, es manté la matriculació que va a l'alça en valencià.

Li acabe de donar les xifres, un creixement del 5,1 respecte a l'any anterior.
I li acabe de dir que els alumnes de l'any 1995 eren 74.
277 en valencià en el que era l'ensenyança reglada i en el curs 2009-2010 hi ha 211.
436 alumnes estudiant en valencià.
Li dic que hi ha el triple d'oferta educativa en valencià, 412 centres més que els que hi havien abans.
I les línies, puc dir-li que de les 2.
121 línies en valencià del curs 2003-2004, per no retrotraure-mos tant arrere, hui tenim 3.
651 en els
centres.
La qual cosa suposa un 72,14 més, un 239,09 respecte a l'any 1995, inclús si férem la comparativa, no el 72,14 respecte a 2003; respecte a 1995, el 239,9%.

Tot açò està reflectit en els pressupostos de La Generalitat de la Conselleria d'Educació.
És un esforç constant, any en any, pressupost en pressupost.
I, per tant, és fals que aquí no s'estiga defensant l'altra llengua oficial que tenim en la Comunitat Valenciana, juntament amb el
castellà, que és el valencià.

Ara bé, mosatros estem fent-ho des de la llibertat que és important, és un valor a defendre i protegir per les administracions públiques i enfront d'altres comunitats autònomes on el xiquet que en el pati a l'hora d'esmorzar no parla en la llengua que ha de parlar d'eixe centre i parla en una altra, resulta que això no és una conducta recomanable i hi ha qui se dedica a reconvertir a eixe xiquet en
el pati del col·legi que no parla en la llengua políticament correcta en eixa comunitat.
Doncs no!
 Aquí hi ha llibertat per als pares.
Aquí van implantant-se les línies que han de ser en valencià siguen de la categoria valenciana ordinària o la progressiva, els tres tipus que hi ha d'ensenyament, en funció de la llibertat d'elecció i de petició dels pares.
I eixa llibertat d'elecció no pot portar al final a una exclusió del castellà.
D'ahí que continuem mantenint un nivell mínim d'oferta en determinats llocs i en determinades poblacions.

Mosatros, des del punt de vista institucional, en Canal 9, Radiotelevisió Valenciana, hi ha canals d'emissió total com és el segon canal de Canal 9, Notícies 9 en gran part és en valencià, el full web de radiotelevisió està en valencià; en fi, s'aposta en produccions valencianes característiques valencianes de valors tradicionals i en valencià, que a més són un èxit televisiu.
És a dir, més no es pot fer i altra cosa és voler imposar i voler obligar.
I en això el Partit Popular no està.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.

Comienza la votación.
Votos a favor, 38; votos en contra, 43.
Queda desestimado el punto cuarto.

Señorías, el pleno se reanudará a las cinco de la tarde.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 41 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

Pregunta 1.
138 al conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre els efectius de bombers a la província d'Alacant, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 74.
012).

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
pregunta 1.
138, que formula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà Herrera a l'honorable senyor conseller de Governació, sobre els efectius de bombers a la província d'Alacant.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, els bombers de diferents parcs de la província d'Alacant han demanat, en diverses ocasions, que s'augmente el nombre d'efectius, ja que, en l'actualitat, aquest és insuficient per a cobrir les necessitats de la població alacantina.

Per això, preguntem quines mesures pensa prendre la conselleria per a solucionar aquest
problema.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada, este govern sempre dóna resposta a les necessitats dels alacantins, dels castellonencs i de tots els
valencians.
I, en eixe sentit, dir-li que el Consorci Provincial de Bombers de
la Diputació d'Alacant té, en estos moments, 513 efectius.
Per al pròxim mes d'abril se preveu un increment de 33 efectius.
I, també, per a principis de maig està previst un increment de 22 efectius, en qualitat d'interins.
De manera que a data d'1 de juny, d'este mateix any, n'hi haurà un total de 568 efectius en la província d'Alacant, la qual cosa suposa un increment d'un 11%.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, una de les coses que m'agradaria és que d'eixa informació que vosté ha donat i que li agraïm, però que no deixa de ser una informació que també hem trobat, doncs, ens aclarira, exactament, quina distribució se fa per parc de bombers.

És interessant saber-ho, perquè tots els parcs de bombers de la província d'Alacant tenen moltíssimes mancances i nosaltres considerem que la dotació d'efectius, només que en els que vosté ha dit, en tot cas, pal·liarien la situació d'un dels parcs de bombers principal, que és el de la ciutat d'Alacant.

I m'agradaria saber-ho perquè nosaltres, simplement, venim a demanar-li la incorporació immediata de més efectius, més dels que vosté ha dit avui ací, perquè aquests últims -ja dic, la informació la tenim; alguns són interins, com vosté sap, dels que ha dit; i altres, doncs, nous bombers-, no solucionarà alguns problemes que s'han produït en aquestes últimes setmanes, amb més virulència i que han posat de manifest aquesta mancança de recursos.

I la raó fonamental que motiva la nostra petició, que la fem sense cap tipus de crispació, simplement, de bona gestió i de responsabilitat política, és perquè la mancança d'efectius en este tipus d'instal·lacions -en els parcs de bombers- pot suposar un perill per a la seguretat dels ciutadans.
Això ho compartim tot.

Nosaltres hem viscut, en la província d'Alacant, diversos successos, com comentava, en les últimes setmanes, com, per exemple, en febrer passat -que acabem d'acabar- es van registrar diferents incendis en Torrevieja, Guardamar i Orihuela; on els
parcs de bombers de Torrevieja, Crevillent i Almoradí es van vore desbordats -com vosté sabrà-.
I una cosa que atribueixen -i ho atribueixen els professionals d'estos parcs de bombers- a la manca d'efectius i a la deixadesa de la corporació provincial del Partit Popular, en col·laboració amb el govern autonòmic.

I, el cas de Torrevieja és un cas cridaner, perquè fa menys d'un mes de la seua posada en funcionament i, fins i tot, en la seua inauguració, el president de la Diputació ja va posar de manifest que este parc donaria cobertura a moltíssima, massa gent -va ser el que, literalment, va dir-.
I, per tant, ens fa deduir que ell mateix se n'adonava de la impossibilitat d'abastar diferents incidents que se produïren a la vegada; que és justament el que va passar, no solament en este exemple que li he dit de
febrer, sinó un mes abans, quan en Elx, en Crevillent i en Santa Pola se van desbordar els
parcs de bombers per la mateixa qüestió.
Van coincidir diferents incendis i van haver de cridar, fins i tot, en un
moment donat, a cinc parcs de bombers per a poder pal·liar la situació en què es trobaven.

Avui, de fet, hem parlat d'una cosa important, el tema de la llei de prevenció d'emergències i incendis, que d'alguna manera regula -encara que no d'àmbit professional- el tema dels bombers, perquè quedava molt dispers, segons estava la legislació.
I nosaltres voldríem aprofundir en esta, i també li demanem que se reunisca amb els professionals de la matèria, per a gestionar, d'alguna manera, una normativa que vinga a regular la professionalitat del seu
servei.

I ja, per últim, voldria preguntar-li sobre el tema de les brigades d'emergència.
Vosté supose que sabrà que fa no més de dues setmanes, em va contestar a unes qüestions que jo li vaig plantejar sobre quin era l'operatiu de les unitats de brigades d'emergència per a 2011; o la campanya d'estiu; o quin és el deute que manté la Conselleria de Governació amb Tragsa.
La contestació que ens ha donat, en els tres casos, per a nosaltres és molt poc argumentada.
I, de fet, no entra en la profunditat del tema.
Vosté diu que l'operatiu per al 2011 -i ho diu literalment- «es mantindran com en exercicis precedents, en funció de les necessitats estimades».
Això és una declaració d'intencions un poc perillosa, no?
Segons les necessitats, és a dir, segons els focs, segons les emergències, segons els casos que s'estiguen produint, vostés, aleshores, actuaran.
És això?
Actuen a posteriori que passen estes coses?
No preveuen una bona dotació?

I, després, el tema dels deutes de Tragsa m'agradaria que l'aclarira.
Perquè el que vosté ha dit és que justament la conjuntura econòmica ha alentit la dinàmica de pagament regular.
Però, què vol dir això?
Quan li deu la conselleria, que era el que jo preguntava?
Clar que ha alentit
el pagament, si és justament el que jo denuncie.
Vull saber quan se deu.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació:

President.

Senyora Mollà, crec que ha fet una pregunta i li contestem amb dades clares, contundents i
evidents.
Ja he dit que se van a augmentar en 33 efectius en el pròxim mes d'abril, i en 22 efectius, en qualitat d'interins, en el pròxim mes de maig.
Amb la qual cosa, a data d'1 de juliol hi haurà una plantilla de 568 efectius.
Que he de dir que la mitjana d'efectius que n'hi ha en esta comunitat està prou per damunt de la mitjana a nivell nacional.
Però, evidentment, a vostés això els dóna exactament igual.

Quina va a ser la distribució?
Mire vosté, els criteris professionals.
Seran en els parc i en les àrees, segons marca la normativa, on facen més falta i on les estadístiques i els criteris tècnics i professionals hagen de dir, com no pot ser d'altra manera.

Mire vosté, planificació.
Crec que estem en una de les comunitats on millor planificació n'hi ha per a la prevenció i la seguretat de tot este país.
No dit per este conseller -perquè, evidentment, podia ser d'una manera subjectiva-, sinó dit fora de la Comunitat Valenciana, a tot arreu que vosté puga asseure's quan estiga parlant d'emergències o de seguretat; no sols de les administracions autonòmiques, sinó pot parlar-ho també en l'administració de l'estat, a través de la UME o el que siga, i li corroboraran el que jo li acabe de dir.

Sols estan.
.
.
En planificació, hem actualitzat i modernitzat el pla d'incendis; el pla d'inundacions; hem fet el pla de riscos sísmics; hem actualitzat i modernitzat el pla de mercaderies perilloses; hem fet
139 plans territorials municipals per a ajuda, a menys de 5.
000 habitants; etcètera, etcètera, etcètera.

Amb la qual cosa, mire vosté, en prevenció i en planificació crec que cal reconéixer les coses.

I mire vosté, les dades són les que valen.
I les estadístiques són molt clares.
És a dir, no hi han hagut estadístiques, en tota la història, millor de les que n'hi han en matèria de prevenció i extinció d'incendis durant el govern del Partit Popular.
Mire vosté les dades, per activa o per passiva o com vullga vore-les.
Però són, absolutament, unes dades tremendament positives.
I això no serà perquè falten recursos, mitjans i perquè falte tot.
Que tot se pot millorar?
, evidentment que sí.
¿I contra millor tinguem i contra més qualitat i més excel·lència tinguem, més farà falta i més se noten les mancances?
Evidentment que sí, faltaria més.
Però no se pot fer la política de terra cremada dient que falten recursos, dient.
.
.
No, si és que estem parlant ací del voltant de 1.
400.
.
.
, sols en els consorcis provincials de bombers.
1.
400
bombers, sols en els consorcis provincials.
A part, els tres consorcis de les
tres capitals de província.

Mire vosté, cal ser un poquet sensat.
Cal ser un poquet raonable.
I, com vosté deia, cal ser un poquet responsable, des d'eixe punt de vista.
Ací se tenen els mitjans i l'aprofitament de les noves tecnologies que, ni més ni menys, en este any 2010 s'han invertit més de 80 milions d'euros, sols per als professionals de la seguretat i emergències, en la nova plataforma 112 i en la xarxa digital per a la seguretat i
emergències -la xarxa Comdes.

Mire vosté, que no és que siga un projecte.
És que estan invertits ja 80 milions d'euros, i que estan des de l'1 de gener de l'any 2010 en funcionament.
I que n'hi ha una diferència, com de la nit al dia, en els recursos, en els vehicles i en les condicions
que s'han fet.
És que mosatros hem arribat a acords amb els bombers, de manera tan important, en
l'any 2004, en l'any 2008, en l'any 2010, en què han pujat l'increment salarial en 10.
000 euros per any i per bomber.
És que s'estan complint eixos 71 euros al mes i 120 euros per 14 pagues dels últims anys 2008, 2009 i 2010, escrupolosament.

És que, com vosté deia del que donava La Generalitat, doncs mire vosté, és que en el any 2006 donaven 16 milions d'euros als consorcis provincials; en l'any 2007, 18.
886.
000; en l'any 2008, 20.
886.
000; en l'any 2009, 22.
043.
000; o en l'any 2010, 24.
230.
000.
És que l'ascens és, absolutament, espectacular en el que són les consignacions pressupostàries que s'estan fent.
I és que, a més, estem arribant a acords en una cosa tan important -com hem debatut este matí ací- com és la Llei de bombers, en què hem estat més de dos anys negociant-la, no un dia ni un mes ni dues setmanes; més de dos any.
I pareix que els sàpia mal que arribem a acords amb els sindicats.
Pareix que els sàpia mal que arribem a acords amb
(aplaudiments) els professionals de la matèria.

I mire, senyora Mollà, jo me reunisc amb els tècnics de bombers i amb els sindicats sempre que se requerix.
No faig altra
cosa.
.
.
; tots els dies, m'estic referint.
I a l'altra cosa ja li contestí per escrit.
Perquè ací me pregunta vosté dels bombers.
Jo no tinc ningun inconvenient en parlar de les brigades d'emergències, i parlem quan vosté vullga.
Però si està preguntant-me, a mi, per bombers, jo li conteste per bombers.
I quan parlem d'una altra cosa, li contestaré d'una altra cosa.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
128 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre la recuperació mediambiental de la comarca de l'Alcalatén, que formula el diputat senyor Vicent Nebot Gargallo (GP Socialista) (RE número 73.
297).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, la presidència vol donar la benvinguda a l'il·lustre diputat senyor Vicente Nebot Gargallo.
I mos congratulem per la seua
recuperació.
(Aplaudiments)

Passem a la pregunta 1.
128, que formula l'il·lustre diputat senyor Vicente Nebot Gargallo a l'honorable senyor vicepresident tercer del Consell i conseller de Medi Ambient,
Aigua, Urbanisme i Vivenda, sobre la recuperació mediambiental de la comarca de l'Alcalatén.

Per a la seua formulació, té la paraula el senyor Nebot.

El senyor Nebot Gargallo:

Gràcies, senyor president.

Gràcies pel torn de paraula i, també, per la benvinguda.
Estic agraït, de veritat.

Jo li vull preguntar al senyor conseller que després de l'incendi de l'Alcalatén ocorregut en l'any 2007, el Consell es va comprometre a col·laborar amb els ajuntaments de la zona per a la recuperació mediambiental i social de la comarca.

Per això, li pregunte: quan pensa el Consell complir amb el seu compromís?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Nebot.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Mire, jo crec que, com vosté coneix perfectament, perquè és de la comarca, coneix el que s'està fent allí, el que s'ha fet, el Consell va aprovar, en data 31 d'agost de 2007 un acord que declarava d'emergència les actuacions a desenrotllar en les zones afectades.
I eixe acord era un
compromís d'invertir quatre milions i mig d'euros per a pal·liar els efectes que s'havien fet en els mals de l'incendi.

Bé, a data de hui, La Generalitat ha invertit ja més de cinc milions d'euros en tota esta zona afectada.
Per tant, crec que estem complint allò que en aquell decret vam dir.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Nebot.
(Remors)

Té la paraula.
Quan vullga, quan vosté vullga.

El senyor Nebot Gargallo:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, no dubte que hagen invertit això en la meua comarca.
Sé que han fet algun treball mediambiental.

Però jo, la meua pregunta, principalment, era perquè l'estat va enviar tres milions d'euros als comptes de la Diputació Provincial de Castelló per a que férem un pla d'inversions, que van consensuar els tècnics de La Generalitat, els dels ajuntaments i els de la Subdelegació de Govern.

Els tres milions van aplegar en l'any 2007, estan en un compte, allí, bloquejadets, perquè les obres s'havien de fer al llarg del 2008 -del 2008-.
Va passar el 2008 i obra, en els sis municipis, només se'n va fer alguna en un municipi, que és Figueroles.
És l'únic que és del seu color polític -a la millor serà per això o a la millor seria per una qüestió de prioritats; jo tampoc vull entrar en eixe debat-.
Però dels altres no se'n va fer cap.
I els alcaldes, preocupats per no tornar els diners, vam instar la
diputació -el senyor president- per a que demanara una pròrroga.
I vam demanar una pròrroga al Ministeri d'Administracions Públiques i mos la van donar.
Però la pròrroga ja venç en 2011, a últims del 2011.
I encara no s'ha fet res.
Encara no s'ha fet res.

Davant dels alcaldes -els sis alcaldes afectats-, el president, fent honor a la seua familiaritat, li va tocar al vicepresident
del Consell, Vicente Rambla.
I, quan va penjar, ens va dir: «Alcaldes, estar tranquilos.
El Consell se hará cargo del resto.
» El resto no ha arribat.
No ha arribat.

I el 2011 passarà en un punt, i aquelles obres estan sense fer.

Jo també sóc conscient que la situació econòmica, ara, no és bona per a ningú.
I vostés, haver de traure, a la millor, tres milions d'euros, també els ve mal; també els ve mal.

Però jo no vinc ací hui a discutir.
Vinc a oferir-li solucions.
Jo crec que la solució seria, d'eixa inversió que han fet en el seu municipi de Figueroles -400.
000 euros-, demanar el 50% que els toque; que els el donaran.
Els el donaran.
Tindran
200.
000 euros ja; 200.
000 euros.
I, en això, doncs, ser capaços de firmar un conveni en els altres quatre municipis que quedem, perquè l'Alcora ha fet les seues obres per si, és un municipi gran i les ha fetes.
Però allí, en eixe moment, encara queden 2.
800.
000 euros.
En eixos 200.
000, firmar un
conveni amb mosatros -en els ajuntaments que faltem- i que siga.
.
.
; doncs, haurem d'aplicar el mètode alemany -dic jo-.
Mosatros signaríem un conveni que diguera que les obres s'han d'acabar enguany; i vostés mos pagaran enguany, els 200.
000 euros eixos, que els donaran.
I els altres
els ajornarem un any o dos, els que vostés necessiten.
Però mos han de fer la gestió per a poder anar fent un
factoring, que se diu -me pareix que se diu un factoring-.
Perquè mosatros haurem de pagar.

Però vostés mos diuen: «Ja tenen eixos 200.
000 euros, que tenen l'anualitat d'enguany; i els altres, vagen al banc -al que vullguen, si és el de València, millor- i allí els faran un factoring per a que vostés puguen pagar el 31 de desembre».
Jo li dic, mosatros farem les obres, les pagarem el 31 de desembre, i
suportarem els interessos d'eixe mètode alemany -que això va a càrrec nostre-; que serà tan d'esforç com el seu o més per al nostre braç.
Serà tan d'esforç això com el seu de ficar 2.
800.
000.
Segurament que sí.

I, aleshores, podrem fer les obres i evitarem, evitarem, tornar eixos diners a
Madrid; quan, en esta cambra jo he sentit, moltes vegades, que no mos envien
prou.
Home, doncs, els que ens envien, no els tornem.
Perquè, a més, aquella gent mos sentim i volem ser ciutadans valencians.
Som ciutadans de
primera.
I vostés poden enganyar els alcaldes, els ciutadans, esta cambra, però no enganyaran la seua consciència.
Eixa no l'enganyaran.
I sempre tindran el remordiment d'haver-los tornat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Nebot.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Senyor diputat, bé, com vosté bé ha dit, La Generalitat ha invertit.
Ha invertit més de cinc milions d'euros en eixa comarca, respecte al tema dels incendis.
Eixa inversió -que se pot detallar on s'ha fet-, possiblement, deu ser complementada.
I jo, per tant, crec que si realment el
ministeri ha enviat tres milions -com vosté diu- a la diputació, doncs, mire, jo l'únic que vaig a fer, demà mateix, és parlar en la diputació per vore una cosa molt senzilla: els cinc milions i mig d'euros que ha invertit La Generalitat, són complementaris a eixos tres milions que ha enviat l'estat?
Si el tema era el 50%, uns i altres, qui era el 50%?
Aleshores, aclarir
la situació.
Perquè pareix que mosatros no haguérem invertit.
Mosatros hem invertit uns diners.
Si l'estat ha enviat uns altres diners, doncs, el compromís que en el seu moment hi haguera, caldrà respectar-lo, com no pot ser d'altra manera.
I entre tots haurem de fer que si eixos diners han vingut, no
tornar-los.
En això estic completament d'acord amb vosté.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
078 a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre la plataforma Travel Open Apps, que formula la diputada senyora Gema Amor
Pérez (GP Popular) (RE número 72.
570).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor vicepresident.

Senyories, passem a la pregunta 1.
078, que formula la il·lustre diputada senyora Gema Amor Pérez a l'honorable senyora consellera de Turisme.

Senyora Amor, té la paraula.

La senyora Amor Pérez:

Sí, gràcies, president.

Honorable consellera, conocemos muy bien cómo el pasado mes de enero, desde la Conselleria de Turismo, que usted dirige, se
presentaba el plan Operativo 2011.
Un plan que supone la ejecución del Plan estratégico global de turismo de la Comunidad Valenciana, y que marca las líneas de actuación de la citada conselleria para este ejercicio 2011.

Un elemento fundamental de este plan operativo es el Travel Open Apps, la mayor
plataforma de distribución de un destino turístico, que aglutinará toda la oferta de la Comunidad Valenciana -hoteles, apartamentos, campings y alojamientos rurales, restaurantes, entre otros; y toda la oferta
complementaria-.
Una nueva herramienta que supone una ventaja competitiva para nuestras
empresas y para nuestros destinos; destinos y marcas como: Benidorm, la Costa
Blanca, Valencia Terra i Mar, Costa Azahar y la Comunidad Valenciana.
Como
digo, empresas y destinos que, para su comercialización, como también para las nuevas posibilidades que surgen en ámbitos de la gestión turística, como es la creación de producto, el posicionamiento
online, el márquetin relacional, la fidelización de la demanda o el business inteligente.

Gracias a la puesta en marcha de estos proyectos innovadores, estamos no
solamente adaptándonos a los nuevos retos del mercado turístico, sino, también estamos, al mismo tiempo, contribuyendo a que nuestro turismo salga reforzado
de esta situación económica; y, al mismo tiempo, sienten las bases de un futuro próspero.
Un futuro próspero en el que estamos trabajando, en la Generalitat valenciana, frente al
drama de haber conseguido un récord histórico -como hoy conocíamos esos datos de ZP, de Zapatero y su gobierno-, de haber alcanzado 4,3 millones de parados.
Y, frente a ello, también la otra cara de la moneda, como los profesionales, los empresarios turísticos de Benidorm han conseguido posicionar a nuestro municipio, a la marca turística, como el destino con mayor ocupación, a nivel peninsular, de los últimos meses.
Frente a ello, también, frente a esa competitividad, profesionalidad y buen hacer de los empresarios
turísticos, nos encontramos con la desidia, con la improvisación, con la incapacidad de los tránsfugas del ayuntamiento de Benidorm.

Señora consellera, este programa, esta plataforma, esta herramienta, el Travel Open Apps, sabemos
que es un proyecto ampliamente respaldado por la iniciativa privada, por todos
los empresarios turísticos, como también por el resto de las administraciones que hemos venido colaborando con la conselleria, desde su germen, desde sus inicios; y, al mismo tiempo, conocemos que desde
otras comunidades autónomas ya se han fijado.
Se han fijado en el buen trabajo que se está realizando y, al mismo tiempo, han valorado muy positivamente su carácter innovador y, al mismo tiempo, las aportaciones que vienen a realizar a lo
que es la gestión y la comercialización turística.

Tuvimos la oportunidad de conocerlo de primera mano y a través de la propia consellera, de usted misma, en Fitur, con esa presentación que se hizo en el escaparate internacional, en nuestra feria Fitur.
Y, al
mismo tiempo, conocimos -como digo- esa presentación de esta plataforma, Travel Open Apps, como una herramienta fundamental,
esencial para la comercialización de la oferta turística de nuestra comunidad.

Por todo ello, consellera, le pregunto qué aportaciones genera para nuestro turismo esta innovadora plataforma.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Amor.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Turisme:

Presidente.

Señorías.

Diputada, gracias, señoría.

Como bien saben, la industria turística está en continua transformación.
La comercialización de los servicios turísticos, con la evolución de Internet, está experimentando una revolución que exige respuestas innovadoras, por parte de las empresas y los destinos.
Y
es en este entorno turístico donde la distribución del producto del destino se convierte en un factor clave de competitividad.

Debemos ahora, más que nunca, adaptarnos a los nuevos hábitos de compra de los clientes y canales de distribución online.

Por ello, y para dar respuesta a esta realidad, la Conselleria de Turismo se
puso a trabajar en la creación de la plataforma Travel Open Apps.
Una plataforma que, como bien apuntaba
nuestra diputada, conecta toda la oferta del destino y permite acceder a nuevas
fórmulas de márquetin y comercialización, a través de la innovación tecnológica.
Encierra una propuesta de valor esencial para nuestro turismo.
Una solución de distribución integral, que incluye a todos los agentes del sector, destinos, oferta de
alojamiento, agencias de viaje, restauración, oferta complementaria y transporte.
En definitiva, toda la oferta completa de
la Comunitat Valenciana en el mismo sistema.

Esta nueva herramienta es fruto de un intenso proceso de trabajo.
Un proyecto
ilusionante que arrancó a finales del año 2009, con la celebración de workshop, en la que participaron más de 300 profesionales, y que ahora está en fase de implantación.
Una fase centrada, básicamente, en actividades de sensibilización, formación y asistencia técnica, dirigidas a las empresas turísticas y a las tareas de mantenimiento de esta herramienta tecnológica.

La pasada semana, en el marco de la Feria Internacional de Turismo de la
Comunitat Valenciana, llevamos a cabo talleres demostrativos para los
diferentes subsectores turísticos, de los que ya participaron más de doscientos profesionales.

En abril activaremos, para el sector hotelero, esta plataforma, y para el resto
de alojamiento.
Y, en junio, la extenderemos a las agencias de viaje.
Y, en
octubre, se integrará el resto de subsectores receptivos: restauración, oferta complementaria y destinos.

Como ven, la puesta en marcha de esta plataforma ya es una realidad.
Beneficia
a empresas y destinos; pero, por supuesto, al cliente final, al turista.

Todas las empresas de cualquier subsector pueden formar parte de Travel Open
Apps.
Para ello, estamos desarrollando un completo plan de implantación, que facilite al máximo la integración de empresas, especialmente de las pequeñas y medianas.

Los destinos podrán desarrollar acciones de márquetin online de mayor alcance, ya que sus páginas web incrementarán su proyección comercial y podrán convertir a los usuarios en clientes.

Y, por último, el cliente turístico hallará, con mayor facilidad, toda la oferta turística de la comunitat, tanto a través de los canales tradicionales como de los canales de comercialización online.

Y, antes de finalizar, quisiera destacar alguno de los aspectos que hacen de
esta plataforma una herramienta de carácter tecnológico diferencial.
Está, plenamente, implantada en el sector turístico.
El servicio ofrecido es gratis, para el sector, durante los dos primeros
años.
Es un instrumento que facilita la interconexión de todos los operadores, ya que sigue los estándares internacionales OTA.
Es una solución en código abierto, propiedad de la Conselleria de Turismo, para garantizar su evolución e independencia tecnológica.
Y es un sistema que está en constante evolución, a través de una comunidad de desarrollo
(inintel·ligible) .
.
.
a nivel global, en el que las empresas tecnológicas podrán crear y distribuir aplicaciones con nuevas funcionalidades para el sector turístico.

Señorías, Travel Open Apps es el futuro.
Un eje clave sobre el que pivota toda nuestra
apuesta por la competitividad y, sobre todo, el liderazgo del turismo en
nuestra comunidad.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
131 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre l'atenció escolar als xiquets amb discapacitat, que formula la diputada senyora María Soledad Sorribes Martínez (GP Socialista) (RE número 73.
355).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyories, a esta presidència ha arribat un escrit -registre d'entrada 74.
945-, mitjançant el qual s'excusa l'assistència, per motius de salut, de l'honorable senyora consellera de Benestar Social.
Esta excusa afecta a les
preguntes 1.
068, de la il·lustre diputada senyora Esther Franco Aliaga; la 1.
080, de la il·lustre diputada senyora Elena Bonet Mancheño; a la pregunta 1.
101, de l'il·lustre diputat senyor Antonio Torres Salvador, i a la pregunta 1.
121, de l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella Alcácer.

Passem, per tant, a la següent pregunta, que és la 1.
131, que formula la il·lustre diputada senyora Maria Soledad Sorribes a l'honorable senyor conseller d'Educació, sobre l'atenció escolar als xiquets en discapacitat.

Per a la seua formulació, té la paraula la senyora Soledad Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyor conseller, quines mesures va a prendre la conselleria per a solucionar
les dificultats que patixen les xiquets i les xiquetes amb discapacitat a l'hora de rebre un ensenyament reglat en condicions d'igualtat amb la resta dels alumnes?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Honorable senyor conseller d'Educació.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Sorribes.

Senyories.

En primer lloc, he d'informar-la, senyora Sorribes, que el nostre model educatiu per a l'alumnat amb necessitats especials es basa en els principis de no-discriminació, normalització i integració.

En este sentit, puc dir-li que es duen a terme mesures que individualitzen el
procés d'ensenyança-aprenentatge per a aconseguir el ple desenrotllament de cada un dels alumnes,
considerant les seues diferències individuals i, sobretot, potenciant al màxim les seues capacitats en un entorn tan normalitzat com siga possible.

En este sentit, la Conselleria d'Educació du a terme una sèrie d'accions molt concretes que figuren en la nostra legislació en matèria d'educació especial, així: adaptacions curriculars individualitzades i d'accés al currículum per als alumnes que presenten necessitats educatives especials, a través d'un plantejament educatiu adequat; atenció domiciliària i hospitalària per a tot l'alumnat, segons l'Ordre de 21 de novembre de 2006; ajudes tècniques per a l'alumnat amb necessitats específiques per a augmentar les seues capacitats funcionals en cas de discapacitats,
a través de les instruccions per les quals s'establixen les bases reguladores per a la concessió i utilització de materials individuals de 20 de maig de 2010, i finalment, la dotació de recursos humans, especialitats necessàries perquè se desenrotlle una atenció de qualitat que afavorisca la seua integració.

En definitiva, i a pesar que tots els esforços són pocs per a oferir una resposta educativa adequada, este govern continuarà treballant per a fer-los efectius des dels principis de qualitat i igualtat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Senyor conseller, suposo que se referix vosté al dret a l'educació inclusiva que se reconeix en la LOE i en la convenció sobre els drets humans de les persones amb discapacitat, tot i que vosté no ha mencionat la paraula.

Malgrat que l'article 28.
4 de la Constitució establix que els xiquets gaudiran de la protecció prevista en els acords internacionals que vetlen pels seus drets, el dret
fonamental a l'educació dels xiquets amb necessitats específiques de recolzament educatiu permanent li he de dir que es vulnera
constantment a la nostra comunitat.

No, no es pot afirmar que la inclusió educativa d'estos xiquets valencians s'estiga realitzant ni en termes de dignitat, ni en termes de respecte dels seus
drets humans.

Segons diu el Cermi, i no ho dic jo, s'està escolaritzant en modalitats d'educació especial a alumnes amb discapacitat en contra de les preferències de les seues famílies.
O alumnes amb discapacitat que seguixen els seus estudis en educació ordinària es veuen obligats a passar a Educació Especial sense que se tinga en compte la seua opinió, negant-los el dret a la educació inclusiva i a la lliure opció del model d'escolarització.

Vostés estan fent tot el contrari del que seria un model garantista d'educació inclusiva i de llibertat d'opció, atemptant contra els drets humans i les persones amb discapacitat.
Sols uns
exemples: Richard, un xiquet de Llíria, discapacitat psíquic crònic, amb síndrome de Down i nombroses complicacions físiques per problemes pulmonars i cardíacs, aquí s'escolaritza a Xest i se li denega enviar-li un professor a casa amb l'excusa que ha de socialitzar-se.

Un xiquet de Càlig, afectat per una discapacitat crònica degenerativa, que es veu obligat a assistir a classe amb cadira de rodes i
que ha de ser pujat a l'aula gràcies al personal del centre.
Evidentment, a l'hora del pati s'ha de quedar a classe perquè no van a tornar a baixar-lo i que, a més, se l'exclou de les excursions en autobús per la seua discapacitat.

Àlex, un alumne de secundària de Benifaió, que patix continus atacs d'epilèpsia -epilèpsia multifocal-, quatre en la primera setmana de curs i més d'un centenar l'any passat.
Assistix a un centre on no n'hi ha una atenció mèdica i s'ha de traslladar el personal sanitari de l'ambulatori de referència, quan esta és una malaltia que necessita d'una resposta ràpida.

O els alumnes de Mislata que fan.
.
.
, de l'escola Verge de l'Esperança de Xest que fan eixa ruta.
Viatgen nugats amb corretges als seients, o a les
barres de l'autobús en el cas d'un xiquet amb cadira de rodes, perquè l'autobús no té ni cinturons de seguretat ni els ancoratges homologats.
O siga, que no s'asseguren els recursos de recolzament necessari per a atendre en termes d'igualtat a tots els xiquets amb necessitats educatives especials.

Ni la dignitat, ni els drets humans, senyor conseller, ni deuen, ni poden estar
mai a expenses dels pressupostos.
La inclusió deu entendre's com una idea transversal present en tots els àmbits de la vida i açò deu iniciar-se des de l'escola.

El dictamen d'escolarització s'ha de realitzar segons les necessitats de cada xiquet, i no -com es fa ara- segons els recursos que n'hi han en l'escola.
És un document molt important perquè determina si este xiquet necessita algun tipus de recolzament -des d'adaptacions curriculars, a logopeda, el que siga- i que determina la seua vida futura, no sols l'escolar, la seua vida futura.

Hi ha decrets, efectivament.
Per exemple, el Reial decret 132/2010, que obliga
els centres a tindre les condicions bàsiques d'accessibilitat universal, disseny d'adaptació de l'entorn i no discriminació de les persones amb discapacitat.
La norma està feta, però no s'aplica.

Si no s'aplica, no servirà de res invertir en programes d'inserció laboral de persones amb diversitat si els xiquets acaben la seua etapa escolar
sense capacitat de relacionar-se amb altres alumnes i sense adquirir competències socials.

Formació, conscienciació del professorat, dels companys d'aula i de la família mitjançant programes és el que fa falta, perquè és la comunitat escolar la que s'ha adaptar, organitzar-se i donar les respostes adequades a estos xiquets.

Els tres pilars fonamentals de l'educació inclusiva són conscienciació, formació i recursos.
La meua pregunta, que li agrairia que me conteste, a banda de la
que he fet abans, és: quants li fallen a vosté, senyor conseller?
, o millor dit, perdó, quants li fallen a la seua conselleria?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sorribes.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Sorribes, mire vosté, la dignitat, el respecte i els drets humans per a estos alumnes han vingut de
la mà del Partit Popular, perquè abans, abans no existien.
.
.
(aplaudiments) no existien.

I li ho dic molt clarament, l'augment de recursos ha segut absolutament espectacular, i puc entrar en xifres
quan vosté vullga.
En estos moments, en la comunitat disposem de 150 unitats específiques que atenen més de mil alumnes -1.
017 concretament- amb necessitats educatives especials en 98 centres ordinaris sostinguts amb
fons públics -82 públics i 16 concertats.

Estem, en este moment, amb més de quatre mil set-cents professionals -4.
773 exactament-, amb els quals en estos moments compta l'Educació Especial a la comunitat, i compare vosté quan governava el Partit Socialista en esta comunitat.
Professionals que per
especialitats es distribuïxen de la manera següent: 2.
882 mestres de pedagogia terapèutica, 1.
044 d'audició i llenguatge, 753 educadors especials, 94 fisioterapeutes.
I encara he d'afegir-li que, de tots estos professionals, 778 porten a terme la labor
educativa en els nostres 29 centres específics públics d'Educació Especial -27 de La Generalitat, un de diputació i un de mancomunitat- que atenen 2.
430 alumnes.

També he d'indicar-li que la Conselleria d'Educació subvenciona els gastos d'escolarització, transport i menjador d'altres 17 centres específics d'Educació Especial concertats de la comunitat que en concret atenen a 558 alumnes.

En definitiva, senyoria, vosté és molt.
.
.
, està en el seu dret de dur ací casos particulars i intentar generalitzar.
I li dic, no li accepte que estiguen
maltractats eixos casos.
I jo li dic a vosté que si me pregunta cas per cas, jo tindré molt de gust en presentar-li a vosté totes les característiques de tots els casos, tots els informes dels tècnics i totes les resolucions que vénen fundades en cada cas.

Per tant, si hem de parlar de drets humans, de dignitat i respecte, faça el favor de tindre una miqueta més de respecte a la cambra, i en este cas al partit que sustenta el govern i al
propi govern, per a tindre paraules tan atrevides i tan mancades de realitat en
la pràctica diària de l'atenció a estos alumnes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
114 al Consell, que respon la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre la implantació de la TDT, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (GP Compromís) (RE número 73.
103).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, passem a la pregunta 1.
114 que formula l'il·lustre diputat senyor Enric Xavier Morera Català al Consell sobre la implantació de la TDT.
I correspon la resposta, d'acord amb el registre d'entrada 74.
651, a l'honorable senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques.

Té la paraula, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, s'han complit ja més de cinc anys des que se va fer la concessió de la TDT a la nostra comunitat i ara ja podem fer un balanç.
Un balanç que ve precedit pel tancament de l'emissora comarcal Tele 7 Calderona, situada al Port de Sagunt.

I a mi m'agradaria saber quines són les seues previsions respecte a la situació que tenim de la implantació de la TDT, si complix legalment tots els requisits de la concessió i quines previsions de futur.
.
.
, per a la implantació d'esta important tecnologia a casa nostra.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, señor presidente.

Señor Morera, la previsión del Consell es la de seguir trabajando como hasta ahora para ofrecer a todos
los valencianos una oferta de televisión digital terrestre plural, de calidad y con los máximos niveles de cobertura para que la señal llegue en perfectas condiciones al mayor numero de poblaciones y rincones de
nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Doncs no continuen treballant tant, perquè la seua gestió ha segut un fracàs.

La concessió ja va ser atípica, el 30 de desembre, per la nit, amb participació d'alguns despatxos d'advocats que més val no comentar, però la concessió se va entregar bàsicament.
.
.
, la llicència autonòmica a dos grans empreses, l'autonòmica i la COPE.
.
.
, el senyal autonòmic.

I en estos moments, senyora consellera, no estan complint les condicions de
concessió, perquè estant connectant la TDT a nivell estatal i no estan complint el que marca la
legislació, ho hem pogut verificar, com a producció pròpia.
D'ahí radica en gran mesura el fracàs del sector audiovisual valencià que no té plataforma pròpia, no estan complint amb la producció pròpia i tampoc amb l'ús en la nostra llengua, perquè estes dos concessions autonòmiques estan connectades amb les seues plataformes estatals, és a dir, Vocento i COPE.

I pel que fa al que van donar a Mediamed, ahí encara mos podíem divertir més.
Però el que està clar és que han tancat tots els repetidors.
Per tant, si eixe és el seu treball, el que podem dir és que li van entregar açò al senyor Ulibarri, una persona que tots coneguem, que tenim molt present per
la seua activitat, i en estos moments mos trobem que Tele 7 ha desaparegut, l'última Tele Calderona.

En estos moments, ens trobem un govern valencià que té un zel per evitar que els ciutadans puguen vore les televisions que els done la
gana, i està en un zel de tancar repetidors i el senyal televisiu.
I eixe zel de tancament,
que jo crec que dificulta solucions de futur, no veiem que ho posa el govern en
fer que les concessionàries de la TDT, siga autonòmica o siga local, doncs, complisquen amb en els seus requisits.
Perquè el que està clar és que no se complixen els objectius de la concessió.

En estos moments tenim que la TDT valenciana, siga comarcal o autonòmica, està plagada de programes de tarot, d'astròlegs, de bruixots, d'engalipadors.
I això és el que diu el Consell de «pluralitat informativa»?
Vostés creuen que açò és qualitat?

Vostés han emplenat les nostres televisions digitals d'una gran pluralitat, com és Intereconomía, que ja li dic, senyora consellera, i ho pot vosté verificar, que les seues TDT comarcals en Alcoi, Orihuela, Torrevieja i Sagunt
estan només emetent la TDT estatal.
Van vostés a tancar-les?
-pregunte.

I pel que fa a Libertad Digital, que havien d'haver muntat unes televisions comarcals en les seues designacions en Elx, en
Alzira, en Sagunt, en Torrent, majoritàriament estan emetent el senyal estatal.
Això explica per què tenim, entre altres coses, el nivell d'atur que tenim.
Perquè ha segut impossible organitzar un audiovisual, uns equips locals, comarcals que
facen producció pròpia, producció de proximitat, i per tant, vostés han entregat el nostre espai de TDT bàsicament a empreses de fora, a empreses estatals.
I eixa pluralitat, i eixa
neutralitat i eixa qualitat no se veu per ningun lloc.

Vostés van a perseguir també, amb l'acarnissament que estan perseguint a altres que diuen vostés que no estan complint la llei?
 Van a perseguir-los?
Van a tancar-los?
Perquè el que veiem és que tot això té barra lliure i ningú s'ocupa d'estes qüestions.
Jo demane que si n'hi ha llei, n'hi ha llei per a tots.

I també li vull preguntar una cosa.
Vostés s'han clavat en una història que ha provocat moltíssima reacció per a moltíssims ciutadans, perquè volen vore la televisió que els done la gana, i vostés han censurat una televisió que emetia ací.
Tots volem que s'arregle, tots volen que s'arregle de forma legal i de forma correcta.
Tots.
Però ens estranya moltíssim la inacció a les televisions d'extrema dreta, com Intereconomía o Libertad Digital, i l'acarnissament i persecució, sense anar més lluny han avisat vostés a Gandia Televisió i no concedixen la TDT, que és una televisió que té més vint anys d'experiència i ocupa a professionals del sector.

I per altra banda, crec que vostés s'estan clavant en camisa d'onze vares perquè la resolució de la comissió del mercat de telecomunicacions impedix, o jo li pregunte: vostés tenen competència sancionadora per a les comunicacions electròniques de competència estatal?
Li ho pregunte, perquè m'agradaria saber.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

En tot cas, li oferisc la proposta del Grup Compromís per a solucionar un problema que vostés crec que no tenen ben encarat per a resoldre'l.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señor Morera, desde el Consell vamos a trabajar para ofrecer a las empresas un
escenario desde el que competir dignamente.
Porque somos conscientes de la
delicada situación del sector del audiovisual en la Comunitat Valenciana, una situación que tiene que ver con la situación económica desde luego, con la caída de los ingresos publicitarios y con el aumento de la oferta televisiva.

Es una situación, por otra parte, generalizada con el resto de las comunidades autónomas de España.
Por ponerle algún ejemplo, en Cataluña hay varias televisiones que no emiten o que sólo tienen una carta de ajuste.
En Asturias sólo tres de las televisiones privadas locales están emitiendo.
O en Galicia, Aragón o Andalucía constan casos de televisiones adjudicatarias que tampoco emiten.

El último informe del Consejo Audiovisual de Andalucía recoge que, de los 192 operadores locales que obtuvieron licencia, sólo están emitiendo 36.
Y que en muchas comunidades, y tengo aquí los datos, existen renuncias de grupos empresariales a la puesta en marcha de
licencias que tenían concedidas.

Por eso creo, señoría, que no debe usted mezclar lo que no puede mezclarse.
Lo que pasa, lo que
pasa, señoría, es que usted trae esto a la cámara sólo a propósito de lo que está ocurriendo con TV3.
Y usted debe tener en cuenta que no es la misma situación de unas emisiones ilegales, que la situación de los adjudicatarios de una licencia legal.
Y que vamos, (remors) y que vamos a cumplir la ley.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
modulando su aplicación a la realidad de las empresas audiovisuales.
Porque esto mismo está sucediendo en muchas otras comunidades.
Pero da la sensación de que usted y su grupo tienen la sensibilidad acentuada sólo en esta materia, que les es indiferente que las emisiones sean ilegales con
tal de que se vea aquí TV3.
Que se vea TV3 aunque se hunda el mundo.
(Rialles i remors)

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Usted se presenta, usted, señoría.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra, per favor.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
se presenta como el paladín de la reciprocidad, pero a mí no me consta ninguna intervención suya, como representante de un partido nacionalista valenciano, exigiendo que
la señal de Canal 9 se reestableciera en Cataluña cuando fue (aplaudiments) quitada de allí.

Ni tampoco me consta ninguna.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera, vosté ja ha tingut el seu temps.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
intervención suya exigiendo del ministerio la habilitación de un tercer canal en el que situar estas emisiones recíprocas.

A mi no me consta, señoría, ningún pronunciamiento suyo diciendo o exigiendo al ministerio el tercer canal que es
necesario para la reciprocidad, como sí hemos hecho nosotros.
Y esto es quizá lo que le correspondería como partido nacionalista valenciano.

Creo, de verdad, que le iría mejor desde el punto de vista electoral si así lo hiciera.
Usted sabe perfectamente, porque le consta, que nos hemos dirigido
al ministerio en innumerables ocasiones para pedir ese tercer canal.
No es de
ahora, sino desde el año 2007 venimos diciendo lo mismo.

Por lo tanto, por lo tanto, señoría, le insisto en que no mezcle la situación de unas emisiones ilegales para analizar otra situación que poco tiene o nada tiene que ver con eso.

Céntrese en esta comunidad, la suya, la de sus votantes.
Y si quiere que TV3 se
vea en la comunidad y que Canal 9 se vea asimismo en Cataluña, muy cerca de aquí, en la Delegación de Gobierno, puede presentar esta tarde mismo un escrito reivindicando la
reciprocidad.
Y le aseguro, señoría, que yo misma estamparé mi firma con usted para que esto sea lo más pronto posible una realidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
093 a la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre l'administració electrònica en les entitats locals, que formula el diputat senyor Antonio V.
Peral
Villar (GP Popular) (RE número 72.
669).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyories, correspon ara la pregunta 1.
093, que formula l'il·lustre diputat senyor Antonio Vicente Peral Villar, a l'honorable senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques sobre l'administració electrònica en les entitats locals.

Senyor Peral.

El senyor Peral Villar:

Señor presidente.

Honorable consellera.

Señorías.

El gran objetivo de la administración electrónica está relacionado con la consecución de una mayor apertura y cercanía de la administración pública a través del desarrollo de la sociedad de la información y el conocimiento.

Hoy por hoy utilizar todo el potencial que ofrecen las nuevas tecnologías en este ámbito, lo que conocemos como «e-administracion», constituye el gran desafío al que se enfrentan el conjunto de administraciones públicas para hacer realidad que la ciudadanía pueda interactuar con ella veinticuatro horas al día, siete días a la semana y trescientos sesenta y cinco días al año.

Desde el Grupo Popular sabemos que La Generalitat viene haciendo en los últimos años un considerable esfuerzo en la modernización de los servicios públicos en lo que se refiere a este tipo de desarrollos.
Y, sin pretender ser
exhaustivo, me gustaría recordar algunos de los proyectos con los que se está realizando este importantísimo trabajo.

El Plan de innovación y modernización de la administración pública valenciana, Gobernanza 2013, dotado con un presupuesto de más de 145 millones de euros y cuyo objetivo principal es el establecimiento de
mecanismos de innovación y modernización en la administración valenciana que faciliten una relevante mejora en la calidad de los servicios
administrativos que presta La Generalitat a los ciudadanos.

El portal web de La Generalitat, que se está convirtiendo en el punto único de acceso electrónico a todos los servicios de La Generalitat.

También el Plan de simplificación y reducción de cargas administrativas, que supone un ahorro en cuatro años de más de 182 millones de euros para ciudadanos y empresas, ya que facilita la
posibilidad de presentar solicitudes e inscripciones vía Internet y no tener que presentar aquellos documentos que ya obran en poder de
cualquier administración.

En el ámbito legislativo quiero destacar la Ley 3/2010, de 5 de mayo, de administración electrónica de la Comunitat Valenciana; junto con la Ley 10/2010, de 9 de julio, de La Generalitat, de ordenación y gestión de la función pública valenciana.
Ambas suponen un punto de inflexión en la renovación de la administración pública con las que se ha querido definir los cimientos para edificar una
administración más eficaz, más eficiente y más humana.

En paralelo también la aprobación y posterior entrada en vigor que se produce en 2010, de la Ley 11/2007, de 22
de junio, de acceso electrónico de los ciudadanos a los servicios público.
Supone un gran reto para la administración local, obligando a establecer el canal electrónico como un nuevo canal de interacción con los ciudadanos con las mismas garantías que el canal presencial tradicional.

Es importante destacar, señorías, que en nuestra comunidad, donde existen más de 540 ayuntamientos, nuestra administración autonómica ha realizado importantísimos esfuerzos que han posibilitado que en todos ellos se cuente con acceso e
infraestructuras para implementar estos servicios.
Cuando hace apenas unos
pocos años este trabajo resultaba poco menos que una quimera.

Algunos municipios que apoyaban proyectos de forma individual con la ayuda de
subvenciones para tratar de ofrecer servicios electrónicos a los ciudadanos.
Otros, sin embargo, y a pesar de que la mayoría de ellos tenían las mismas necesidades básicas para ofrecer a sus ciudadanos una administración online, no tenían la forma de centralizar una estructura tecnológica de la que pudiera servirse evitando duplicidades y costes adicionales.

Señorías, conocedores de toda esta problemática, dentro de su planificación estratégica en materia de telecomunicaciones avanzadas y sociedad del conocimiento, la
Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas publicaba el pasado mes de septiembre en el Diario Oficial de la Comunitat Valenciana la orden de ayudas que ha convocado para hacer realidad la administración electrónica en las entidades locales de la Comunitat Valenciana.

¿Podría, consellera, hacer un balance de las actuaciones que desde su departamento se están llevando a cabo para ayudar a los municipios de nuestra comunidad en este
proceso?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Peral.

Honorable senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Señor presidente.

Señor Peral.

Señorías.

Quisiera comenzar destacando la oportunidad de la pregunta que formula su señoría, por cuanto, a fecha de hoy, son ya 149 municipios de nuestra comunidad en los
que podemos afirmar orgullosos que la administración electrónica es una realidad.
Son municipios que han implantado la herramienta que el
gobierno valenciano, las tres diputaciones provinciales y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias decidimos poner en marcha ahora, hace
casi tres años.
Y ello para cumplir con lo dispuesto en la Ley 11/2007 de acceso de los
ciudadanos a los servicios públicos que, como todos ustedes saben, condicionaba la implantación de la administración electrónica en el ámbito municipal a la existencia de disponibilidades presupuestarias; y que como
también ustedes conocen perfectamente, fue una norma que, como tantas otras de las que
provienen del ejecutivo central, nació huérfana de recursos presupuestarios necesarios para hacerla realidad.

Por ello decidimos actuar con el objetivo de evitar que en ningún municipio de nuestra comunidad sufriera el gap de quedar al margen de esta
revolución.
O dicho de otra forma más directa, decidimos ponernos manos a la obra para que en esta tierra todos los
ciudadanos pudieran acceder a los servicios de su administración de forma telemática.

Y hoy el balance es altamente satisfactorio.
434 municipios de la Comunidad
Valenciana se sumaron a la iniciativa que pusimos en marcha las entidades a las
que me he referido con anterioridad, y ello representa un 97% de los municipios
de la provincia de Valencia, un 73% de los de Castellón y un 60% de los municipios de la provincia de Alicante.

De ellos, 149, como decía, cuentan con la herramienta implantada, funcionando perfectamente y ofreciendo
109 servicios y trámites administrativos, a los que más de 613.
000 ciudadanos pueden acceder.
Y que gracias a esta herramienta pueden
solicitar ayudas, pueden realizar trámites sin colas ni desplazamientos, pagar impuestos y tasas municipales o poner
en marcha nuevos negocios, por citar sólo algunos ejemplos.

Destacar también que a estos 149 municipios hay que sumar otros 151 que están utilizando uno de los sus módulos, y en concreto el módulo de contratación con el que dan publicidad a los contratos que licitan.
E insistir en que hemos
formado a más de 800 empleados públicos e invertido cerca de 4,3 millones de euros.

Señorías, no es causalidad que la palabra elegida por La Generalitat para definir la
atención presencial al ciudadano fuese Prop, que como todos ustedes saben significa «cerca».
Cerca es como entendemos que debe estar la administración del ciudadano.
Y en esa batalla por la cercanía, la calidad y la eficacia que hemos decidido librar, pensamos que las nuevas
tecnologías están llamadas a jugar un papel decisivo.

Por ello queremos exprimir al máximo su potencial, porque pensamos que nuestra administración, además de ser la más barata de todas las comunidades autónomas, debe ser también la mejor y la más eficaz.

¿Hacia dónde vamos, por tanto, y en qué líneas estamos trabajando?
Esas son las preguntas a las que me gustaría responder muy brevemente ya por el tiempo que me queda.

En primer lugar, estamos trabajando en la línea de seguir implantando en las entidades locales nuestra plataforma, y así puedo anunciarles que en las próximas semanas serán veinte los municipios en los que ya estará disponible.

Y también destacar que a partir de la semana que viene, vamos a ir poniendo a disposición de los ciudadanos veintitrés cajeros, en diferentes puntos de nuestra comunidad, desde los que podrán acceder a la administración autonómica de forma telemática.

También en los próximos meses vamos a dar traslado a la cámara de un informe exhaustivo sobre el grado de implantación de la administración electrónica en nuestra comunidad, y en el que destacan datos como el que muestra que
solo en el año 2010 en nuestra comunidad se realizaron 2.
600.
000 trámites electrónicos y que nuestro servicio online estrella es sin duda la cita previa sanitaria, que recibe 12.
000 peticiones
diarias, una media de 87.
000 peticiones semanales y más de 7.
600.
000 peticiones desde que el servicio se pusiera en marcha.

Señoría, estamos ante un reto de enormes de dimensiones, pero, al mismo tiempo,
apasionante.
Este que he descrito es nuestro objetivo, el objetivo que persigue
el gobierno valenciano y al que les invito a sumarse.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
104 al Consell, que respon la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre el deute de RTVV amb les empreses productores audiovisuals, que formula
el diputat senyor Víctor Jiménez Bueso (GP Socialista) (RE número 72.
746).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta 1.
104, formulada pel diputat il·lustre senyor Víctor Jiménez Bueso al Consell sobre el deute de Radiotelevisió Valenciana amb les empreses productores audiovisuals.

D'acord amb el contingut de l'escrit registre d'entrada 74.
651, correspon la contestació també a l'honorable senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques.

Senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Bueso:

Muchas gracias, señor presidente.

Honorable consellera.

Como usted conoce perfectamente, el sector audiovisual y el sector del doblaje
en la comunidad están inmersos en una situación francamente complicada.
Son numerosas las empresas que se han visto obligadas
a tener que romper contratos con Radiotelevisión Valenciana, debido a los constantes incumplimientos en los pagos del ente público Radiotelevisión Valenciana.
Así es, parece ser, como trata la administración valenciana a sus proveedores en la televisión pública y en la radio pública.

Los profesionales del doblaje, las empresas productoras del audiovisual
valenciano son las que realmente están asumiendo en sus propias carnes la deuda desorbitada del ente público.
De hecho, muchas de las series que han cosechado algún éxito en las últimas temporadas de la televisión pública, han sido producidas por empresas que están, a fecha de hoy, asfixiadas por la deuda que con ellas tiene contraídas Radiotelevisión Valenciana.
Empresas que son las verdaderas sufridoras de esa tensión de tesorería a la que recientemente se refería el director general del ente.

Radiotelevisión Valenciana oculta, además, sistemáticamente el montante de la deuda aquí en las Cortes Valencianas, una deuda que no puede explicarse ni en el
incremento en la audiencia ni en el incremento en la calidad de los contenidos.

No sabemos a cuánto asciende hoy dicha deuda, no sabemos cuánto debe la televisión pública valenciana a las empresas productoras y de doblaje y no conocemos la
existencia de ningún calendario de pagos por parte del ente público.

Por todo ello, le pedimos, señora consellera, que nos aclare a cuánto asciende la deuda contraída con estas empresas y que nos detalle, si es posible, el calendario de pagos
en el que se harán efectivos estos pagos para saldar la deuda con estas empresas.

Conocemos, eso sí, la existencia de un acuerdo entre el director general de Radiotelevisión Valenciana y la conselleria de economía con representantes del sector audiovisual, un acuerdo que se produjo en el
marco de la reunión que se celebró el pasado 19 de noviembre con representantes del sector.

Por tanto, le pedimos que clarifique cuándo y bajo qué criterios y circunstancias van a cobrar por fin estos profesionales.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Jiménez.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señor Jiménez, como usted bien ha dicho, y en relación a la pregunta que plantea, los pagos por parte del ente Radiotelevisión Valenciana a las empresas audiovisuales de la Comunidad Valenciana, el
Consell, como usted ha dicho, tiene constancia del compromiso adquirido por
parte del director de Radiotelevisión Valenciana, del ente público Radiotelevisión Valenciana, con los representantes del sector para hacer frente a un
calendario de pagos que permita liquidar la deuda dentro de unos plazos
asumibles, tanto por Radiotelevisión Valenciana como por la tesorería de estas empresas.

Como usted bien ha dicho, se produjo una reunión el pasado 19 de noviembre entre Radiotelevisión Valenciana, la Conselleria de Economía y Hacienda y los representantes del sector, por el que se adoptó un acuerdo en relación a ese calendario de pagos, por el que el 20% de esta deuda sería liquidado antes del 1 de marzo del año 2011 y el resto antes de finalizar el año 2011.

Respecto a ese 20%, el compromiso está ya cumplido, ha sido ya liquidado.
Y respecto al resto, le aseguro, señoría, y tenga usted la seguridad de que será liquidado en el tiempo y en la forma en que fue pactado con el sector.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Bueso:

Muchas gracias, señora consellera.

Bien.
Conocíamos, efectivamente, la existencia de ese acuerdo, conocíamos también parte de lo que nos ha dicho usted, pero seguimos sin conocer a cuánto asciende la deuda que tiene contraída La Generalitat con las empresas del sector.

Mire, todavía le quedan algunos minutos de intervención, bastantes minutos de intervención, por lo que voy a pedirle, por favor, que no desaproveche la ocasión que hoy le brinda mi grupo de tranquilizar a estas empresas productoras
audiovisuales y de doblaje que desarrollan su actividad aquí en nuestra comunidad, porque cada vez son más las que deciden irse a Madrid o deciden irse a Barcelona precisamente porque
la televisión pública y la radio pública no les pagan.
Y es una lástima esta fuga de talento y esta fuga de productores que se está produciendo en estos momentos aquí en la comunidad.

Mire, el verdadero problema, el verdadero drama es que en Canal 9 y en Ràdio 9 solo cobran los amigos del director general, amiguetes como los que han
hecho la web, esa web que ha costado 360.
000 euros, que esos sí que cobran, esos sí que han cobrado.
Cinco presuntos expertos que han tenido que ser contratados ad hoc para la ocasión, porque parece ser que entre los 1.
800 trabajadores y trabajadoras del ente público no había nadie que supiera hacer una página web.

Mire, no es serio lo que están ustedes haciendo en Canal 9.
Ustedes no plantean soluciones a la deuda y, además, se empeñan sistemáticamente en ocultarla.
Insisto en que tiene usted hoy una magnífica ocasión para contarnos a todos nosotros, pero sobre todo para contarles a los
productores del audiovisual valenciano a cuánto asciende la deuda.

Ustedes heredaron de los gobiernos socialistas una deuda de 13 millones de
euros.
En el año 2009, las pérdidas fueron de 278 millones de euros.
Dicho de otra manera, ustedes han
multiplicado por 14 la deuda existente en estos años.

Es impresentable que estemos destinando todos los años el 25% del presupuesto de Radiotelevisión Valenciana únicamente a pagar los intereses acumulados de la deuda, mientras no se conoce
ningún plan de austeridad ni de equilibrio de contabilidad en Radiotelevisión Valenciana.
No conocemos medidas concretas encaminadas a solucionar estos
problemas.

Pero, bueno, la disminución de ingresos provenientes de la publicidad y otras ventas, los problemas para
hacer efectivas las aportaciones de La Generalitat y la imposibilidad de hacer
frente a los préstamos suscritos con las entidades financieras y que necesariamente tienen que
mantenerse mediante ampliaciones de capital, parece ser que están en el origen del problema.

Pero no se preocupe, señora consellera, no quiero alarmarla con estos datos, le voy a hacer, eso sí, una propuesta.
No queremos que se preocupe, le vamos a dar una solución para liquidar la deuda de Canal 9 en solo un año.
Mire, si el señor Bayo, si el señor Bayo, un compañero de su partido, acude la club Majestic 270 veces, a razón de 100.
000 euritos cada vez que se pasa por allí, en un año habrán ustedes liquidado la deuda de Canal 9.

Muchas gracias.
(Rialles i aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Jiménez.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señor Jiménez, la verdad es que lamento que, una vez más, ustedes utilicen a Radiotelevisión Valenciana, una institución fundamental y esencial para los valencianos para vertebrar nuestra cultura,
nuestra lengua y para fortalecer el sector audiovisual, para hacer demagogia y
para traer a colación cualquier otro tema que les inquiete o les preocupe.
(Aplaudiments)

Pero dicho esto, dicho esto, señoría, le recordaré, porque quizá por el tiempo que ha transcurrido se ha olvidado, cuál es la pregunta que usted me ha hecho y a la que yo he tratado de contestar.
Usted ha preguntado si le consta al Consell la existencia de algún calendario de pagos previsto por radiotelevisión para hacer frente a la deuda que el ente público tiene contraída con las empresas audiovisuales.
(Veus) Y yo creo que le he contestado perfectamente cuál es.
.
.
, que si nos consta ese calendario, nos consta y le he dicho cuál es, le he dicho cuál es.

No desaprovecho ninguna ocasión, señoría, como usted ha dicho, para tranquilizar al sector audiovisual, porque le puedo
asegurar que no sé usted, pero yo estoy permanentemente en contacto constante con este sector, con
el sector audiovisual, y están absolutamente tranquilos.

Es más, señoría, es más, le diré que desde la puesta en marcha de Radiotelevisión Valenciana en el año 1989, radiotelevisión ha sido el motor histórico de la producción audiovisual en la Comunidad Valenciana, hasta el punto de que sin
Radiotelevisión Valenciana la industria de creación de contenidos audiovisuales, de doblaje y sus actividades relacionadas, serían prácticamente inexistentes.
Solo en un año Radiotelevisión Valenciana ha invertido en el sector audiovisual 45 millones de euros.
(Veus)

Somos conscientes, somos conscientes, señorías, de los problemas que tiene el sector audiovisual y comprendo la difícil situación en la que se encuentra debido a la crisis económica y financiera que nos afecta a todos, pero también sabemos que la situación de este sector no es ajena a la del resto de sectores de nuestra economía.
Por desgracia, en estos momentos no hay sectores exentos de la crisis económica.
Y en este sentido, el audiovisual no es ninguna excepción.

Personalmente, me parece muy injusto echar toda la culpa a Radiotelevisión Valenciana de los problemas del sector audiovisual de la Comunidad Valenciana.
(Veus) Radiotelevisión Valenciana, señoría.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor!
Senyora Escudero, tranquil·litze's la seua senyoria.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
como cualquier empresa.
.
.
.
(aplaudiments) como cualquier empresa, sea del sector público.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Escudero, per favor!

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
o sea del sector privado, está sometida a los vaivenes económicos de su entorno.

La caída de la facturación publicitaria, la reducción de la financiación pública y una fuerte competencia derivada del incremento (veus) de la oferta televisiva han obligado a Radiotelevisión Valenciana a realizar una dura política de ajustes destinada a garantizar la viabilidad económica del grupo.
Una política que, señoría, ya está dando sus frutos y que ha permitido reducir los presupuestos de esta (veus) entidad.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, guarden silenci, per favor!

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
en un 41%, o ha permitido que nuestra televisión le cueste a los valencianos 27 euros por habitante, lejos, muy lejos, de los
30 euros que costaba antes o de los 80 euros que cuesta Televisión Española.

Señor Jiménez, ustedes no quieren entender que no puede ni debe cuestionarse la viabilidad
de Radiotelevisión Valenciana, y no porque desde el Consell no demos las explicaciones oportunas.
Nosotros explicamos (veus) lo que hacemos.
Pero digamos lo que digamos, a ustedes les da igual.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
025 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre els concerts amb centres educatius privats que no oferixen línia en valencià, que formula el diputat senyor Lluís Torró Gil (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 71.
397).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera, per la seua minuciosa contestació.

Passem a la pregunta 1.
025, que formula al Consell, d'acord amb l'escrit 74.
938, l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró sobre els concerts en centres educatius privats que no oferixen línia en valencià, concretament al conseller d'Educació.

Senyor Torró, té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, és part de les polítiques de la Conselleria d'Educació allò de concertar amb centres educatius privats que no oferixen als alumnes línia en valencià?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Torró.
Senyories.

En primer lloc, permeta'm recordar-li que les polítiques educatives d'esta conselleria en matèria de concerts es regixen pel marc legislatiu estatal que marca la Llei orgànica 8/1985, reguladora del dret a l'educació, la 2/2006, d'educació i el Reial decret 2377/1985, pel qual s'aprova el reglament de normes bàsiques sobre concerts educatius.

Normativa que, com no pot ser d'una altra manera, respecta rigorosament el que establix l'article 3 de la Constitució espanyola en matèria de llengües cooficials en les comunitats autònomes bilingües i l'Estatut d'autonomia d'esta comunitat.

En este sentit, he d'indicar-li que els nostres decrets 233/97 i 234/97, de 2 de setembre, per a
Educació Infantil, Primària i Educació Secundària, respectivament, preveuen, com ja sap, diferents dissenys de programes lingüístics, es tracten de centres públics o concertats.

Per tant, senyoria, no li càpia el menor dubte que per a esta administració és estrictament fonamental el respecte i el compliment rigorós de la normativa vigent per part dels centres educatius que accedisquen o
accediran en el seu moment al concert de les seues ensenyances.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, senyor conseller, la veritat és que esta pregunta l'hem feta també en altres ocasions i sempre ens contesta el mateix, que s'ajusten a la legalitat.
Greu seria que no s'ajustaren a la legalitat, per tant, contestar això i no contestar res és la mateixa cosa, ¿val?

Hi ha un problema molt greu pel que fa a l'ensenyament en valencià en aquest país, ¿val?
No vull insistir en el tema de l'Estatut i totes estes coses.
Sols cal dir que estem.
.
.
, fa vint-i-cinc anys que
vam aprovar la llei d'ús i ensenyament, i en estos moments tan sols una tercera part.
.
.
, no arriba, de
fet, a una tercera part dels alumnes de primària, i a penes un 20% dels alumnes d'ESO i Batxillerat estudien en valencià, ¿no?

És a dir, el model d'ensenyament en valencià és com una piràmide, el model demogràfic, ¿val?
, una piràmide, la base molt ampla, i conforme anem pujant cap amunt en els graus
educatius, va fent-se estreta fins arribar a la universitat, que això sí que li ho puc dir per pura experiència, és pràcticament inexistent, ¿val?
I això, alguna responsabilitat hi hauran de tindre vostés, i també alguna responsabilitat tindrà la política de concerts, ¿no?

Això és un problema molt greu, perquè està reforçant el desprestigi social de la llengua, donant la imatge que, bé, és una llengua que està bé per a parlar en casa, que la parlen amb el pare i amb la mare, però és inadequada per a usos socials de prestigi, como poden ser la ciència o la comunicació.
Per tant, és un problema que l'escola deuria plantejar-se la seua correcció, i no sent així, el que està demostrant-se és un fracàs, un fracàs molt important, i, a més, un fracàs que no està reconegut només per gent com Escola Valenciana, la mateixa Acadèmia Valenciana de la Llengua també li ho ha dit, i caldria corregir-lo.

En estos moments hi ha un enorme problema, perquè.
.
.
, el problema que la gent que vol estudiar en valencià no pot fer-ho.
Tenim que.
.
.
, este mateix any, pràcticament de 160.
000 alumnes de primària no tindran més que una correspondència amb 63.
000 places en secundària per a poder accedir als cursos en valencià, ¿no?
I li dic açò perquè hi ha una correlació molt clara entre escola pública i escola en valencià i escola privada concertada i escola en castellà, i les dades són irrefutables.

Mire, vaig a posar-li només l'exemple de la ciutat de València, amb dades de fa un parell de cursos, que segur que ara són pitjors.
En infantil, estudiaven en línies de valencià, estic parlant de forma col·loquial, programa d'ensenyament en valencià, programa d'immersió, ¿val?
, el 20%, dels quals, el 91% ho feen en escoles públiques, amb una ràtio de 50-50, 50 pública i 50 privada; en primària, eixa ràtio de PEV i PIL baixava al 15%, dels quals, el 93% en pública; en l'ESO, un 12%, dels quals, el 96% en pública; i les ràtios de desequilibri cap a l'ensenyament privat, en creixent; i en Batxillerat i en cicles ja estem parlant a
penes un 2,82% en valencià, dels quals, el 98,21%, i ací baixe als decimals, perquè, si no, no ens ajustem prou, el 98,21% estava, ¿eh?
, o ho feien en ensenyament públic.
Clar, ací l'ensenyament públic és majoritari, perquè té el 60%, la qual cosa ratifica el que estic comentant-li, ¿val?

¿I ara vostés què pensen fer, no?
Ara, en compte de reflexionar, com han assenyalat l'acadèmia valenciana, com està assenyalant l'Escola Valenciana, el que estan plantejant-mos damunt la taula és rebaixar encara més l'ensenyament en valencià, ¿val?
Mentre les enquestes oficials, enquestes seues, de La Generalitat, estan
indicant-nos que el 60%.
.
.
, que a tres de cada cinc valencians els agradaria
que els seus fills estudiaren, com a mínim, igual en les dos llengües, el Partit Popular el que està fent és agafar el programes d'immersió progressiva i canviant-los i rebaixant el valencià en ells, ¿no?

¿Què està fent?
Està negant l'ensenyament en valencià, està subvencionant via concerts centres que estan marginant de forma ostensible el
valencià, i ara, damunt, acaben de rebaixar el contingut en valencià del PIP a una hora setmanal.

Per tant, senyor conseller, tornem al principi, ¿val?
, evidentment, ¿com no podrien vostés ajustar-se a la llei?
, seria extremadament greu que l'administració pública no ho fera.
El que li pregunte és: ¿són certes les dades que estic donant-li ací?
, i, si són així, ¿què pensen fer vostés activament per a corregir eixe desequilibri tan gran que hi ha entre les línies d'ensenyament en valencià i d'immersió lingüística respecte als concerts?
, si pensen fer alguna cosa o pensen seguir-se
tocant la panxa, com han estat fent ara, en esta qüestió.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Torró, he de reiterar-li novament que tots i cada un dels centres concertats de la
comunitat complixen amb allò que s'ha establit en la nostra legislació vigent en matèria educativa en relació amb les nostres llengües cooficials.
I és que, senyoria, vosté pareix oblidar que els diferents programes lingüístics del nostre sistema educatiu, concebuts per a donar resposta a diferents
contextos socioeducatius i lingüístics existents a la nostra comunitat, pretenen un objectiu comú, que no és un altre que el domini del valencià i del castellà per part dels nostres alumnes al finalitzar l'etapa d'escolarització obligatòria.

I tot això facilitant a tots els centres sostinguts amb fons públics els recursos educatius, la formació, l'assessorament i el reforç necessari a fi d'assegurar per damunt de tot la major qualitat educativa l'adquisició de les competències bàsiques dels alumnes del nostre sistema.
Tant és així que li puc assegurar que els governs del president Camps han treballat en els últims anys amb el major respecte, coherència i responsabilitat en esta matèria.
Res de tocar-se la panxa, i, en tot cas, de tocar-se la panxa d'una manera positiva per al valencià, com ho demostra i és prova d'això, els 222.
236 alumnes que estudien en valencià a tota la comunitat, és a dir, un increment del 5,1% respecte al curs anterior, la qual cosa suposa
que d'un curs a un altre han augmentat 10.
800 alumnes més.

I si ho comparem amb el curs 1995-1996, l'increment és espectacular, és el 199% més, o, el que és el mateix, 147.
959 alumnes més que aquell any.
En sintonia amb este augment en el nombre d'alumnes, també s'ha vist incrementat el nombre de centres que oferixen ensenyament en valencià.
Ja són 1.
070 centres en l'actualitat: 270 en Alacant, 214 en Castelló i 586 en València.
És a dir, 120 centres més que en el curs 2003-2004, la qual cosa suposa que en una sola legislatura el
creixement ha segut de 12,6%.
En el curs 2003-2004 oferien només que 950 centres este ensenyament.

Un creixement que respecte al curs 1995-1996 és del 62,6%, 412 centres més que oferixen ensenyament en valencià respecte al curs 1995-1996.

Estes són dades, senyoria, que vostés mai tenen en compte i sempre, sempre, atenen qüestions completament adjectives, sempre atenen qualsevol altre que, d'alguna manera, marque el que a vostés els interessa.
A vostés els interessa un sistema que no siga equilibrat, això els interessa a vostés.
I pense en les enquestes que vosté ha citat i que ha esmentat ací, pense vosté si vosté té de situar-se en el que vol realment el nostre poble, pense vosté si està equivocat profundament equivocat, tremendament equivocat.
Per això la seua dimensió política en estos moments i en el futur, senyoria.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller de Solidaritat i Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany,
sobre la política general de la conselleria en matèria de cooperació internacional al desenvolupament, que formula la diputada senyora Clara Tirado
Museros (GP Socialista) (RE número 73.
312, BOC número 292)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, passem al punt 9, que és interpel·lació pel procediment especial d'urgència a l'honorable senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania sobre la política general de conselleria en matèria de cooperació internacional al desenrotllament, que formula la diputada il·lustre senyora Clara Tirado Museros.

Senyora Tirado, té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señorías, a estas alturas a nadie se le escapa que la política de cooperación del Consell ha saltado por los aires, dejando en evidencia, una vez más, al personaje de la propaganda encargada en espacios de Canal 9 pagados con el
dinero de todos los valencianos, que es usted, señor Blasco.

Los datos y los hechos no casan con su discurso distorsionador y mentiroso.
Usted dice que en esta comunidad cumplimos con el 0,7 de ayuda oficial al
desarrollo, como obliga la ley de cooperación valenciana, y los datos demuestran que año tras año se ha ido recortando el presupuesto, en el presente ejercicio un 35%, hasta
alcanzar la ínfima cifra del 0,18%, incumpliendo, por tanto, ese precepto legal.

Usted dice que somos referentes en materia de cooperación internacional.
Los datos nos cuentan que se han ido recortando los fondos
destinados a ayuda oficial al desarrollo hasta alcanzar casi el 50% de reducción a lo largo de toda la legislatura.
Usted asegura que nuestra comunidad es la
mejor entre las mejores de todas las comunidades autónomas de España, la primera entre las primeras en dinero destinado a la cooperación internacional.
Los datos revelan que destaca por su pobre ejecución, pues según el informe del PACI, La Generalitat solo desembolsó 39,1 millones de euros de los 98,6 millones de euros de ayuda oficial al
desarrollo, previstos para el 2009, lo que representa una ejecución del 39,7%.
Mire, la media del conjunto de las comunidades autónomas, señor Blasco, se sitúa en el 79,5% y en el 97,6% en el caso de la administración general del estado.

Usted pregona un elevado perfil de su política de cooperación, la misma que se sitúa por debajo de la media en euros por habitante destinados a cooperación al desarrollo, 7,58 frente a 9,54 euros.
Ese perfil, señor Blasco, se le desmorona, se le desploma, y voy a intentar explicarlo.

Señorías, todos ustedes saben que esta es mi primera legislatura.
Cuando llegué a este hemiciclo y asumí la responsabilidad de fiscalizar políticamente la gestión del conseller Blasco, llovió sobre mi persona todo tipo de advertencias sobre las habilidades políticas del conseller.
 La gravedad de estas variaba en función de que el mensajero fuera periodista, conserje o diputado, y, en este último caso, también variaba si el diputado o diputada era propio o ajeno.
La cosa discurría desde «es el más listo», «un gran estratega» o «un político hábil», entre los que con el tiempo he podido identificar como sus lacayos políticos; (veus) o «ándate con cuidado», «este no tiene escrúpulos» y otras lindezas más propias de un capítulo de Los Soprano, cuando quienes opinaban eran quienes les han sufrido.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Tirado, li recorde que està interpel·lant i, d'acord amb el reglament, (veus) la interpel·lació és sobre qüestions de política general.

La senyora Tirado Museros:

Sí.
.
.
Estoy en las cuestiones de.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Doncs, pregue s'atinga.
.
.

La senyora Tirado Museros:

Estoy intentando explicar y argumentar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue s'atinga a la qüestió.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
la crisis de la política de cooperación valenciana.

En cualquier caso, todos coincidían en identificar al conseller como alguien realmente temible.
(Veus) El perfil, tengo que reconocerlo, era verosímil en quien ha pasado sin rubor de tener alias, Víctor, concretamente, por su relación con organizaciones de extrema izquierda, y no precisamente en la pubertad, señorías.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Tirado, atinga's a la qüestió.
(Veus)

La senyora Tirado Museros:

Sí, no.
.
.
Mire, señor presidente,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, no se posen nervioses, tranquil·litzen-se.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
si no me deja.
.
.
, si no me deja argumentar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Tirado, la deixaré que intervinga sempre i quan s'atinga a la qüestió.
Pregue respecte al reglament.
(Veus)

La senyora Tirado Museros:

Estoy atendiendo a la cuestión.
Si usted no me deja (veus) argumentar.
.
.
, argumentar con lo que yo considero oportuno y no me deja
expresarme libremente, ahora mismo bajo de esta tribuna.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Tirado, la presidència li prega que s'atinga al reglament.
(Veus)

Señora Moreno, tranquilícese y esté calladita, por favor.
(Veus)

La senyora Tirado Museros:

No tardé demasiado tiempo en descubrir que la corona de rey de los sótanos políticos que adornaba la testa del conseller era más bien de purpurina, eso sí, una purpurina carísima pagada con fondos públicos destinados a campañas de promoción personal en los medios de comunicación públicos, como el anuncio que ayer escuché en la cadena SER, y con la práctica habitual del dictado de titulares a quienes guardan sus alardes de ética profesional para las columnas de chismorreo.

Pero la certeza de que el mito tenía los pies de barro la alcancé cuando al someter a la mínima presión a la macroestructura de tramas urdidas por el conseller (remors) durante tantos años de confort institucional, estas se vinieron abajo como un castillo de naipes.
Eso sí, todos marcados.

Primer fueron sus acreedores de las tramas más antiguas que tiraban de la manta ante la perspectiva de verse ante un juez
para responder del dinero que se le reclamaba y que gastaron en usted sabrá mejor que nadie en qué.
Después han sido, con toda probabilidad, sus propios compañeros de partido los que han sacado a la luz expedientes en los que se demostraba
que el dinero de la cooperación valenciana ha sido puesto en manos de viejos conocidos suyos, que, a su vez,
lo han transformado en pisos en la ciudad de Valencia.

Hace unos días, uno de sus familiares políticos más próximos, compañero suyo en ese particular viaje por la vergüenza política que es su biografía, (remors) era despachado a patadas de la conselleria en qué usted lo colocó.
La señora Such, quien con buen criterio ha aplicado aquello de que cada palo aguante
su vela, lo despachó a patadas de la conselleria.

En el primer momento (veus) de dificultad real, ha dado usted la talla de, como ya le dije hace unas
semanas, de su pésima calidad como urdidor de tramas.

Desesperado por borrar el rastro de sus acciones, entregó a los medios de comunicación y a la fiscalía una documentación que le incriminaba flagrantemente, al hacer pasar por facturas lo que eran
simples certificados de la contraparte y que en ningún caso justifican el destino de centenares de miles de euros desviados de su legítimo destino.

Pero no contento con eso, preso de la histeria, y seguramente después de ver noticias como ésta de Radio La Primerísima, «bochornosa estafa con ayuda a comunidades de Madrid», que aparece en los principales medios de comunicación en Nicaragua, urge y difunde sin demasiado éxito, por cierto, un supuesto comunicado que pone a su señoría a dos metros del juzgado y que no se preocupe que sin falta trasladaré a la fiscalía por si a usted se le olvidó hacerlo.

En este informe se dice que para la ejecución del proyecto referido al abastecimiento, control y tratamiento de agua de
consumo humano, los ingresos recibidos en concepto de transferencia
internacional para la ejecución de este proyecto ascienden a 26.
952 dólares, de los cuales, con cargo a gastos directos, se transfieren a la federación para el desarrollo integral entre campesinos y campesinas, 26.
340 dólares.
Los restantes 611 dólares cubrieron los costos de envío de comunicación a través de Internet, etcétera, que corresponden a gastos indirectos a cargo de la unidad de concertación y cooperación municipalista.

Y otro tanto sucede con la otra ejecución, con el otro proyecto relacionado con la producción de alimentos con enfoque de soberanía alimentaria, que recibe 25.
706 dólares en concepto de transferencia internacional, de los cuales son a cargo de
gastos indirectos, se transfieren a la Insfop 24.
849,66 dólares, y los restantes 856 dólares cubrieron los gastos indirectos a cargo de la Ucom de Madrid.

Señor Blasco, ¿cómo lo hizo?
¿Cómo lo ha hecho durante todos estos años?
¿Cómo ha conseguido durante todos estos años engañar de un modo tan brillante a sus colegas?
Es usted, como le he dicho antes,
lamentable como líder de una banda.

Por cierto,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

¡Señora Tirado, por favor!

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
¿quién sigue?
¿Quién sigue al señor Vicent Sarrió.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Sea respetuosa.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
de l'Ivadis?
Ahorremos el suspense.
Díganos cuál será el próximo escándalo.
Díganos cuál va a ser la próxima trama, el próximo espectáculo.

Señor Blasco, despierte de su delirio totalitario de juventud.
Esto no es la
Albania de Enver Hoxha ni un gulag estalinista.
No va a poder borrar las
inscripciones de los pisos pagados con dinero público del Registro de la Propiedad.
No va a poder formatear los ordenadores que
custodian en los bancos las transferencias de ese dinero.
La lotería que le tocó en el caso Calpe, señoría, no le va a tocar en este sorteo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Tirado.

Honorable señor conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora diputada.

Amb esta són ja trenta-quatre les voltes que explique en esta cambra els aspectes
relacionats amb la política de cooperació de la Generalitat valenciana.
Trenta-quatre vegades en cinc mesos.
Exactament
el temps que sembla que vosté vol saber de la cooperació internacional al desenrotllament de la Generalitat valenciana o que l'ha descoberta després d'una legislatura exclusivament durant cinc mesos per a utilitzar-la com a arma d'atac polític i com a vergonya d'una representant política que en estes explicacions que dóna vosté ací es guanya el rebuig absolut de la cooperació valenciana.
(Aplaudiments)

I crec sincerament que el seu interés per la cooperació no solament és nul, sinó que li vaig a demostrar esta afirmació.
La cooperació al desenrotllament en la Comunitat Valenciana té una data d'inici, que és l'any 1995.
L'arribada a La Generalitat del primer govern del Partit Popular que posa en marxa
una política de cooperació rigorosa, planificada i concreta.
Fins a eixe moment, és a dir, a l'etapa del govern socialista, la cooperació al desenrotllament era poc més que un «programeta» per ací, un «programeta» per allà, però sense un sol euro o en aquells moments pessetes.

Li recorde que fent les sumes i més sumes, el govern del Partit Socialista del País Valencià arribava escassament a 300.
000 euros l'any 1995.
Aquells 300.
000 euros de l'any 1995, de La Generalitat socialista, han passat en el 2011 a quasi 90 milions
d'euros en La Generalitat que presidix el president Camps.

L'esforç de tot el poble valencià, que a través de la sobirania popular ens ha encomanat la labor de decidir quines polítiques ens convenen a tots i la política de solidaritat i cooperació que ha decidit el poble valencià és la que ha representat i representa el Partit Popular, per molts pamflets que
vosté vullga ací esgrimir una vegada darrere d'una altra en una informació que li havia de donar vergonya de traure-la, perquè és tan inversemblant, és tan falsa, és tan mentirosa, que no ha aconseguit vosté encara que ningú la seguisca en eixe camí que és, per una altra banda, el referent del seu grup, on està portant-los.
Està portant-los a la bancarrota.
És exactament on vosté vol situar un tema tan honorable com és el de la cooperació valenciana.
(Aplaudiments)

I eixa cooperació ho han fet entre tots: el govern de La Generalitat, les ONG, les universitats,
les organitzacions multilaterals i tots aquells que han volgut participar en el
model de cooperació valenciana.

El fruit d'eixe procés és una llei, la Llei de cooperació al desenrotllament, que marca les línies directrius d'una política que va més enllà de la sectorització concreta, perquè s'incardina en la declaració de la cimera del mil·lenni quan les Nacions Unides van aprovar els objectius del desenrotllament.

Durant tot este temps la cooperació ha sigut un eix polític fonamental per al govern del Partit Popular.
I el resultat ha sigut la llei
mencionada, els plans directors quadriennals, els seus respectius plans anuals
i la creació dels instruments necessaris perquè la cooperació valenciana es convertira en un model sòlid, reconegut internacionalment i gestionat de manera transparent i
participativa.

El resultat d'eixa planificació que li acabe de detallar, encara que a vosté això no li interessa per a res, no podia ser un altre que el de la fortor, la
fortalesa d'este model, i el recolzament de tota la cooperació valenciana a les polítiques de La Generalitat.

Hui ja en la Comunitat Valenciana hi ha vora 1.
700 organitzacions no
governamentals que estan treballant en àmbits tan distints, però al mateix temps tan units amb la cooperació internacional, el codesenrotllament i l'associacionisme.
I també estan presents les universitats valencianes, l'església, els sindicats, els organismes internacionals i alguns partits polítics fins i tot.
Tots ells expressant una i una altra vegada la seua conformitat
en la política que estem desenrotllant des de la Generalitat valenciana i expressant públicament el seu rebuig a les seues mentires, a les seues calúmnies i a les seues insídies; i al mateix temps denunciant,
(aplaudiments) denunciant el seguidisme d'un grup parlamentari que vosté diu que porta una legislatura, però que l'ha col·locat on l'ha col·locat, i vorà vosté el futur que té pròximament, el vorà vosté.

Els diferents agents que li acabe de mencionar, senyories, gràcies a esta planificació que ha marcat les línies generals de la política de cooperació, han realitzat en els últims anys, els últims quatre anys, 903 projectes finançats per la Generalitat valenciana.
903 projectes finançats en centenars d'ONG que han millorat les condicions de vida de prop de 8 milions de persones, en
43 països i sense que ningú haja observat ninguna irregularitat fins que vosté ha vingut ací i ha sigut capaç vosté de començar a fer el pamflet al qual ens té acostumats.

Som una regió europea líder, líder en cooperació descentralitzada.
Som un model, el valencià, reconegut per organitzacions internacionals com el PNUD, per la Comissió Europea de la Unió Europa, pel Comité de les Regions, per altres organismes nacionals i internacionals, i fins i tot
pel Govern d'Espanya i per l'Agència Espanyola de Cooperació Internacional que, en contra dels criteris que vosté està dient ací, una vegada i una altra vegada està recolzant les polítiques de cooperació que està fent la Generalitat valenciana sense que vosté s'haja ni tant sols enterat, deixant en evidència en les seues intervencions la dignitat del seu grup i la dignitat del
Govern d'Espanya, que és del mateix signe polític que vosté.
(Aplaudiments) I en contra, en contra.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor Luna, por favor.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

.
.
.
d'eixes posicions tenim el recolzament, i li diria més, l'estima de totes les entitats valencianes que es dediquen a la cooperació valenciana.

Per tant, sàpia vosté que, per damunt de les consideracions que vosté esgrimix ací, està vosté més sola que la una, no els seguix ningú en eixes afirmacions que vosté fa.
I una vegada més, com ja li ha passat a pesar de només portar ací una legislatura, ja li ha passat altres vegades, intentant judicializar la vida política i emportant-se un ridícul de resultat com va fer vosté en un altre moment ací, en esta cambra, a propòsit del tema de la immigració.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor conseller.

Senyora Tirado, per a rèplica en el que haja sigut contradita.
(Pausa)

Señora Tirado, le he puesto el tiempo cuando su señoría ha subido a la tribuna.
Si usted no tiene interés en comenzar.
Pero, no obstante, la presidencia va a ser benevolente y le va a
reinicializar el tiempo.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Blasco, ha hecho aquí lo que hace siempre: atacar la etapa anterior, atacar a los demás, porque no puede defender la suya en materia de política de cooperación, no puede defender ninguna de las cosas que ha hecho en esta legislatura.

Y mire, señor Blasco, usted lo que ha hecho aquí es, una vez más, aplicar su patético manual de estrategia, que utiliza sistemáticamente para tapar los escándalos de corrupción que afectan a su conselleria y que, si tiene o han tenido algún éxito, no es porque haya sido ninguna genialidad, desde luego que no, es porque
usted paga con dinero público cada centímetro cuadrado de la prensa que se escribe y cada segundo de televisión o radio en el que aparece.
Por cierto, dinero que usted detrae de las
subvenciones destinadas a las ONG, ese famoso 1%.

Mire, usted aquí viene a hablar de liderazgos.
Usted no es garantía ni de transparencia, la que pregona, ni de respeto a las normas ni de los
requisitos que ustedes mismos elaboran, como ha sucedido en el caso de la
fundación Cyes.
Usted si en algo es líder es que el máximo exponente de este gobierno, del gobierno valenciano, de la opacidad por
ocultar los asuntos turbios que rodean su mal uso de la solidaridad y de la
cooperación.
Usted es el máximo exponente en todo caso de perseguir a los medios de comunicación, a los funcionarios, a la oposición, que denunciamos hechos tan graves como el desvío de fondos en cooperación.
Usted es el que busca, como ha hecho ahora mismo, amedrentar y amenazar.

Pero mire, señor Blasco, yo no le tengo ningún miedo.
¡No le tengo ningún miedo, señor Blasco!
Porque llegaré hasta el final.
Porque usted todavía no nos ha explicado dónde está el dinero que debía ir destinado a Nicaragua.
(Aplaudiments)

Usted habla de novecientos no sé cuántos proyectos.
¿Pero dónde está el dinero?
¿Cómo se ha gestionado ese dinero, señor Blasco?
Eso es lo que está en cuestión y eso es lo que usted tiene que explicar.
Y ha comparecido tropecientas veces
para no darnos ninguna explicación, ningún argumento sólido que pueda desmantelar esa cuestión.
Y usted eso lo sabe.

Y llegará hasta el final, como le digo, al final de este asunto.
Porque el principal
interés, la principal preocupación de este grupo parlamentario es que se esclarezca este asunto.
Y seguro que
antes o después tendré la oportunidad de presentar toda esta documentación ante un juez.

Pero, mire, ya que usted hacía futuribles sobre mi persona, yo le voy a decir que no sé si usted es consciente, pero políticamente es como ese personaje del sexo.
.
.
, del sexto -perdón-, (rialles) del sexto, del sexto sentido, que no sabía que estaba muerto.
¿Lo recuerda?
Es usted un cadáver político sobre el que pesa una losa judicial que crece día a día con cada nueva ocurrencia autoexculpatoria, que no sé si será el señor Felip el que se la prepara.
Pero si además hasta ha resucitado la señora De Miguel que anda todo el día tomándole medidas a su traje, señor Blasco.
(Aplaudiments) Todo el día.

Y miren, de nada, de nada le van a servir sus amenazas de excluir a la oposición, como han hecho a lo largo de toda la legislatura, de excluir a la oposición democrática de las instituciones.
Porque cada vez que se quitan su careta se ve con más nitidez su auténtico rostro.

Antes o después, señor Blasco, me tendrá que entregar ese expediente, los expedientes Cyes.

Antes o después, señor Blasco, tendrá que explicar por qué a Nicaragua sólo llegaron 70.
000 euros.

Antes o después, señor Blasco, como la historia ya ha demostrado a usted y a sus ídolos de juventud, la ciudadanía les verá con la claridad con la que hoy yo le veo a usted.

Y, si me lo permite, un consejo, mejor antes que después, señor Blasco.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Tirado.

Senyor Blasco, per a rèplica.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Clara Tirado, són impagables les seus intervencions ací.
Impagables.

Jo, si no fóra perquè la publicitat cada un se la paga, pagaria perquè les seues informacions ací foren generalitzades per ahí.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories!
Tranquil·litzen-se senyories!
(El senyor vicepresident primer parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Els dol, els dol molt a vostés.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Tranquil·litzen-se, per favor!

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

.
.
.
els dol molt a vostés vore la voluntarietat.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Luna, per favor!
Senyor Luna, respecte la intervenció.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

I per a parlar, i per a parlar vostés ací, per a parlar vostés ací d'ídolos de la juventud, menut repertori té vosté per ací.
(Rialles) Menut repertori té vosté per ací!
(Aplaudiments) Per a parlar vosté de diligències judicials, menut repertori té vosté per ací.
Fa falta ganes de vindre ací a mentar la bicha.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señora Catalá, no esté nerviosa.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

I sobretot, sobretot, l'educació i la forma de mantindre la serietat en estos debats parlamentaris.
Però vosté, senyora Tirado, que li torne a dir, és impagable.
I tant de bo, vosté tinga moltes oportunitats.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Ninet, per favor!

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

.
.
.
de continuar en eixa mateixa línia.

Acabem de comprovar una vegada més el que ja li he dit al principi: a vosté la cooperació no li interessa per a res, per a res, per a res, per a res, per a res.
.
.
Però no és que no li interessa per a res, és que no vol entrar a escoltar les coses que són la veritat, i per això vosté comença en un debat que l'únic que fa és continuar amb una rastrera de mentires, de falsedats que no tenen ninguna
prova, que a més vosté a estes altures ja les havera pogut constatar.
Però en fi, estava vosté ahí.
Ho he explicat i vaig a tornar a explicar-ho.
No he parat d'explicar-ho.
No he parat d'explicar-ho.
(Veus) Sí.

El senyor vicepresident primer:

¡Señora Moreno, le llamo al orden por primera vez!

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Li he explicat detalladament, senyor Luna, els eixos de la política de cooperació al desenrotllament que presentem.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

¡Señor Luna, le llamo al orden por primera vez!

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

(Inoïble) .
.
.
de Nicaragua, a pesar de todos los intentos de echar ustedes basura sobre la
cooperación valenciana, está perfectamente avalado, demostrado y constatado.
Es decir, está todo hecho donde tocaba, con informes de las propias entidades de Nicaragua,
con los propios municipios en acuerdos plenarios que lo han dicho, está toda la documentación presentada en las instancias judiciales, a la que por cierto, a la que por
cierto, se han presentado ustedes, especialmente la señora Tirado, y la propia instancia judicial les ha dejado exactamente en las
mismas circunstancias.
.
.
No en la que está usted, señor Luna, no.
A usted le han dejado en otra situación,
(remors) pero allí lo han dejado de otra manera, o sea, no les han hecho ni caso, no les han hecho
ni caso.
Pero bueno.

Después de treinta y cuatro preguntas sobre este mismo particular, vamos a ver si
continuamos intentando aclararles a ustedes algo por respeto a la cámara, no por ustedes, que no se lo merece, señora Tirado, porque usted no tiene ningún interés en escuchar esto.
(Aplaudiments)

Mire, després de trenta-quatre preguntes, si descomptem el seu interés per preguntar, haurien de retirar.
.
.
, vosté ha hagut de retirar fins a preguntes que havia fet per duplicat.
Fixe's vosté si vosté porta.
.
.
Vosté, que intenta esbrinar com estan els expedients, no es va presentar en la
conselleria després que li oferírem eixe expedient del qual vosté fa referència.

Després, va vindre a vore eixos mateixos expedients quan havien passat 85 dies.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno, le llamo al orden por segunda vez.
Y le advierto que, si me obliga,
a la tercera la tendré que expulsar.

Pot continuar, senyor conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyor president.

El seu verdader interés, senyora Tirado, és anar conforme va ací, d'Herodes a Pilatos per a vore qui li compra pròxima mentira i la seua pròxima tergiversació.
I encara que algú estiga ovacionant per a armar un poquet de confusió i vore si este debat, que el tenen una vegada més perdut, doncs, s'arma un poc d'embolic i això desvia l'atenció, doncs saben vostés que una vegada més se va a quedar exactament igual que estava: sense raó, sense que ningú els recolze i fomentant un desprestigi per al seu partit.

Que no n'hi ha ninguna organització no governamental, ni ninguna entitat que estiga fent cooperació.
.
.
, que estan fent-los costat a vostés, que per molt que intenten anar per ahí fent córrer este tipus de coses, ningú els ha recolzat en la postura que vosté està representant.
I això és una vergonya, això és una vergonya per a vostés.

I pel que diu vosté de judicialitzar la cosa, vosté ha estat allí, està des del mes d'octubre allí.
Tenen els expedients, inclús els comptes que demana el senyor Luna.
.
.
, els tenen allí.
I la justícia s'ha rist de vosté, s'ha rist del Partit Socialista.
(Veus) Bé, no?
, no?
Bé, parla precisament el que ha de callar, perquè a l'únic que li han dit el que ha de fer és a vosté.
(Veus) A l'únic que li han dit que vosté (aplaudiments) ha d'anar per allí és a vosté.
Ya lo veremos.
Ya lo veremos.

De moment, el que ja ha fet tres paseíllos per allí és vosté, de moment, de moment.
I crec que encara li'n queda algun altre, encara li'n queda algun altre.

Però bé, jo continue pensant i vegent que vostés tenen una educació estupenda per a poder portar estos d'això.
Continuen en eixa postura.
Estem encantats que vostés estiguen en eixa situació.
I anem a procurar mantindre exactament la mateixa posició nostra, defensar la cooperació valenciana, i a més, des de la tranquil·litat que vostés no representen ni a la cooperació valenciana, ni tan sols als respectables votants del Partit Socialista que es
mereixen algunes persones amb un poquet més de classe de la que té vosté.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació a la consellera de Justícia i Administracions Públiques, que fa el conseller de Solidaritat i Ciutadania, senyor Rafael Blasco
Castany, sobre la política general de la conselleria en relació amb la provisió dels mitjans humans i materials per als jutjats de la Comunitat Valenciana, que
formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Compromís) (RE número 74.
034, BOC número 292)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, passem al punt 10: interpel·lació a l'honorable senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques sobre política general de la conselleria en relació amb la provisió de mitjans humans i materials per als jutjats a la Comunitat Valenciana, que
formula la diputada il·lustre senyora Mònica Oltra i Jarque.
Correspon respondre al conseller de Solidaritat i
Ciutadania, d'acord amb l'escrit registre d'entrada 74.
650.

Té la paraula la senyora Oltra.
(Veus)

Señora Moreno, si en vez de hablar, atendiese, se hubiese enterado.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, vinc a interpel·lar sobre, precisament, sobre la provisió de mitjans humans i materials dels jutjats.

I vaig a contar-li jo a vosté, senyor Blasco.
.
.
Em pareix que vosté hui tenia ganes de torejar ací.
.
.
(Veus) Me permet?
Gràcies, moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor conseller.
Li vaig a contar el que és la justícia sense papers.
Però no la justícia sense papers perquè l'hàgem modernitzat, ni hàgem posat en marxa l'oficina judicial, ni hàgem digitalitzat documents.
No, és l'oficina sense papers literal, sic.

Mire, vaig a començar per un exemple.
Anem a parlar de les coses xicotetes.
A vostés els agrada molt parlar de grans xifres i milions i no sé què.
Anem a parlar de coses xicotetes que, en definitiva, són les que són importants.

Açò, un va al Jutjat Penal número 17 de València, amb seu en Paterna, i se troba este cartell que diu: «Se comunica que para poder hacerse fotocopias en la fotocopiadora del colegio de
abogados los interesados deberán traer sus folios, no pudiendo hacer uso de folios del juzgado.
La secretaria.
»

Clar, vosté imagine's.
.
.
no, vosté se riu, vosté se riu, perquè vosté no respecta, vosté no respecta el que açò suposa per a molta gent.
I vosté se pot riure ací perquè vosté se riu del món.
I, atenció, quant més forts són els aplaudiments, més dura és la caiguda, vaya así.
.
.
de paso.
I, aleshores, vosté imagine's un advocat del torn d'ofici, que ja cobra el que cobra, i cobra quan cobra, que és un dia després que vosté diu que ja els han pagat.
I, aleshores, ha d'anar amb el paquet de folis de 500 a treballar, perquè no n'hi han folis.
I a banda de pagar-se les fotocòpies a cinc cèntims -perquè no se pense vosté que les fotocòpies són gratuïtes-, ha de dur-se els folis.

Clar, vosté imagine's, per exemple, en una jurisdicció com penal que no n'hi han trasllat de còpies i on la gent ha de fotocopiar els expedients sencers.

Exemple número dos.
Una advocada, una lletrada va al jutjat de Massamagrell a fer una
declaració d'imputats, a assistir a un imputat.
I, aleshores, vostés sabran segur perquè tenen uns quants imputats que a vegades un fa la declaració, després la llig i diu: «No, ací n'hi ha una errata, açò s'ha de corregir, açò tal.
» I, aleshores, diuen: «Ho corregim, i imprimim una, que és la que se queda.
.
.
, però vosté s'emporta la còpia, la roín, perquè és que no li podem imprimir una còpia bona.
» I vosté s'ha de corregir ahí a mà les coses que s'han corregit en el jutjat.
Açò, fa dos setmanes.

Exemple número 3.
Hui a l'Información d'Alacant publiquen: «En los juzgados de Benidorm y Denia falta hasta el papel higiénico.
» I açò és hilarant, perquè justet açò, el 20 de maig de l'any passat, per una moció subsegüent que va presentar la senyora Huesca, ja vam estar parlant d'açò i jo me ria ací en la tribuna.
No sé si se'n recorden vostés, jo dia: no sé si la falta de paper en el jutjat està relacionada amb la falta de paper higiènic.
I fins ahí hem aplegat.
Però és que fins ahí ha aplegat la cosa.
I això és hui notícia en l'
Información.

I les representacions sindicals d'UGT.
.
.
, el que planteja, després sobretot de les declaracions del subsecretari de Justícia, és: «Mi pregunta es si tenemos que apretarnos tanto el cinturón hasta el punto de que los trabajadores y usuarios de Benidorm y Denia no
tengan papel con el que limpiarse cuando van al baño.
» Açò, hui, hui, en l'Información, mire, justet hui, el dia de la interpel·lació.

Sense folis, ni estanteries.
Miren, en el jutjat de la Ciutat de la Justícia de València, eixa que és de primera velocitat, perquè eixe és un edifici nou, bonic, gran.
.
.
-no li dic a vosté com estan els jutjats de Mislata, de Paterna, en quines condicions treballen-, allí han desenvolupat una destresa estranya.
Estranya perquè la seua professió de funcionaris de Justícia no deuria ser fabricar estanteries.
Doncs tenen una destresa per a fabricar
estanteries amb caixes, amb rajoles.
.
.
-de debò, que no se riga, senyor Luna, que açò és aixina-
(rient) amb rajoles, ficant-los cel·lofana.
I jo li vaig dir a una funcionària, dic, ja que vos han baixat el sou, patenteu açò perquè queda un disseny molt modern, perquè li fiquen ahí.
.
.
, i, aleshores, podeu vendre les estanteries per a pal·liar el que és la baixada.

Però és que a més, en Las Provincias, perquè no me diguen vostés que és que la premsa.
.
.
la premsa sospechosa, Las Provincias que no és una premsa sospitosa, ja publiquen una sèrie de despropòsits el 30 de gener d'enguany «Sense folis, ni estanteries en el jutjats valencians.
» «En Castelló sense paper per a dictar sentències.
» No n'hi ha paper per a dictar sentències, atenció!
Que la sentència ha de tindre un suport de paper.
Aleshores, el senyor conseller se pot
riure que no n'hi ha paper, però és que resulta que sense paper no n'hi ha sentència.

En Alzira, en Mislata, en Paterna sense paper; en Alacant els equips informàtics estan bloquejats, i aleshores tampoc poden treballar; en Elx no n'hi han CD per a gravar els juís, no n'hi han CD!
, i aleshores, clar, els discs durs peten, perquè el disc dur té una capacitat i no n'hi han CD.
I vosté dirà: «Que ximpleria, senyora Oltra, me ve a parlar dels CD.
» Però és que si no n'hi han CD, no se pot gravar el juí, m'entén?
Perquè és aixina.

En Nules, sense papers ni bolígrafs; en Alzira, els ordinadors tenen més de dotze anys.
Imagine's vosté, senyor Blasco, un ordinador de més de dotze anys, doncs servirà per a cascar nous, perquè per a altra cosa supose que no servix.
En Torrent se fabriquen també estanteries, no només en València, també tenen habilitat, però ací ho fan amb rajoles i amb guies metàl·liques, han aprés a fer-ho els funcionaris.
En Paterna, el funcionaris del número 7 estan col·locats en un corredor, en un corredor enmig de ninguna part perquè no tenen un espai adequat per a treballar.

I una funcionària se me queixava un dia amargament que tampoc no tenien grapes.
I vosté dirà: «Senyora Oltra, que ximpleria el tema de les grapes.
» Doncs no, no és una ximpleria.
No és una ximpleria, perquè els expedients s'han de cosir.
I la paraula cosir ve d'antany, que se cosien de veritat.
I jo li dia: xica, agafa fil i cosiu-los.
I
diu: «Fins ahí podíem aplegar.
» Perquè jo dia: prenguem-ho amb humor.
Clar, sense grapes no se poden cosir els
expedients.
Jo ja sé que vosté està molt acostumat a això.

Perquè mire, d'ahí, de cosir els expedients, també ve la translació moderna que els expedients administratius han d'estar foliats.
Això que vosté no complix en la conselleria, veritat, senyor Felip, veritat que no?
No folien
els expedients.
I sap per què se folien i se cusen els expedients?
Se cusen i se folien els expedients perquè ningú no puga llevar els papers, posar els papers segons conveniència, amagar factures i eixes coses que li agrada fer a vosté.
Doncs en el jutjat, com la cosa és prou més seriosa, veritat?
, perquè no desapareguen papers, ni desapareguen declaracions i estes coses, s'han de grapar.

A més, la dramàtica situació que vostés han estat pegant-li i arreant-li al govern central perquè no li donaven jutges, i ara que tenen vostés les oficines judicials concedides, va i resulta que, igual que amb els altres
diners, els que hem parlat esta vesprada que han de tornar vostés a Madrid, ací no posen en marxa les oficines judicials.

I reconeixen, fins i tot, que només posen en marxa un terç dels jutjats sol·licitats, i que per col·lapse i per manca de diners, perquè s'ho han gastat tot en saraus i en festes per a pijos, veritat?
, ara no n'hi han diners per a posar en marxa eixes oficines que li han segut concedides.
I
ara ja no sé què van a fer, a qui li van a plorar, a qui li van a tirar la culpa, perquè les oficines les tenen concedides, però no les posen en marxa perquè vostés no poden.

I, aleshores, ve el señor Jorge Cabré i diu que «vivimos tiempos de austeridad y la austeridad es para todos», i açò me pareix un sarcasme de tal magnitud, que el senyor secretari autonòmic de Justícia s'atrevixca a dir açò.
.
.
, que l'austeritat és per a tots.
.
.
, sentint-los a vostés les seues hiperbòliques promeses, les seues hiperbòliques al·locucions de ser líders i de ser el més gran i de tindre tot el més gran, perquè, efectivament, vostés tenen l'obsessió que tot té de ser molt gran, i que després no n'hi han grapes, no n'hi ha paper, la gent no pot treballar, la gent no pot treballar en condicions mínimament dignes en la justícia.
.
.
No sé si al final açò és una estratègia calculada, perquè, sobretot han col·lapsat vostés temes com això de Palop, com el cas Fabra, perquè els jutjats de Nules estaven ja que tiraven fum, perquè no se pot, en un expedient que té la magnitud del cas Fabra, tindre la carència de mitjans que se tenen, o, directament, el TSJ, on també s'han quedat sense paper, a la millor és perquè no se puga jutjar això de Camps, perquè no puguen posar data al juí abans de les eleccions, igual és això, o on se garsa.
.
.
, se garsa el pis, el pis de fusta s'ha garsat, s'ha garsat aixina, dels expedients que estan en terra, perquè no n'hi han prestatgeries per a col·locar-los.

I, llavors, clar, això unit que n'hi han persones de manteniment, una persona per a huit jutjats, que,
evidentment, no donen abast, i treballen en unes condicions que no haurien de
permetre's, i menys des de l'esfera pública, vostés estan tan tranquils diguent que açò és una qüestió d'austeritat.
¡No, senyor!
, açò no és una qüestió d'austeritat, açò és una qüestió de voluntat política i de prioritzar els diners, i la justícia és una qüestió molt important per a mantindre l'afecció de la gent i la creença de la gent en el sistema, perquè si la gent deixa de creure definitivament en la justícia, llavors sí que tenim un problema, llavors tenim un problema greu, i vostés estan provocant una desafecció democràtica profunda pels seus casos de corrupció i, a més, una desafecció a les institucions i que la gent comence a no creure's este sistema, precisament perquè vostés tenen una estratègia calculada de desprestigiar i devaluar tot el que és públic, sense adonar-se que açò és un suïcidi, senyor Blasco, un suïcidi col·lectiu.

Perquè un demòcrata, i supose que vosté ho és, no ho pose en dubte, hauria de procurar que la gent puguera tindre confiança en les institucions, i en una tan important com la justícia, tindria de ser el primer objectiu d'una conselleria com la de la consellera de Justícia, que no ha tingut hui l'amabilitat d'acompanyar-nos.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Té la paraula el conseller de Solidaritat i Ciutadania, senyor Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Oltra, vullc aportar-li algunes dades per a situar l'assumpte que vosté ha plantejat en la seua pregunta i que després, d'alguna forma, ha desvaloritzat en l'anecdotari este que s'ha dedicat ací a referir.

L'administració de justícia en la nostra comunitat suporta el 12% de la càrrega processal de tota Espanya, i a pesar d'això la Comunitat Valenciana té 9,4 jutges per cada 100.
000 habitants, cosa que la situa per davall de la
mitjana nacional, que està en 10,3 jutges per cada 100.
000 habitants.
Perquè se'n facen una idea, ocupem el lloc número 15 en el rànquing de les 17 comunitats autònomes i, a pesar d'això, la taxa de litigiositat és la tercera més elevada de totes les comunitats autònomes, 219 assumptes per cada 100.
000 habitants, mentres que la mitjana nacional
és de 204 assumptes.

A més, la Comunitat Valenciana és la quarta regió espanyola en nombre d'assumptes ingressats, amb 1.
115.
908 assumptes ingressats en el 2009, i 1.
029.
647
que s'han resolt, la qual cosa representa un increment de l'1,69% respecte de l'any anterior.
I d'este context es trau la conclusió que el problema fonamental de la justícia en la nostra comunitat no és altre que el nombre insuficient de jutges del que disposem.
No hi ha jutges, i
si no hi han jutges, per moltes seus judicials, per moltes oficines i per molts
mitjans que hi posem, no es podran adoptar les resolució que la ciutadania requerix.

La mitjana d'assumptes per jutge és de 2.
235, molt per damunt de les de les altres comunitats autònomes i també de la mitjana nacional.
Som la tercera comunitat autònoma en nombre d'assumptes per jutge.
Els jutges de la Comunitat Valenciana són uns professionals, els professionals que més càrrega de treball suporten i els que major esforç invertixen en resoldre assumptes, a pesar d'estar numèricament situats per baix de la mitjana nacional.
I davant d'estes dades, tota responsabilitat del Govern d'Espanya, hi ha una dada positiva que sí que és responsabilitat del Consell, i és que la mitjana de funcionaris per jutge, segons la memòria del Consell General del Poder Judicial és de 7,19 funcionaris per jutge, enfront del 7,5% de la mitjana espanyola.
Perquè vosté se situe respecte dels recursos humans.

És a dir, som la quarta autonomia amb més funcionaris per jutge, només superats per Catalunya i la Comunitat de Madrid, i, per tant, senyoria, hauran
de reconéixer que des de la Conselleria de Justícia s'està fent un gran esforç des del punt de vista de la dotació de mitjans a la justícia i també quant als mitjans personals a què vosté se referia.

Una volta contextualitzada la situació dels mitjans humans en la Comunitat Valenciana, vaig a referir-me, per
correspondre a la seua pregunta, als mitjans materials.

En el moment d'assumir les competències de justícia, en l'any 1995, la Comunitat Valenciana disposava de 286 òrgans judicials.
Des de llavors, i això sí que és responsabilitat de la Generalitat valenciana, s'han posat en funcionament 238 unitats judicials, 238 unitats judicials.
Tan sols
en esta legislatura hem invertit més de 28,2 milions d'euros en la posada en marxa de 71 noves unitats judicials.

Pel que fa als edificis judicials, tant per a cada òrgan judicial existent com per als de nova creació, La Generalitat abona el cent per cent de tots els gastos.
Igualment, abonem el
80% de tots els gastos de personal dels òrgans judicials, perquè com vosté coneix, o deu conéixer, el ministeri únicament paga el sou del jutge i del secretari.

Al llarg d'este període, quant a infraestructures judicials, s'han construït, senyoria, un total de 21 edificis amb una inversió pròxima als dos-cents quaranta-sis milions d'euros.
Les obres que està posant en marxa la Generalitat valenciana en este moment inclouen, a més, la construcció dels palaus de justícia de Paterna, d'Alcoi i de Villarreal, i també m'agradaria citar la Ciutat de la Justícia d'Elx, que ha segut recentment inaugurada i que ja és considerada, per mèrits propis, com una de les més modernes infraestructures judicials de tota Espanya.

Així mateix, La Generalitat està invertint per a millorar els mitjans materials al servici dels òrgans de l'administració de justícia, cosa que redunda en una millora de les dotacions de mobiliari, d'equips ofimàtics, d'equips informàtics, etcètera, tots ells necessaris per al funcionament correcte dels jutjats.

I respecte a l'adquisició de mobiliari, li diré, senyora diputada, que en els últims huit anys hem destinat més de dos milions dos-cents cinquanta mil euros, i en esta legislatura hem
invertit més d'un milió set-cents cinquanta mil euros.
Igualment, hem posat en marxa el pla de
modernització de l'administració de justícia en la Comunitat Valenciana, que es coneix per Modernització.
just, en què hem invertit més de vint-i-tres milions d'euros per a potenciar la implantació de les tecnologies de la informació i la comunicació en les oficines judicials, i, així, s'ha dotat tots els magistrats, jutges, secretaris judicials, fiscals i metges
forenses de la Comunitat Valenciana, d'un ordinador portàtil, senyora diputada, perquè vosté faça la gràcia sobre l'ordinador.
.
.
Tots els magistrats, jutges, secretaris judicials, fiscals i metges
forenses, se'ls ha dotat d'un ordinador portàtil com a ferramenta de treball que els permet prestar les seues tasques diàries d'una manera molt més àgil.

S'han cursat quasi cinc mil targetes de l'autoritat de certificació per a l'ús de la firma electrònica, la qual cosa suposa que tots els funcionaris de l'administració de justícia de la comunitat disposen de certificat de firma digital.
S'han assignat més de sis mil comptes de correus electrònics; s'han repartit més de mil tres-cents ordinadors, senyora diputada, que disposen de les majors
garanties de seguretat de manera que la informació confidencial que continguen està correctament protegida en cas de pèrdua o sostracció de l'equip; s'han implantat sistemes de gravació i videoconferències en totes les sales de vistes, sales de l'institut de medicina legal i en els portàtils dels metges forenses i fiscals de la Comunitat Valenciana, de manera que
poden assistir a les vistes judicials de forma no presencial; s'han desenrotllat una sèrie d'aplicacions informàtiques judicials per a facilitar la tramitació i l'accés telemàtic als processos: Cicerone.
.
.
, li cite alguns nom, Cicerone, Nautius,
(inintel·ligible) .
.
.
, Etiquetes, (inintel·ligible) .
.
.
, Fortuny, Lexnet, que permeten hui un ús més eficient de la informàtica i una organització més racional del treball en les seus judicials de la comunitat.

No tinc ningun dubte, senyora diputada, que el Consell va a continuar fent un
esforç que, com li acabe de descriure, és un esforç titànic, el que s'ha fet en els últims anys, un esforç de modernització i d'equipaments humans i materials de la justícia com en la nostra història no s'havia conegut i com difícilment n'hi ha ninguna altra comunitat autònoma que haja fet este esforç de modernització de la justícia.

I perquè això siga més eficaç, damunt li diré que 61 funcionaris de reforç estan complint els programes d'objectius que afecten més de quatre-cents funcionaris de l'administració de la justícia.
I, per tant, es garantix que des de la Generalitat valenciana anem a
continuar treballant per millorar l'administració de la justícia, per augmentar la seua eficàcia, la seua agilitat i la seua modernització, i allà a on se produïxca algun tipus de problema, per xicotet que siga, farem tot el possible perquè eixe problema es puga resoldre.
Però el que no podem acceptar és que xicotets problemes, que són respectables i que no mos porten a riure-mos d'eixos xicotets problemes, no poden fer tapar el que ha segut l'esforç més gran de ningun govern autonòmic per dotar la justícia valenciana dels millors recursos materials i humans.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, conseller.

Per al torn de rèplica, té la paraula la il·lustre diputada senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Mire, senyor conseller, jo no he parlat de xicotets problemes, jo he parlat de
coses xicotetes que al final són un gran problema, i són un gran problema perquè la gent que fa un esforç titànic és la gent que treballa en la justícia i té de treballar tots els dies en les condicions que vostés imposen.
Perquè vosté me ve ací amb unes macroxifres que segur que la mitat se les ha inventat, però és que me té igual que vosté me diga és que hem fet no sé quant.
.
.
Bé, ¡és que tenien d'haver fet més!
És que jo a vosté li diré: és que tenia d'haver fet més.
Perquè quan vosté parla de l'esforç titànic jo li tinc de dir, però vostés no ha prioritzat els diners, perquè en esta comunitat n'hi ha hagut per a tot, per a tot, i resulta que no n'hi han per a folis per als jutjats, i això que a vosté li pot paréixer un anecdotari, com ha dit, no és un anecdotari, perquè és amb el que la gent se troba tots els dies.
.
.
Perquè el jutge pot tindre un portàtil, però si l'oficial que té de picar-li la sentència té un ordinador de l'any de la polca, que no té accés al Cicerone,
(remors) perquè no té accés al Cicerone, ¿eh?
, ni a ningú, ¿val?
, perquè no tindrà ni accés a Internet, perquè ordinadors de l'any de la polca no tenen.
.
.
, i ho he vist jo, això, ¿eh?
, (veus) igual que no poden gravar.
.
.
Tenen sistemes de gravació i alguns no poden gravar, perquè l'ordinador no té la capacitat per a gravar, i està el circuit ahí i està d'adorn, i tu dius, ¿tenim de firmar?
, no, sí, sí, perquè és que això no va, això està d'adorn.
.
.
¡I això t'ho diu el jutge!
, i això ho viuen diàriament els lletrats.
.
.
O els lletrats del torn d'ofici, que cobren de la manera que cobren, damunt que ja tenen uns honoraris
molt minvats, senyor Blasco, però per a vostés la prioritat han segut altres coses, per a vostés la prioritat ha segut fer una àgora, una àgora que està 350 dies a l'any tancada i que costa 90 milions d'euros.
.
.
¿Quant papers i grapes i de tot això pot vosté comprar amb el que s'han gastat en un edifici buit, que no servix.
.
.
, de moment, vostés no l'han fet servir per a res?

I, aleshores, vosté me parla de la ciutat de la justícia que acaba d'inaugurar fa dos mesos, la d'Elx.
.
.
Per cert, l'última vegada que hi va anar va ser a inaugurar-la, però després no s'ha enterat del que estan diguent els treballadors de la Ciutat de la Justícia d'Elx i de les queixes que n'hi ha, precisament per la manca de recursos i la manca de recursos materials,
senyor Blasco.
Aleshores, clar, ¡és molt bonic anar allí a tallar la cinta i inaugurar!

Igual que no me parla vosté de la justícia de doble velocitat, ¿eh?
, i de la poca funcionalitat dels edificis.
.
.
Vostés fan edificis perquè la gent els mire i diga «què bonic!
», però després no són funcionals.
Si en la Ciutat de la Justícia de València no cabien els furgons dels que venien de presó provisional en.
.
.
Si és que no té cap trellat!
Vostés fan edificis per a posar-se vostés la medalla i per a tallar la cinta.
«Mira que bonics que som.
» Però no han pensat en la gent que ha de treballar ahí, no han pensat la funció per als que estan fets.

Perquè vostés la política l'entenen com a un lluïment personal i no entenen la política com s'ha d'entendre, que és millorar la vida de la gent, i sobretot la gent que tots els dies té de treballar ahí: els jutges, els secretaris, els advocats, els funcionaris, els procuradors.
.
.
Eixa és la gent que fa la justícia i eixa és la gent que fa l'esforç titànic, no La Generalitat, que no és capaç ni de.
.
.

Perquè vosté diu: «És que és l'anecdotari.
» I aleshores, vosté com m'explica a mi tot açò?
Per què no han posat vostés en marxa les oficines judicials que els han segut concedides pel govern
central?
No me parle vosté és que.
.
.
No, no.
És que el govern central li ha dit a vosté: «Li concedisc les oficines judicials», i vosté no les està.
.
.
, vosté, la consellera de justícia, no les està posant en marxa.
Per què no explica això?
Tant de plorar a Zapatero, i quan Zapatero diu: « Apa!
, ahí tens els jutges», diu: «Ai!
, ara no puc perquè és no tinc un duro, que m'ho ha gastat tot en festes per a
pijos.
»

Aleshores, clar, com explica vosté això, que només posen en marxa un terç?
Per què se publiquen en la premsa.
.
.
?
Que mentix tot el món?
«El Palau de Justícia torna a quedar-se sense paper per impagaments de La Generalitat.
» «El Consell reclama austeritat i rigor pressupostari als jutjats.
» Si els que van anar a dir-los als jutges que havien d'estrènyer-se el cinturó.
.
.
«Els advocats cobren el deute de Blasco, després de Blasco haver dit que estava liquidat.
» «El CSIF -el CSIF, eh?
, ninguna plataforma revolucionària-, el CSIF denuncia que només n'hi ha un operari manteniendo para ocho edificios.
» «Los juzgados de Nules y Vila-real mendigan folios en Castellón.
» Alguns se n'han d'anar amb el seu cotxe al jutjat de l'altre poble a pels fulls.

Això a vosté li pareix normal?
Això és un gran problema.
És una cosa xicoteta, però és un gran problema, sobretot per a la gent que treballa allí.
«El Consell niega personal y medios para los juzgados de Castellón.
» «Los juzgados de Nules y Vila-real se quedan sin folios y bolígrafos.
Lazos negros en los ordenadores de los juzgados de Castellón por falta de personal.
Sin jueces en la bolsa para cubrir las bajas.
El TSJ
estudia crear una bolsa autonómica de jueces sustitutos para cubrir bajas.
Concentración de los funcionarios de los juzgados de Alzira.
»
Y suma y sigue, y suma y sigue.

I vosté diu: «És un anecdotari.
» No.
És el pa nostre de cada dia, de la gent que treballem en la justícia i que tenim de suportar, efectivament, esforços titànics perquè vostés han prioritzat els diners en altres coses i no en les coses importants.

I, senyor Blasco, jo seguisc pensant que la justícia és una cosa important.
A la millor vostés volen carregar-se-la perquè no jutgen a tots els que tenen imputats en eixa bancada.
A la millor és això.
Però, en fi, no crec que siga una, una, una.
.
.
un objectiu lícit d'un govern que vol ser democràtic.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Per a finalitzar este torn de rèplica, té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Oltra, per molt que vosté s'encabote i per moltes voltes que li done, el principal problema de la justícia no és el que vosté està referint ací.
Perdone que li ho torne a dir.
Vosté té un coneixement molt escàs de la situació de la justícia en esta comunitat i vosté es fia.
.
.
(Veus) Bé, si és millor que el que tinc jo, escolte, espere que algun dia li ho reconega el
poble valencià i siga capaç de col·locar-la a vosté al front d'alguna responsabilitat, que no pareix ser que per ahí vagen els tirs.

Però, en qualsevol cas, si vosté és capaç de, a més de fer ací un anecdotari, que no té ninguna base real, centrar-se en quins són els problemes reals de la justícia i no desqualificar les coses que s'han fet d'eixa forma absolutament tan frívola com vosté fa ací, a la millor podem entendre-mos.

Però, clar, vosté diu que s'entra en la Ciutat de la Justícia de València i que és que allí no poden entrar els furgons de no sé què.
Vosté creu que la gent que entra en la Ciutat de la Justícia trau eixa impressió?
Per favor, senyora diputada!
La gent que entra en la Ciutat de la Justícia dóna les gràcies al govern de La Generalitat per haver fet la infraestructura millor (aplaudiments) que n'hi ha a Espanya de la justícia.
La gent que entra, la gent que entra en la Ciutat de la Justícia d'Elx dóna les gràcies, i ho diuen públicament al govern de La Generalitat, per l'esforç de millorar eixa infraestructura.
Escolte.
.
.
!
I pareix que vosté s'estiga rient d'estes coses, que no són per a riure's.
Vosté se riu, vosté se riu ara ací i s'està rient de les coses que li estem dient.
Clar, aixina li va a vosté, aixina li va a vosté.

És a dir, vosté es fixa en el que diu la premsa en el cas de no sé quin jutjat.
I no se fixa en el que diu la premsa del futur que té la seua organització de cara a les pròximes eleccions?
(Veus) En això no se fixa?
No llig vosté que segurament no van a traure ni el 5% després de mitja vida dedicant-se a la política?
(Veus) En això no se fixa vosté?
Per favor!

La senyora presidenta:

Perdón, perdón.
Señora Oltra, no voy a consentir un diálogo.
.
.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Home!
, que jo l'he estat escoltant a vosté tranquil·lament i mira que vosté diu coses, mira que vosté diu coses.
L'he estat escoltant.
Però vostés no vénen ací a actuar com a parlamentaris, vénen a fer teatre des del seu silló.
Per favor!
(Aplaudiments) No fa falta fer tanta expressió.

Mire, el principal problema de la justícia que tenim en la Comunitat Valenciana és la falta de jutges, la falta de fiscal i la falta de secretaris judicials.
I
això és una responsabilitat exclusiva del govern socialista del senyor Rodríguez Zapatero.
I eixa mateixa situació no és que és singular de la Comunitat Valenciana, és exactament la mateixa que tenen a Catalunya, la mateixa que tenen a Madrid i
la mateixa que tenen a Andalusia.
Tenen exactament els mateixos problemes que
tenim ací.
Es més, en algunes d'estes comunitats la situació, reconeguda per tots, és inclús més preocupant que la que tenim ací.

Per tant, eixe és el problema que n'hi ha i no el que vosté que s'inventa a base de refritos d'un lloc a un altre, que no deixa de ser un anecdotari que no se correspon amb la
realitat, però no perquè ho digam mosatros ací, és que perquè està contrastat en la percepció i en l'opinió pública dels usuaris de la justícia de la Comunitat Valenciana.

Hem posat en marxa, com li he dit, infraestructures, com la de la Ciutat de la
Justícia d'Elx, perquè vosté vinga dient que és que no mos hem adonat després que un sindicat d'allí ha dit no sé quina cosa.
Però si la que no estava allí el dia de la inauguració era vosté.
(Veus) I a més, vosté és que no s'adona perquè allí quan anem ja ni tallem cinteta.
Allí mos aplaudixen de vore l'esforç que s'ha fet per fer el tema eixe.
(Veus) Això és el que fem mosatros (aplaudiments), jutges, magistrats i tots.
I vostés no s'atrevixen ni a aparéixer per eixos llocs, entre altres coses, perquè ni els coneixen, ni els coneixen.

Mire, gràcies, entre altres coses, als més de 1.
870 milions d'euros invertits en els últims deu anys en modernitzar la nostra administració.
No ho ha fet ningun altre govern autonòmic d'Espanya.
1.
870 milions, que es veuen en unes infraestructures algunes d'elles en marxa i altres que encara estem construint.
957 milions d'euros que s'han invertit durant esta legislatura.
I vosté me parla d'unitats judicials?
Però si n'hem ficat en marxa 97.
No se n'adona vosté d'això?
No se n'adona.

I és cert que s'han ralentitzat algunes obres, és cert i és veritat que han sorgit algunes problemes, és cert que hi han algunes deficiències, però, bé, procurarem eixes deficiències, en la responsabilitat de govern que tenim, intentar solucionar-les el més ràpidament possible.

Però, el que no anem a acceptar és que la demagògia de vosté faça passar per qüestions puntuals, que són millorables i que este govern no fa més coses que intentar millorar-les, a fer-mos creure vosté una cosa que és incerta i, per tant, no és veritat.

Mosatros volem construir un sistema judicial que siga modern, que siga eficaç, que tinga eixa concepció de servici públic, i aixina, aixina ho reconeixen la immensa majoria de les persones que
estan treballant en el món de la justícia.

Però, el que és més important, a vostés este discurs se'ls acaba per setmanes, i la percepció i l'opinió que té la ciutadania valenciana és que mentres ací se té la voluntat de millorar i superar eixes dificultats, vostés están en que cuanto peor, mejor para ustedes.
Però en això es tornen a equivocar, es quedaran, com vosté sap que es van a quedar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyories, se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 24 minuts)