Pol%C3%ADtica%20Ling%C3%BC%C3%ADstica%798758.11.23%20macro.html





Comissió de Política Lingüística realitzada el dia 23 de novembre de 2011.
Comença la reunió a les 16 hores i 41 minuts.
Presideix la diputada senyora Trinidad María Miró Mira.
Reunió número 2.

La senyora presidenta:

Molt bona vesprada a tots.

Anem a començar la Comissió de Política Lingüística.

Si, per favor, el senyor secretari de la comissió pot passar llista dels seus membres.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Molt bé.
Moltíssimes gràcies.

El primer punt de l’ordre del dia és la lectura i aprovació, si s’escau, de l’acta de la reunió anterior.
Si hi ha alguna cosa.
.
.
i, si no, la donem per aprovada.
Molt bé.

Memòria d’activitats de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua corresponent a l’exercici 2009 (RE número 71.
225)

La senyora presidenta:

El següent punt és la memòria d’activitats de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua corresponent a l’exercici 2009.
És l’informe sobre la memòria anual de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua que com en anys anteriors es va remetre a Les Corts, als diferents grups polítics, i per tant és la memòria que, com tots saben i com és preceptiu, va ser elaborada per la junta de govern de la mateixa acadèmia.

Cal recordar que la Llei 7/1998, de creació de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, disposa en el seu article 19 que correspon al president, en este cas la presidenta, de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua elevar anualment a les Corts Valencianes i al president de La Generalitat una memòria de les activitats de la institució, ja que en l’article 7.
f) es diu clarament que serà competència de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua elaborar i elevar al Consell de La Generalitat i a les Corts Valencianes una memòria anual en què, a més d’exposar les seues activitats durant l’exercici, arrepleguen les observacions i consells pertinents per a l’ús normal del valencià en qualsevol de les seues manifestacions.

La memòria que tenen tots al seu abast arreplega de forma molt exhaustiva les activitats realitzades, els acords del ple fins a la darrera de les seues comissions passant per cadascuna de les seccions, com es pot vore en el mateix índex: la secció de gramàtica, lexicografia, onomàstica, foment de l’ús del valencià, assessorament lingüístic, documentació lingüística i literària, la secció de publicacions, comunicació i aplicacions tecnològiques, la dels textos religiosos, la comissió de diccionari normatiu valencià, la de coordinació de seccions i comissió i la de l’escriptor de l’any Francesc Eiximenis.

Per una altra banda destacar, tal i com ho fa la mateixa acadèmia, que l’any començava amb un nou acord amb la Universitat d’Alacant per a contribuir a la traducció d’obres literàries valencianes a altres llengües, a través de l’institut virtual de la traducció.
També, l’Acadèmia Valenciana de la Llengua ha ampliat la seua presència social amb campanyes d’estímul a la lectura en valencià en col·laboració amb l’associació d’editors i de personatges populars del món de l’esport, la música, la cultura i la televisió, entre altres sectors, amb el títol Deu raons per a llegir en valencià i va tindre una notable difusió a través de la xarxa de televisions locals de la Comunitat Valenciana.

Una de les actuacions més destacades també de l’any 2009 ha sigut el simposi dedicat al Llibre dels fets de Jaume I que, com tots sabem, va ser el 800 aniversari del naixement del monarca.

Per una altra banda, la secció d’assessorament lingüístic ha impulsat una sèrie de lèxics bàsics per aproximar el valencià a la ciutadania en general, a col·lectius professionals i també a les escoles.
L’obra més destacada ha sigut, sense dubte, la publicació del Corpus toponímic valencià, un treball d’anys que es resumix en dos volums que inclouen més de cinquanta mil topònims de tota la geografia valenciana i que s’ha convertit en un referent tant per a l’administració pública com per al conjunt de la societat.
La presentació del Corpus va reunir una bona part de les 300 persones que participaren en la seua elaboració.

I en eixa mateixa voluntat d’aproximació de la llengua a la societat i els canvis produïts en la cúpula de l’església valenciana propiciaven una entrevista amb l’arquebisbe de València, don Carlos Osoro, i posteriorment amb la resta bisbes de la diòcesis de les províncies valencianes.
L’objectiu era tornar a plantejar l’aprovació de la versió valenciana dels texts litúrgics elaborada per l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, basant–nos en l’edició tercera del missal romà.

També en Sant Miquel dels Reis, que com saben és on tenen la seu, es va firmar un protocol de col·laboració per a coordinar les actuacions de normalització i promoció del valencià, el conseller d’Educació, la presidenta de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, la presidenta de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua i més de cinquanta alcaldes i presidents de mancomunitats que firmaven el compromís de potenciar la presència del valencià en els ajuntaments i en aquelles institucions més pròximes al ciutadà.

I, per últim, es presentava el programa d’activitats al voltant de Francesc Eiximenis, escriptor de l’any 2009.
I en la sala Duc de Calàbria de La Nau s’inaugurava una exposició per a retrobar–se amb un dels intel·lectuals més destacats del segle XIX.

Este és un poc el resum d’esta memòria, com deia, tan exhaustiva que va elaborar tot el consell de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.
I, com és preceptiu, donar compte a esta comissió.

Compareixença del conseller d’Educació, Formació i Ocupació per a explicar l’esborrany de decret pel qual es regula el plurilingüisme a la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, acumulada a la sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís i a la compareixença de la secretària autonòmica d’Educació, senyora M.
Âª Auxiliadora Hernández Miñana, sol·licitada a petició pròpia (RE números 1.
564, 1.
672 i 6.
283)

La senyora presidenta:

I ja passem.
.
.
Com saben tenim acumulades les compareixences, ha vingut la secretària autonòmica de la conselleria d’Educació, la secretària autonòmica d’Educació, a la qual li cedim la paraula per a esta compareixença per explicar l’esborrany del decret que regula el plurilingüisme en la Comunitat Valenciana i el que els membres de la comissió li van demanar.

Moltíssimes gràcies.

La senyora secretària autonòmica d’Educació:

Moltes gràcies, presidenta.

Bona vesprada, membres de la mesa, senyories.

És per a mi un motiu de satisfacció comparéixer davant de vostés a petició pròpia per a explicar el contingut de l’esborrany del decret del Consell pel qual es regula el plurilingüisme en la Comunitat Valenciana.
Esta compareixença voluntària ve a sumar–se a la disposició de diàleg i consens que el conseller d’Educació, Formació i Ocupació ja ha manifestat en multitud d’ocasions.

Recordant algunes dades, el passat 31 de maig es va informar i posar a disposició de tota la comunitat educativa l’esborrany de decret sobre el plurilingüisme.
A més, com sabran vostés, senyories, des del passat mes de juliol s’estan realitzant diferents reunions amb els agents educatius i representants de la comunitat educativa amb dos objectius fonamentals.
El primer és que se conega en la seua integritat el contingut d’este esborrany de decret i el segon arreplegar els suggeriments i les aportacions perquè este decret puga comptar amb el major nivell de consens.

Així, el passat 6 de setembre es va enviar, a iniciativa pròpia del conseller, a totes les organitzacions sindicals, federacions i confederacions de pares i mares, organitzacions, patronals i escola valenciana una invitació formal per a presentar, abans del 20 d’octubre, les seues aportacions i suggeriments al voltant dels cinc punts plantejats sobre el contingut del decret.
Els cinc punts que s’enviaren en eixa carta són els següents: objectius, cap als quals ha d’encaminar–se el plurilingüisme en la Comunitat Valenciana; el segon punt on se demanava acords i desacords, tractament que han de tindre les dos llengües cooficials en el currículum de les distintes ensenyances; el tercer punt, àrees, matèries o mòduls no lingüístics a impartir en llengua estrangera; quart, principis que han de precedir la formació del professorat i la capacitació de llengües estrangeres i, cinc, el calendari d’aplicació.
Hi havia un sext punt que eren observacions.

Segurament, com tots vostés ja sabran, el passat divendres, dia 18 de novembre, va tindre lloc la primera reunió amb els sindicats en la qual es va posar de manifest els punts de trobada i de sintonia de les diferents propostes realitzades en l’esborrany del decret.
Hui també, hui mateixa, en la conselleria hi havia una nova reunió amb les organitzacions patronals, confederacions de pares i mares i representants dels alumnes.

Com voran, el compromís adquirit pel conseller està desenrotllant–se segons el procediment establit, de tal manera que ja hi ha posada una nova data de treball per abordar amb intensitat i de manera monogràfica el segon punt, perquè del primer punt ja tenim els acords i els desacords, que versa sobre el tractament que han de tindre les dos llengües cooficials en el currículum de les distintes ensenyances.
Eixa data està prevista per al proper 7 de desembre a les organitzacions sindicals i després, igual com ara, per al primer punt, se tindrà una reunió amb la patronal, pares, mares i alumnes.

Per tant, l’administració té una voluntat clara i real pel diàleg, per avançar i per poder plantejar qüestions que siguen beneficioses per al conjunt del sistema educatiu valencià.
Independentment del calendari de reunions establert per l’administració educativa, manifestar, per suposat, la meua disposició personal a donar degut compte també davant les seues senyories del contingut d’este esborrany.

Este esborrany de decret és un document seriós, convenientment estructurat i amb la fonamentació que aporta el coneixement i rigor que donen els experts acadèmics en matèria sociolingüística.
Naix de l’experiència, de la reflexió i de l’anàlisi de la realitat i de la demanda social.
Arreplega l’experiència acumulada en matèria d’aprenentatge lingüístic dels diferents programes de la conselleria d’educació que ha desenrotllat el sistema educatiu des de 1998, respectant la normativa, com no podia ser d’altra manera, legal vigent, com és la Llei d’ús i ensenyament del valencià i amb el convenciment que donarà resposta a les necessitats d’aprenentatge i ús de les competències lingüístiques del nostre alumnat i també d’una societat moderna com la valenciana.
D’ací que la importància que esta administració dóna a esta norma és la que ens impulsa a comptar amb el major consens polític i social.
Volem que siga una norma de futur en el sistema educatiu valencià, perquè l’educació dels nostres alumnes és el que més ens importa.
Per això, a més de comparéixer aquí, s’han iniciat totes les reunions i rondes de treball.

En definitiva, es pretén establir un nou marc que unifique i li done coherència al ja realitzat, així com a les millores i innovacions que cal emprendre.
Per descomptat, tenim com a base l’experiència acumulada en els diferents programes que s’han desenrotllat des de 1998, perquè la seua vigència puga oferir els resultats que tots esperem, siga altament satisfactòria i responga als interessos del nostre alumnat.

És una realitat que a la nostra comunitat portem una llarga trajectòria i història compartida d’aprenentatge de les llengües.
Es podria remuntar, com ja he dit abans, a l’any 1983 o als posteriors decrets i normes que componen el referent bàsic de l’acció educativa que definix tant l’ensenyança com els programes d’educació bilingüe que configuren el sistema educatiu valencià.
No obstant això, les circumstàncies socials polítiques i econòmiques ens obliguen a garantir la presència equilibrada del currículum de les dos llengües oficials de la Comunitat Valenciana i el coneixement efectiu d’almenys una llengua estrangera.

Hui en dia es una realitat evident, unànime i inqüestionable que el nostre alumnat i la nostra societat reclamen i necessiten disposar de competència lingüística en idiomes estrangers, majoritàriament l’anglés, per les seues conseqüències positives, funcionals i afavoridores del desenrotllament de projectes personals, però també professionals.

També els nostres conciutadans ens exigixen la necessitat d’equilibrar el pes i la utilització real i efectiva dels nostres idiomes cooficials, el valencià i el castellà.
I tot això d’acord amb el marc legal vigent, tant a nivell de la Constitució espanyola, l’Estatut d’autonomia i les normes d’aplicació del sistema educatiu.
Recordar, per exemple, com ja des de 1998 es va introduir l’anglés en els programes PEBE, més enllà de l’establert.

Continuant amb el conjunt d’experiències relacionades amb el tema que ens ocupa, comptem amb una xarxa de centres plurilingües, de què formen part ja un total de 139 centres.
En estos centres s’estan desenrotllant programes lingüístics en què, a més de l’ús del valencià i del castellà, com a llengua vehicular i d’aprenentatge, s’ha incorporat l’anglés, en determinades àrees o matèries, també com a llengua vehicular i d’aprenentatge.

Des del bilingüisme integrador –que hem aconseguit entre tots– i amb tot este bagatge, comprendran que, des del Consell de la Generalitat valenciana –sempre sensible a les necessitats d’una societat que aspira a ser competitiva, que done respostes eficaces amb l’horitzó del segle XXI–, pretenga fer un pas decidit que garantisca el futur personal i professional dels nostres alumnes, amb una norma que garantisca i unifique l’aprenentatge de les llengües i l’adquisició de les competències lingüístiques.
És una necessitat indiscutible que no pot esperar més.

Jo no voldria renunciar a explicar–los, també –encara que, bé.
.
.
–, el contingut d’este decret, no segurament d’una forma exhaustiva però sí, almenys, tindre una idea del seu contingut.
Ho faré en onze punts, molt breument.

El primer, regula el plurilingüisme a través de dos programes plurilingües únics, inicial i avançat, de caràcter progressiu i a implantar en un període màxim de sis cursos acadèmics.

En segon lloc, garantir la presència equilibrada, en totes les etapes, del valencià i del castellà respectant el dret de les famílies a que els seus fills i filles reben les primeres ensenyances en la llengua habitual, ja siga esta el valencià o el castellà.

Aspira a que les famílies puguen disposar, en qualsevol centre docent de la Comunitat Valenciana, de l’opció que faça possible que els seus fills i filles estudien en valencià, en castellà i, al mateix temps, en una llengua estrangera –preferentment l’anglés.

Amplia el plurilingüisme a totes les ensenyances, respectant la persona i les seues diferències individuals, reconeixent les potencialitats de cada u i les seues necessitats específiques.

Planteja un programa plurilingüe inicial, comú a tots els centres, caracteritzat per la presència equilibrada en el currículum de les llengües cooficials, així com per la impartició d’almenys una llengua estrangera –preferentment l’anglés–, que s’haurà de cursar en dita llengua.

Articula l’opció voluntària d’acollir–se a un programa plurilingüe avançat, caracteritzat per la impartició d’almenys una àrea, matèria o mòdul no lingüístic en una llengua estrangera –preferentment l’anglés.

El programa plurilingüe avançat pot evolucionar perquè els centres docents puguen impartir un nombre superior d’àrees, matèries o mòduls no lingüístics en una llengua estrangera.
Però amb una limitació: no ha de superar el terç total de les corresponents a cada ensenyança.
Per exemple, en Educació Primària existixen tres àrees lingüístiques: valencià, castellà i llengua estrangera; i sis àrees no lingüístiques.
En conseqüència, el programa plurilingüe avançat, el màxim que podria evolucionar seria fins a aconseguir impartir, en anglès, la mateixa llengua estrangera i altres dos àrees no lingüístiques.
És a dir, tres d’un total de nou.
És a dir, el 33%.
La resta de les àrees se repartirien entre el valencià i el castellà.
El mateix criteri és aplicable a l’Educació Secundària Obligatòria.

Recolza els centres, i també el professorat, que participen en un programa plurilingüe avançat.

Contempla l’existència d’una xarxa de centres docent plurilingües –que ja està aprovada i publicada a través de l’ordre del 5 d’abril–, caracteritzada per la coexistència i convivència en el currículum de les dos llengües oficials de la Comunitat Valenciana i, almenys, una en llengua estrangera –preferentment l’anglés.

Planteja, per a cada centre docent, un projecte lingüístic que haurà de desplegar les actuacions generals i específiques dissenyades per a donar resposta a la realitat plurilingüe de l’alumnat.

I, per finalitzar, facilita la capacitació del professorat en llengües reconeixent el certificat que acredita el domini de les competències corresponents al nivell B2 del marc comú europeu de referència per a les llengües.

Espere que la informació que els hem donat haja segut aclaridora i responga als seus interessos.

Este és –com ja tots sabem– el punt de partida per a redefinir el marc normatiu del futur model plurilingüe de la Comunitat Valenciana.
I la filosofia –que he tractat d’explicar–los– d’este esborrany de decret busca un autèntic plurilingüisme, a través de l’obertura a la possibilitat de programes vertaderament trilingües.

Per tant, un sí al valencià, un sí al castellà i, també, un sí a l’anglés.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
Té la paraula la diputada senyora Albiol.
Deu minuts.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí.

Bé, en primer lloc, lamentar l’intent de deixar fora d’aquesta comissió els membres d’Escola Valenciana i que s’haja hagut d’arribar fins al punt a què hem arribat perquè un membre d’Escola Valenciana poguera estar present en aquesta comissió.

I al tema en què estem, en el decret del plurilingüisme.
.
.
Després de més de vint–i–cinc anys de Llei d’ús i ensenyament del valencià, s’ha demostrat que l’escola valenciana és un bon model per a l’educació bilingüe, és un bon model per a l’educació plurilingüe.
El programa d’ensenyament en valencià i el programa d’immersió lingüística, que són els que, realment, són escola en valencià, han tingut un rendiment superior –i no sols en valencià, sinó també en la resta d’àrees curriculars– comparat, per exemple, amb els programes d’incorporació progressiva, que són programes, en realitat, d’ensenyament en castellà.
Per tant, s’ha demostrat que els dos programes d’ensenyament en valencià tenen un rendiment superior.

S’ha demostrat, també, que els qui estudien en valencià són competents en les dues llengües, no?
Aquells alumnes que han estat en els programes d’ensenyament en valencià són competents en les dues llengües; i no a l’inrevés, els alumnes que estudien només en els programes d’incorporació progressiva no són competents en les dues llengües, sinó que són només competents en castellà.

A pesar de l’èxit dels programes d’ensenyament en valencià, s’està experimentant, en els últims anys, una desacceleració, un retrocés.
Per què?

En primer lloc, perquè en l’escola privada–concertada el valencià s’està marginant, d’una manera absolutament plausible.
I, també, perquè des de l’administració cada volta s’estan destinant menys recursos a l’educació en valencià.
I s’estan proposant programes suposadament plurilingües; però el que fan eixos programes –suposadament plurilingües– és anar arraconant, poc a poc, el valencià.

I en eixe sentit, concretament, és en el que va el decret de plurilingüisme que ens acaba d’exposar la senyora secretària autonòmica d’Educació.
Eixe és el sentit del decret, també, del senyor Font de Mora: arraconar el valencià.

Este decret suposa un atac directe a l’escola en valencià.
Suposa un atac directe al plurilingüisme, quan està més que demostrat que els alumnes que són bilingües tenen molta més capacitat per a aprendre una tercera llengua, per a aprendre, per exemple, l’anglés.

Però està clar que aquest decret no és un decret que supose més plurilingüisme, sinó que és un decret que suposa una castellanització del sistema educatiu del País Valencià; eixa és la proposta que vostés estan posant damunt la taula, una castellanització.
A més, suposa un incompliment clar de la Llei d’ús i ensenyament del valencià.

Sembla que les mobilitzacions de la comunitat educativa, les mobilitzacions de la societat civil –quan es va conéixer aquest decret de plurilingüisme– han fet que, des de la conselleria, s’òbriguen vies de diàleg que esperem que arriben a bon terme i canvien de dalt a baix aquest decret de plurilingüisme perquè, sense dubte, els greuges d’aquest decret són interminables.

Podríem començar perquè, en totes les àrees, l’alumnat pot parlar i escriure com vullga –en castellà o en valencià–; això és el que diu el decret de plurilingüisme.
O siga, si un xiquet decidix que vol parlar i escriure en castellà, podrà parlar i escriure en castellà.

També diu que els exàmens se poden fer en la llengua que decidisca l’alumne.
L’alumne triarà si l’examen el fa en valencià o el fa en castellà –tot açò és el que diu el decret.

També es podrà demanar l’exempció en territoris valencianoparlants.
Fins ara se podia demanar en territoris castellanoparlants però en valencianoparlants?
Vull dir, estem arribant a un punt on el xiquet que decidisquen els seus pares que no ha d’aprendre valencià, no aprendrà valencià.
Qui decidisca fer els exàmens en castellà, els farà en castellà.

A més, diu aquest decret que serà la llengua materna que decidisca en quina llengua es parla en classe.
En una zona valencianoparlant.
.
.
, no pot ser.

I, després, el tema de l’equilibri valencià–castellà.
És una gran mentida.
Això de l’equilibri valencià–castellà seria assumible si en la nostra societat, si en l’administració.
.
.
, si el valencià estiguera ja al mateix nivell que el castellà.
Però és que no és cert.
És que, en estos moments, no és cert.
I, per tant, no podem tractar per igual dos llengües que, en realitat, no estan en la mateixa situació; i més encara quan ja parlem del 33–33–33, no?
, que, en la pràctica –com dic–, suposa un arraconament del valencià.

El valencià és una llengua que ha estat minoritzada.
I, per tant, necessita d’eixe impuls en educació, en les escoles, que és, precisament, el que des del Partit Popular es vol evitar.

Després, més coses de les que ha comentat, aixina, vosté, ràpidament, sobre els programes plurilingües.
L’inicial, què és d’obligat compliment per als centres públics i concertats –segons aquest decret–, no significa més anglés.
El programa plurilingüe inicial –què és, com dic, d’obligat compliment– vostés ho estan venent com si es tractara de més anglés, però no és aixina.
En realitat és el que marca la LOE, no és més anglés.
No n’hi ha res nou; és més del que ja n’hi ha.

No n’hi ha més anglés; el que passa és que sí que n’hi ha menys valencià.
Perquè com el que volen és carregar–se els programes d’ensenyament en valencià, el que fan és això, no?
Per a carregar–se els programes d’ensenyament en valencià, s’inventen un decret de plurilingüisme en què, al final, no n’hi haurà més anglés però el que n’hi haurà és menys valencià.
Eixa és la conclusió d’aquest decret, no?

I jo crec que, naturalment, per aquest camí no anem bé.
Per suposat, no van a tindre el recolzament d’Esquerra Unida del País Valencià si seguixen per aquest camí.
Però, sobretot –i el més important–, és que no van a tindre el recolzament de la comunitat educativa, que no van a tindre el recolzament ni el consens de totes aquelles persones que formen aquesta comunitat educativa.

I jo crec que és prou evident que sense consens, sense il·lusió, sense implicació, sense participació dels docents, dels pares i mares de l’alumnat i de l’alumnat, doncs, sense tot això, és impossible que funcione qualsevol canvi en el nostre sistema educatiu.

Per tant, espere –com dic– que eixe diàleg, que s’ha obert, faça capgirar aquest decret de dalt a baix; aquest decret que pretén acabar amb els programes d’ensenyament en valencià que tan bon resultat han donat en els últims anys.

Des d’Esquerra Unida, tenim molt clar que podem donar un pas més enllà i que podem avançar cap a una educació realment plurilingüe, una educació plurilingüe de veritat –no una castellanització del sistema educatiu, sinó una educació plurilingüe– i intercultural.
Clar que sí; castellà, sí; valencià, sí; anglés, sí.
Tot.
Però, evidentment, basat en els programes d’ensenyament en valencià actuals perquè s’ha demostrat la seua qualitat i perquè han funcionat.
I si no han funcionat millor és perquè, per exemple, en els centres concertats o en els centres privats no s’han estat implantant.

Però també tenim molt clar que vivim al País Valencià i cal potenciar la nostra llengua, i cal potenciar la nostra cultura i convertir–la en el nucli organitzador del currículum; i cal normalitzar l’ús social, administratiu i acadèmic del valencià en els centres i en el sistema educatiu.

Per tant, el que des d’Esquerra Unida exigim és que aquest decret de plurilingüisme no continue endavant; que nosaltres volem una escola pública de qualitat en valencià que arreplegue, també, evidentment, la competència dels alumnes –de l’alumnat– en castellà i en anglés –i si fóra, a més, una altra llengua estrangera més, doncs, quasi que millor–.
Però, sobretot, que no supose una pèrdua de l’ensenyament en valencià.
Perquè, com dic, vivim al País Valencià i cal potenciar la nostra cultura i la nostra llengua.

Gràcies.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
Té la paraula el senyor Pañella (inoïble) .
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora secretària autonòmica, en realitat, cal agrair la nova línia de busca de consens que, des del nou conseller, s’ha iniciat en este aspecte.
És veritat, és veritat.
El que passa és que ens trobem amb qüestions, amb situacions i amb actuacions que ens omplin de desconfiança.

Parlen de consens, però me dóna la impressió que alguna cosa es vol amagar quan passa el que ha passat a l’inici d’esta comissió, en la qual, s’han buscat raons –diguem–li raons, diguem–li raons– per a evitar que persones que estan molt interessades i treballant pel tema de l’ensenyament en valencià no estiguen presents en la comissió.
Ho hem solucionat un tant per cent.
Hi ha persones que per la primera notícia que se’ls havia dit que no podien estar se n’han anat.
Jo lamente que no puguen estar ací.
I lamente no la seua absència, però lamente que la seua absència haja sigut provocada.
I quan he dit raons, perquè són.
.
.
jo en tinc unes per escrit, unes altres verbals que no coincidixen i me dóna a entendre, doncs bé, que el motiu era intentar que no estaren presents i, per tant, si s’intenta que no estiguen presents en el debat, alguna cosa se vol amagar.
I això és contrari al consens.

És contrari al consens, sobretot perquè vostés reclamen consens, i estem d’acord.
Però jo li diré: hauríem d’anar un pas més enllà en educació, i açò és educació.
És política lingüística, però és aplicada a l’educació.
Unanimitat.
Unanimitat.
I els he de recordar que la llei d’ús i ensenyament se va aprovar per unanimitat, i hauríem de seguir exactament, exactament, la línia que se marca des d’allí, i en el desenvolupament de la llei d’ús i ensenyament, de la qual vostés volen canviar fins i tot els noms dels programes.
.
.
Ja no són programes de normalització lingüística, sinó programes lingüístics, com si açò estara normalitzat.
I això diu el pròxim decret.

Per tant, pense que el consens, per part nostra, el tindrà.
Com a mínim treballarem pel consens.
Però el consens, vostés hauran d’admetre també propostes nostres.
Perquè, clar, si el consens significa admetre el que hi ha, no hi haurà consens, indubtablement.

I jo he fet esta introducció per separar dues coses.
Primera: diferenciar el nou tarannà que des de la conselleria s’ha mostrat obrint–se, inclús enviant unes enquestes per a sectors interessats, i que les emplenen.
Em pareix perfecte.
Però el que passa és que avui ací parlem d’açò.
Exactament d’açò.
Exactament del que diu ací.
Perquè parlaríem diferent i hagueren demostrat la seua voluntat de consens si açò hagueren començat per dir: «Bé, el retirem.
El retirem.
» Perquè açò és un pas més de l’enfrontament en el qual l’anterior conseller Font de Mora va sotmetre tota la comunitat educativa.
Part en part.
Enfrontament.
I, per tant, per a evitar l’enfrontament i anar al consens haguera sigut: els objectius plausibles, plausibles, i coincidim.
L’objectiu escrit, plausible i coincidim: millorar l’ensenyament dels idiomes, abordant com s’ha d’efectuar des de l’educació infantil, podríem dir, perquè parla del segon cicle.
Des de l’educació infantil el que és l’ensenyament plurilingüe, ja no dic trilingüe, sinó plurilingüe, que és el nom del decret que porta.

Plausible, i ahí ens té.
Però parlem–ne.
Perquè, clar, darrere del nom, què veiem?
És que jo repetiré algunes coses, però per no dir.
.
.
és que assumixc al cent per cent les crítiques que la senyora Albiol ha fet al contingut del decret.
Per tant, ho done ja per expressat.

Parlem en altres termes.
Vostés, tal com ho veig jo en este moment.
.
.
això és un atemptat.
Això és un atemptat, tal com està, contra el que és l’ensenyament i, per tant, el que és la promoció del valencià.
He dit: primera, consideració falsa.
Vostés consideren el valencià com una llengua normalitzada.
Fals.
Jo li demane que vosté revise en la pàgina web de la conselleria mateixa l’estudi sociolingüístic que van publicar l’any passat.
Però no les conclusions, no.
Les contestacions.
Que les conclusions estan.
.
.
Vaja i agarre aquella gent que declara que parla o llig exactament bé el valencià.
Ara i fa cinc anys que havien fet l’altre.
I vorà com la situació ha anat cap arrere.
No llija, per favor, les conclusions.
Vaja als números exactes i compare’ls.

I, per tant, vostés han (inintel·ligible) .
.
.
en el que és la promoció del valencià del govern del Partit Popular, estem en una regressió durant el govern del Partit Popular.
Una regressió.
No els censure, constate.
El que és censurable és si volem seguir eixa línia o no.
Constate.
Fins ací.
Vostés han entrat ara en la conselleria, tampoc és que el conseller fóra una persona aliena al que és l’educació ací a la Comunitat.
Però, per tant, parlem d’avui cap avant.

I d’això vull parlar.
Açò, este decret és un atemptat contra la promoció del valencià i contra l’ensenyament en valencià.
Perquè vostés parlen del 30% i no tenen en compte que el valencià, avui per avui, és una llengua minoritzada.
Vostés contemplen un objectiu que jo assumisc.
Que, en acabar l’escolaritat, se domine exactament igual el valencià que el castellà.
Exactament igual.
Ho assumisc al cent per cent.
Però, una cosa és l’objectiu final i l’altra cosa és l’inicial.
Si comencem per una llengua minoritzada a considerar–la exactament igual en el seu tractament que l’objectiu final, que no és la situació actual, estem atemptant contra eixa llengua.

I, per tant, ja tenim el primer factor fals.
Fals i regressiu.
Fals i regressiu, eh?
No parlem ja que introduïx unes situacions que van a fer que, simplement per qüestions de posicionament ideològic promocionades excessives vegades des del mateix govern del Partit Popular, se porten a exempcions en el que és el tractament.
He de recordar que, bé, que s’han acceptat situacions que no podien acceptar–se.
I que eixes situacions que s’han acceptat, per una part, de demanar a algú que no vol fer un examen en valencià, i quan era obligatori li ho han acceptat.
Li han acceptat que no el fera en valencià.
Ara ja l’universalitzen perquè tot el món ho puga fer.

Fins on la voluntat?
El que no vullga estudiar en valencià, que no l’estudie, diu ahí.
El que no vulga estudiar el valencià, que no l’estudie, que ho diu ahí també.
I el que no vol estudiar les matemàtiques?
Clar.
Si el que importa és la voluntat dels pares, per què no?
Per què no?
Al meu fill li costen molt les matemàtiques.
Mira, li demane l’exempció i aixina aprovem el curs i se’l passa.
Algú dirà: «És una barbaritat.
» No és una barbaritat en el moment en què ho dic, sinó la barbaritat és la consideració distinta d’uns ensenyaments de llengües, d’uns ensenyaments de ciències, que vostés, a més promocionen, a més, després, en la qualificació de.
.
.
o en la divisió de quines se poden donar en una llengua o altra.

Ací hi ha una notícia molt clara.
Diu: una cosa és l’escrit i l’altra el que significa.
Vostés mos estan dient en este decret que el valencià està molt bé per a parlar–lo en el carrer.
Està molt bé.
Que està molt bé per a fer, jo que sé, per escriure una carta, fer poesia.
Però fer ciències no, que això és massa seriós per a fer–ho en valencià.
Això s’haurà de fer en castellà, que és la llengua que mana, no?
Les ciències en castellà.
Vosté no creu que el valencià servix per a tot?
Servix per a comunicar–se, que és bàsicament allò que se necessita.
Servix per a expressar–se i servix per a entendre–ho, tot.

Vosté no sap que si deixem les ciències en una sola llengua, tot allò que vaja apareixent de nou, no tindrem ni vocabulari?
D’allò que la ciència crea de nou, si no l’utilitzem en la nostra llengua, no tindrà paraula i haurem d’anar després, com ha passat molt de temps, a paraules d’altra llengua per a poder–ho expressar en la nostra.
A copiar paraules d’altra o a elaborar–les artificialment.
(Remors) Això no és.
.
.
no, no, això és el que diu ací.
Això és el contingut d’este decret.

Mire, vaig a dir una cosa.
Vostés estan trencant un sistema d’ensenyament.
Un sistema d’ensenyament que l’opinió majoritària dels especialistes en educació multilingüe diuen que el que vostés proposen no és altra cosa que introduir d’una forma molt poc rigorosa, molt poc rigorosa, la llengua estrangera.
I atempta clarament contra el valencià en fer disminuir la seua presència actual com a llengua vehicular.

Diuen: (inintel·ligible) .
.
.
tècnics, hi haurà de tot tipus, clar que sí, clar que sí.
Però, tècnics.
Els que conec.
Jo vinc del món de l’escola.
Vinc del món.
.
.
I almenys sé els que han estat treballant fins ara, els que han estat treballant per la promoció del valencià.
Clar, els que no han estat treballant, que no els he conegut, perquè mai s’han implicat en açò no sé el que diuen.
És que no ho sé.
No sé si m’interessa.
I li ho dic clarament.
Perquè, clar, si resulta que són gent que han estat passius davant de la situació de la llengua, que no s’han incorporat als models, no s’han incorporat als centres per a treballar en els nous models que hem elaborat durant molts anys ja –duem molts anys ja– per a millorar l’educació.
.
.

Doncs mire, l’administració educativa valenciana pretén acabar amb el funcionament d’uns programes que són fruit del consens –el que vosté demana–, del consell de la Llei d’ús i ensenyament del valencià, i que han estat valorats positivament, i vaja a vore–ho, per l’Institut Valencià d’Avaluació i Qualitat Educativa.
Han estat valorats positivament.
No sé per a què tenen organismes, si després no els han de fer cas.

El decret compta amb el rebuig dels sindicats, de professorat, de claustre, de consells escolars, d’associacions de mares i pares, d’alumnat i d’universitat.
És un decret que es va fer per a enfrontar.

I li recorde una altra cosa.
Sobre el que deia de fins on hem arribat, vostés tenen una comunicació del Síndic de Greuges que reclama el dret dels alumnes a seguir escolaritzats en valencià en l’educació secundària, si així ho desitgen, i expressa al seu informe lliurat al president de Les Corts, que comparteix la preocupació de pares, sindicats i alumnes, per la reducció de les línies en valencià.
Recorda que el sistema educatiu valencià s’articula partint de la.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella, vaja acabant ja.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
premissa que, en finalitzar l’escolaritat obligatòria, els alumnes han de saber utilitzar, tant escrit com oralment, i això és (inintel·ligible) .
.
.
enrere, tant escrit com oral, les dues llengües cooficials de la Comunitat Valenciana.
Ho diu l’IVAQE, ho diu el Síndic de Greuges, persones que se paguen del pressupost.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
de La Generalitat.
No sé per a què si no els han de fer cas.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula la senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, lamentar l’incident que hem tingut al començar esta comissió, no volent deixar entrar un membre d’Escola Valenciana.
Dit açò, senyora secretària, benvinguda a la Comissió de Política Lingüística, en un dia tan especial per als valencians, com és l’aniversari de la Llei d’ús i ensenyament del valencià.

Agraïsc també la seua predisposició a consensuar el decret, i també m’agradaria començar la meua intervenció fent ressò de la notícia apareguda en premsa el passat 18 de novembre, després que el senyor Carbonell, director general d’Ordenació i Centres Docents, es reunira amb els sindicats per a tractar sobre el decret del plurilingüisme, matèria que ens ocupa hui, i celebrar que tant la conselleria com els sindicats, com Escola Valenciana que hui ens acompanya, estan acostant posicionaments sobre el trilingüisme.

Tot diàleg i consens, crec, sempre serà positiu.
I, des de el Grup Socialista, es valora esta aproximació sobre un tema que està generant tant de malestar en el món educatiu.
Dit açò, hem de parlar d’eixe esborrany, perquè no hi ha altra cosa damunt de la taula, i és el document vigent, fins que se’n presente un altre o es retire per part de vostés.

Doncs, hui encara toca parlar de l’esborrany que va elaborar el que fou conseller, el senyor Font de Mora.
Un esborrany de decret que preveu en l’ensenyament públic l’existència d’una sola línia d’ensenyament, que integraria els idiomes oficials, una llengua estrangera, l’anglès, a raó del 33% per a cada idioma.

Segons la conselleria, l’esborrany, eixe decret pretén un equilibri entre les dues llengües oficials, valencià i castellà, i introduir paulatinament l’anglès.
Però, clar, no podem parlar d’equilibri referent a les dues llengües oficials, ja que hi ha un 33% assignat a cadascuna d’elles, la qual cosa preocupa i fa pensar què va a passar amb el valencià.
Segons les últimes notícies –i faig de nou ressò–, pareix ser que hi ha consens perquè el valencià no es veja minvat en el futur model.
Així siga.

El nou model d’ensenyament plurilingüe d’instal·lació gradual, si comença el proper curs 2012–2013.
.
.
–eixa era la idea del senyor Font de Mora– i que es posara en marxa durant sis cursos, perquè estiguera plenament en vigor –vosté també ho ha repetit.
Això, sap el que suposa, senyora secretària?
L’eliminació de les línies actuals del sistema educatiu valencià PEV, PIP i PIL.
Dit de forma clara: és una agressió intolerable al valencià, amb totes les conseqüències nefastes que comporta.
Perquè si ens parem a analitzar l’esborrany, no es troben criteris pedagògics per a la seua implantació.
La implantació d’esta línia lingüística única no garantix el compliment de la Llei d’ús i ensenyament del valencià sobre l’adquisició de les mateixes competències lingüístiques dels alumnes valencians, que van a veure com els capritxos d’un conseller els impedix l’accés a un ensenyament en valencià.

Una línia d’ensenyament avalada per resultats després de vint–i–cinc anys d’una llei de funcionament, i que garantix –i això ho diuen els estudis– un ensenyament plurilingüe de qualitat, on els alumnes tenen la capacitació corresponent a l’acabar l’escola obligatòria en valencià, castellà i coneixements alts en llengua estrangera.

Jo puc entendre que vostés, senyors del Partit Popular, que tenien una promesa electoral de model plurilingüe a la gallega –per això no tardaren ni un mes en traure l’esborrany del decret, del qual hui estem parlant–, i que, si es portara endavant, estarien actuant sense tindre en compte els informes de l’IVAQE, fets públics per última vegada l’any 2004, i que diuen que els programes plurilingües aplicats sobre la base dels programes d’ensenyament en valencià i d’immersió lingüística són els que oferixen millors resultats en la capacitat per a aprendre una llengua estrangera.
De la mateixa manera, són els únics que garantixen un domini efectiu del valencià, tal com exigixen les lleis en vigor.
Per cert, institut que jo crec que depén de la mateixa conselleria.

Però, el que no entenc és que desapareguen els tres programes: PEV, PIP i PIL.
¿No tinc temps?
¿Tenia cinc minuts sols?
¡Uf!
Bé, bé, doncs, no passa res, jo pensava que tenia deu minuts.

Estava dient que el que no entenc és que desapareguen estos tres programes perquè, la veritat, si fem cas a este esborrany, en cap moment el valencià va a vore’s amb la importància que deu i el significat de la paraula plurilingüisme, que és el que realment hauria d’importar–li a la conselleria, tampoc va a estar present en el tema.

Jo crec que hi ha moltes persones enteses en la matèria que són experts lingüístics, que són els docents, i que en estos moments podrien perfectament consensuar i assessorar eixe nou model que vosté ha tingut tan amablement ací la delicadesa de vindre a presentar–mos.
.
.

La senyora presidenta:heÂ«

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

.
.
.
i li agraïsc de nou la seua predisposició perquè el pugam consensuar entre tots.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:heÂ«

Moltíssimes gràcies.

Per part del Grup Popular, té la paraula la senyora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies.

Benvinguda, senyora secretària autonòmica.

Hui, caldria començar la meua intervenció dient que fa vint–i–huit anys que es va aprovar la llei d’ensenyament i l’ús del valencià, i que el gest que ha tingut la senyora secretària, en representació de la conselleria, vol dir que hem d’avançar i no ens podem quedar en el 1983.

També dir que l’esforç de La Generalitat, del govern valencià, des que governa fa més de setze anys és patent –i està present en totes les polítiques d’ensenyament– per a defensar el que és la nostra llengua.
Prova és que hui llegíem –perquè jo ho he fet– en premsa que s’han presentat el que són les parelles lingüístiques a Les Corts, ací, on estem hui, del projecte de voluntariat pel valencià de l’Escola Valenciana.

Per tot això, felicitar per la disposició al diàleg i al consens de la conselleria, que hui representa la nostra secretària autonòmica, i el gest que ha tingut amb els centres educatius, amb els agents, perquè per a fer eixe esborrany –que no cal dir que és un document de treball– i que per a treballar s’han reunit amb els centres educatius, amb els agents, i que per això estem ací, també, per a escoltar–los a tots vostés, perquè es faça una aportació, una incorporació i un enriquiment de les idees dels grups polítics ací representants, significa que hem de reconéixer eixe esforç d’integració, de participació,  de consens i de diàleg que caracteritza no tan sols la conselleria d’educació sinó també el govern de La Generalitat.

Volem que siga un decret, un esborrany que al final siga –com ací s’ha dit– el que va passar amb la llei d’ensenyament i de coneixement de l’ús del valencià, que siga un decret de tots, perquè la llengua és la llengua de la nostra terra i s’ha de defensar.
Cal millorar l’ensenyament però vull reconéixer que no pot oblidar–se, no pot negar–se l’esforç que ha tingut el govern valencià mentre ha estat governat pel Partit Popular, per eixe equilibri que s’ha aconseguit, que està aconseguint–se en allò que és la defensa en l’ús i el coneixement de la nostra llengua.
S’ha fet un esforç i s’han de posar els mitjans necessaris per a garantir eixe equilibri.

Però, senyors ací presents, els beneficis del sistema educatiu que ha dut a terme la conselleria estan palpant–se vint–i–tres anys després de l’aprovació d’eixe decret i sí que volem dir que volem donar un pas endavant perquè les necessitats canvien.
No podem estancar–mos, no podem dir –com ací s’ha dit– que estem atacant la nostra llengua, el plurilingüisme, que hi ha una regressió, perquè res més lluny de la realitat.

El coneixement de la llengua valenciana, hui per hui, es pot demostrar que no és el que fa ni setze, ni quinze, ni trenta anys, sinó que n’hi ha un equilibri.
Hem d’evolucionar i no hem d’intentar oblidar la necessitat d’apostar per les llengües estrangeres, eixes llengües que són necessàries en un món cada volta més universalitzat i un món més global.
I quan vostés, quan diuen dels percentatges, sens dubte, que si es reconeix el 33% en valencià, 33% en castellà i 33% en llengua estrangera, principalment l’anglés, que és el que demana el mercat, jo no veig cap desequilibri i sí que veig l’esforç per equiparar un plurilingüisme, que hem de donar un pas endavant i passar del bilingüisme castellà–valencià, de les nostres llengües cooficials que som i defensem, un pas endavant que necessita la nostra societat en l’actualitat, la nostra societat del segle XXI.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:heÂ«

Moltíssimes gràcies, senyora Parra.

Per a contestar, senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica d’Educació:

Gràcies a tots per les seues aportacions.

A vore.
A mi m’agradaria començar dient una cosa que és una obvietat, però que és que ningú ha fet més pel valencià que este govern.
I n’hi ha dades que, vaja, a més, jo crec que tot el món coneix, però bé, i és que hem passat a tindre 1.
081 centres que tenen línies en valencià i 222.
907 alumnes en valencià.

Jo crec que és de veres que és un esborrany de decret, que per això estem ací, tots sabem el que és un decret, i, normalment, no sé el costum que n’hi ha –jo és la primera vegada que vinc ací, a Les Corts– de dur els decrets o no, però ha sigut una compareixença demanada de forma voluntària.
El 31 se va fer públic el decret –està a la pàgina web–; en juliol el conseller comença i se va reunir amb tot el món; el 6 de setembre se va enviar la carta a tots els agents; el 20 de setembre se va arreplegar i se va fer –digam– el buidatge de tot el que ens havien enviat; el 18 de novembre s’han reunit; hui s’han reunit en la conselleria, hui estic jo ací i n’hi ha data ja per al 7 de desembre.
Jo, la veritat és que si algú té interés en el consens crec que som mosatros, però, bé.
N’hi han algunes realitats que estan ahí i que, en qualsevol cas, si algú ha demostrat que vol que este decret siga consensuat, doncs, és este govern.

Que n’hi han menys recursos no és de veres, que n’hi han menys recursos per al valencià no és de veres.
Però, el que sí és de veres és que el 78,3 de la població vol un ensenyament en castellà, en valencià i en anglés, i que el 83,4 dels enquestats són partidaris d’una o diverses assignatures que s’expliquen en anglés.
Esta enquesta, que ha sigut ja pública  –crec que té més d’un any o dos– , però jo crec que és absolutament vàlida, i, segurament, si hui se tornara a fer les dades canviaren però en favor d’este equilibri.

El dia 18, pel matí, a la reunió va acudir l’STEPV, Comissions Obreres, CSIF, ANPE, UGT, CSI, Concapa, Copava, FAPA, Ceceval, FERE i Escola Valenciana.
Perdone, no varen acudir a esta reunió, sinó que són els agents que han tingut a bé enviar–mos el que ells pensen d’este decret de plurilingüisme en el primer punt –que jo els havia dit que havien demanat cinc punts–, en el primer punt ja tenim totes les aportacions.
El dia 28 se varen reunir sols els sindicats.

I n’hi han, a més, molts punts on n’hi ha acord, n’hi han molts punts.
Per exemple, jo els diria que –i l’atac que, de veres, no n’hi ha en absolut en este decret, ningun atac al valencià– la xarxa de 139 centres que fan plurilingüisme estan fent més valencià que mai, per exemple.
Però igual eixe aspecte no el vegem.
Bé.

Relatiu als objectius del decret, ¿què mos han dit els agents?
Existix pràcticament unanimitat quant a l’adquisició al final de l’educació bàsica d’una competència semblant en valencià, castellà i, almenys, una llengua estrangera, ressaltant en este aspecte el domini funcional d’esta última, que és la destresa oral –com tots sabem–.
¡Tant de bo poguérem aspirar a més!

És coincident la necessitat d’incrementar la curiositat per les llengües sensibilitzant l’alumnat, les seues famílies i, també, el professorat en termes de responsabilitat sobre la importància de conéixer llengües diferents de les comunament utilitzades en el marc d’una societat plurilingüe i multicultural.
Els objectius no han de plasmar–se en termes de percentatges de presència en el currículum d’una o més llengües estrangeres, sinó que han d’encaminar–se per a la consecució dels nivells segons ens determina el marc comú europeu de referència per a les llengües.

També, quant a la introducció primerenca de la llengua estrangera des de principi de curs del segon cicle d’Educació Infantil, es considera que la primera llengua estrangera ha de ser l’anglés, si bé han de respectar–se les altres que conviuen en el nostre sistema educatiu, com és el cas de l’alemany, francés, anglés i italià.
Es planteja la conveniència d’activar complementàriament una segona llengua estrangera a partir del tercer cicle d’Educació Primària.
En tot cas, el futur programa plurilingüe no ha de minvar la presència del valencià en l’escola, sempre davall el màxim respecte a la llei d’ús en el marc de la normalització.

El dia 7 de desembre tindrem la següent reunió, en la qual se tractarà de forma monogràfica el tractament de les dos llengües cooficials en el currículum en els diferents ensenyaments.
N’hi ha tres plantejaments, que són: el que accepta i recomana la necessitat d’aconseguir un equilibri de les llengües oficials i l’idioma estranger; el que opta per potenciar i reforçar el valencià com la llengua base del programa; i el que advoca per la flexibilitat respectant l’autonomia pedagògica dels centres.
Des d’estos tres plantejaments, i com a punt en comú, es defén la necessitat de respectar les peculiaritats lingüístiques de cada zona, també l’opinió de les famílies, igualment que els primers ensenyaments se realitzen de la llengua habitual, ja siga el valencià o el castellà.

No vaig a continuar.
Simplement dir–los que, de veres, no es tracta en ningun cas este decret i tot este intent de consensuar, de fer reunions, d’enviar els objectius, de recaptar la informació, de fer esta faena que estem fent, no és en ningun cas ningun atac ni ninguna cosa estranya, i, molt menys, al valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:heÂ«

Moltíssimes gràcies.

Té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

La veritat és que no ha contestat la senyora secretària autonòmica a la majoria de coses que li hem posat damunt la taula, però, bé, encara aixina.
.
.
A vore.

Jo crec que hi ha un principi del que hem de partir, no?
, evidentment, per a parlar de plurilingüisme al País Valencià, i és que el valencià és una llengua minoritzada i que, si no n’hi ha una discriminació positiva, el que es produïx és una castellanització.
I això és l’abecé.
Clar, és un abecé que este decret no el té en compte i vosté, per les seues paraules, sembla que tampoc.

El 33–33–33, en la pràctica suposa acabar amb el valencià.
I suposa acabar amb el valencià perquè vostés no poden tractar per igual unes llengües que en la pràctica no ho són perquè, després, el xiquet quan arriba a casa i posa la tele tot el que veu ho veu en castellà, fins i tot quan posa Canal 9, la veritat; perquè, després, quan els xiquets van a algun lloc, o les persones anem a l’administració, ens atenen en castellà perquè vostés, per exemple, no han volgut aprovar el requisit de valencià per a l’administració; perquè, després, quan anem a una llibreria la majoria de llibres estan en castellà.

Per tant, la llengua que es potencia fora de l’escola bàsicament és el castellà, i per això el valencià ha de tindre un predomini dins de l’escola.
I això és molt, molt, molt bàsic.
I qualsevol decret de plurilingüisme que no estiga basat en això serà un decret que vaja encaminat que cada volta es parle menys valencià.
I això és el que n’hi ha en este decret, cada volta menys valencià.

Vostés, a més, estan tractant el valencià com una qüestió secundària, on si un xiquet, o una xiqueta, o un pare, o una mare, decidixen que no cal estudiar en valencià, ¡no l’estudiaran!
Això és el que posa este decret.

Per tant, nosaltres el que li demanem des d’Esquerra Unida és que retiren el decret, que retiren eixe decret perquè no és una bona base per a dialogar i no és una bona base per a negociar, perquè el partit de l’equilibri, del 33–33–33, de l’equilibri entre el castellà i el valencià en la pràctica suposa, com dic, una castellanització.

Per tant, retire eixe decret i dialoguen amb els sindicats, amb Escola Valenciana, amb les AMPA, com ho estan fent, però no sobre eixe decret, perquè eixe decret ja té una base, des del nostre punt de vista, absolutament equivocada.
I dialoguen per a aconseguir eixe model de plurilingüisme que, veritablement, quan s’acabe l’educació obligatòria, tinguen una competència semblant en castellà i en valencià, i si és possible en anglés, també.

Però mai s’aconseguirà una competència igual en castellà i en valencià, si en l’escola el castellà i el valencià estan al mateix nivell, perquè fora de l’escola no ho estan.
Això és el que ha de tindre en compte aquest decret i el que s’ha de tindre en compte a l’hora d’elaborar–lo, perquè si no, no té ningun (inintel·ligible) .
.
.

Per què s’han fet els programes d’ensenyament en valencià i els programes d’immersió lingüística?
Justament per això, i són programes que han funcionat.
Malauradament n’hi han moltes escoles que.
.
.
, doncs bé, que no l’apliquen, fins i tot, escoles que estan finançades amb diners públics, amb diners de tots i de totes, però bé, això és un altre tema.
Però els programes han funcionat.

Per tant, el que caldrà fer és avançar cap a eixe model plurilingüe on s’incloga també l’anglés, però des d’eixos programes d’ensenyament en valencià, perquè si no al final este decret és igual d’anglés, però per al final tindre menys valencià.
No significa més anglés, significa menys valencià.
Això és el que estan vostés posant damunt la taula.

Per això li dic que retiren el decret i que partisquen des d’una altra base de negociació, perquè, sens dubte, eixe no és un bon principi.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Té la paraula el senyor Pañella.
(La senyora presidenta parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, sap per què hi han més xiquets que mai estudiant valencià?
Perquè tenen bona salut i no se mos moren, simplement per això.
Perquè quan un centre comença una línia en primer, eixos xiquets de primer l’any que ve passen a segon i la línia de primer seguix i tal.

Però la pregunta no és eixa.
Després de trenta anys de llei d’ús de l’ensenyament, vostés han segut capaços d’estendre el valencià com a mínim per a tota aquella gent que demana i sol·licita matricular–se en valencià?
, –li n’he llegit dos, dos, una de tècnics i una del Síndic de Greuges, eh?
–.
No, vostés no han segut capaços de facilitar d’educació en valencià, ni per a aquells que la volen, després de trenta anys.
Per tant, eixa és la situació.

Miren, açò és un bodrio, permeta’m que li ho diga.
I ja li he distingit dos coses, li he distingit la postura que tenen, però el document inicial.
.
.
Un document que parla sobre el plurilingüisme i deixa llibertat a criteri dels pares de la llengua en la qual va a iniciar el procés lectoescriptor.
És un bodrio.
Ho sent molt.

La llibertat, ja sé, la gran llibertat, la llibertat d’estudiar matemàtiques o no estudiar matemàtiques, per exemple, (remors) per exemple, per exemple, perquè ahí no hi ha llibertat.
No.
Escolte, hi han uns criteris pedagògics que no apunten a açò.
Hi ha persones que havien de saber, que estan gesticulant i per la seua professió havien de saber de què estem parlant, havien de saber de què estem parlant!

Vostés en una etapa de retalls econòmics mos van a implantar un sistema que comporta com a mínim una dotació extraordinària de professorat, perquè si no van al fracàs.

Els models que tenen vostés per a ací, quins són?
Centres privats, els col·legis britànics, que funcionen bé realment en l’ensenyament, en l’ensenyament.
.
.
També cal dir que tots els que entren allí no vénen de classes socials diverses, no?
, pel que paguen.
Però com a línia pedagògica –els que conec almenys, tampoc puc generalitzar, que no els conec tots– està bé.

Però quin és el primer criteri?
Contextualització.
Vol dir, tindran un professor que cada vegada que el voran a ell parlaran en anglés pel passadís i per tots els llocs.
Primera, vostés van a fer això?
Això està en els col·legis britànics, estan en les ikastoles, que són públiques també algunes d’elles, vull dir, ahí les tenen vostés.
Van a tindre un professor per a contextualitzar conforme dic jo?
Perquè quan parlen d’iniciar l’ensenyament a primària és això.

Segona, no està, per tant, concretada quina va a ser la llengua inicial del procés lectoescriptor.
Parlen del domini social, que no sé el que és.
No sé el que és el domini social, perquè, clar, si eixim ací a València al carrer, quin és el domini social de la llengua?

Parla de contextualització, parla dels terminis d’incorporació progressiva de la lectoescriptura de les altres llengües.
Res a dir, ni tan sols que s’estudiarà, res a dir.
No diu res pedagògicament, i açò és.
.
.
és un bodrio.

Escriure i parlar en la llengua que vullga l’alumne.
Estem parlant que si el primer criteri és la contextualització, vol dir que quan parlen en anglés se parla en anglés, que és l’esforç i és el que està funcionant, pedagògicament és el que està funcionant en els centres especialitzats i en això.

D’on trauen el model?
De Galícia.
Què ha significat?
, perquè ja el porten aplicant, què ha significat.
.
.
?
Pràcticament l’anul·lació de l’anglés que no s’ha aplicat i el retrocés de l’ensenyança en la llengua materna que és el gallec allí.
Això és el que (inintel·ligible) .
.
.

Vostés tenen models i, efectivament, els aplicarà.
I saben per què els aplicaran?
Perquè Rajoy, que no ha definit res, sí que va definir este model i va parlar d’ell durant la campanya electoral ja, i vostés el portaran a terme.
Clar, és el seu model.
El van ficar en Galícia, el van ficar en Galícia i el ficaran ací, al marge dels resultats.

Quan haurien d’estar treballant, perquè açò està donant resultat i tots estem.
.
.
no troben a ningú que el qüestione.
.
.
pedagògicament el que s’està fent avui, el que s’està fent, perquè el tenen i el tenen en els estudis que n’hi han, molt més complets i molt més.
.
.
Mire, ací el té, el d’Escola Valenciana, un model d’educació plurilingüe intercultural per al sistema educatiu valencià.
Ahí el té, molt més elaborat que el seu, elaborat per les persones, pedagogs, persones de la universitat i que realment estan treballant en el tema.

Al final, vostés retallant professorat van a implantar moltes més coses.
Amb els retalls que vostés mos tenen.
.
.
, perquè a més el negaran, però sabem com està el pressupost i sabem tot el que deuen de l’any passat, que retallarà encara més el pressupost, i per tant, que serà inviable.

Sap el que és la lluita prioritària?
No tocar el que funciona i treballar realment per millorar el rendiment escolar de tots els nostres alumnes, que estem al cap del fracàs escolar en tot l’estat.

I ara, amb açò, estan retocant allò que no fa falta i deixant de banda, deixant de banda.
.
.
ja ho sé que van dir que farien un pla de xoc, però açò és el que hi ha.
L’únic decret que hi ha és este.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella, vaja acabant.

El senyor Pañella Alcàcer:

L’únic decret que hi ha és este.
I, per tant, és d’açò del que està parlant.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Té la paraula la senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta, continue.
 

Senyora secretària, tinga en compte la valoració positiva dels programes PEV, PIL i PIP.
Li assegure que necessitem un ensenyament en valencià de qualitat, perquè hi ha una consellera per ahí que confon l’autor de Tirant lo Blanch.
.
.
Pobre Joanot Martorell que s’ha vist suplantat per Ausiàs March.
En fi, és una anècdota.

Analitzem el decret, que, per cert, sols s’ha difós en llengua castellana, no l’he vist en versió valenciana ni anglesa.
Vostés mateixa crec que donen una pista sobre el que volen fer i crec que tots ho entenem.

El contingut està clar.
Vostés –el Partit Popular– diuen literalment en el preàmbul: «Els programes d’educació bilingüe han permés donar una empremta a l’ensenyament del valencià, però les circumstàncies socials, polítiques i econòmiques obliguen a superar un model actual que no sempre garantix la presència equilibrada de les llengües oficials, és a dir, que s’ha avançat massa en l’ensenyament en valencià.
Ara toca redreçar l’anomalia i recuperar la supremacia del castellà.
» Quina barbaritat!
I és tan sols la primera.
(So per interferència d’un mòbil)

La segona barbaritat és l’exempció de l’assignatura de Valencià al territori de predomini lingüístic valencià.

Tercera barbaritat, article 2.
6, diu: «La llengua materna predominant entre l’alumnat en què es vincularan els àmbits d’actuació en l’educació infantil la determinarà la conselleria, després que en cada centre docent es faça una consulta de caràcter orientatiu, i no vinculant, a tots els pares, mares o tutors.
» Dit d’una altra manera, la conselleria s’atorga el dret a decidir la llengua en què s’ha d’impartir la docència en cada centre.
És un error.
La decisió sempre l’han de tindre el pare, la mare o el tutor.

El mateix passa amb el professorat, article 7, que diu: «El professorat emprarà la llengua materna predominant entre l’alumnat.
» Vostés, senyors del PP, ja no parlen de predomini lingüístic, no els interessa, sinó de llengua d’entorn social, que ha de saber el que vol dir.
I fins al famós esborrany de decret, mai s’havia fet servir en cap norma legal allò de l’entorn social.

Però el més greu de l’assumpte és que en ciutats, per exemple, com València, Castelló, Alacant o Elx, això què significa?
Significa l’eliminació del valencià en les escoles.
I a vostés no els ha importat en absolut.
De fet, ja no parlen d’ensenyament en valencià, sempre diuen «ensenyament del valencià», rebaixant–lo a una llengua més, i no ens hem d’oblidar que és la llengua oficial de la Comunitat Valenciana, per tant, la llengua oficial de tots els valencians.

Una altra barbaritat és la classificació que fan per matèries i quina llengua assignen a cadascuna d’elles: al valencià, Socials, Història i Medi Ambient i, clar, l’assignatura de Llengua; al castellà, Matemàtiques, Tecnologies, (so per interferència d’un mòbil) Física i Química i Castellà, i a l’anglés, la resta, m’imagine, perquè tampoc s’entén eixa classificació, perquè la veritat és que donar matemàtiques en valencià o anglés no farà que les matemàtiques deixen de ser una ciència exacta.

En definitiva, un esborrany de decret molt fashion –permeta’m l’expressió–, senyora secretària, del model plurilingüe 33% valencià, 33% castellà i 33% anglés.
Res a veure amb el significat de la paraula plurilingüisme, que és el que havia d’haver–li importat a la conselleria, però també hauria d’haver escoltat, no imposar primer i, després, ja vorem.

Hi ha moltes persones enteses en la matèria –els docents, els experts lingüístics– que tenen disposició a assessorar i consensuar un model que garantisca l’acompliment de les finalitats de l’Estatut d’autonomia d’esta Comunitat Valenciana, també de la LUEV i de la Llei orgànica d’educació, en base a l’avaluació dels programes plurilingües, atenent criteris científics i pedagògics.
Perquè el consens, senyora secretària, ha de ser un requisit en qualsevol canvi d’un model plurilingüe que ve aplicant–se des de fa més de vint–i–cinc anys i que dóna bons resultats per a tots.

Per totes estes raons, jo li demanaria també, igual que han fet la resta dels companys, que retire este esborrany, que en realitat no garantix la competència lingüística de l’alumnat valencià, però tampoc en castellà i tampoc crec que en una altra llengua estrangera.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Ja, per a concloure, té la paraula la secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica d’Educació:

Moltes gràcies, presidenta.

Anem a vore.
Tornem a.
.
.
a si anem a retirar o no el decret.
Jo no venia ací a retirar o no el decret.
Jo venia ací a dir–los les aportacions que estan fent des d’Escola Valenciana a.
.
.
, bé, a la comunitat educativa, a tota la comunitat educativa.
I tots mos han enviat.
.
.
, i ningú mos ha demanat retirar el decret.
Bé, ningú mos ha demanat retirar el decret.
Jo he estat en les reunions, ningú mos ha demanat retirar el decret.
.
.
(remors) però igual és que jo estic.
.
.
Vaja!
(Remors)

En definitiva, és com si mosatros havérem fet un decret i l’havérem enviat a jo què sé.
.
.
que el fera un sabater, com si mosatros no tinguérem tècnics, no tinguérem especialitats o no tinguérem gent de la universitat que mos havera assessorat per a fer este decret.

Este decret està fet amb uns criteris que, a més, són àmpliament coneguts, efectivament, on se busca un equilibri i on se busca un nou model.
I eixe nou model eixirà o no eixirà, i ja estem en eixa fase, però és evident, i el que és evident està ahí.
És un nou model.

L’altre model, el model que estem aplicant i que segurament s’aplica encara sis anys més, perquè n’hi han sis anys de transició i, a més, és de forma voluntària i és de forma.
.
.
, bé, perquè el decret encara no està, l’altre model al mateix temps vostés diuen que dóna bons resultats, però que ne dóna roïns, però que tal.
.
.
Doncs no n’hi ha tanta diferència, no n’hi ha tanta diferència, no n’hi ha tanta diferència.
I a les diagnòstiques els podem remetre absolutament tots, ninguna diferència, ninguna diferència.
I això és científic, i això és científic, ho tinc ací, o siga, que no tinc absolutament cap inconvenient en ensenyar–ho.

Per tant, entre altres coses, jo he segut la directora de l’IVECE.
He dut soles les dos últimes avaluacions diagnòstiques, de les últimes que tenim les dades són del.
.
.
del nou.
No n’hi ha absolutament ninguna diferència quant les proves realitzades en castellà o en valencià, en funció del programa educatiu bilingüe.
I eixa és la realitat.
I que estem buscant un nou model que millore i, sobretot, que busque l’anglés, i que busque l’anglés.

I vostés saben, perquè hi ha una sentència famosíssima, que el castellà l’hem de posar i que hem de vehicular alguna cosa en castellà.
O no hem de vehicular?
Doncs, aleshores, ja me contaran, si n’hi han nou hores, si n’hi han nou hores, tenim molt poquet ahí per a jugar.

I, sens dubte, que el repartiment de les àrees estan fetes.
.
.
, no les he fetes jo, les han fetes qui saben fer estes coses, i són els tècnics, perquè efectivament açò és per a l’escola i açò ho ha fet la gent de l’escola.
I és la gent de l’escola qui mos està dient que, bé, que és possible, que és possible, vaja, que hi ha tres models, el que accepta i recomana la necessitat d’aconseguir l’equilibri de les llengües oficials i l’idioma estranger.
Esta me pareix molt bé que nos els agrade, però també hi ha gent que la vol, també hi ha gent que la vol, hi ha molta gent que la vol.
I me pareix que fa molts poquets dies que ha dit molta gent que vol el que opta per potenciar i reforçar el valencià com a la llengua base del programa, també hi ha gent que la vol.

Però, bé, estem en un consens.
Ara, si no és açò, no n’hi ha plurilingüisme?
I el que advoca per la flexibilitat respectant l’autonomia pedagògica del centre.
Inclús podíem dir: i la llibertat dels pares?
També podria ser un model, també podria ser un model que els pares digueren en què volen que estudien els seus fills.

Per tant, jo crec que hem de tindre tots un poquet més de cintura.
Açò és un decret que està fet per la gent que sap d’estes coses, tots absolutament.
Bé, a vostés no els agradarà la gent que ara està.
Bé, mire, què vol que li diga?
Som els qui estem fent.
.
.
Perquè jo li vaig a dir el mateix que li he dit abans, els que més han fet pel valencià, els agradarà més o menys, hem sigut mosatros.
Mai havien estudiat tants xiquets en valencià.
Mai hi havien hagut tantes línies només en valencià.
Mai hi havien hagut tants pobles que sols oferiren valencià, els programes d’immersió.
Mai.
I ara estem buscant que els que oferixen també castellà facen valencià, i els que estan fent sols valencià i coneixement del medi, amplien una àrea més en valencià.
Això no ho veiem, això no ho veiem.

Bé, sí, busquem equilibrar el valencià i també el castellà.
O el castellà i també el valencià.
I sobretot incloure l’anglès.
Jo no crec que siga, i de veres que no hi ha absolutament, o siga, ningun motiu ni fosc, ni obscur, ni extravagant per a pensar que mosatros és que resulta que, bé, no mos agrada el valencià, no volem el valencià, perquè bé, és que ja és com que a u el valencià li’l donen, eh, al pes.
I aleshores uns són més valencians perquè no sé per què i els altres no.
Doncs no senyor, no senyor.
Tots ací volem el mateix, que és el més important: que els nostres alumnes tinguen competències lingüístiques.
Els nostres alumnes tinguen competències lingüístiques.
I resulta que moltíssima gent diu que les competències lingüístiques s’adquirixen aixina.

Pot ser que jo no tinga raó, pot ser, però anem a buscar un consens.
Però tampoc posem que sols, sols si la base és en valencià se pot tindre un trilingüisme perfecte.
Perquè és de veres que és una llengua minoritzada, però és de veres que ací hi ha una integració perfecta dels dos idiomes.
I si hi ha problemes en les televisions o si hi ha problemes, val, però mosatros en l’escola hem de buscar que els nostres alumnes aprenguen anglés i hem de buscar que facen castellà, no sols en castellà, sinó a més una llengua vehicular, perquè a més ho diu el Tribunal Supremâ¦

La senyora presidenta:

Vaja acabant, senyora secretària.

La senyora secretària autonòmica d’Educació:

Ah!
Perdonen, perdonen.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Bé, moltíssimes gràcies per la seua explicació.

S’alça la sessió.
Gràcies.

(S’alça la reunió a les 17 hores i 58 minuts)