DS-132%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 11 de juny de 2014.
Comença la sessió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 76.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.

Projecte de llei, de La Generalitat, d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge de la Comunitat Valenciana (RE número 85.
340, BOC número 241).
Debat de les esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 87.
937), pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 88.
267) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 88.
473)

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia, debat de totalitat del Projecte de llei de La Generalitat d'ordenació del territori, d'urbanisme i paisatge de la Comunitat Valenciana.
Esmenes a la totalitat, presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, Grup Parlamentari Socialista i Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, Isabel Bonig.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Bien, buenos días, señor presidente.

Señoras y señores diputados, comparezco una vez más ante sus señorías para presentar el importantísimo Proyecto de ley de ordenación del territorio, urbanismo y paisaje de la Comunidad Valenciana, fundamental para todos los valencianos, desde Vinaròs a Pilar de la Horadada, y desde el Rincón de Ademuz al Mediterráneo.

Como decía en mi primera intervención ante esta cámara, como consellera, en septiembre del 2011, el territorio es nuestro patrimonio más valioso y su utilización racional es un factor crucial para generar riqueza y empleo.
En este sentido, y con el fin de alcanzar un equilibrio entre competitividad económica y preservación de nuestros valores ambientales, culturales y paisajísticos, les proponía una revisión, armonización y reforma de la legislación territorial urbanística y ambiental valenciana, mejorando al mismo tiempo la seguridad jurídica, que es fundamental en un estado de derecho.
No se trata tanto de hacer leyes nuevas, como de reformar las existentes con una perspectiva integradora e incorporando desde el origen criterios de racionalidad territorial y ambiental.

Pues bien, en julio del 2012, el Consell dio luz verde al anteproyecto de ley que nos ocupa, abriendo a continuación un plan de consulta y participación pública.
Dicho plan definía un espectro muy amplio de agentes económicos y sociales, que debían ser consultados, así como un sistema universal de participación pública, en el que los ciudadanos de la Comunitat Valenciana pudieron manifestar su opinión acerca de un texto normativo de gran trascendencia para su calidad de vida y para el desarrollo sostenible y racional de nuestro territorio.

Este proceso de participación ha sido sin duda alguna uno de los más exhaustivos de los que se han llevado a cabo en la Comunidad Valenciana, en relación con una norma con rango de ley.

Lo digo, señorías, porque para el Partido Popular, para el Grupo Popular y el Consell y el gobierno, la participación pública es fundamental, y lo es y lo ha sido en una ley fundamental como esta.
Se han celebrado 22 jornadas temáticas para explicación del anteproyecto, con la participación de 356 expertos, tanto de administraciones, como de sector privado.
Han asistido más de tres mil personas, se han recogidos más de mil doscientas alegaciones individualizadas, y se ha consultado a todas las administraciones implicadas y a los distintos departamentos de La Generalitat.

Además, el pasado año tuvo lugar en Valencia un congreso de alto nivel sobre nuevas perspectivas en urbanismo, que contó con una participación mayoritaria de representantes técnicos y políticos del conjunto de comunidades autónomas, los cuales debatieron y presentaron propuestas acerca de los problemas y los grandes retos del urbanismo en los próximos años.

Y, finalmente, se han recabado los preceptivos dictámenes del Consejo Asesor y Participación del Medio Ambiente, del Comité Económico y Social y del Consell Jurídic Consultiu, habiéndose incluido en el texto sus observaciones de carácter esencial.
El proyecto de ley aprobado por el Consell consta de 269 artículos, estructurados en tres libros, que se refieren al planeamiento, a la gestión, programación y ejecución de actuaciones urbanísticas, y a la disciplina urbanística.

Recoge dos disposiciones adicionales, siete transitorias, una derogatoria y tres finales, así como nueve anexos que podrán modificarse por decreto del Consell.
En función de lo hecho hasta ahora, podemos afirmar que este texto que hoy les presento cuenta con uno de los mayores consensos sociales sobre un proyecto legislativo en los últimos años, y también se ha negociado con Europa, después del ataque que el urbanismo valenciano sufrió por parte de algunos colectivos políticos y económicos.

Y ello es así porque este nuevo marco legal tiene vocación de permanencia en el tiempo y está diseñado para adaptarse tanto al contexto económico actual como a las coyunturas cambiantes que se produzcan en el futuro.
De un modo global, podemos sintetizar de este proyecto de ley diciendo que ha procurado conservar y mejorar todos aquellos instrumentos de planificación y gestión territorial y urbanística que han funcionado bien, al tiempo que es innovador en los aspectos que tienen que ver con la simplificación normativa, incorpora una tramitación ambiental y urbanística unificada, así como la introducción de los criterios de sostenibilidad ambiental y territorial que exigen los marcos europeos y estatal.

En este contexto, voy a referirme a las principales aportaciones del proyecto.
Una, sistematización, simplificación y clarificación del marco legislativo vigente, reduciendo en más de un 75% el número total de artículos.
Pasamos de 1.
200 a 269 en esta materia.
Por ello, el proyecto de ley sustituye y deroga cinco leyes y dos reglamentos.
Deroga la Ley urbanística valenciana, la Ley de ordenación del territorio y protección del paisaje, la Ley de suelo no urbanizable, la Ley reguladora de los campos de golf y la Ley de medidas urgentes de impulso a la implantación de las actuaciones territoriales estratégicas.
Y deroga dos normas reglamentarias: el Reglamento de ordenación y gestión territorial y urbanística y el Reglamento de paisaje.

Además, este proyecto se adapta a la normativa básica estatal del suelo, al Real decreto legislativo del 2008 y a las recientes leyes estatales de rehabilitación, regeneración y renovación urbana.
Y también a la recientemente aprobada en el 2013, la Ley de evaluación ambiental.

En segundo lugar, integración de los principios y criterios de la sostenibilidad ambiental y territorial desde las fases más tempranas de la elaboración y tramitación de los planes.
Y permítanme que incida y me detenga en este aspecto, porque somos la primera comunidad autónoma que integra en un mismo procedimiento los criterios urbanísticos y medioambientales.
A este respecto, la calidad de los planes se verá mejorada y las administraciones y promotores tendrán mayor certidumbre para la toma de decisiones sobre el territorio.

En tercer lugar, mejora de la seguridad jurídica y de la transparencia, puesto que el proyecto nace con vocación de permanencia y alejado de los vaivenes de la coyuntura.
Todos los agentes territoriales conocerán desde el principio los requisitos ambientales, territoriales y funcionales que han de tenerse en cuenta en la elaboración de los planes, transparencia que está garantizada por la participación pública en los términos que exige el proceso de evaluación ambiental estratégica.

Cuarto, diseño de un marco de elaboración de los planes, donde la gestión se ponga al servicio de la planificación y el análisis territorial, siguiendo una secuencia lógica de intervención en el territorio.
En este sentido, el plan diferencia la vocación de cada parte del territorio, zonas estructurales, y les asigna unos usos y aprovechamientos de la forma más eficiente posible.
Posteriormente, estas zonas se ordenarán de manera pormenorizada y se establecerá los mecanismos de gestión más adecuados.

Quinto, establecimiento de un nuevo marco de tramitación de los instrumentos de ordenación en el que se coordinan los aspectos territoriales y urbanísticos con la evaluación ambiental y territorial estratégica.
Con ello, se integra la tramitación ambiental y urbanística, resolviendo una disfunción que hasta ahora dilataba excesivamente y demasiado los procedimientos administrativos, y se reducen las cargas burocráticas para los ciudadanos.
El proyecto de ley se adapta al marco estatal básico, regulado por la ley de evaluación ambiental, y establece procedimientos diferenciados para cada plan o programa en función de la relevancia ambiental y territorial de sus efectos, distinguiendo entre un procedimiento ordinario de evaluación ambiental y otro de carácter más simplificado para aquellos proyectos y planes que no tengan una incidencia sobre el medio ambiente.
Y esto es importantísimo.

Sexto, mantenimiento de técnicas y figuras urbanísticas que han demostrado su utilidad a lo largo de los últimos años.
La norma tiene presente el bagaje de conocimientos técnicos y jurídicos del mundo profesional y empresarial, que es un activo en sí mismo y que debe ser mantenido y mejorado, facilitando su aplicación a los procesos de toma de decisión sobre el territorio.

Séptimo, clarificación del marco competencial en la tramitación de los planes urbanísticos.
Se sustituye el tradicional plan general de aprobación sucesiva municipal autonómica, introduciendo la norma un plan general o estructural de aprobación autonómica, que define los elementos vertebradores, la infraestructura verde, la red primaria de dotaciones e infraestructuras, afecciones territoriales, ambientales, etcétera, y los usos del suelo.

Y posteriormente un plan de ordenación pormenorizada, subordinado al anterior, que incide en los aspectos de la gestión urbanística y la normativa referente a la edificación, condiciones de parcelación, alineaciones, rasante, red secundaria, etcétera, y que es de aprobación municipal para aligerar la tramitación y aprobación de los planes generales.
De esta forma, se evitan las disfunciones producidas en el sistema anterior.

Octavo.
Adecuación plena a la jurisprudencia europea y al marco básico de la legislación estatal en cuanto a la figura del urbanizador -repito, adecuación plena a la jurisprudencia europea y al marco de la legislación estatal, y, además, esto ha sido negociado directamente con Europa- coordinando la función y el control público del proceso urbanizador, el derecho de propiedad y la iniciativa empresarial -que es fundamental para el desarrollo-.
Todo ello dentro de los parámetros de la contratación pública.

Así, cuando la administración no asuma el papel de urbanizador con la gestión directa de las actuaciones de transformación urbanística, podrán ser los propietarios mayoritarios del suelo o las agrupaciones de los mismos las que asuman la condición de urbanizador y, si estos no la asumen de manera expresa, se abrirá un proceso de selección de este agente con todas las garantías de publicidad, libre concurrencia e igualdad de trato, que son los principios de la contratación pública.

Noveno.
Prioridad del interés general y de la eficiencia en los concursos de programación de actuaciones urbanísticas.
La iniciativa puede ser privada pero en todos los casos el ayuntamiento deberá asumir la propuesta como propia o modificarla para adaptarla al interés general.

Tanto el concurso para la elección de la alternativa técnica como la del agente urbanizador deberá ser anunciado en el Diario Oficial de la Unión Europea estando la documentación a disposición de los interesados hasta el final del proceso.

También se restablece el sistema de plicas cruzadas para mejorar las condiciones económicas del proceso puesto que la mejor alternativa técnica no tiene por qué coincidir necesariamente con la mejor propuesta jurídico-económica, facilitando la competencia.

Décimo.
Incremento de las garantías a los propietarios del suelo fundadas en la experiencia práctica de estos últimos años y de la jurisprudencia de los tribunales porque nosotros, señoría, seguimos defendiendo la propiedad privada como derecho constitucional, no sé otros; nosotros, desde luego, sí.

Entre estos aspectos, se debe destacar: la adhesión expresa del propietario a participar en la programación urbanística; la regulación de la retasación de cargas para no perjudicar al propietario; el derecho a la elección de la modalidad de retribución; las obligaciones de transparencia del urbanizador para con el propietario; o la responsabilidad económica de éste limitada a la finca del propietario y no al resto de su patrimonio.

Undécima.
Apuesta de la intervención sobre la ciudad construida como garantía de sostenibilidad frente a la expansión sobre suelos no transformados.
Desde sus orígenes, la normativa urbanística se ha centrado en la producción de una nueva ciudad con un claro predominio respecto a los tejidos urbanos preexistentes, lo que suponía un desequilibrio entre otros factores.

El proyecto se adapta al marco -como he dicho-, a la ley estatal de las tres erres, de rehabilitación, regeneración y renovaciones urbanas, y desarrolla un sistema racional de actuación sobre la ciudad consolidada partiendo de un marco flexible, progresivo y garantista.

Se establece, también, una regulación favorable a estas actuaciones en cuanto al retorno de las plusvalías o a la posibilidad de materialización de cesiones de suelo dotacional con el fin de fomentar y priorizar las mismas frente a la programación de nuevo suelo.

Duodécima.
Propuesta de solución al problema de los tejidos diseminados en suelo no urbanizable y sobre los que se pueden aplicar medidas de restauración de la legalidad.

El proyecto propone abordar uno de los problemas crónicos del urbanismo de la Comunitat Valenciana reduciendo el impacto que estas edificaciones generan a través de un plan especial y un programa de actuación que permite la implantación de las infraestructuras indispensables para eliminar dichos impactos en el medio físico y natural.

Decimotercero.
Adaptación de esta actividad urbanizadora al contexto económico actual.
Para ello, el proyecto de ley regula unas medidas transitorias en las que caben las situaciones y las diferentes casuísticas de los instrumentos urbanísticos, sea cual sea el estado en que se encuentre, dando soluciones específicas a realidades diversas y distintas.

A este respecto, flexibiliza los plazos de caducidad a estos instrumentos en función de la coyuntura económica, establece mecanismos específicos de actuación para municipios pequeños a la hora de efectuar cambios de escasa dimensión en sus tejidos urbanos.

También, se refuerzan los mecanismos de tramitación acelerada en aquellas actuaciones de elevado impacto territorial y financiación garantizada, las denominadas «actuaciones territoriales estratégicas», para evitar la pérdida de inversiones por retrasos burocráticos.

Y, decimocuarto.
Ampliación del plazo de caducidad de la acción de restauración de la legalidad urbanística, que pasa a ser de quince años frente a los cuatro actuales.

Ahora, bien, este régimen no será de aplicación a las actuaciones ejecutadas sobre suelos dotacionales públicos, zonas verdes, suelos no urbanizables con algún tipo de protección.

Y, finalmente, el proyecto recoge nueve anexos que determinan contenidos de distintos estudios, fichas, criterios, etcétera.

En resumen, señorías, estamos hablando de una norma de las que -creo- marcan una legislatura, una norma de gran repercusión y trascendencia sobre los ciudadanos y sobre el territorio y sobre la que existe una gran demanda social.

En septiembre del 2011 pedí a sus señorías una especial sensibilidad y altura de miras para poder alcanzar consensos en una materia fundamental para el desarrollo económico y social de la comunidad.
Una vez entrado el proyecto de ley en las Cortes, reitero esa petición y espero que sus señorías alcancen un grado de consenso, por lo menos similar al que se ha producido entre el conjunto de agentes sociales y de la amplia participación social de todos los colores políticos y de todos los agentes económicos y sociales.

No olvidemos que esta ley, si finalmente se aprueba y las actuaciones que de ella se deriven, van a incidir directamente en el futuro de la calidad de vida de nuestros conciudadanos y en el desarrollo sostenible de nuestra comunitat.
Este es el modelo territorial, urbanístico y ambiental que presenta el gobierno del president Fabra, el Grupo Popular.

Y señalarles que quisiera, señorías, que todos alcanzásemos un criterio, un consenso fundamental en esta ley que respeta la normativa estatal, europea, y toda la proyección de los últimos años.

Para finalizar, señorías, quisiera hacer un reconocimiento expreso a la dirección general y a todos los funcionarios que durante más de un año han estado todas las tardes fuera de horario, viajes a Bruselas, a Madrid, para consensuar -créanme- un proyecto de ley que creo que es beneficioso, consensuado y participativo.

En sus manos está que el consenso y el progreso de la Comunidad Valenciana siga adelante o, una vez más, se paralice y siga adelante solo con el Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, honorable consellera.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Té la paraula l'il·lustre diputat Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, per començar, vullc agrair, en principi, la voluntat que, almenys, s'ha manifestat verbalment d'arribar a consensos, encara que he de dir que la tramitació exprés de la qual és objecte esta llei, a través de un termini molt reduït de presentació d'esmenes, a través d'una manca absoluta de consultes -vullc dir-, ací la senyora consellera ha presumit d'haver consensuat la llei amb moltíssims agents socials, cosa que és discutible perquè, per exemple, el projecte definitiu de llei el vaig haver de remetre jo al col·legi d'arquitectes perquè no el tenien quan havia entrat ja a Les Corts, i, naturalment, la tramitació també podia haver comptat amb els grups parlamentaris des de primer hora perquè, en definitiva, són els grups parlamentaris els que acabaran decidint sobre la llei.

Per tant, bo es saber que tenen intenció d'admetre alguna esmena, més difícil serà poder arribar a un consens general sobre la llei, no sols per esta qüestió -diguérem- de caràcter formal sinó, també, per moltes qüestions de contingut, ¿val?

En principi, compartim l'oportunitat de la llei, ¿val?
, era necessari, no ara, ja fa molt de temps, ¿eh?
, no fa més de dos anys que està duent-se este tema en marxa però, inclús, de molt abans ja era evident que la legislació urbanística valenciana s'hauria convertit en un autèntic caos que era molt difícil de tirar endavant per les seues implicacions concretes en allò concret però, a més, per temes de caràcter estrictament jurídic, ¿val?
Per tant, l'oportunitat està més que justificada.

Com, també, compartim -per parlar de les coses que estem d'acord- els arguments generals que es relaten en l'exposició de motius i alguns dels quals la senyora consellera, en estos moments, mos ha dit, més amb els que estan en l'exposició de motius que amb els que la consellera ha dit ací perquè en l'exposició de motius sí que es parlen de qüestions, que entenem que són necessàries: la reconversió del sector immobiliari i de la construcció; perquè tinga efectes positius en la qualitat de vida; el problema de l'ocupació; el tema de l'eficiència energètica,.
.
.
en totes eixes coses estem d'acord i que, curiosament, la senyora consellera en la seua exposició a penes sí ha fet referència a eixos aspectes que, probablement, serien els de major consens i amb els que, realment, podríem estar més d'acord.
I això deriva d'un problema de concepció, en què serà difícil que es posem d'acord, ¿val?

Quan vostés parlen -i vosté ha començat la seua intervenció d'eixa manera-, parlant de l'equilibri entre el respecte al medi ambient i el negoci, ¿val?
, no pot haver-hi equilibri en això, no pot haver-hi equilibri -vullc dir-, l'equilibri no existix, n'hi ha un valor que ha d'estar per damunt, si parlem de valors, de la resta que és el patrimoni i el medi ambient, això és imprescindible preservar-ho, i el negoci s'ha de subordinar a això, no pot haver equilibri entre negoci i medi ambient, el negoci s'ha de subordinar a la preservació del medi ambient, si no el que fem és pa per a hui i desastre per al futur.

Estem d'acord en algunes altres coses que s'han plantejat o que es plantegen a la llei.
Finalment s'acaben invents que no sé d'on es van traure, sí, sí que se sap més o menys d'on es van traure: de l'exconseller, exportaveu, exdiputat, exsocialista, expopular, exmarxista-leninista, el senyor Blasco, ¿no?
, que tenia invents tan curiosos com eixe del metre per metre, que no sabem per a què ha aprofitat això, i ens hauria d'explicar algun dia, senyora consellera, què ha passat amb eixe sòl que s'ha anat cedint, supose que la conselleria tindrà informació d'eixe sòl cedit a… no sabem massa bé qui perquè, clar, això del sòl del metre per metre és una qüestió molt curiosa, o l'acotació de les prerrogatives excessives que tenien els agents urbanitzadors, que ja era hora que a això se li posara límits perquè era una font constant d'abusos precisament contra això que vosté diu defendre, que és la propietat privada, i que no es consagra com un dret inqüestionable en la Constitució perquè està subordinada al principi de l'interés general, n'hi ha altres drets que no tenen principis per damunt d'ells, ¿val?

I, naturalment, també, estem d'acord amb la necessitat de simplificar, de tractar d'ajustar el que seria eixe maremàgnum legal d'una quantitat tremenda d'articles, reglaments, lleis que acabaven prorrogant molts problemes, inclús de seguretat jurídica.
No sé si la reducció ha sigut excessiva, ¿val?
, perquè, al final, en esta reducció, i a pesar que n'hi ha alguns articles que costa Déu i ajuda per a poder-los llegir, acaba.
.
.
, molts aspectes que estaven contemplats en totes les regulacions desapareixen d'esta llei, i, per tant, algunes qüestions.
.
.
, i jo, inclús, he parlat amb professionals que s'han queixat, precisament, d'eixa qüestió que -diguérem- dubten de si realment serà tot el positiva que hauria de ser o regenerava uns problemes que -se suposen- hauran d'anar resolent-se en el temps, que tampoc passa res, és una qüestió que és normal, ¿val?

El problema, sobretot, és que el text conté, quan u analitza el concret, conté implicacions que són indesitjables des del nostre punt de vista en l'aspecte social i urbà.

Diuen que no s'ha de crear nou sòl, que no s'han de crear nous barris perifèrics, que cal acabar les ciutats, completament d'acord, ¿val?
, completament d'acord i benvinguts, perquè això molts venim dient-ho no ara, ni fa dos anys, ni fa cinc o sis que va començar la crisi, sinó de fa més de dues dècades, que per a fer un urbanisme racional el primer és tancar les ciutats i, després, ja vorem els desenvolupaments de fora.
Que hagen vingut ací és correcte.
El problema és que han vingut ací perquè sembla que no els queda cap altra, ¿val?

Continuen, continuen perseguint el negoci, i continuen defensant l'interés de l'urbanitzador per damunt del xicotet propietari, i això es veu ben clarament en tota la qüestió que es referix a les rehabilitacions d'habitatges, ¿val?
, unes qüestions que no són tan noves perquè ja estaven la major part -diguérem-, els elements centrals de tota eixa intervenció del que ara es diuen «agents urbanitzadors» i aleshores no es dien d'eixa forma perquè ja estava en la LUV i ja estava en la LRAU, ¿val?
, el que fan ara és reforçar eixe paper, com ja no poden fer els PAI doncs es dediquen a treballar en els centres urbans.

Això té un problema molt important, sobretot si en les zones on s'intervé no es garantix el reallotjament de les persones que viuen en elles, que tenen tots els drets del món, i eixe dret no està garantit.
Ací, vostés garantixen el de la propietat privada però dels que són molts rics; dels que són molt pobres, encara que la propietat privada siga molt xicoteta, eixa propietat privada no té el mateix pes per a vostés.

Per tant, entenem que caldria introduir eixes qüestions, perquè si no s'introduïxen eixes qüestions, el que anem a fer és generar expulsió.
.
.
, bé, ja està fent-se, de fet, però continuar amb la generació d'expulsió de persones, majoritàriament sense recursos i sobretot de gent major, de determinades zones urbanes cap a altres zones en eixe procés que alguns anomenen de gentrificació.

És fàcil justificar la necessitat de reconversió del sector amb la qüestió de la ineficiència energètica, però el text legal que ens plantegen conté, per a nosaltres, implicacions que són indesitjables que no recullen el que hauria de ser.

Vull dir, no es tracta.
.
.
, o entenem que no és això adaptar l'estratègia europea de la construcció en allò relatiu a l'eficiència energètica d'edificis, perquè el model europeu és un altre.
Allí, la mitjana del parc d'habitatges és més alta, les plusvàlues del sòl són públiques i les conseqüències d'aplicar la directiva, com vostés tracten de fer, sense tindre en compte el context de crisi creditícia i d'ajuntaments sense suficiència financera, seran més perverses que obtindre això que es diu eficiència i sostenibilitat.

Entenem que això s'ha de fer, ¿val?
El que no entenem és que la llei posa les bases per a poder-ho fer, això, adequadament perquè no s'imposa, sinó que es deixa, d'alguna manera, en mans del sector privat el que això es faça o no es faça.

Per tant, i vaig concloent, entenem que és una llei ni-ni, ¿val?
, ni resulta totalment eficaç com a compiladora i clarificadora de la dispersa legislació actual, encara que, diguérem, reconeixem l'esforç que s'ha fet en això, ni tampoc realment aconseguirà millorar significativament la qualitat ambiental.

Perquè, en definitiva, el que vostés pretenen és una altra cosa molt diferent, que és forçar un nou cicle expansiu del sector immobiliari, amb substanciosos beneficis per a alguns i problemes per a la major part de la gent, mantenint ocupació de baixa qualitat, mantenint els processos d'exclusió sociourbana, mantenint el sobreendeutament i mantenint els preus prohibitius; en definitiva, fent el de sempre, és a dir, es tracta no de canviar de model, sinó de reformar la façana del model per a veure si el model pot continuar.

En això, en eixe camí, senyora consellera, em sap mal, però no ens trobarà a nosaltres.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputat senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyories.

El Grup Socialista ve manifestant des de fa anys la peremptòria necessitat de disposar el més aviat possible d'un nou marc legal en matèria d'ordenació territorial, urbanística i mediambiental que vinga a substituir el depredador model de desenvolupament que patim des de 1998 -al llarg dels anys de la dècada prodigiosa-, per un altre model que propicie un desenvolupament socialment integrat, territorialment equilibrat i econòmica i urbanísticament sostenible, i que permeta recuperar l'activitat del sector immobiliari, la generació d'ocupació i el dret a la vivenda des d'una explícita aplicació de criteris de racionalitat territorial en els processos de producció i regeneració de la ciutat.

De fet, el lamentable període del desarrollisme desregulat que la comunitat ha suportat durant els últims quinze anys i l'actual situació de paràlisi immobiliària i precarietat social urbana que l'esmentat model depredador va produir, junt amb l'aparició d'indesitjables processos d'especulació urbana i de nombrosos casos de corrupció política, així com els sagnants procediments de desnonaments de vivendes, ha acabat per generar un greu escenari de deteriorament i alarma social que exigix, sense més tardança, el canvi del vell model per un altre que permeta revertir la insuportable situació assenyalada.

Per això, i tal com hem apuntat, tant en els nostres programes polítics, com en totes les intervencions mediàtiques en les quals hem participat i hem vingut manifestant, per a nosaltres és absolutament prioritària la necessitat de derogar, com s'està fent, l'actual marc legislatiu urbanístic valencià vigent des de 2005 i procedir a la seua substitució per un nou que responga als principis plantejats.

Hui ens trobem, a la fi, amb l'oportunitat que no.
.
.
, respecte als principis i esperit, d'analitzar i debatre el projecte de llei d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge presentat pel govern valencià.
Projecte que elabora des de fa anys i, durant els quals, els diferents esborranys que es van exposar al públic van ser responsablement contrastats pel PSPV i, obligadament, al·legats amb diverses propostes, amb la finalitat, d'una banda, d'incorporar millores en el seu contingut tecnicojurídic i, per un altre costat, i sobretot, amb l'objectiu d'aconseguir la seua major adequació a la realitat social i econòmica que en l'actualitat, en estos moments, vénen demandant els operadors socials i la ciutadania valenciana.

Com resulta lògic en un text de llei tan dens i complex com el presentat i els esborranys del qual van sotmesos a diverses consultes ciutadanes, incorpora alguns aspectes que poden valorar-se positivament i que al PSPV no li sap gens greu reconéixer-ho.

Així, la formulació d'un únic text legislatiu que vinga a refondre l'insofrible marasme normatiu vigent en esta matèria; la desagregació del pla general en dos fases, com ha dit la consellera, l'estructural i el detallat; l'alternativa que el PSPV ve reclamant des de fa anys i que permetrà aclarir la distribució competencial entre ajuntaments i Generalitat i agilitzar la formulació del planejament; també, l'atenció instrumental, que es dedica a la intervenció en la ciutat consolidada, com també s'ha explicat, enfront dels desaforats desenrotllaments en ocupació de nous sòls, o, així mateix, l'esforç realitzat en el control de l'avaluació mediambiental són aspectes que, entre altres, han de ser ressenyats pel Grup Socialista.

No obstant això, dins del projecte, subsistixen nombroses deficiències i insuficiències, tant tècniques, com en aspectes essencials, que aconsellen que esta llei torne al Consell i siga refeta.

En cas contrari, eixes deficiències i insuficiències exigixen que el Grup Socialista presente un nombre, com hem fet, important d'esmenes, 130 esmenes, que pel seu contingut podrien identificar en dos tipus.

En primer lloc, un ampli paquet d'esmenes de caràcter tecnicojurídic formulat amb la finalitat de millorar o complementar les seues disposicions instrumentals i procedimentals que possibiliten una aplicació més eficient i les seues determinacions normatives.

I un altre paquet d'esmenes que es dirigixen a esmenar aspectes més essencials i ideològics, de major contingut social i polític, i que considerem absolutament necessàries per a accelerar l'eixida a la greu crisi en què ens trobem des de l'aplicació d'explícits criteris de sostenibilitat i equilibri territorial, enteses tant en termes socials, com també en termes econòmics.

Sobre este segon paquet, i encara de manera succinta, em referiré a continuació.

Respecte a la insuficient regulació en el control social dels processos de participació pública del planejament que el projecte de llei presenta, el Grup Socialista proposa la disposició de programes de transparència urbanística, aplicables a totes les actuacions que comporten reclassificació o requalificació del sòl, que exposen, negre sobre blanc i a la llum pública, les conseqüències econòmiques i les plusvàlues que de les esmentades actuacions es deriven, amb la finalitat, senyories, de fitar al màxim els eventuals processos d'especulació o de corrupció que les mateixes pogueren comportar.
És a dir, contra especulació, transparència, i contra corrupció, més transparència, llum i taquígrafs.

Respecte a la reducció o supressió de les reserves de sòl per vivenda protegida, el Grup Socialista proposa que, sense perjudici de la redefinició del contingut que ha de caracteritzar a les vivendes protegides per a esta nova època, objectiu fonamental d'una nova política de vivenda autonòmica i estatal, eixes reserves s'han d'adequar lúcidament, senyora consellera, a la demanda social de vivenda existent, és a dir, que es dimensionen en funció de les rendes familiars disponibles, aplicant un màxim d'un terç de les mateixes a l'obtenció de la vivenda, mantenint-se el mínim establit en la legislació estatal del 30% com a mitjana de l'edificabilitat residencial prevista dins de l'àmbit del pla general.

És a dir, el mercat, senyora consellera, no ho arregla tot.
Inclús quan per la crisi els preus de la vivenda es desplomen, ¿quants dels sis milions de parats han adquirit una vivenda des de l'any 2007?
És una pregunta que cal fer-se.
¿Quantes de les centenars de milers de famílies desnonades o quants dels actuals mileuristes o precaristes laborals ho han fet?
És una altra pregunta que cal fer-se.

A eixos ciutadans el mercat no els arregla res.
A eixos ciutadans ha de dirigir-se la política pública de vivenda a preu assequible i orientada fonamentalment al lloguer.
I per això és condició necessària la disposició de sòl suficient a preu taxat per mitjà de la reserva corresponent.

Respecte a la injustificable reducció del percentatge d'aprofitament urbanístic, és a dir, de les plusvàlues que li corresponen a l'administració, que el projecte de llei establix fixant-lo en el mínim possible del 5% en l'urbà, el Grup Socialista proposa que eixe percentatge s'adeqüe racionalment a la realitat econòmica, és a dir, que es determine pel planejament en funció de la rendibilitat econòmica de les actuacions, arribant fins al màxim del 20% que la legislació estatal assenyala per a aquelles actuacions d'excepcional rendibilitat.
I això, amb la finalitat de satisfer adequadament el manament constitucional, en el seu article 47, de participació pública de les plusvàlues que el planejament genera potenciant la posició de l'administració i dels patrimonis públics de sòl per a vivenda protegida pública, sobretot en règim de lloguer social, i destinant una part del mateix, la mitat de l'aprofitament que supere el 10%, a l'obtenció de sòl protegit, suprimint-se d'esta manera, com s'ha dit també, el lamentable i espuri mecanisme actual del denominat metre per metre, que tantes pràctiques, senyora consellera, impròpies i especulatives, quan no corruptes, ha possibilitat al llarg d'estos anys.

En quart lloc, respecte a la tramitació del planejament urbanístic, conjuntament amb l'avaluació ambiental estratègica, tal com ho presenta el projecte de llei, fomentarà indubtablement el confusionisme, l'aparició de conflictes interadministratius i competencials i, conseqüentment, retards injustificables en la seua aprovació.

Per això, el PSPV proposa una atribució competencial clara entre els organismes responsables del medi ambient i de l'urbanisme, així com d'ambdós amb els ajuntaments en la tramitació d'avaluació ambiental estratègica.

Igualment proposa la formulació d'un informe sectorial.
.
.
senyora consellera, d'un informe sectorial col·legiat i coordinat a partir dels diferents informes sectorials que, en l'actualitat, s'evacuen de manera independent i, en molts casos, amb continguts contradictoris i completament descoordinats.

Respecte a la prevalença que el projecte de llei conferix a la propietat privada enfront de la iniciativa pública, com per exemple, pel que fa a l'exoneració de deure urbanístic a les denominades dotacions privades, o la incompleta regulació que evite la possibilitat de constitució espúria de complexos immobiliaris, o la insuficient regulació que impedisca l'aplicació impròpia en l'expropiació rogada -pregada, seria en valencià- de sòls dotacionals, etcètera, el PSPV proposa esmenes que vénen a recuperar la prevalença de l'interés general enfront dels interessos legítims dels particulars afectats.

Senyories, este projecte conté unes línies roges (veus) -vaig acabant, senyor president- que el meu grup no pot traspassar.
No obstant, el Grup Socialista es mostra en disposició de poder treballar-les en comissió.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per a defendre l'esmena a la totalitat, pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

He de empezar mostrando mi tristeza por lo que ha ocurrido esta mañana en esta cámara.
De todas formas, no se callará la voz de nuestra compañera y, tristemente, tendrá que seguir el debate desde su despacho, cosa que ha venido impuesta por un grupo mayoritario absolutista y una mesa que no responde a las necesidades de nuestra sociedad.

Bien, nos encontramos ante una de las cuatro leyes que desde la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente se ha impulsado en esta recta final de este período de sesiones.
Parece que no ha sido casualidad el que se hayan juntado todas a última hora.
Es una forma más de intentar, pues, secuestrar un debate intenso y en profundidad de una ley que debería haber sido consensuada, mucho más de lo que se está diciendo, ¿eh?
, porque es el argumento base.
Esta ley ha sido consensuada, ha recibido aportaciones de todos los colectivos, de todos los sectores, de todos los partidos, lo cual no es cierto.
No es cierto que estén todos los colectivos y todos los sectores sociales hayan participado, y mucho menos aún que se hayan incorporado sus aportaciones, ¿eh?

Bien, en cualquier caso, bueno, la tramitación parlamentaria nos permite, en primer lugar, si la ley consideramos que no responde a principios de oportunidad y de necesidad, pues hacer una enmienda a la totalidad.
Y los tres grupos de la oposición hemos presentado la correspondiente enmienda a la totalidad.

Porque consideramos, por lo menos desde Compromís lo tenemos muy claro, que esta ley vuelve a repetir los errores del pasado, vuelve a dejar en manos de la figura del agente urbanizador unas competencias que tendrían que estar sí o sí en manos del pueblo, a través de las administraciones locales o, si no, a través de la administración autonómica.
Sin embargo se sigue insistiendo en los errores del pasado.

Se afirma en el segundo párrafo de la exposición de motivos que esta reforma responde a una demanda social.
Pero parece que no se ha entendido el mensaje.
Se trata de una demanda de prudencia, de medida de crecimiento urbanístico, de poner freno a una dinámica suicida de destrucción del territorio y del tejido productivo, a la cual se nos había llevado y se nos había arrastrado.

Las sucesivas leyes urbanísticas valencianas que hemos conocido, la LRAU, la LUV, la del golf, la de actuaciones territoriales estratégicas, han servido para favorecer la acumulación de propiedad de suelo en pocas manos.
Disparar las recalificaciones de suelo masivas y temerarias.
Generar modificaciones abusivas del planeamiento a la medida de ciertos promotores.
Ha llevado a la proliferación de nuevas urbanizaciones con finalidad puramente especulativa, al abuso de la aparición de la nueva figura del promotor urbanizador, con derechos de expropiación, no solamente de suelo ocioso, sino también de propietarios residentes y a la discrecionalidad de la administración para aprobar proyectos innecesarios y con graves impactos territoriales, ambientales y paisajísticos.

Pese a esto, el urbanismo que plantea la LOTUP sigue en esa misma línea, como contaba antes.
No se plantea el suelo como un servicio público para mejorar la vida de los ciudadanos, para redistribuir en especie la renta urbana, sino como una maquinaria pública puesta en servicio del sector privado.

En la exposición de motivos se insiste en que el último de los grandes objetivos de la reforma legal es su flexibilidad y su adaptación a la coyuntura económica e inmobiliaria actual, la cual requiere de ajustes e instrumentos que se adapten a las demandas reales del mercado.

Es una ley que intenta responder al mercado, por tanto, no a los ciudadanos; que apuesta por un urbanismo mercantil, empresarial, concesional, frente a otro urbanismo de inspiración social y ecológica.

¿Dónde están las demandas y las necesidades sociales?
¿Dónde está el reconocimiento de las limitaciones de unos ecosistemas que en nuestro País Valenciano se encuentran sumamente dañados y la reparación de los cuales es urgente?

El territorio, el paisaje, el medio ambiente no se consideran como lo que son, recursos finitos que han de ser utilizados comunitariamente con todo cuidado, sino como activos no deslocalizables a explotar, factores clave de competitividad para captar inversiones, talentos, etcétera.
Vamos, todos los mantras del urbanismo neoliberal se anuncian ya desde la exposición de motivos de este proyecto de ley.

Esta política y esta legislación, orientada exclusivamente a facilitar la especulación, alimentó una burbuja urbanística que desvió la inversión productiva de la industria hacia la adquisición de suelo.
Produjo un mayor abandono de la agricultura y en su estallido ha arruinado a empresas, a particulares y ha liquidado el sector financiero valenciano: cajas de ahorros y Banco de Valencia.

El escenario territorial resultante es de un parque inmenso de viviendas sin acabar, de urbanizaciones paralizadas con trabajos iniciados y un crecimiento urbano en ubicaciones inadecuadas, dejando una pesada carga financiera y obligaciones de servicio a los ayuntamientos que creían haber encontrado la gallina de los huevos de oro y una posibilidad de crecimiento sin límite; lo cual pues hemos visto que era un absoluto error.

Bien, no cumple la ley muchos de los objetivos que preconiza, por ejemplo la simplificación del sistema legal vigente.
Se simplifica, pero se complica, ¿eh?
La justificación de la conveniencia y la oportunidad de tramitación de la ley insiste en esta voluntad de simplificar, de hacer inteligible el lío que había de textos legales que regían procesos de ocupación del territorio y la urbanización.

Sin embargo, esto no se ha conseguido.
Los 269 artículos, más anexos, no reducen, no racionalizan, no aclaran los procedimientos de urbanización, sino que los confunden, los complican, los burocratizan y, todavía más, dejan un amplio margen a las dudas, a los problemas de interpretación y a las lagunas; y también deja abierta a la discrecionalidad ciertos procedimientos de excepción que están en la base de la corrupción y del tráfico de favores.

La falta de rigor y de sistematización en la redacción del texto se advierten a lo largo del mismo por la confusión en la utilización de terminología y en la misma redacción.

Otras veces, sobre todo en los artículos iniciales, se habla de temas de declaración de intenciones sin llegar a concretar.
Y se podían poner muchos ejemplos.
Pero, por ejemplo, hay duplicidad entre el informe de viabilidad económica y la memoria de sostenibilidad ambiental.
Se habla de estudios complementarios, si son necesarios, sobre tráfico, sobre movilidad, sobre vivienda, sobre actividades económicas.
Todo eso tiene que estar mucho más regulado.

La introducción de los principios de sostenibilidad ambiental y territorial en la elaboración y tramitación de planes y programas parece que ni siquiera hayan tenido en cuenta los principios básicos de la Constitución referido al medio ambiente, ni siquiera la Carta europea de ordenación del territorio, que es del año 1983.

Se encuentra a faltar también referencias hacia los grandes problemas ambientales del siglo XXI, que no están contemplados y deberían de estar presentes, y que van a condicionar de forma indudable el futuro urbanismo, como el cambio climático, como la crisis energética, los cambios en los ciclos del agua, la desertización, el estrés y el agotamiento de nuestros espacios naturales, etcétera, etcétera, etcétera.

No se habla de movilidad urbana, algo inconcebible.
El contrato de infraestructura verde se hace más confuso incluso de lo que a priori era y no se entiende tanto como valor patrimonial y a mantener, de ahí el concepto de sostenibilidad, sino todo lo contrario, un activo no deslocalizable del que se intente sacar el máximo provecho y siempre por parte de unos pocos.

No se contempla la lucha contra la especulación, ¿eh?
Se habla de la palabra especulación en un artículo y no para la lucha precisamente contra ella.

Aplica una interpretación restrictiva en relación a la participación ciudadana y al derecho a la información pública.

No regula adecuadamente y no garantiza que los colectivos puedan participar como toca; solamente se establecen determinadas restricciones que no garantizan la participación ciudadana en toda su dimensión.

La cuestión final segunda, relativa a la legalización masiva e indiscriminada de edificaciones aisladas en suelo no urbanizable constituye una amnistía urbanística generalizada e incontrolable, que favorecerá el fraude y la consolidación de situaciones gravemente dañosas para el medio ambiente, para el territorio, para el paisaje; además de constituir un agravio comparativo con las personas o empresas que hasta ahora sí han respetado la legalidad urbanística.

Y el principal problema de la política urbanística valenciana, que debería ser cómo proporcionar una vivienda digna a todos nuestros ciudadanos, tampoco se contempla adecuadamente.
Se trata de relanzar el negocio inmobiliario.
Sin embargo, no se aborda qué hacer con ese enorme parque de viviendas vacías.

Al final, una ley que tendría que ordenar el territorio, precisamente olvida ese precepto, no lo ordena adecuadamente y vuelve a caer en los errores del pasado.
Yo no entiendo cómo el Partido Popular puede hablar de una ley ampliamente consensuada y que va a dar respuesta y simplificar todo el tema urbanístico valenciano cuando lo que hace es perpetuar los errores del pasado, dejar los huecos legales para seguir favoreciendo a los de siempre y no proponer soluciones a los problemas que tienen los valencianos y las valencianas.

Por todo ello, y por muchos más motivos, se ha presentado una enmienda a la totalidad por parte de Compromís.
Y hemos presentado una batería de más de sesenta enmiendas parciales para intentar…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…corregir en la medida de lo posible el texto legal resultante.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a torn en contra de les esmenes presentades, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor David Serra.

El senyor Serra Cervera:

Señorías.

Con la venía de la presidencia, quiero que mis primeras palabras, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, sean de reconocimiento a la conselleria que dirige la consellera Bonig y a todo su equipo por el enorme esfuerzo, por la cantidad de dedicación y de compromiso con esta propuesta de texto legal que hoy traen a Las Cortes, que es fundamental y vital para la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Señorías, posiblemente estemos ante una de las leyes más importantes de las que pueda hacer un gobierno en una legislatura, como usted muy bien ha dicho.
Y, señorías, quiero remarcar públicamente, el compromiso, la voluntad de acuerdo y de diálogo que el gobierno de La Generalitat ha impulsado desde el inicio, desde el año 2011, con éste, con este compromiso que hoy es una realidad.

Pero, señorías, estamos en el debate, en este caso, a la totalidad y quiero comenzar diciendo que los tres grupos parlamentarios que han presentado enmiendas a la totalidad, dos de ellos han entrado en una contradicción importantísima, como es valorar positivamente la oportunidad del texto legal, diciendo que es oportuno que estemos aquí debatiendo esto, y otro que ha dicho pues, lógicamente, que no ve la oportunidad ni la necesidad.
Pero tendremos tiempo para hablar de ello.

Señorías, yo me hago una pregunta: ¿es posible ser socialista e inteligente?
Y digo que sí.
Y digo que sí porque la historia lo demuestra.
No lo digo yo, es la historia la que lo demuestra.
Hay muchos socialistas inteligentes, y en estas Cortes también los hay, y lo digo alto y claro, en este grupo los hay.

Pero, señorías, no podemos venir aquí a menospreciar el trabajo hecho.
No podemos venir a decir que es oportuna la ley, dar un campo de argumentos diciendo que están a favor en muchas cosas importantísimas y en otras que no.

Señorías, el Grupo Socialista ha participado y ha habido diálogo desde el primer día.
El Grupo Socialista ha dicho, y lo dice en su propuesta, que no comparten ni los principios ni el espíritu de la ley.
Y yo no me lo creo.
Y este grupo parlamentario no se cree lo que dice el Partido Socialista.

Señorías, señor Signes, usted ha participado, en la parte que hubo de participación pública participó.
Usted hizo enmiendas y usted, y usted, el día 17 de septiembre del año 2012, decía textualmente: «Reseñar de nuevo los valores positivos que el anteproyecto presenta y que en la mayoría de sus determinaciones estructurales básicas viene a reflejar, a reflejar, los principios programáticos que el PSPV lleva defendiendo desde hace años.
» Y no lo digo solamente yo, diario El País, textualmente, de su boca, diario objetivo, imparcial y con credibilidad para todos.

Pero le digo más.
Usted dice que es un documento legislativo inicialmente aceptable para el análisis político y el contraste de las opiniones técnicas.
Por lo tanto, de qué estamos hablando, señorías.
Si es oportuno y usted dice que recoge los principios de su formación política, estaremos hablando de otra cosa.

Hoy esta enmienda del Grupo Socialista no responde a otra cuestión que todos sabemos y es pública.
Por lo tanto, es óbice explicarla, porque todo el mundo sabe por qué se presenta.

Por lo tanto, señorías, cuando ustedes hablan, en este caso, y ha hablado de las 129 enmiendas, ya le recojo el guante y le digo: tendremos tiempo y ocasión de aquí a la comisión, y otra vez cuando vuelva la ley al pleno, de que este grupo parlamentario vuelve a tender la mano a todos los grupos políticos, por mucha enmienda a la totalidad que hayan hecho, porque esta ley trasciende mucho, mucho a la estrategia política o partidista de cada uno de ustedes, señorías.

Esta ley es un compromiso social con la Comunidad Valenciana, esta ley es un compromiso con nuestro territorio y esta ley es un compromiso con la Comunidad Valenciana de estas Cortes.
Y este grupo hará todos los esfuerzos posibles para que se sumen, para que esta ley sea de todos y para que esta ley tenga una vigencia en el tiempo que dé seguridad, que dé garantías a las personas de la Comunidad Valenciana.

Porque, señorías, venir al viejo y caduco debate de lo público y lo privado no existe.
Es que lo público y lo privado lo conforman valencianas y valencianos.
Es que en lo público estamos todos y es que en lo privado también estamos todos.
Es que los alcaldes de los municipios pequeños tienen problemas urbanísticos graves, y los tienen esos municipios y también los tienen las grandes capitales de la Comunidad Valenciana.
Y ahí tenemos que estar.

Señorías, desde el Grupo Popular vamos a hacer esfuerzos importantes, pero no por ello no tenemos que denunciar el que este debate posiblemente hoy se podría haber hecho de otra manera.
Cuando salen grupos y dicen que no han participado, que hablan de tramitaciones exprés, cuando no se ha recortado ningún plazo, sino todo lo contrario: se ha ampliado en lo posible.

Señorías, cuando la voluntad del gobierno valenciano se ha visto manifestada de una manera clara, porque ha participado todo el mundo… La consellera ha hecho un breve resumen de todas las actuaciones que se han hecho.
Pero es que ha habido una participación pública, es que ha habido un portal abierto donde más de mil doscientas personas han puesto y han dicho lo que querían.

Y hoy los grupos parlamentarios, señor Torró, tenemos la oportunidad de debatir.
Nuestro grupo va a analizar cada una de las propuestas que su grupo ha planteado, y las vamos a ver con absoluto rigor y seriedad.
Porque nuestra voluntad, ¿sabe cuál sería?
Que esta ley fuese respaldada por todos, y le voy a decir por qué.
El respaldo mayoritario a un texto legislativo como este ayuda a los ciudadanos, ayuda a las valencianas y a los valencianos.
Y la ley estoy de acuerdo en que puede ser mejorable, es normal.
Es que si la ley fuese inmejorable esta ley perduraría siglos.
Y no hay ninguna ley que perdure siglos, ni las grandes constituciones.

Por lo tanto, esta ley es mejorable.
Y nuestro grupo hará todo lo posible por mejorarla y sumarles a ese acuerdo, porque es importante que los grupos minoritarios asuman la responsabilidad también de que este territorio tiene que continuar mejorando, como ha hecho a lo largo de los últimos años.

Y claro que las legislaciones anteriores tenían déficits, y tenían en la aplicación práctica problemas.
Claro que los hemos visto.
Por eso, la oportunidad de esta ley y de este debate es esencial y es necesario.

Y mire, señor Ponce, usted es verde, ideológicamente hablando.
Y oiga, y con todos los respetos, yo creo que usted tiene un plus respecto a otros en el compromiso medioambiental, simplemente porque forma parte de su ADN político.

Usted ha hablado de que ha presentado más de sesenta enmiendas parciales, ha presentado 44.
Las 44 que ha presentado las vamos a ver todas, y las vamos a estudiar todas.
Y es verdad, yo ayer las ojeé.
Son complicadas algunas.
Pero, mire, le digo: vamos a verlo, con voluntad y compromiso de consenso y de acuerdo.
Y el consenso y el acuerdo no solamente es que el mayoritario diga que sí a todo.
No.
Es que diga «sí» a algo y que usted diga «no» a algo.
Entonces, tenemos que ser capaces de llegar a ese momento.

Pero yo le pediría una cosa, y le pido un compromiso, solamente uno.
Le pido que se lea la ley.
Si usted es capaz de leerse la ley de aquí a la comisión, este grupo parlamentario se va dejar la piel para llegar a un acuerdo con usted, porque eso es fundamental.
Y es un derecho que tiene este grupo parlamentario y es un respeto que se merece el conjunto de los ciudadanos que tienen absoluta confianza puesta en esta ley.

Nosotros vamos a sentarnos las veces que haga falta, ya le digo, las horas que haga falta, por horas no va a ser, pero queremos una actitud leal y responsable también de la oposición.

Señorías, tenemos delante de nosotros un texto que regula y mejora muchísimo.
Usted ha dicho algo que no es cierto, no es cierto.
Usted dice que esta ley olvida la ordenación del territorio.
No la olvida.
Mire, podrá decirme que no le gusta la ordenación del territorio, y se lo acepto, porque no tiene por qué gustarle.
Y usted, desde una óptica ideológica distinta a la nuestra, lo ve diferente.
Pero yo se lo digo, señor Ponce, la ley regula y ordena el territorio, no a su gusto, no como a usted le gustaría, pero no diga que no lo ordena.
Diga: lo ordena de manera inadecuada para un grupo verde.

Y le puedo decir una cosa, ha habido grupos ecologistas, que aparte de su grupo hay más en el conjunto de la comunidad, que han participado activamente y que han hecho aportaciones, y muchas, y muchas se han recogido.

Pero les digo a los tres grupos de la oposición: la mano tendida para sentarnos y hablar de todo, de todo lo que quieran, las enmiendas están encima de la mesa.
Ahora veremos quién tiene ganas y capacidad para llegar a acuerdos, señorías.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Senyor Serra, sorprén la retòrica del consens, sorprén la retòrica del consens perquè m'imagine que totes les lleis són importants.
N'hi hauran lleis més importants i lleis menys importants, però totes les lleis són importants.
¿Per què en esta llei hi ha eixa teòrica voluntat de consens i en altres senzillament vénen ací apliquen el seu corró i es queden més amples que llargs?
A mi m'agradaria que això ens ho explicara.

Perquè, en definitiva, el que vostés vénen ací és a demanar als grups de l'oposició que referenden la seua política urbanística.
I això, com vosté comprendrà, és difícil d'admetre, però no per res, sinó per una qüestió de criteris i de contrastació d'experiència pràctica.

Perquè vostés ací vénen sempre dient: «No, és que les ideologies…» Les ideologies, bé, les ideologies són les que són.
Però, al final, allò important és el resultat que donen les polítiques que es practiquen.
I les polítiques que es practiquen… Vosté ha dit ací una cosa en la qual nosaltres no podem estar absolutament d'acord.
Vosté ha dit en una de les frases que el territori continue millorant com en els darrers anys.
¡Apanyats estem!
Si això és el que vosté ve ací a demanar, mire, senyor Serra, no es calfe molt el cap, perquè eixa…, si vosté entén que el territori ha estat millorant en els darrers anys, una de dos: o és perquè li fan falta ulleres i de cul de got o, senzillament, perquè la seua realitat no és la realitat de la major part de la població valenciana.

Perquè vosté ací també ha dit: «No, eixa dialèctica entre el públic i el privat…, com si això fóra una cosa caduca, els valencians…» Mire, mire, perdone, perdone, els valencians no som tots iguals, ¿eh?
, no som tots iguals.
No és el mateix els veïns, per exemple, que en el meu poble es van vore afectats per les intervencions en el casc històric que es van produir arran de la seua política, que se'n van anar molt d'elles a viure o a malviure com podien, sense diners i sense casa, que els accionistes -vaig a posar per cas- de Sedesa.
No tenen res a veure uns amb altres, ¿eh?
Tinga-ho això present.
Si vostés fan una política que els iguale, és fals, perquè no estan igualant-los, estan afavorint els interessos dels grans enfront dels xicotets.
I eixa no és la nostra política.
Mosatros entenem que la que hi ha de defensar són els interessos públics, perquè els interessos públics no són equivalents als interessos privats.
De fet, normalment, solen presentar contradiccions i de vegades eixes contradiccions són absolutes.

Per tant, cal parlar ací dels criteris i dels resultats.
I a mi, de deveres, el que no acabe d'entendre és com vostés poden vindre ací a plantejar una reforma de la llei urbanística, que en alguns aspectes suposa una crítica implícita al model que vostés han desenvolupat i no siguen capaços d'analitzar correctament eixe model i les conseqüències que ha tingut.
No ho fan, no.

Perquè de fet, en la pràctica -ja els ho dic jo, i ja els ho he dit jo abans-, el que fan és tractar de llevar alguns dels aspectes més rebutjats, fonamentalment…, ni tan sols per qüestions ideològiques, senzillament perquè els han estirat les orelles des de Brussel·les en algun cas, com és el tema de les acotacions que els fan ara als agents urbanitzadors -senzillament per això-.
I en l'altre és de mantindre eixa idea que la construcció ha de ser el motor del desenvolupament del país.

Mire, la construcció com a motor de desenvolupament d'este país per a l'únic que ha servit és per a abaixar la renda per càpita dels valencians i les valencianes, per a conduir-nos a una crisi que és molt pitjor que la mitjana de l'estat espanyol i que ens situa a la cua d'Europa.

Els valencians fa vint anys quan no tenien este model eren molt més rics, en termes absoluts i en termes relatius, del que som ara, molt més.
Ara no ho som.
Ara tenim precarietat, tenim pobresa, tenim exclusió social, tenim un territori absolutament degradat.
I això és culpa d'eixa concepció urbanística que vostés defenen.
I eixa concepció urbanística que vosté defenen seguix traslluint-se en l'articulat de la llei, seguix traslluint-se.
I, per tant, o es deixa de traslluir i canviem de model o serà molt difícil que arribem a acords.

Insistisc, quan parlava…, vosté ha parlat ací molt de l'oportunitat i la necessitat.
És que és oportú, és que és necessari, és que és imprescindible tindre una nova llei urbanística, és que és imprescindible simplificar la legislació urbanística.
El que passa és que no és esta llei urbanística, tal com està redactada, independentment de la bona voluntat que manifesta en el preàmbul, independentment d'això, la seua redacció no és la que es necessita per a canviar realment la política urbanística.

Per tant, són vostés els que s'han de definir.
¿Volen seguir com estem o realment volen canviar per treballar…, per donar-li un futur al país, als valencians i les valencianes i al seu territori?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor Serra, vosté en la seua intervenció ha fet una crida a l'intent…, o a fer l'esforç per al pacte i per al consens en una llei que vosté considera la més important de la legislatura.
El meu grup també creguem que estem parlant de la llei més important de la legislatura.

Però, en la negociació, si jo pertany al sector menys intel·ligent i més torpe del Grup Socialista, i per una d'aquelles vosté pertany al sector menys intel·ligent i més torpe del Grup Popular, difícilment anem a poder aplegar a acords, perquè, és a dir, tindrem de posar-mos algú que…

Mire, ha fet una crida al consens, però realment en la seua intervenció, digam, no ha posat…, o no ha verbalitzat la voluntat real que s'aplegue a un consens.
Ha posat alguna roda…, algun pal en el camí.

De totes formes, és cert…, és a dir, vosté al meu grup no el pot acusar que no hem aportat a la llei.
Nosaltres hem aportat a la llei, hem aportat a la llei.
Senyora consellera, nosaltres hem aportat a la llei, hem aportat moltes coses a la llei.
Però això no és óbice perquè n'hi hagen aspectes importants de la llei que vostés no hagen acceptat en els pocs contactes que hem tingut respecte d'esta llei.
Els pocs contactes, senyor Serra.
És a dir, jo personalment no he participat en cap d'estes reunions.
En els pocs contactes.

I, per tant, és lògic que nosaltres en aquells aspectes, en aquells aspectes importants, importants… No, no me mire les meues declaracions, perquè les declaracions que vosté ha llegit jo crec que se corresponen amb l'esperit de la meua primera intervenció.
Se corresponen amb l'esperit de la meua primera intervenció totalment.
És a dir, no va per ahí.

I, per tant, jo crec que una llei com la que ens ocupa, efectivament, repetixc, és oportuna, venim demanant-la des de fa no sé quants anys.
I el meu grup.
.
.
doncs, bé, mos alegrem que eixa llei ja per fi haja entrat en tràmit parlamentari.
Ja que era urgent el refondre, efectivament, les cinc lleis i els dos reglaments de la factoria Blasco que ens va situar en aquell depredador model de desenvolupament.
I això és cert, això és cert.
I vosté ha fet alguna referència al tema este.

També ho és que esta llei siga una llei consensuada per tots els grups d'esta cambra, efectivament.
I això depén de vostés molt més que de nosaltres, perquè, tal i com hem parlat alguna vegada, la seua vigència hauria de tindre una vocació de diverses legislatures.
No pot ser una altra llei que tinga una vocació d'una legislatura, com moltes altres lleis, bé, no han servit per a res i han creat inseguretat jurídica només ser aprovades.

Per tant, ha de tindre vocació de diverses legislatura.
I la veritat és que, tal i com està presentada no té eixa vocació de pervivència de diverses legislatures si vostés, en el tràmit en comissió de les esmenes, vostés no recapaciten i vostés no fan un esforç important que han de fer.

I que eixa llei no tinga una perspectiva de diverses legislatures no és bo, no és bo.
I no ho és perquè, molt més quan s'albira un canvi de cicle polític ací en la Comunitat Valenciana, en el País Valencià, en La Generalitat.
I el seu posicionament podria provocar, el seu enrocament, podria provocar dins d'un any una nova modificació de la regulació urbanística que no seria bona, no seria bona.
No seria bo tornar d'ací un any a revocar i a refer pels continus canvis.
Però que es faria perquè, com he dit abans, hi ha unes línies roges que el meu grup no pot traspassar, i les repetisc, és a dir, el control social i participació pública per damunt de tot.

Nosaltres, el programa de transparència urbanística que formulem amb la nostra esmena per a nosaltres és fonamental.
La participació dels ciutadans, jo crec que ha hagut últimament esdeveniments que ens han ensenyat que els ciutadans no únicament tenen prou amb una exposició pública sinó en participar en este tema.
Sòl per a vivenda protegida, perquè el mercat no ho ha arregla tot; no a la reducció del percentatge i aprofitament urbanístic, és a dir, a les plusvàlues que corresponen a l'administració; atribució competencial clara entre els organismes responsables de medi ambient i de l'urbanisme i no, repetixc, a la prevalença que el projecte de llei dóna a la propietat privada enfront de la iniciativa pública; a pesar que vosté diga que això és antic, a pesar que diga que és antic, nosaltres és una línia roja per la qual no podem passar.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Signes Núñez:

…Si la consellera considera que allò modern és privat i allò públic és antic!
Per tant, hi ha ahí una barrera ideològica, com estem confirmant en este moment la consellera i jo, que mos separa.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

…i una barrera ideològica difícil, pel que veig, de poder esmenar en la comissió.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Serra, creo que coincidimos en algo, que es la ley más importante que se va a tramitar y por ello tenía que haber tenido, bueno, todos los plazos habidos y por haber en esta tramitación parlamentaria y, como usted sabe, no los ha tenido.

De hecho, esta tramitación se ha solapado con otras también importantes, como la de puertos, la de vías pecuarias y la de calidad ambiental, todas ellas ahora mismo encima de la mesa.
Bueno, la de puertos ya se aprobó la semana pasada.
Y lo que hizo fue consolidar lo de siempre, consolidar lo de siempre, sin ordenar adecuadamente el espacio litoral, sin saber qué capacidad de carga tiene nuestro espacio litoral, sin hacer un plan de ordenación litoral, y tiene mucho que ver con esto, se ha aprobado una cierta desregulación y una cierta capacidad de privatización de los espacios portuarios, incluso de nuevos puertos.

Y es exactamente lo mismo, exactamente lo mismo en ordenación del territorio.
Debería de haberse hecho ese plan de ordenación territorial, que ya en la ley de 1994 contemplaba, que también contemplaba la ley del ex conseller y ex todo, señor Blasco, y sin embargo no se ha hecho.
Y debería de haberse empezado por ahí.

Todo el mundo sabe que la mejor protección del medio ambiente es una buena ordenación territorial.
Y sin una buena ordenación territorial consensuada no hay posibilidad de un desarrollo sostenible.
Y ese desarrollo sostenible implica que se pueda mantener en el tiempo.
Entonces, no hay una ordenación del territorio como toca, ni siquiera se contempla la elaboración de ese plan como prioritario y preceptivo al resto de actuaciones.

Y también estamos de acuerdo en otra cuestión.
Sería muy bueno para los valencianos que hubiera un consenso general en esta ley, claro que sería bueno.
Pero para eso tienen que ponerse encima de la mesa las condiciones para llegar a ese consenso.

Y le acabo de decir que se están tramitando cuatro leyes a la vez en un período de tiempo muy complicado de forma que no se ha facilitado en toda la medida de lo posible, y usted lo sabe, se han pedido prórrogas para ampliar el tiempo de presentación de enmiendas y tal y tal, y no se ha concedido.
Se podía haber contemplado retrasar, hacer algún pleno extraordinario, hacer hábil todo el mes de julio, si había interés en trabajar y en consensuar, en llegar a acuerdos, se podía haber optado por eso.
Pero no, no se ha optado por eso; se ha optado por seguir con la tramitación, espabilaros, presentar lo que podáis, intentaremos consensuar cosas y la ley se aprobará sí o sí y seguramente solamente con los votos de este lado, porque esa voluntad de consenso no es real, no lo es, señor Serra.

Y el problema no es el contenido de la ley, los 269 artículos que son complicados de leer, entender, asimilar y tal.
El problema son los agujeros, lo mismo que pasaba en la ley de puertos, que hay cosas por regular y hay cosas que, como he dicho antes, son preceptivas.
Si no ordenamos primero el territorio como toca y le damos una prioridad a determinados valores, luego nos encontramos con espacios desregulados, con potestad de un agente urbanizador por encima de un planeamiento municipal que sí que puede estar consensuado.
Entonces, hay cosas que son preceptivas para poder luego avanzar y llegar a ese máximo consenso que preconizan, pero que no favorecen, señor Serra.
Y esa es la pega.

Obviamente haremos todo lo posible, haremos todo lo posible porque esa ley tenga un cierto acuerdo.
Pero mucho nos tememos que habrá una serie de cuestiones, que nosotros entendamos líneas rojas, innegociable su no aceptación, porque, si no, no habrá forma de enmendar todos los problemas y todo lo que se desprende de este texto normativo.

Entonces, si hay real voluntad de diálogo y de consenso, vamos a hacer el esfuerzo y dedicaremos todas las horas, como usted bien ha dicho, y no habrá ningún problema a ese nivel, a nivel de horas.
Otra cuestión será de voluntad y de, insisto, voluntad real de llegar a acuerdos.

La sociedad valenciana nos lo exige y una ley aquí aprobada solamente por el grupo mayoritario no es lo que está pidiendo la sociedad valenciana, máxime ahora que ustedes saben, casi están respaldando a un gobierno en funciones, con pocos meses por delante, y saben que ahora mismo no tienen el apoyo mayoritario de la sociedad valenciana, saben que no lo tienen.

Por tanto, si cabe, es más importante que de aquí salga una ley lo más consensuada posible.
Ustedes lo saben, lo sabemos todos, y solamente es cuestión de si ponemos todos las herramientas para conseguirlo.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Señorías, mis primeras palabras van a ir dirigidas, como no puede ser de otra manera, al señor Signes, en primer lugar, para decirle que lógicamente cuando hablaba de la incompatibilidad o no, de la inteligencia, yo no me refería a usted, por un motivo obvio, porque he dicho que hay honrosas excepciones en mi primera intervención.
Por lo tanto, la referencia a los inteligentes, presumo que no iba ni para usted y, por lo tanto, entiendo que tampoco para mí.
Porque, hombre, yo creo que tanto usted como yo tenemos la capacidad mínima para podernos sentar y avanzar en esta ley, porque es muy importante.

El señor Torró decía que por qué esta ley queremos el consenso.
Perdón, aquí queremos el consenso en todo lo que es posible.
Esta ley usted ha dicho que es oportuna y necesaria y nosotros decimos que es oportuna y necesaria y hay que hacerla.
Y esta ley es muy importante que la apoye todo el mundo.

Y claro que usted ponía ejemplos de público, de privado y de todos los niveles.
Pero, mire, yo le diría que no queremos que vuelva a ocurrir un caso como el de Catral, es que no queremos que vuelva a ocurrir un Redován.
Y ahí vemos instituciones, no vemos partidos, no vemos siglas, ni ideologías.
Hay gente que está tomando decisiones y que ha utilizado mal el marco legislativo que había y ha cometido una serie de barbaridades urbanísticas.
Y a mí me da lo mismo de qué partido sean o de qué color sean, porque en todos los sitios, en todos los sitios, podemos encontrar ejemplos de cualquier tipo.

Mire, nosotros lo vamos a intentar, lo he dicho, porque la voluntad es esa.
Entiendan que vengan aquí hoy a decir y a argumentar, como un elemento de peso, los plazos legales y reglamentarios que se están ampliando lo máximo, pero para que en este período de sesiones se apruebe, pues no es un argumento de peso.

Este grupo parlamentario no tiene que decirle a nadie que se espabile, ya se espabilarán los que se tengan que espabilar, ni que presenten o no presenten enmiendas.
Hagan lo que tengan que hacer, son grupos parlamentarios, ejerzan su responsabilidad, hagan lo que tengan que hacer.

Pero, señorías, yo sí que le pido al Grupo Socialista, altura y nivel, altura y nivel, porque ustedes gobiernan en muchos municipios.
Ustedes han gobernado en esta comunidad; ustedes aprobaron una LRAU, que otro gobierno desarrolló y aplicó y la hicieron ustedes y nadie dijo nada.
Lo que les pido es responsabilidad.

Y, mire, ahora lo vemos y se ha puesto muy de moda con todo lo de la recuperación de las tradiciones valencianas y se ha hablado mucho del tir i arrossegament, no sean ustedes percherones de la izquierda, manden, manden ustedes, no vayan de percherones por la vida.
Ustedes tienen que mandar, ustedes tienen que liderar y nosotros, si hace falta, les podemos ayudar en esta ley.
Estamos dispuestos, se lo he dicho desde el primer momento.

El Grupo Socialista ha presentado 129 enmienda parciales, el triple que los grupos minoritarios.
Vale.
No significa que haya más confrontación, porque ustedes han participado activamente.
Y no me pueden decir: es que yo no he estado sentado en la mesa.
Mire, en el período de participación ustedes han estado y ustedes han tenido representación.
Y yo le digo y estoy convenido que habrá gente influyente en su partido político que no estará satisfecho con la enmienda a la totalidad y que sabrán que es fruto de la coyuntura política más que de la voluntad y de la confianza que ustedes tienen en este texto.

Por lo tanto, vamos a hacer lo posible.
Van a tener muy difícil decir que no, muy difícil, y tendrán que dar alguna explicación si no están a la altura de las circunstancias.
Nosotros no tenemos ningún complejo, nosotros sabemos lo que se tiene que hacer.
Y este grupo parlamentario va a estar a la altura.

Si el gobierno ha sido capaz de trabajar, consensuar con la sociedad, un proyecto de ley como este, con la Unión Europea, con el gobierno de la nación, con los agentes sociales y económicos, con todos los agentes profesionales que pueden verse afectados, con todos los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana, que se les ha dado participación a todos y de todos los colores, señorías, con verdes de todos los verdes posibles que han participado y que han querido aportar su granito de arena.
Bienvenidos todos, señorías.

Si hemos sido capaces de hacer eso, ¿creen que no seremos capaces de sentarnos con ustedes lo que haga falta?

El problema, señorías, el problema es hacer política con mayúsculas y, para eso, todo el mundo no está capacitado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Terminado el debate, vamos a votar tres bloques.

El primero, la votación a la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida.
Comienza la votación.
41 votos a favor; 47 votos en contra.

Segunda votación, la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
41 votos a favor; 47 votos en contra.

Y, en tercer lugar, la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
39 votos a favor; 47 votos en contra.

Projecte de llei, de La Generalitat, de prevenció, qualitat i control ambiental d'activitats a la Comunitat Valenciana (RE número 85.
396, BOC número 239 i correcció d'errades BOC número 245).
Debat de les esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 87.
813), pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 88.
106) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 88.
157)

El senyor president:

Segundo punto del orden del día: debat de la totalitat del projecte de llei, de La Generalitat, de prevenció, qualitat i control ambiental d'activitats a la Comunitat Valenciana.

Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, Grup Parlamentari Socialista i pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Bien.
Buenos días, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Luego dice el Grupo Socialista que no se trabaja.
Otro proyecto de ley.
Me parece que no sé si ustedes podrán seguir el ritmo.

Me corresponde, en el día de hoy, efectuar la presentación en esta cámara de otro proyecto de ley fundamental para todas las actividades que se realizan en nuestro territorio: la ley de prevención, calidad y control ambiental de actividades en la Comunidad Valenciana.

El simple enunciado del título del proyecto de ley ya determina la clara vocación ambiental del texto, que se apoya en, al menos, tres referencias competenciales de distintas entidades político-administrativas:

De un lado, el artículo 191 del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea.
A este respecto, la política de la Unión Europea en esta materia se basa en los principios de cautela y de acción preventiva, en el principio de corrección de los atentados al medio ambiente, preferentemente en la fuente misma, y en el principio de quien contamina paga.

En segundo lugar, el artículo 45 de la Constitución, que determina el derecho de todos a disfrutar de un medio ambiente adecuado para el desarrollo de la persona.

Y, finalmente, el artículo 50.
6 del Estatuto de autonomía de la Comunitat Valenciana, que atribuye a La Generalitat la competencia sobre el desarrollo legislativo y la ejecución en materia de protección del medio ambiente.

Dicho lo anterior, en la Comunidad Valenciana disponíamos de la ley 5 de mayo de 2006, de prevención de la contaminación y calidad ambiental, en sintonía con la normativa europea vigente en aquel, y cuyo núcleo fundamental es la regulación de los procedimientos de intervención administrativa a los que habían de someterse las actividades incluidas en su ámbito de aplicación, de acuerdo con su incidencia ambiental.
Era la autorización ambiental integrada, la licencia ambiental y la comunicación ambiental.

A este respecto, en el tiempo transcurrido desde la aprobación de la ley de 2006, se han producido numerosos cambios normativos, tanto en el seno de la Unión Europea como en el ámbito estatal.

En primer lugar, se produjo la directiva de 2010, del parlamento y del consejo, de 24 de noviembre de 2010, sobre emisiones industriales, que constituye el nuevo marco general para el control de estas actividades.
Esta directiva hace patente la necesidad de revisar la legislación sobre instalaciones industriales, a fin de simplificar y esclarecer las disposiciones existentes y reducir cargas administrativas innecesarias.
Una directiva que ha sido incorporada al ordenamiento jurídico estatal mediante la ley 11 de junio de 2013, por la que se modifica la ley de 1 de julio de 2002 de prevención y control integrados de la contaminación y la ley 28 de julio de 2011 de residuos y suelos contaminados.

En segundo lugar, y en esta línea, con la necesidad de eliminación de las cargas innecesarias para los operadores económicos, el Parlamento Europeo y el consejo, en directiva de 12 de diciembre de 2006 relativa a los servicios en el mercado interior, puso de relieve que para fomentar el crecimiento económico y la creación de puestos de trabajo en la Unión Europea resulta esencial un mercado competitivo de servicios.
Por ello, procede a establecer principios de simplificación administrativa, en concreto limitando la autorización previa obligatoria a aquellos casos en que sea indispensable.
Esta directiva fue traspuesta parcialmente a través de la ley 23 de noviembre de 2009 sobre el libre acceso a las actividades de servicio y su ejercicio y, así mismo, la ley 22 de diciembre de 2009, que adaptó en lo esencial la normativa estatal de rango legal a lo dispuesto en esta directiva europea.

Y una tercera directiva del Parlamento Europeo y del consejo, de 13 de noviembre de 2011, relativa a la evaluación de las repercusiones de determinados proyectos públicos y privados sobre el medio ambiente, que parte de la necesidad de que los principios de evaluación de las repercusiones sobre el medio ambiente están armonizados en lo que se refiere principalmente a los proyectos que deberían someterse a evaluación, así como las principales obligaciones de los promotores y contenido de esa evaluación ambiental.
Directiva que ha sido incorporada a nuestro ordenamiento jurídico con la ley recientemente aprobada, de 9 de diciembre de 2013, de evaluación de impacto ambiental.

Así, pues, después de todo este galimatías de ley estatal y directiva europea, el presente proyecto de ley de prevención, calidad y control ambiental de actividades es fruto de la necesidad de realizar una revisión de la ley de 2006, de adaptarla al nuevo marco jurídico existente, tanto en materia de actividades industriales como en aspectos de simplificación administrativa, así como dar cumplimiento a los compromisos adquiridos de cara a mejorar la competitividad de la economía valenciana y eliminar las trabas administrativas innecesarias que, a su vez, generan empleo y riqueza en todas estas modificaciones.

Voy a centrarme en las novedades.
En primer lugar, por lo que se refiere a los instrumentos de intervención administrativa ambiental, el proyecto de ley contempla cuatro instrumentos de intervención: autorización ambiental integrada, licencia ambiental, declaración responsable ambiental y comunicación de actividades inocuas.

La autorización ambiental integrada, en cuanto se trata del régimen más restrictivo, se limita a aquellos proyectos con importantes repercusiones sobre el medio ambiente.
Así, el anexo I del proyecto de ley enumera las categorías de actividades e instalaciones que están sujetas a dicha autorización ambiental.
Y son actos reglados; lo digo porque, después, en los debates, siempre que si necesita, que si no…, es la ley y lo que marcan las directivas.

En segundo lugar, el proyecto de ley regula el procedimiento de concesión de licencia ambiental, aplicable a todas aquellas actividades no sujetas a autorización ambiental integrada, pero que, por su incidencia en el medio ambiente, han de someterse obligatoriamente a algún régimen de intervención preventiva ambiental, y cuya tramitación y resolución son competentes los ayuntamientos.
En este sentido, la participación de La Generalitat se limita a la emisión de los informes o autorizaciones previas, de acuerdo con la normativa sectorial aplicable.

Por otra parte, la relación de actividades sometidas a licencia ambiental figura en el anexo II del proyecto de ley y sustituye al nomenclátor de actividades molestas, insalubres, nocivas y peligrosas, aprobados por decreto de 26 de marzo de 1990, del Consell, ya que, hasta el momento, hasta la fecha, se mantenía vigente, de conformidad con la ley de 2006, y que había ocasionado bastantes problemas.

Por último, el proyecto de ley regula, atendiendo a su escasa o nula incidencia ambiental, las actividades e instalaciones que, sin necesidad de un acto administrativo habilitante previo, se incluyen en los regímenes de declaración responsable ambiental o de comunicación previa de actividades inocuas que…, permitiendo su presentación iniciar el ejercicio de la actividad, acompañando los documentos necesarios para garantizar el cumplimiento de los requisitos exigidos.
La inclusión de una actividad en uno u otro régimen, de declaración responsable o de comunicación previa, se contempla en el anexo III del proyecto de ley.

En segundo lugar, en lo relativo a la declaración de interés comunitario de la licencia urbanística municipal, el proyecto de ley establece la necesidad de obtener la DIC -la declaración de interés comunitario- o, en su caso, la licencia urbanística municipal, en relación con los usos y aprovechamientos urbanísticos, con carácter previo a la solicitud de autorización integral ambientada o licencia ambiental, o la formalización de los restantes instrumentos de intervención ambiental regulado en la ley.

¿Y por qué esto?
Porque ello se debe a que la experiencia de estos años ha demostrado que el modelo actual de impulsión simultánea de ambos procedimientos, el urbanístico y el ambiental, es gravoso para el ciudadano, que se ve obligado a presentar numerosa documentación.
A ello se añade la sujeción de la solicitud de autorización ambiental integrada a tasas, con independencia de cuál sea el pronunciamiento final de la DIC -a veces se pagaban tasas ambientales y luego la DIC, la declaración de interés comunitario, o las licencias urbanísticas no se podían conceder porque eran incompatibles con el planeamiento.

En tercer lugar, el título primero, relativo al régimen general de intervención administrativa ambiental, se introduce un capítulo denominado actuaciones previas.
Con la finalidad de agilizar la fase inicial de los procedimientos, se regula la verificación de toda la documentación que, como novedad, admite la certificación emitida por los colegios profesionales u otras corporaciones de derecho público acreditativa de que la documentación que se acompaña a esa solicitud ha sido técnicamente revisada y validada y es idónea para los fines de la autorización y adecuada a la normativa aplicable a las actividades a desarrollar.
En este contexto, los ayuntamientos, mediante ordenanza, podrán exigir la verificación formal con carácter previo a la presentación de la solicitud de la licencia ambiental.

En cuarto lugar, en cuanto a los procedimientos de autorización ambiental integrada y licencia ambiental, cabe destacar, como novedades, la adaptación a la normativa básica estatal en el plazo de vigencia de las autorizaciones ambientales integradas.
Hasta ahora, la renovación era cada ocho años, como máximo; mientras ahora, con este proyecto de ley, se prevé una revisión de esas autorizaciones ambientales concedidas cuando existan conclusiones sobre las mejoras técnicas disponibles relativas a la principal actividad de una instalación.
Por lo tanto, ya no hay una obligación de renovar cada ocho años, sino cuando haya mejoras técnicas disponibles, y son las propias empresas las que lo presentan porque, normalmente, estas mejoras técnicas disponibles suponen ahorros relativos al consumo de energía, de electricidad o de agua.

Por lo que se refiere a la modificación de las instalaciones, se incluyen nuevos supuestos a partir de la experiencia adquirida.
Así, cualquier modificación de las características o del funcionamiento o cualquier ampliación de una instalación, se considerará sustancial si la modificación o la ampliación alcanza por sí sola los umbrales de capacidad establecidos en la disposición adicional quinta del proyecto de ley.

Igualmente, cuando se produzca una modificación de las características o del funcionamiento o cualquier reducción o disminución que implique que la actividad pase a estar sometida a un instrumento de intervención ambiental inferior, el titular lo comunicará al órgano que le otorgó la autorización ambiental integrada para que proceda a remitir al ayuntamiento copia del expediente instruido y de la resolución de la autorización otorgada.
En este caso, se conservarán por el ayuntamiento todos los trámites e informes realizados en el expediente de concesión de la autorización ambiental integrada, si bien se realizará por la ponencia ambiental del ayuntamiento nuevo dictamen ambiental para adaptar, en su caso, las nuevas capacidades y características de la actividad con respecto a las establecidas cuando se dio la autorización ambiental integrada.

En quinto lugar, en lo relativo al régimen del control, inspección y sanción, se incluye la elaboración de programas de inspección medioambiental prefijada, que incluye la frecuencia de la visita a los emplazamientos para los distintos tipos de instalaciones.

Y, finalmente, entre las modificaciones introducidas, podemos destacar: primero, que con carácter general se reducen los plazos de los trámites; en segundo lugar, se incorpora un artículo sobre el uso de medios telemáticos, en línea con las exigencias normativas de modernización de las administraciones públicas -he de decir que ya todo lo que es el tratamiento de residuos peligrosos ya se hace en esta comunidad, que somos pioneros, cien por cien de forma telemática; con lo cual, ahorramos mucho papel y, sobre todo, damos muchísima seguridad a las empresas-; se incorpora un artículo relativo a la no obligatoriedad de presentación de documentos originales por los interesados y a la habilitación para comprobación de datos personales, por parte de la administración, conforme a la normativa vigente, para evitar, pues, doble gasto a los interesados.

Y, en conclusión, el proyecto de ley que les presento adecúa la ley de La Generalitat de 2006 a las novedades recogidas en la normativa europea, que ha sido mucha y abundante en este último tiempo, e incorporadas por el estado y las adapta a las circunstancias de la Comunidad Valenciana, determinando así un texto normativo acorde con las actuales exigencias y apto, si la cámara así lo considera, para regular esta materia en los próximos años.

Señorías, esta ley garantiza, más allá de la demagogia, que muchísimas veces se hace interesadamente, y del desconocimiento, garantiza al cien por cien que cualquier actividad industrial que se instale en el territorio concreto de la Comunidad Valenciana goza de todos los permisos, de todos los requisitos, no solamente urbanísticos, sino, además, medioambientales, para que esas actividades no generen ningún daño al medio ambiente.
Por cierto, actividades que son absolutamente necesarias, porque la propia actividad mercantil industrial de una sociedad moderna, como es la valenciana, necesita un adecuado tratamiento de esos otros efectos.
Esa es la diferencia entre los países desarrollados, que son aquellos que tienen normativa que adecua las actividades al medio ambiente, que garantiza y preserva el medio ambiente, pero que garantiza y preserva también todos aquellos productos que surgen de la actividad comercial e industrial y que, no tratados correctamente, sí que producen un daño medioambiental, de aquellas otras sociedades donde no hay tratamiento de residuos, donde no hay un tratamiento medioambiental.

Al final, es incorporar normativa europea y estatal, y tener en cuenta que todos estos procedimientos son procedimientos reglados e inminentemente técnicos.

Por eso, una vez más, les pido el máximo consenso para una ley que, si bien es difícil, porque es muy técnica, es fundamental para el desarrollo económico de un territorio, en este caso de la Comunidad Valenciana.
Y una vez más, mi felicitación a la Dirección General de Calidad Ambiental y a todos sus funcionarios, que en un tiempo también récord han elaborado una ley absolutamente fundamental.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyora consellera, si vosté pretén que els països desenvolupats són aquells en què els residus es tracten perquè no generen problemes al medi ambient, aleshores nosaltres no ho som, un país desenvolupat.
Perquè supose que vosté coneixerà prou millor que jo el nivell de tractament de residus sòlids urbans que tenim en aquest país, i que depén en bona mesura de la seua política, que ha segut un absolut desastre en aquesta qüestió.

Mire, em sap greu però, quan la van posar a vosté de consellera de medi ambient, la declaració d'intencions del Partit Popular era claríssima, vull dir, sabien el que estaven fent.
Perquè vosté de consellera de medi ambient és com posar la rabosa a càrrec del galliner, perquè vosté el medi ambient li interessa el justetet, perquè no destorbe les inversions que es puguen realitzar.
Eixe és el seu interés.
Inclús ara ho acaba de dir, sí, sí, perfectament, és que a més m'alegra molt, perquè a més vosté presumix d'això, presumix que el medi ambient és una espècie de molèstia que està ahí, i que l'important és que hi hasquen inversions, perquè això és el més important de tot.
Ho acaba de dir ara en una frase que ha dit: «La llei garantix que qualsevol activitat gaudixca de tots els requisits perquè no genere danys al medi ambient.
» Es tracta de requisits.
No la llei no garantix que no es generen danys al medi ambient, sinó que hi han una sèrie de requisits que es posen i que vostés han de complir.

Mire, el títol de la llei, sobretot introduir el terme de «qualitat ambiental» ja és qüestionable, per les seues raons.
I senzillament el que vostés han estat fent és adaptar normatives legals, sense qüestionar el fons d'eixes normatives.
Se'ns ha dit que la crisi, i a més se repetix per part sobretot d'esta bancada d'ací, com una espècie d'admonició, que hem gastat per damunt de les nostres possibilitats.
Mire, sí que ho hem fet.
Però sobretot en un sentit: vostés han generat un model balafiador dels recursos naturals que és absolutament insostenible, i que balafia energia, sòl i recursos a dojo.
I les generacions futures van a rebre este deute que serà insuportable.
I només em remet als estudis de l'ONU i del panell d'experts del canvi climàtic, perquè imaginem el futur apocalíptic que tenim per davant.
Apocalíptic, no exagere gens, no exagere gens.

Eixir de la crisi, per tant, no pot ser tornar al que ja teníem.
Necessitem un desenvolupament alternatiu, nous models de producció, nous models de consum, una nova cultura de l'aigua i una nova cultura de l'energia que faça incidència sobretot en la gestió de la demanda, i no en atendre els possibles increments de l'oferta, i que tanque els cicles, que es preocupe dels residus i de la contaminació.
I aquesta legislació no és que no ens aprope ahí, és que ens allunya, perquè suposa una regressió respecte a lleis que ja estaven aprovades.

L'objectiu d'esta llei és generar menys garanties per a la protecció i la preservació del medi ambient, a través de rebaixes en les exigències ambientals.
L'avaluació ambiental és una cosa molesta o absurda, inclús quan vosté parla d'això a voltes sembla que siga això, un tràmit burocràtic, que han de superar els inversionistes, però, clar, és un formalisme, cal quedar bé en eixos, en els pardalets, que tenen moltes manies en açò del medi ambient.

I el que volen fer és el mateix que estan fent en les lleis d'acompanyament o les modificacions de la llei forestal i altres, és a dir, facilitar el negoci privat a costa del patrimoni públic, eixa paraula que li agrada tant a vosté, «liberalitzar».
El títol adequat per a esta llei seria «llei de desprotecció ambiental».
Van a facilitar fracking, prospeccions petrolíferes, instal·lacions com el Castor, aeroports sense avions per a complexos en fallida, com Mundo Ilusión i altres, ports insostenibles esportius, insostenibles com el de Campomanes de Altea, abocadors il·legals, carreteres per l'horta, incineradores.
Açò no millora la quantitat ambiental.
El que introduïx és la discrecionalitat amb l'excusa de la simplificació.

Mire, senyora consellera, simplificar no és suprimir tràmits i reduir terminis, sinó crear una administració més eficient i més diligent.
I el problema no és llevar tràmits, sinó fer que l'administració responga als tràmits que han de ser exigibles, i això és el que vostés no fan.
La nova llei estatal a què vosté s'ha referit ja rebaixa totes aquestes, i esta es plega perfectament, perquè està a més molt lluny de la directiva de la protecció de la Unió Europea, no de la directiva de liberalització, que entre altres coses eixa directiva encara formalment no està en vigor, però l'altra, l'altra sí.
Vostés han fet que l'avaluació estratègica, la declaració responsable, suposen passos gegantins arrere respecte al que teníem.

Menys exigències, menys terminis.
Si hi ha menys exigències i terminis més breus, li afegim una administració retallada pels seus retalls, el que tenim és una degradació de procediments i un rigor cada vegada menor en les avaluacions ambientals.

Mire, fa poc en Bilbao ho han hagut de fer, han hagut d'anar als tribunals europeus a preguntar si podien dir que no a una instal·lació que ells, que el poble, no volia tindre allí, perquè les lleis que vostés estan imposant precisament acaben en açò, en deixar que es facen coses contra la salut dels ciutadans.

La participació pública, ara, a la mínima expressió.
Cobrir l'expedient.
I la transparència de què vosté fa gala, jo crec que esta llei és un bon un exemple, és com el portal que ahir o despús-ahir van iniciar.
Perquè la participació hauria de ser ab initio, des dels començaments.
No sols els 30 dies d'al·legacions.
I les consultes prèvies?
I la informació pública?
No existiran en estos processos, que vostés posen en marxa en la revisió de les declaracions d'impacte.
No es pot pretendre que la competitivitat d'una economia, la competitivitat d'un territori es faça sobre la base de revisar les exigències ambientals.
La llei estatal ja ho fa, ho baixa tot al mínim, i vostés s'han quedat ahí, perfectament.

Miren, torne a allò de l'equilibri entre negoci i medi ambiental.
Si apliquem la lògica que vosté té, açò és la locomotora dels germans Marx.
Quan arribem, si és que arribem no sé a on, no ens quedarà absolutament res, perquè ho haurem cremat tot en el viatge.
Pot estar la seguretat jurídica dels inversors per damunt de la prevenció de la contaminació, pregunte?
Perquè això és el que fa esta llei.
Per a vostés, previndre la contaminació és que s'haja d'establir una assegurança privada per a indemnitzacions en casos d'accidents.
No els importa tant que no es produïxquen els danys com que hi hasca alguna compensació.
Lloat siga Déu, eh?
Només faltaria que damunt no hi haguera compensació.
Però el problema és la prevenció.
No és que hi haja una assegurança.
Que s'ha d'exigir.
Però sobretot és procurar que no hi hagen accidents.
I les declaracions responsables, o almenys les declaracions responsables i l'altra figura menor encara, que vostés plantegen ací, no són la garantia per a fer això.

Nosaltres no estem en contra de les declaracions responsables.
Ens sembla un instrument adequat.
Però les declaracions responsables no poden exigir menys requisits, menys garanties i, per descomptat, menys administració.

A l'inrevés, una declaració responsable ha de tindre més exigències, ha de tindre més garanties i sobretot, sobretot, ha de tindre una administració capaç de supervisar en qualsevol moment el que diu la declaració responsable.
Perquè si no, és jugar a la ruleta russa, confiar que quan li peguem aixina al tambor del revòlver, quan disparem, no eixirà la bala.
Com definixen vostés un gran impacte?
Perquè a més, d'això depén passar de declaració responsable a avaluació ambiental.
Com ho definixen?
Sols si és una àrea d'especial protecció o de la xarxa Natura i no, en canvi, per exemple, si afecta sòl no urbanitzable comú?

Mire, jo li pose un exemple: imagine's un camió de gas liquat en trànsit.
No representa ningun dany ambiental, veritat que no?
No passa res.
Va caminant, bé, fa consum de gasoli i estes coses.
Però ja està.
I si explota?
Què passa?
On està el dany?
Qui es fa responsable d'això?
Ja ho sé que hi ha una legislació.
Esta legislació, entre altres coses.
Eixe exemple li pot aprofitar per entendre que no es tracta només d'on es situe, sinó del conjunt d'afeccions que pot tindre.
I vostés el que fan ací precisament és rebaixar al mínim les afeccions, rebaixar al mínim les afeccions.
I les lleis que declaren interés general, que declaren una actuació d'interés general, tindran avaluació o no?
Perquè se suposa, tal com està redactada, que no.

Mire, en definitiva, senyora consellera -insistixc-, açò no és una llei de qualitat ambiental, açò és una llei de desprotecció ambiental.
Continuen en la mateixa via de dur-nos en la locomotora dels germans Marx a l'abisme.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Jordi Martínez.

El senyor Martínez Juan:

Moltes gràcies, president.

Bé, anem a debatre un altre projecte de llei.
Com dia la consellera, l'oposició també treballa.
Vosté treballa fent un projecte de llei amb tota una administració darrere, i nosaltres en este moment anem a intentar esmenar ara i en el procés tot el que cregam oportú, i també l'oposició treballa, en este cas.

El text que avui es presenta, el text del projecte de llei de la Generalitat valenciana de prevenció i qualitat ambiental és un text a què el Grup Socialista jo crec que no té més remei que fer una esmena a la totalitat, i demanar que retire d'estes Corts Valencianes el conjunt de tot el text, perquè no compartim ni els principis ni l'esperit de la llei.

Segons les raons que justifiquen al text d'esta l'elaboració d'este projecte de llei, una de les principals motivacions que mou el govern valencià per a la seua redacció té com a objectiu la promoció de l'activitat econòmica.
La modificació de l'actual normativa, la Llei 2/2006, per este projecte de llei té una justificació fonamentalment econòmica.
És a dir, anem a modificar una normativa mediambiental per una normativa econòmica, tot açò emmarcat en una suposada necessitat de facilitar i de racionalitzar tràmits.
Aparentment, i segons l'exposició de motius del projecte, este projecte naix amb la finalitat de reactivar una activitat econòmica, sobretot en el marc de l'actual crisi, i tot i que esta llei hauria de ser un projecte bàsicament mediambiental -com diu el títol d'aquest-, el transformem en un projecte merament econòmic i que només aprofita per a simplificar tràmits en determinats tipus d'activitat, una cosa molt perillosa en les seues mans.

Al preàmbul del projecte de llei cita la directiva europea 2006, que també parla que actualment hi ha una gran quantitat de barreres en el mercat interior europeu que impedixen les petites i mitjanes empreses el desenvolupament de la seua activitat.
És cert.
Recordem que són de debò els xicotets autònoms, els xicotets empresaris, els que en realitat donen riquesa i treball a tot el País Valencià, i que són els vertaders generació d'ocupació en estos dies.

També parla d'un mercat lliure que obligue els estats membres a suprimir les barreres per a la circulació transfronterera de serveis, i que a la vegada oferixca als consumidors més possibilitats d'elecció i serveis a preus més baixos.

Eixe esperit de la directiva que, pot ser poguera estar bé, no es basa en este projecte de llei perquè en esta directiva també es fan constar excepcions addicionals, sobretot en matèria mediambiental, que en el projecte de llei del que hui parlem no consta en cap lloc.
En el cas valencià tornem a ser una excepció, sempre solem ser una excepció.
Tampoc m'havera sorprés que no facen massa cas a esta directiva europea i tampoc mos ha sorprés que facen massa cas a la llei estatal.

La major part dels canvis i modificacions que presenta este projecte de llei responen únicament a un objectiu econòmic i no mediambiental.

Este projecte de llei tindrà repercussions importants sobre el sistema de prevenció i control ambiental de determinades activitats molt perilloses.
I en eixes activitats creem que ha primat l'activitat de les empreses enfront a la protecció del medi ambient.
Esta preferència de tracte és traduïx en la rebaixa o disminució de determinades garanties ambientals que fins ara s'aplicaven.
Quan més control, millor per a vostés.
Algunes (inintel·ligible) .
.
.
són les que, després de tot, deixen uns bons negocis poc transparents i, sobretot, beneficis ocults per a uns pocs.

És necessari promoure l'activitat econòmica però, en este objectiu al capdavant, este projecte de llei que hui es porta a estes Corts fa un pas enrere en algunes normes de protecció mediambientals que -no pare d'insistir- afecten empreses altament contaminants.

Segons el projecte de llei, es consideren activitats amb incidència ambiental aquelles que puguen produir incomoditats o molèsties, alterar les condicions de salubritat del medi ambient o ocasionar riscos o danys a les persones i al mateix medi ambient.
A més, el terme activitat s'aplica indistintament en la present llei a les grans instal·lacions amb perill de contaminar com a establiments, o xicotets activitats, o indústries productores, o magatzems.

Un altre motiu per a paralitzar esta llei és que el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient ha revisat -o està en procés de revisió- de lleis que poden afectar la redacció d'esta llei.
És per açò que des de la conselleria s'hauria d'haver tingut en compte que alguns dels procediments que es puguen descriure en la redacció del projecte es poden vore afectats i no es preveu cap harmonització entre la legislació estatal i autonòmica.

Analitzant també el text, es manté l'autorització ambiental, és cert, però a determinades activitats incloses en l'annex I.
Ja no s'exigix l'avaluació d'impacte ambiental per a totes ells, sinó que a l'annex II es recull l'aplicació de la figura de la llicència ambiental en què determinades activitats estan sotmeses únicament a l'autorització concedida pels ajuntaments; ajuntaments que, en alguns casos -que tots vostés coneixeran-, tenen una estructura tècnica adequada però també -i tots vostés també ho coneixen- n'hi ha consistoris de menor tamany on no poden quedar garantits de cap de les maneres el control de l'administració sobre este tipus d'activitats.

L'administració local té a la nostra comunitat ajuntaments que hauran de donar estes autoritzacions amb un personal tècnic molt reduït, amb carències de coneixements, amb falta de coneixements per part dels funcionaris i, sobretot, amb falta de personal.
Serà una altra competència que vostés traslladen als ajuntaments alçant els muscles per part del govern valencià.

Miren vostés, vaig a citar-los algunes d'estes activitats que es poden posar en funcionament en un informe de l'ajuntament que pugam tindre tots en el cap.
Imaginem, també, un ajuntament amb dos administratius i un secretari dos dies a la setmana pagat per la diputació.
Es podran fer instal·lacions industrials i d'altre tipus per a la producció d'energia elèctrica, vapor i aigua calenta amb una potència fins a 50 megawatts; producció de fosa de metalls d'acer bruts amb una capacitat de 2,5 tones per hora, és a dir, si són 2,4 es podrà fer en eixe ajuntament, si són 2,6 ja haurà de ser la conselleria qui ho autoritze.
Continuem.

Un parc eòlic, ni més ni menys, un parc eòlic, diga'ls vosté o digam-los tots a les entitats que han estat lluitant durant anys, com és en el cas de la serra d'Alfaro, una coordinadora contra el parc eòlic de la serra d'Alfaro, que només amb una autorització d'este tipus d'ajuntament -que hem parlat- amb dos administratius i amb un secretari pagat per la diputació en una jornada parcial, que es pot autoritzar, ni més ni menys, que un parc eòlic.

Una altra molt bona, llisc el punt 3.
7 de l'annex II, que només necessita llicència ambiental: «Extracción de petróleo y gas natural con fines comerciales.
»

Altres, «extracción de sal marina»; «fabricación de hormigón»; «plantas de aglomerado asfáltico»; «corte aserrado y pulido por medios mecánicos de rocas y piedras con una capacidad superior a 50 toneladas/día»; en el tema químic, «instalaciones químicas para la fabricación a escala industrial de biocombustibles»; «fabricación de mezclas bituminosas a base de asfalto, betún, alquitranes y breas».
Tot açò mitjançant una autorització d'un ajuntament -com estem parlant- amb eixe personal que estàvem posant com a exemple de dos administratius i un secretari.

Però, també, una cosa molt cridanera, els residus, cosa no molt important -sembla ser-: «Instal·lacions de valorización o de eliminación de residuos peligrosos no incluidas en el anexo I», que vol dir que no incineren 10 tones al dia; o «instalaciones para el almacenamiento de residuos peligrosos no incluidos en el anexo I».
O siga, també menys de 10 tones al dia.

En resum, que una instal·lació de gestió de residus depén de la quantitat de tones diàries pot tindre una autorització de la conselleria o d'un ajuntament, com el que s'ha citat com exemple.

Per una altra part, considerem en esta llei que de manera discriminatòria per als xicotets autònoms, per als xicotets empresaris del nostre país que -com dia abans- són els que fomenten l'ocupació en el sector tèxtil, un sector -jo crec- tan castigat en les nostres terres i en els últims temps, doncs és igual tindre una incinerador de menys de 10 tones al dia que una fàbrica de confecció de camises.
Vostés ¿ho troben normal?
Des del Grup Socialista no ho trobem normal.

És a dir, vostés equiparen una planta de transferència d'eliminació de residus a una fàbrica de confecció, de fabricació de botons, de llençols, de confecció de llençols o de tèxtil-llar, i creem que açò, hui per hui, no és comparable.

Senyories del Partit Popular, el que no es pot fer és que una confecció instal·lada a Oriola, una confecció instal·lada a Vinaròs tinga moltes més dificultats que una que passe uns quilòmetres més enllà, a Castelló, a Tarragona, o a Múrcia, i, sobretot, també creem que una instal·lació de gestió de residus no es pot posar en una llicència únicament d'un ajuntament.

Un altre cas seria els projectes de dessalatge d'aigua, que també un ajuntament -com el que dia jo abans- és el capacitat per a donar eixa llicència ambiental.

En resum -i per acabar-, retiren esta llei, facen complir la llei estatal i, després, i d'acord amb la llei -que estàvem parlant- estatal elaboren una llei adequada a la realitat econòmica però, també, una llei adequada a la realitat mediambiental de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Martínez.

Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua defensa té paraula l'il·lustre diputat Juan Ignacio Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bueno, desde Compromís hemos presentado en una enmienda a la totalidad porque consideramos que hay una serie de aspectos que quedan demasiado abiertos, demasiado desregulados y que todo ello implica una serie de riesgos que consideramos que no se deben asumir y que no puede contemplar una normativa que ahora mismo está en trámite y es mejorable.

Pero, bueno, aparte de la enmienda a la totalidad que, obviamente, hoy, pues parece ser que será desestimada, pues hemos presentado, también, enmiendas parciales para por lo menos los aspectos clave, ¿eh?
, queden mejorados, bueno, desde nuestro punto de vista, obviamente.

Bien, hay una serie de factores clave que son los que voy a mencionar y que son en los que hemos hecho más hincapié con las enmiendas porque consideramos que, bueno, no pueden ser tal y como está ahora mismo previsto.
Por ejemplo, sí, se sigue hablando de autorización ambiental integrada, de licencia ambiental y de comunicación ambiental, los tres -digamos- niveles de licencias, pero se establece entre licencia ambiental y comunicación ambiental de actividades inocuas -como decía- la declaración responsable ambiental, y la diferencia entre ambas no está definida, hay algo que es la escala industrial que es un concepto que no está definido pero que dependerá de él el que una actividad esté sujeta a licencia ambiental o a declaración ambiental responsable.

Por tanto, una de nuestras enmiendas clave va en este sentido, que hay que definir el criterio de escala industrial y si no queda a instancias del titular o de los técnicos en cuestión decidir si se somete a una cuestión u a otra, o sea, o a licencia ambiental o a declaración responsable.
No se puede dejar a la arbitrariedad de este concepto dado que la diferencia de tramitación y de control por parte de la administración es tan dispar como, bueno, bien queda claro en la tramitación de una forma o de otra.

Por lo tanto, ese es un aspecto que para nosotros es clave, queda por definir y abre la puerta pues -insisto- a arbitrariedades e indefiniciones que, al final, son inseguridades y, quizás, el que no toda actividad esté medida por el mismo rasero porque, al final, si se somete a la discrecionalidad de determinados ayuntamientos el que una actividad pueda desarrollarse o no y es el ayuntamiento el que tiene que definir en qué condiciones, bueno, pues cada ayuntamiento es un mundo, quiero decir que puede ser que dos municipios limítrofes estén valorando de distinta manera la misma actividad porque, al final -ya digo-, hay una desregulación o una puerta abierta a que determinadas interpretaciones se decanten hacia un tipo de tramitación de licencia ambiental que requiera autorizaciones previas y una serie de documentación -digamos- mucho más, no sé si restrictiva pero detallada, ¿eh?
, que una declaración ambiental responsable que con una firma de unos técnicos y poco más se puede poner la actividad en marcha, luego ya veremos si la actividad realmente responde solamente a ese -digamos- nivel de problemática.

Hay un segundo aspecto que también es fundamental que se modifique porque no entendemos que una actividad que esté sometida a autorización ambiental integrada, en el caso de que se haga una modificación no sustancial, concepto que también tiene cierta, bueno, se puede considerar de distinta manera según quien lo esté mirando, ¿no?
, bueno, que la modificación no sustancial con un silencio positivo por parte de la administración pues la actividad pueda haberla mantenido, ¿eh?

Entonces, no entendemos que algo que está sometido al máximo nivel de control y de autorización porque la actividad tiene ese impacto ambiental importante, una modificación que alguien considere que es no sustancial porque -insisto- que es susceptible que cada criterio lo considere o no sustancial esa modificación, con un silencio positivo de la administración pueda mantenerse, ¿eh?
Consideramos que, en cualquier caso, eso tiene que estar informado por la administración que fue la que en su día autorizó la tramitación y dio la autorización que tocaba.

Bien, fruto de la transposición y de tener en cuenta la regulación estatal, se han excluido ciertas normativas que daban ciertas garantías antes, como la normativa Reach o el registro Sandach, en el caso de actividades relacionadas con la industria agroalimentaria, y que, bueno, hubiera estado bien mantenerlas por -digamos- el carácter garantista de las mismas respecto a las actividades de esos sectores.

Y como decía antes, hay un gran limbo en materia de autorización entre licencias ambientales y declaraciones responsables al dejar abierto el concepto de escala industrial.
Como decía antes, también, la diferencia es muy significativa entre un procedimiento y el otro y, por tanto, ese concepto tiene que estar regulado sí o sí.

Hay otra cuestión que, también, sobre todo los ayuntamientos que no tengan regulada, zonificados sus polígonos industriales respecto a la peligrosidad o el grado de molestia o de inocuidad de las distintas actividades, al estar derogado el nomenclátor por el cual se regían hasta ahora, ¿eh?
, va a haber otra vez un vacío en el que pueden considerarse -insisto- actividades similares en municipios colindantes, bueno, que unos tengan un grado de peligrosidad y un grado -digamos- de reserva respecto a esa actividad y otros que no lo tengan.
Insisto, estoy hablando del nomenclátor que se deroga y que en los anexos no queda reflejado los niveles de peligrosidad, ruido, molestia y salubridad que allí sí que quedaba perfectamente definido y que, en muchos municipios, sus polígonos industriales sí estaban zonificados para…, bueno, lo más ruidoso, alejado del casco urbano, por decir algo; lo que tenga mayor emisión de gases, en la zona más ventilada… una serie de preceptos que, antes, los ayuntamientos sí podían tener incorporado en su planificación industrial y, ahora, al no disponer de ese nomenclátor, va a haber, de nuevo, una indefinición que quedará, un poco, al criterio particular de los técnicos que tengan que evaluar la calificación de las actividades en cuanto a esta peligrosidad, molestia y tal.

Por lo tanto, o se mantiene ese nomenclátor, o hay que elaborar algo similar que refleje esos criterios para que no haya esa ambigüedad y esa…, eso, ese nivel de… no determinación de lo que estamos hablando.

Luego, hay otro aspecto relacionado con el planeamiento urbanístico que también era importante destacar, porque…, el tema de las declaraciones de interés comunitario, los planes especiales, si se ha de tramitar previamente o no.
Todo esto tiene que estar también regulado, de la misma forma que se está intentando privatizar lo que son los servicios públicos de inspección ambientales, porque queda en muchos casos en manos de las entidades medioambientales…, colaboradoras de la administración, las ECMCA, o de colegios profesionales, el que se elaboren los informes preceptivos, de forma que la actividad inspectora por parte de la administración queda en un segundo plano.

Pensamos que la administración es la que es la garante de que se cumple la normativa, tal y como está estipulada, y que dicha actividad autorizable o en tramitación cumple toda esa normativa, y no puede quedar solamente en manos de una entidad colaboradora de la administración o de un colegio profesional, que, además, eso luego supone un gasto también añadido para las propias actividades que se pretenden implantar, porque no es gratuita, ni una ECMCA, ni un colegio profesional respecto a la elaboración de estos informes.

Y también se ha comentado antes el hecho de que solamente hay competencia previa de control y prevención de la contaminación en los municipios de más de cincuenta mil habitantes.

Por tanto, todos los que estén por debajo de ese nivel, están… sometidos a, digamos, su idiosincrasia concreta: dependiendo de su capacidad de tener técnicos o no, podrán desarrollar concretamente sus funciones.
Y, como eso queda abierto, insisto, en si la tramitación por licencia ambiental o por declaración ambiental responsable…, no está clara la frontera, pues, insisto, hay ahí un vacío que nosotros hemos hecho mucho hincapié en las enmiendas y que intentaremos que de alguna forma eso se regule, porque si no, insisto, lo que pretende ser una herramienta para agilizar y fomentar la implantación de empresas y tal, o bien puede causar problemas de interpretación, o bien causar problemas de los que en un futuro nos tengamos que arrepentir.

Por tanto, espero que se tengan en consideración y que haya ese mismo ánimo de consenso en esta ley que en la anterior y en las de vías pecuarias, según palabras del propio Partido Popular.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Per al torn en contra de les esmenes presentades i en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

He escoltat amb atenció les argumentacions dels tres portaveus que han presentat aquestes esmenes a la totalitat i m'ha donat la sensació que vostés han presentat l'esmena i, després, els ha resultat bastant difícil el buscar excuses amb les quals mantindre aquesta esmena a la totalitat.

L'excusa.
.
.
, això de presentar.
.
.
, ja sona quasi a frase feta, de presentar una esmena dient que no compartixen ni els principis ni l'esperit que conformen la llei, ja estem acostumats.

(Inintel·ligible) .
.
.
que no és una llei adequada, que s'ha de basar en la realitat.
.
.
Doncs jo penso que.
.
.
, escoltar això m'ha preocupat.
M'ha preocupat, donat que la llei, tal com ha explicat molt clarament la consellera, l'honorable consellera, està inspirada precisament en els principis establits en l'ordenament jurídic europeu i que s'ha anat incorporant en la normativa bàsica estatal.

Tots arribàrem a la conclusió que és una llei necessària.
Necessària, perquè fonamentalment el que fa en un primer lloc és adequar a les noves exigències la llei de l'any 2006 a estes novetats legislatives, tant europees, com estatals.

I vostés, enfront d'això, el que fan és demanar la devolució.
És una llei que naix en la mateixa línia d'aquestes últimes actuacions posades en marxa per la Unió Europea.
I, precisament, ho fa per a aplicar el principi de prevenció al qual es referia el senyor Torró, principi de prevenció en el funcionament de les instal·lacions industrials més importants i com a resposta a la necessitat, precisament, d'obtindre unes millores ambientals, les quals, també, vostés semblava que qüestionaven, assegurant i fomentant la innovació tècnica, reiterant la necessitat d'evitar, de reduir i, en la mesura que siga possible, eliminar la contaminació derivada de les activitats industrials, de conformitat en tot moment amb el principi de qui contamina, paga i el principi de prevenció de la contaminació.

Després del llarg temps transcorregut des de l'aprovació de la llei del 2006, s'han anat produint nombrosos canvis normatius, tant, com dia abans, en el si de la Unió Europea, com en l'àmbit estatal, que obliguen a revisar este text, precisament a la millor perquè no se produïsca la desprotecció a la qual també fea referència el portaveu d'Esquerra Unida.

Jo lamento, lamento que no compartisquen els principis ni l'esperit d'esta llei amb la qual el Consell no sols fa front a la necessitat de revisar la legislació sobre les instal·lacions industrials, sinó que aposta pel principi que vostés sembla que no compartixen, el principi de simplificar i aclarir les disposicions existents i reduir càrregues administratives innecessàries per als operadors econòmics i fomentar.
.
.
-una cosa important- fomentar el creiximent econòmic i la creació de llocs de treball.
I sembla que això a vostés els sembla malament.

Però estos principis que vostés no compartixen, els principis de simplificació administrativa, vénen precisament exigits amb caràcter horitzontal per les directives europees del Parlament Europeu i el Consell.
.
.
, relativa als servicis en el mercat interior.

La transposició a l'ordenament intern de les directives, citades amb tot detall en la presentació de la llei per l'honorable consellera, s'efectua per la normativa bàsica estatal, i en la seua modificació precisament es fa eco de les demandes dels ciutadans per a garantir una major celeritat en la tramitació de les autoritzacions ambientals integrades, cosa que moltes vegades se mos qüestiona que no escoltem a la ciutadania.
Doncs mire, ho fem, i sembla que vostés no compartixen aquest esperit.

No compartixen el principi el qual, sens dubte, representa un avanç en la simplificació administrativa, sense incloure càrregues addicionals per als ciutadans, respectant, respectant les normes bàsiques derivades de la transposició de la directiva europea a la qual ha fet referència la consellera i que no vaig ara a repetir.

La llei, en definitiva, jo no sé com no li poden donar suport, perquè, en definitiva, és una aposta a agilitzar els tràmits.
Perquè, ara per ara, saben perfectament que hi ha demores.
.
.
demores en els procediments i excessives càrregues administratives que llasten les activitats productives.
I per això aquesta llei pretén, insistixo, simplificar de forma molt més racional tots els procediments, la integració de tràmits administratius per a facilitar estes activitats productives i econòmiques, sempre amb l'objectiu de millorar la competitivitat de l'economia valenciana i eliminar les traves administratives innecessàries.

La simplificació administrativa és important per a adaptar els instruments d'intervenció ambiental actuals amb els nous requeriments legals que garantixen els requisits de protecció ambiental i aconseguixen que s'eliminen el retard, els costos i efectes dissuasoris que ocasionen, en moltes ocasions, tràmits innecessaris o excessivament complexos, formalitats burocràtiques i terminis excessivament llargs.

Mos demanava realisme i d'alguna manera se qüestionava la sostenibilitat.
Jo penso que no negaran que, en estos moments, uns propòsits molt a tindre en compte són precisament el que vostés no aconseguirien amb la retirada de la llei.

Qüestionaven, inclús, l'interés de la consellera en el medi ambient.
Jo no sé com s'atrevixen.
Perquè, moltes vegades, este realisme i esta sostenibilitat del medi ambient cal saber-los incardinar, i millor que la consellera ho ha explicat.
.
.
, i ho estem fent perfectament, cosa que vostés, evidentment, no compartixen.

Des del Grup Parlamentari Popular, naturalment nosaltres li donarem suport a la llei, l'aprovarem la llei i lamento que no compartisquen este esperit, ni les bases, ni els principis que inspiren aquesta nova regulació dels mecanismes d'intervenció administrativa.

Lamento la seua postura, jo penso que un tant irresponsable, perquè des del Grup Parlamentari Popular resulta més que evident que els principis i l'esperit que inspiren les normes que s'incorporen no poden ser sinó complits quant que vénen legalment establerts, conseqüència directa del principi de legalitat que regix el nostre estat de dret i que vincula tant als ciutadans, com als poders públics.

Lamento també que tampoc compartisquen que les actuacions de les administracions han de regir-se pels principis d'eficàcia i eficiència, que impliquen naturalment el compliment dels objectius del servici públic, atenent l'optimització dels recursos materials i humans, la consecució dels fins i qualitat dels servicis que també qüestionava el senyor Torró.

Objectius que es veurien seriosament minvats d'haver (inintel·ligible) .
.
.
acceptar els recursos amb argumentacions de contrari que justifiquen planejaments de mera negació, en absolut constructius, com significaria la retirada de la llei que vostés proposen.

L'objectiu de la llei és molt clar.
És la llei de prevenció, qualitat i control ambiental d'activitats.
És una aposta per la protecció del medi ambient.
Sembla que vostés, moltes vegades, a això no li donen la importància que per al Partit Popular també té.

Com a principal objectiu està clar que volem establir un règim jurídic perquè se sotmeten totes aquelles activitats que s'inclouen en els annexos, que són els que marquen després la tramitació; no al revés, com semblava que ho ha entés el representant del Partit Socialista.

És una aposta, com dia, a la protecció del medi ambient, perquè tots estarem d'acord amb el dret a disfrutar d'un medi ambient adequat, a aportar el nostre esforç per a obtindre el més alt nivell de protecció del mateix -del medi ambient- per mitjà d'aquests instruments que puguen afavorir i previndre els defectes nefastos que en moltes ocasions se produïxen.

Volem reduir, volem corregir i volem controlar els efectes ambientals de les activitats, que és, en definitiva, el que proposa la llei, controlant tant l'establiment, l'explotació, el trasllat i la modificació de les instal·lacions o activitats, com el funcionament d'aquestes mateixes.
Regular, en definitiva, l'activitat i no desregular, com semblava que ho ha entés el representant de Compromís.
Este és el sentit d'aquesta llei la qual vostés demanen que torne al govern.

Podríem parlar, si tingués més temps, de les novetats quant al quadre d'autoritzacions, la revisió completa que representa referent a la llei de 2006, la importància que se li dóna als annexos.
Són, en definitiva, l'annex número I (inintel·ligible) .
.
.
tots els projectes amb importants repercussions sobre el medi ambient o que poden tindre una transcendència supranacional o supramunicipal.
És el que demanen que s'haja d'autoritzar l'autorització ambiental integrada.
Qüestiona.
.
.
, és a dir, marca perfectament de quina manera s'ha de portar la llicència ambiental, com s'aconseguix el dictamen ambiental.
La mateixa llei, és a dir, marca els procediments a seguir.

Jo diria que el que han de fer és llegir-se-la completa i voran que molts dels problemes que semblava que tenen per al Grup Parlamentari Socialista, la mateixa.
.
.
la mateixa llei ja dóna les solucions, sobretot en com han d'actuar els serveis municipals, segons com puguen tramitar i segons, en este cas, les persones que puguen ser, els gabinets tècnics que puguen tindre els mateixos ajuntaments.
Ho preveu i, per tant, jo penso que.
.
.
que, fins a este nivell de concreció arriba la llei.

I alguna cosa que també s'ha qüestionat aquí, és a dir, en cap moment s'ha dit: «I la llei preveu que no hi haja cap certificació tècnica.
» Sempre és necessària la certificació tècnica.
Per tant, a part que sí que és necessària la certificació tècnica, sempre se guarda l'administració la funció de control i vigilància a posteriori.
Això tampoc ho podem ficar en dubte.

Per tant, penso que les exigències que vostés mos marquen s'arrepleguen en la llei; els permisos, els requisits, les garanties estan perfectament delimitades i no podem arribar ni podem entendre este to apocalíptic que donava el senyor Torró, ni.
.
.
, donava la sensació que amb aquesta llei el que se rebaixa.
.
.
, o augmenten els riscos mediambientals, sinó tot el contrari.
És una llei adequada al moment, necessària i que naturalment.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Acabe.
.
.
senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
el Partit Popular recolzarà en primer lloc desestimant les seues mocions.
.
.
, les seues esmenes a la totalitat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Senyor Castejón, ha dit que ha escoltat amb atenció les nostres argumentacions.
I com jo pressupose que vosté no té cap dèficit de comprensió, li recomane que vaja a l'otorrino, perquè si no és un dèficit de comprensió, té un dèficit d'audició.
Perquè li he explicat claríssimament quines són les raons per les quals no estem d'acord amb aquesta llei, que vosté podrà o no compartir.
De fet, no les compartix perquè pensa com pensa la conselleria, ho ha deixat molt clar.
I, per tant, per eixes raons, són legítimes que vosté les pense, però no diga que nosaltres ens hem hagut de calfar el cap buscant excuses perquè si alguna cosa sobra per a rebutjar aquesta llei són, no excuses, raons i de pes.

Perquè, insistisc, vostés tenen un ordre de prioritats molt clar.
I en eixe ordre de prioritats no està la protecció del medi ambient.
La protecció del medi ambient estava subordinada a la realització d'activitats econòmiques, diguem-ho explícitament.
La senyora consellera normalment no té ninguna mania en dir-ho.
Els altres li peguen moltes voltes.
I el resultat d'això és jugar a la ruleta russa, ni més ni menys.

Anem a vore.
Li ho he dit molt clar, val?
Reduir càrregues administratives o simplificar no pot significar mai deixar la porta oberta a no complir la normativa.
I això és el que planteja la llei.
A banda que la normativa és com és, nosaltres tenim moltes esmenes als annexos.
Jo no vaig a entrar a detallar, perquè és una bogeria, com molt bé s'han posat ací alguns exemples dels límits i les barreres que es posen perquè determinades administracions jutgen o qualifiquen i donen permisos a determinades activitats, i tenim moltes esmenes a això.
Però no vull entrar en eixe tema perquè, insistisc, em sembla una qüestió, diguem, subordinada a l'element central.

Reduir i simplificar càrregues administratives.
Ací el problema que tenen els empresaris quan acudixen a una administració és que es fa etern el procés de concessió d'un permís.
I es fa etern el procés de concessió d'un permís, no només perquè ja el tràmit siga més o menys complicat, això és secundari.
El problema és que les administracions no tenen personal suficient per a complir amb eixos tràmits.
I d'ahí ve tot el problema.
A partir d'ahí resolem el problema de la inspecció i el control, i després busquem com modifiquen, si cal modificar algunes de les passes a pegar perquè siguen més clares i més senzilles, que d'això no estem en contra.

El problema és que vostés diuen: com és molt complicat i la gent es queixa, com no tenim administració, el que anem a fer és ajustar-se a la no-administració i aleshores que cadascú vaja i diga, bé, jo complisc estes determinades condicions, i ja vorem si l'administració va o no va després a fer la inspecció perquè és optatiu.
Podrà, no deurà, sinó podrà.
Això que vosté dia: vigilància i control operatiu.
Podrà fer-lo!
O no!

Què fem?
En un ajuntament, com s'ha dit abans ací, val, de 2.
000 habitants, i se posa aquí una gran indústria i no té mecanismes per a posar gent.
I què fem?
A qui recorre?

És que no és això el que s'ha de fer!
Això és, insistisc, posar el medi ambient al servei dels interessos privats.
I efectivament és desregular, perquè si la regulació que teníem abans era més estricta que la tenim ara, això és un procés de desregulació.

I vosté diu, «no, vosté no està en el tema de l'eficàcia i l'eficiència».
Perdone, l'eficàcia o l'eficiència es mesuren en funció dels objectius.
Si els objectius són facilitar que les empreses instal·len sense requisits ambientals, efectivament esta llei serà molt més eficient.
Si els objectius és procurar que no passe res, esta llei és un xurro.
Perquè això que vosté diu del principi de prevenció no es veu en ningun lloc.
I a més li ho he explicat abans.
No sé si elevar més la veu, però no sé si sabré explicar-li-ho millor.

Quan el principi de prevenció se centra fonamentalment que el que fa eixes declaracions responsables haja d'establir una assegurança.
.
.
Però això quin principi de prevenció és?
Això és el principi que si faig mal, bé, tindré algú que em recolze per a poder pagar el mal que faça, però no és previndre el mal.
Previndre el mal és dir, mirar abans si el que vaig a fer està tot correcte o no.
Que eixa és la clau.

Si jo presente una.
.
.
, jo, presente una declaració responsable perquè tinc un negoci i dic que complisc una sèrie de coses, i al dia següent d'estar obert puga anar alguna persona allí, bé, tindre l'obligació d'anar un funcionari allí a comprovar que tot això és correcte.
Perquè si no, insistisc, és jugar a la ruleta russa, posar la bala, pegar-li la volta al tambor, posar-se la pistola ahí i dir, bé, doncs a vore si tinc sort.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Martínez.

El senyor Martínez Juan:

Moltes gràcies.

Bé, jo crec que en este torn de rèplica hi ha unes qüestions a tindre en compte.

Jo, treballant el text d'esta llei, vaig estar parlant l'altre dia amb una sèrie de pèrits, que al final són els que després són els afectats, els que han fer ús d'estes lleis per treballar per autònoms i per a xicotetes empreses.
I ells em plantejaven que, havent-se publicat una llei, la Llei 21/2013, de qualitat ambiental, a nivell estatal, que no sabien per què o que la Generalitat valenciana havia actuat al marge d'eixa publicació de la llei.
I no entenien per què publicant-se una llei a nivell estatal, que s'havia fet una sèrie d'annexos, s'havia fet un text de la llei que era completament distinta a eixa llei estatal i que ells creien que és que no s'havia tingut en compte o que no es preveia eixa llei estatal per a redactar este projecte de llei.

Entre altres coses, perquè ells em dien tenen una distinta denominació, l'autorització ambiental integrada no existix en la llei estatal en el text.
I hi ha moltes definicions d'esta que tenim en el projecte de llei que no consten en la llei estatal.

Sobretot també em dien que havien classificat els dos annexos, que jo crec que és un dels temes més importants del que parla la llei, de manera diferent també a la llei estatal.
I a d'ells els sorprenia molt per què anàvem a fer uns annexos diferents a la llei estatal i que això anava a crear uns problemes perquè hi hauria molt de xicotet empresari, moltes empreses, moltes indústries que intentarien acollir-se a la llei estatal que teòricament és de rang superior.

Ací també ells estaven estranyats per què una llei d'este calat en ningun lloc constava o no constaven les obres públiques o les infraestructures i la construcció de carreteres i altres infraestructures com els ports.

I sobretot, senyor Castejón, pel que dia vosté, vosté no m'ha escoltat, al Grup Socialista no li sembla mal l'ocupació.
Al contrari, jo he dit en el primer torn que jo crec que vostés han sigut durs amb els dèbils, amb els xicotets empresaris, amb els autònoms que creen ocupació en este país, i dèbils amb els durs, amb les grans empreses, que generen una sèrie d'interessos.

I ho dic perquè, com dia abans, han adequat els annexos d'una manera distinta a la llei estatal, perjudicant en este cas jo crec que a eixos xicotets empresaris.
Han equiparat determinades activitats perilloses amb altres activitats que en altres comunitats limítrofes amb la nostra no tenen la mateixa qualificació de perillosa.
A voltes parlem en este plenari de Catalunya.
En Catalunya, en l'annex III, que són activitats sotmeses al règim de comunicació, on l'interessat només comunica l'activitat a l'administració, es parla de la indústria tèxtil de pell i de cuir, la fabricació de «fieltro, hilatura de fibra, fabricación de tejidos, acabados de la piel, obtención de fibras vegetales, talleres de confección, calzado, tratamiento del corcho, fabricación de muebles».

Totes estes activitats que normalment les fan xicotetes empreses i mitjanes empreses del nostre país, resulta que posant-les, com li dia abans, en Vinaròs va a costar d'una llicència ambiental d'un ajuntament i en el cas de Catalunya, a escassos quilòmetres, van a tindre només que una comunicació.

Per això li dic que jo crec que vostés han sigut en el cas d'estes xicotetes empreses molt durs i sobretot han sigut molt dèbils en el cas d'altres empreses contaminants, com dia en el primer torn de paraula, com puguen ser en el cas de la gestió de residus.

Jo crec que en este cas han fet un punt específic per a la incineració que tenen prevista fer no sé en quins termes.
Però han fet bàsicament un desenvolupament del punt cinc exclusivament per a justificar i per a poder tindre una valorització energètica que diuen vostés, però que en el fons és una incineració.

Està completament especificat allí tot este desenvolupament del punt cinc, de gestió de residus.
I jo crec que, com dia abans el senyor Torró, han canviat una legislació mediambiental per una legislació purament econòmica.

I jo crec que, per acabar, dir-los que vostés no han equiparat les activitats que tenen impacte ambiental i les que no.
Vostés ací el que han fet és complicar-los la vida a determinats xicotets empresaris, a determinats autònoms, que hui per hui són, diríem, inofensius per al medi ambient; i, com li dia, vostés jo crec que han sigut durs amb els dèbils i dèbils amb els forts.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

A ver, señor Castejón, señora consellera, está muy bien el principio de prevención de la contaminación y el de «quien contamina, paga».
Pero, entre los dos, nos vamos a por el primero.
Mejor que no se contamine y que nadie tenga que pagar por haber contaminado, ¿eh?
, hacer una prevención y evitar que se llegue a ese punto.

Lo mismo que comentaba en la ley anterior, para evitar problemas ambientales y territoriales lo mejor es una buena ordenación del territorio.
Pues aquí lo mismo, hay que prevenir, prevenir situaciones de que no estén…, bueno, que sean problemáticas.

Y yo insistía en tres o cuatros puntos débiles de esta ley porque van en ese sentido.
Por ejemplo, el tema de la evaluación ambiental integrada, una actividad sometida a eso, por ejemplo una cementera pide una modificación no sustancial por introducir una mezcla de residuos procedentes de vertederos, que se puede acoplar a un código LER, la lista europea de residuos, que sería aceptable; y con una comunicación de ésta, si hay silencio administrativo, pues podría ir hacia adelante, y eso estaría validando una incineración de residuos urbanos o de un rechazo de residuos urbanos, por ejemplo.

Entonces, no tiene sentido, no tiene sentido, o sea, tiene que informar sí o sí la administración en cualquier actividad sometida a evaluación ambiental integrada, porque si no estamos desregulando o estamos poniendo en riesgo a la sociedad.

Segundo aspecto clave: el tema de la escala industrial para decidir si algo está sometido a licencia ambiental o a declaración previa responsable.
Eso vuelve a ser un limbo, vuelve a ser una puerta abierta en la que podemos ir en un sentido u en otro dependiendo del ayuntamiento, del técnico, de la actividad, y eso tiene que regularse.

Por eso nosotros insistimos en que hay que definir esa escala industrial, por ejemplo, en producción, en energía eléctrica instalada.
Un poco para definir dónde está la diferencia entre un tipo de actividad y otra.
Por ejemplo, si no se podía instalar una minifábrica de disolventes en casco urbano con declaración responsable, ¿eh?
porque a criterio del técnico la actividad tiene una escala industrial pequeña y, por tanto, no está sometida al resto de la regulación.

Son ejemplos para poner de manifiesto que esos riesgos existen y que, bueno, si lo sometemos al criterio de cada una de las personas o de los ayuntamientos, pues ahí puede haber un gran problema.

El mismo tema que comentaba con la derogación del nomenclátor, donde ya no está regulado el nivel de peligrosidad, de si es más o menos nociva, si es más o menos insalubre una actividad.
En función de ella muchos ayuntamientos tenían planificados sus polígonos industriales, y eso vuelve a ser algo que queda desregulado.

Una de las propuestas es, hasta que haya un nuevo nomenclátor que pudiera regular esto, tipificarlo, pues mantenerlo, mantenerlo.

Y, bueno, el tema de que sea la administración quien tenga sí o sí dar la aceptación a determinadas actividades, o sea, que tenga que haber un informe motivado de la administración y que la capacidad inspectora siga estando en manos de la administración, lo consideramos fundamental, porque si no, seguimos estando sometidos a…, bueno, al criterio propio de determinadas empresas, que, bueno, que esto es una…, bueno, una inoperancia, es dejar en manos de la actividad privada algo que ha de ser sí o sí público.

Por tanto, todas estas cuestiones son suficientes para…, bueno, o para intentar darle la vuelta a la ley desde el principio o, al menos, para todos estos aspectos, todos estos limbos, todas estas indefiniciones regularlas, sencillamente para garantizar que la aplicación de la ley va a ser igual para todos y que no va a haber perjuicios para la sociedad, ni para el medio ambiente, porque se supone que es para lo que estamos.

Y sí coincido con la apreciación que se ha hecho anteriormente respecto a que medio ambiente para esta consellera es, por un lado, una fuente de oportunidades, que ese enfoque es peligrosísimo; y por otro lado, un problema para el resto de oportunidades.
Y lo tenemos, señora consellera, con su plan integral de residuos, lo más insostenible que ha habido sobre la mesa en veinte años; con su política forestal, que tres cuartos de lo mismo y con estas leyes que -la anterior y la que se aprobó la semana pasada- dejan abierto el tema a privatizar beneficios, socializar pérdidas, liberalizar lo que es de todos y poner en manos de cuatro los beneficios presuntos y, sobre todo, las pérdidas para todas y para todos.
Sí, señora consellera, y lo tendrá que oír una y otra vez mientras sigan en sus trece.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

Bé, el senyor Ponce continua amb la seua idea que…, de la desregularització.
Insistixo que els principis i l'esperit que inspiren este projecte de llei són els que contemplen…, els que es contemplen en l'àmplia exposició de motius i són els que -torno a repetir-li- estan establerts en l'ordenament jurídic europeu incorporats a la normativa bàsica estatal.

Aquí s'han fet moltes referències -no anem a repetir-les ara-…, i vostés aposten per la prevenció.
Si precisament el que marca…, és a dir, el marc legal d'esta nova llei és el control d'activitats industrials, que aquí no cal oblidar-ho -estem parlant d'activitats industrials-, i aportant com a principi bàsic, la prevenció, la prevenció -insistixo-, establint un principi d'aquell control de les emissions tant a l'atmosfera, a l'aigua, al sòl, a la gestió de residus, a l'eficiència energètica, a la prevenció d'accidents.
Per tant, allò de la prevenció és importantíssim.

Jo no sé, no sé, llegint la llei, perquè porto uns quants dies estudiant-la, no sé on s'emparen vostés, com s'ha insistit… Insistixo, el portaveu de Compromís ve una vegada…, que se promou una i altra vegada la desre… Les paraules textuals són «desregularització de la prevenció i control de la contaminació per part de l'administració, que va en contra dels objectius que proposa la mateixa llei».
És un dels motius per a presentar aquesta esmena a la totalitat, quan jo penso que precisament la llei és tot el contrari.

Creia, en definitiva, que tots els grups parlamentaris -avui no m'ha quedat massa clar-, que tots compartíem aquesta necessitat que teníem de revisar la legislació sobre instal·lacions industrials, precisament a fi de simplificar i aclarir aquelles disposicions existents i reduir, reduir les càrregues administratives innecessàries.

Els principis de simplificació administrativa per al Grup Parlamentari Popular, almenys per a nosaltres, sí que són importants, són molt importants.
I no només per a nosaltres sinó també per al Consell.
I cal dir-ho també, els que vénen també exigits amb caràcter horitzontal per les directives del Parlament Europeu i del Consell d'Europa.

Si tingués més temps, podríem fer un repàs als preceptes legals en què es basa aquesta llei, fonamentalment perquè quede clar que nosaltres, el Grup Parlamentari Popular o el govern que la proposa, no partix d'una inspiració divina, ni molt menys mos inventem res, sinó que és precisament en totes les normes a les quals ha fet referència en la presentació la consellera on es troben totes les bases, els principis que inspiren aquesta regulació dels mecanismes d'intervenció administrava ambiental, que és el que contempla la llei.

I és evident que tant els principis com l'esperit que inspiren aquestes normes, penso que per a nosaltres sí que tenen molta importància.
Jo no sé si per a vostés no la té.
I considerem que no es pot saltar a la torera els principis que vénen regulats.

És la seua postura, naturalment des del Grup Parlamentari Popular no la podem compartir.
En canvi, des del Grup Parlamentari Popular pensem que no són admissibles algunes de les coses que s'han dit aquí.
Inclús jo penso que s'han dit una mica per desconeixement de la mateixa llei o la mala interpretació que s'han fet dels annexos.

No és el moment, no n'hi haurà temps, però ja li demostraré, per exemple, al portaveu socialista com en tot el que ha fet referencià a alguns preceptes d'indústria tèxtil està totalment equivocat.
Jo crec que ho ha llegit malament, però en el seu moment, a les esmenes parcials, jo ho vorem.
És a dir, tot el contrari del que vosté dia.

En definitiva, jo penso que la denominació pròpia de la llei…, és que queda molt clar.
És una llei de prevenció, qualitat i control ambiental de les activitats.
No la volguéssem traure de context, no parlem de persones dèbils o persones fortes.
No, no.
Aquí estan parlant d'activitats.
Les opinions seues són les opinions seues.

Per tant, el principal objectiu que tenim és establir un règim jurídic a què se sotmeten totes estes activitats.
La resta són apreciacions seues.

Per tant… I també n'hi ha una cosa que no li puc permetre.
Jo penso que el que no poden és intentar confondre la ciutadania -ho intentava a la seua manera el senyor Torró d'Esquerra Unida-, quan pretenen fer assimilar…, la simplificació administrativa, i diu: «És que això significa una porta oberta.
» Pretén assimilar aquesta simplificació administrativa amb la falta de regulació.

Parlava que si n'hi han o no n'hi han els mitjans suficients.
Però jo penso que aquesta assimilació que fa vosté és una assimilació totalment incorrecta, ja que els principis de simplificació i reducció d'aquestes càrregues s'imposen no només a la nostra administració, sinó que s'imposen en l'àmbit de la prevenció i control de la contaminació ja per normativa europea.

Ens queda ara la tramitació a partir d'avui.
Nosaltres avui anem a rebutjar les esmenes, seguirem la tramitació i el Grup Popular -insistixo- donarà suport a aquesta llei, tramitada després d'una molt àmplia participació ciutadana -no ho obliden-.
I se presenta amb la garantia del màxim respecte a la preservació del medi ambient, amb un objectiu molt clar: simplificació dels procediments, amb més flexibilitat, més transparència, total seguretat jurídica i -no ho podem oblidar- per fomentar també…

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Castejón Chaler:

…noves oportunitats empresarials amb la creació de llocs de treball.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Abans de passar a la votació, anuncie a les seues senyories que ha arribat a esta mesa que en la votació anterior la senyora Moreno i el senyor Soto pareix que no se reflectix en pantalla la voluntat del seu vot.
Si aixina fóra en esta ocasió, perquè els lletrats de la cambra prenguen nota d'esta voluntat.

Comença la votació.
40 votos a favor, 46 votos en contra.
Perdón.
Hemos votado, en primer lugar… Ha habido quizás un fallo por parte de esta presidencia, cuando ha expuesto lo que íbamos a votar.
Por lo tanto, votamos…, repetimos, si les parece.

El Grupo Parlamentario de Esquerra Unida ha hecho una enmienda a la totalidad.
Tenía que haber anunciado este presidente exactamente la votación que se había producido, cosa que no ha hecho.
Pido disculpas a la cámara y ruego volvamos a votar.

Por lo tanto, votamos la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida.
Comienza la votación.
39 votos a favor, 47 votos en contra.

En segundo lugar, pasamos a votar la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
39 votos a favor, 47 votos en contra.

Y en tercer lugar, pasamos a votar la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
38 votos a favor, 47 votos en contra.
(Veus) No se refleja.
Por tanto, así que conste…

Proposició de llei de transparència i govern obert, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 84.
547, BOC número 236).
Criteri del Consell (BOC número 246)

El senyor president:

Tercer punto del orden del día: «Presa en consideració de la proposició de llei de transparència i govern obert, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
»

Quant a criteri del Consell, té la paraula el secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

El Consell, en su reunión del 16 de mayo de 2014, acordó manifestar a Les Corts su criterio contrario a la toma en consideración de la Proposición de ley de transparencia y gobierno abierto, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Este criterio se comunicó a las Cortes Valencianas mediante escrito registro de entrada número 87.
215 y fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 246, de 4 de junio de 2014.

Pasaríamos así al debate de la iniciativa si sus señorías no tienen inconveniente.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Torn a favor.
Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula l'il·lustre diputat Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies.

Se'm fa estrany, se'm estrany pujar ací a parlar de transparència, quan s'acaba de celebrar el primer Ple secret de la història de les Corts Valencianes.

Se'm fa estrany parlar de drets i de participació, quan en estes Corts s'acaba de cometre un atemptat directe a la democràcia amb l'expulsió de la nostra companya Mònica Oltra.
(Veus)

Certament, se'm fa estrany…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Ferri Fayos:

…plantejar ací una llei innovadora, quan en estes Corts sembla que hàgem tornat als temps de la inquisició.

Se'm fa estrany realment i se'm fa evident que una llei que presentem des de Compromís no comptarà amb el suport del Partit Popular.

Perquè ¿com va donar suport el Partit Popular a una llei de transparència un partit que ha fet de l'opacitat el seu modus operandi?
¿Com va a donar suport a una llei de govern obert un partit que tanca l'administració als seus i utilitza de forma partidista i sectària les institucions públiques?

Per això, abans de defensar les propostes que incorporem en esta llei, cal fer una diagnosi, un estat sobre la qüestió de la transparència i la participació en la Generalitat valenciana.

El govern del Partit Popular i la Mesa d'estes Corts acumulen ja més de vint sentències a causa de la seua opacitat i vulneració dels drets de diputades i diputats.
Vint sentències que se sumen als més de trenta procediments oberts.
Si les sentències continuen en el mateix sentit com fins ara, estaríem parlant d'un govern d'una majoria parlamentària amb cinquanta sentències per vulneració dels drets fonamentals.
Cinquanta sentències per a amagar documentació a diputats i diputades, cinquanta sentències per censurar iniciatives de l'oposició, cinquanta sentències.
Això és un rècord mundial.
Això no té cap precedent ni ací, ni a Europa ni al món sencer.

Les cinquanta sentències demostren que el govern valencià és un govern antitransparència.
Dilluns, el govern de les cinquanta sentències va presentar el seu portal de la transparència, un portal de transparència amb el qual ha fet el ridícul més absolut, perquè no és un portal de transparència, és una estafa, és un conjunt d'enllaços, alguns d'ells trencats, i seccions que estan en construcció.
Només cal que entren vostés.

I no necessitem més ridículs, no necessiten més propaganda.
El que necessitem és que posen en marxa mesures com la que portem avui a debat en estes Corts, una llei de transparència i de govern obert, amb totes les garanties perquè la ciutadania puga evitar l'opacitat del Consell.

El punt de partida de la nostra llei és que el canvi en la manera de fer política no vindrà ni per part del govern, ni de la mà de cap partit, ni de cap organització política.
El canvi en el nostre sistema només el pot portar endavant la ciutadania.

El punt de partida, per tant, és que cada ciutadà, que cada ciutadana siga protagonista de les decisions que es prenen.
I això ho hem intentat aplicar des de la mateixa redacció de la llei.
La proposició que estem debatent no és una proposició únicament de Compromís.
La nostra proposta inicial es va sotmetre a un ampli procés de participació que ha resultat amb més de sixanta modificacions.
I per això m'agradaria agrair i saludar els membres del Govern Obert, que hui ens acompanyen, que han fet grans aportacions a la nostra proposició inicial.

Dins de les nostres possibilitats hem intentat fer un exercici pràctic del que hauria de ser normal.
La ciutadania ha de poder participar de forma directa en tots els processos de decisió.
Les lleis no poden nàixer en un despatx i acordar-se en un altre despatx.
Les lleis han de nàixer de les necessitats de la gent i han d'aprovar-se després d'una deliberació oberta i accessible entre els partit, organitzacions i ciutadania.

Aquesta ha de ser la protagonista dels debats i el centre de tota decisió política.
I això passa per un govern que faça seus tres principis fonamentals: la transparència, la participació i la col·laboració.

Transparència, perquè per a participar sobre un tema determinat s'ha de conéixer tota la informació sobre un tema.
Per això, les sentències que estan condemnat el Consell ho són pel vulnerar el dret fonamental de participació en els assumptes públics, perquè la transparència és un requisit imprescindible per a una democràcia plena i participativa.

I la transparència ha d'aplicar-se a les diferents administracions, però també a les institucions de La Generalitat, als organismes autònoms, a les fundacions, als consorcis, a les empreses públiques, societats mercantils participades per La Generalitat, associacions amb més de la meitat del seu pressupost per subvencions de La Generalitat, les universitats, les empreses, les concessionàries.

Per a tots aquests actors plantegem dos vies de transparència en la nostra proposició.
La primera d'elles és la transparència activa.
La Generalitat ha de fer públic un gran catàleg de dades de forma obligatòria.
A més d'eixe catàleg, també plantegem la necessitat d'instaurar una total transparència en diferents àmbits: transparència en la contractació pública en les concessions, en els convenis, en les subvencions, en l'ordenació del territori i urbanisme, en les campanyes de publicitat, en els estudis demoscòpics, en els projectes d'investigació, en l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana.

La segona via de transparència en la nostra llei és l'alliberament de dades topogràfiques, estadístiques de La Generalitat, permetent la reutilització per part de tercers.

La tercera via de transparència és la regulació del dret a la ciutadania a accedir a la informació pública.
Plantegem una via senzilla i fàcil per a demanar informació o documentació, plantegem un termini de quinze dies ampliable per altres quinze, amb silenci positiu; és a dir, si l'administració no contesta estarà obligada a donar documentació requerida.
També incorporem una via de recurs davant el Síndic de Greuges en cas de denegació.

La transparència no és només una necessitat, no només és un requisit per a una democràcia.
La transparència és una política pública encertada.
La transparència és rendible socialment, és rendible democràticament, però també és rendible des del punt de vista econòmic.
En este sentit, tant l'alliberament de dades com l'accés lliure a projectes d'investigació generaran un impacte econòmic positiu si es permet la reutilització de dades per part de tercers.

Una vegada assegurem la transparència, plantegem també el dret a la ciutadania a participar de forma activa en la presa de decisions.
I això no es queda en una declaració d'intencions sinó en procediments concrets.
Quan es proposa una llei, la ciutadania ha de poder aportar les seus esmenes i suggeriments, fins i tot la ciutadania ha de poder aportar idees noves a noves iniciatives.

I, en este sentit, plantegem que, igual que existeix la iniciativa legislativa popular, ha d'existir també la iniciativa reglamentària popular perquè la ciutadania puga plantejar propostes de noves normes parlamentàries, reglamentàries amb la requerida de 2.
000 signatures.

En tots estos casos, el més important és que la ciutadania reba una contestació per part del govern, que sàpiga per quin motiu concret el govern accepta o desestima la seua aportació.

Finalment, proposem també diverses mesures per a modernitzar l'administració i el govern.
L'acció de govern ha de partir d'una planificació temporal que ordene les línies bàsiques, les accions significatives que planteja un determinat govern, contemplant també com es pot avaluar el seu compliment.
Aquest pla de govern ha de comptar amb un seguiment i una avaluació contínua.

Moltes vegades hem patit la mania del govern de fer plans, estratègies i altres documents que després es quedaven en paper mullat, perquè ni es complien, ni es posaven en marxa, ni s'avaluaven.
I tenim molt exemples, almenys en les àrees que jo treballe.
Podíem parlar-los dels plans de turisme, podíem parlar-los de les estratègies indústrials, podíem parlar-los dels plans d'igualtat d'oportunitats i un llarg etcètera de papers mullats per falta de seguiment i avaluació.

En definitiva, plantegem ací una llei que ha sorgit de la participació ciutadana i que pretén impulsar una nova manera d'entendre el govern, un govern que estiga al costat de la ciutadania i que faça a les persones protagonismes.

Diem en l'exposició de motius que la transparència i el govern obert busquen adaptar les administracions a una ciutadania més crítica i implicada en el dia a dia de les tasques de govern, a més de servir com a eines de lluita contra la corrupció, la discrecionalitat i el mal ús dels recursos públics.
Corrupció, com la de l'exportaveu del Grup Parlamentari Popular, Rafael Blasco; discrecionalitat, com la que utilitzen per a enxufar les joventuts del Partit Popular amb diners públics; mal ús dels recursos públics, com el que fan en el moment de rescatar els Valmor.

Els 53 articles d'esta llei van en la línia de combatre eixa forma de governar que tant repugna la ciutadania, que tant ens repugna als demòcrates; va en la línia de posar transparència, on ara regna l'opacitat; va en la línia de posar participació, on hi ha prepotència absoluta; i va en la línia d'apostar per la col·laboració, on ara només hi ha sectarisme.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Torn en contra.
En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Hoy el señor Ferri ha hecho un ejercicio similar al de ayer en la presentación del portal de transparencia de La Generalitat, -o el lunes, hoy aparece en prensa- hablando y sacando pecho sobre su proposición de ley impulsada por Compromís, que ha contado con la ayuda de más de cien aportaciones ciudadanas, de particulares, de movimientos, de asociaciones.
Se ha llenado la boca de criticar la incompetencia del Consell, el sucursalismo al gobierno central.
Y la verdad es que lo ha hecho basándose en meros errores técnicos.
La verdad es que la juventud muchas veces conlleva ser poco prudente, falta de mesura o cierta prepotencia.

Mire, nuestro grupo no va a dar apoyo a su proposición de ley y lo vamos a hacer hablando de su proposición de ley y no yéndonos de las ramas.
Por lo tanto, le reto, señor Ferri, a que hablemos de su proposición de ley, de la que han traído aquí.
Hablemos de quién hace el ridículo, porque lo que ha hecho usted se queda en mera anécdota.
Hablemos también de sucursalismo y de incompetencia.
Hablemos de la prepotencia que ha citado usted.
Pero hablemos también de engaños, señor Ferri.

Para comenzar le voy a leer el artículo 1 de su ley, de su proposición, que dice así: «Objecte de la llei.
Aquesta llei regula la implantació d'una nova forma d'interrelació entre l'administració, entitats i organismes públics i la ciutadania, basada en la transparència i orientada a l'establiment de l'anomenat «govern obert», garantint de manera efectiva la transparència en l'activitat.
Punt b).
El dret de la ciutadania»… etcètera.

«Esta ley regula la implantación de una nueva forma de interrelación entre la administración pública y la ciudadanía basada en la transparencia y orientada al establecimiento del llamado «gobierno abierto», como cauce de profundización democrática, garantizando de forma efectiva la transparencia en la actividad de la administración, el derechos a los ciudadanos y ciudadanas a acceder», etcétera.

El artículo 3 de su proposición dice, por ejemplo: «Als efectes d'aquesta llei s'entén per: a) ciutadà o ciutadana, tota persona que es relaciona amb alguna de les entitats referides en l'article 2, ja siga a títol individual» etcètera, etcètera; b) govern obert, -i fa unes definicions- aquell que és capaç d'entaular una permanent conversa amb la ciutadania, per tal d'escoltar els qui diuen i sol·liciten que pren les seues decisions.
»

«A efectos de esta ley se entenderá por: a) ciudadano o ciudadana, toda persona que se relaciona con la administración, ya sea a título individual y en su propio nombre, ya sea en representación en nombre de las organizaciones; b) gobierno abierto, forma de funcionamiento de la administración pública capaz de entablar…».

Señorías, no estoy traduciendo del valenciano al castellano, estoy leyendo, por un lado, la proposición de ley de Compromís y, por otro lado, estoy leyendo la ley foral de Navarra, respeto a participación, a transparencia y a gobierno abierto.
Son la misma ley.
(Aplaudiments) Han establecido sus modificaciones, pero han plagiado la ley de Navarra.
Dicen lo mismo.

Me parece, como han dicho por ahí, los hemos pillado… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor…

El senyor Castelló Sáez:

No, no, no es Andalucía.
Lo que me extraña es que ahora no solo sean seguidores de Ana Rosa Quintana…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, no entablen diálogo.

El senyor Castelló Sáez:

…plagiando, sino también que lo sean también de Yolanda Barcina.
Pero allá ustedes.
Es grave, es grave.

Hablando de ese portal de transparencia dicen exactamente lo mismo que el gobierno de Navarra, sin cambiar ni una coma, exactamente lo mismo.
Esa es la proposición y lo que aporta Compromís al debate sobre la transparencia en la Comunidad Valenciana.

Es cierto que ha dicho y ha hablado veinte veces de ciutadania.
¿A qué ciudadanía han escuchado?
¿A los navarros?
Ha hablado veinte veces de plantegem, incorporem, proposem.
No es verdad.
Copiem, señor Ferri, es lo que han hecho.
(Remors) No, todo, no, efectivamente, señor Ferri, todo no.
(Aplaudiments) Gracias.
Es verdad que han establecido algunas modificaciones, pero ahora no puede en este turno, ahora no puedo en este turno.
.
.
(Remors) Señora Mollà, no se ponga nerviosa.

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

El senyor Castelló Sáez:

Entonces, cuando hablamos de incompetencia, cuando hablamos de sucursalismo, la verdad es que sucursalismo, ¿de quién tiene Compromís, del gobierno navarro, de Yolanda Barcina?
Es grave, me parece grave el tema.
Porque ustedes han hecho una proposición de ley Salt; han cogido, le han pasado el traductor al valenciano y lo han presentado a las Cortes y se han quedado tan tranquilos.

Oiga ¿ninguno de sus 31 colaboradores se ha dado cuenta?
¿Ni el síndic, ni la jurista reconocida de prestigio, que hoy lamentamos que no esté sentada al lado del síndic?
¿Nadie del grupo?
¿Nadie de las 100 asociaciones que han sido consultadas?
¿Nadie se ha dado cuenta del fraude que traen a esta cámara hoy?
Un fraude, señor Pañella, esto es un fraude, esto es engañar a esa ciudadanía que el señor Ferri ha citado veinticinco veces en su intervención.
¿De qué nos están hablando?
¿Qué publicidad gratuita es esta?

Pero, además, es que esto me parece especialmente grave.
Y yo creo que Esquerra Unida y el Partido Socialista se tendrían que replantear sobre su posicionamiento sobre una ley del parlamento navarro, con algunos añadidos, es cierto, señor Ferri, con algunos añadidos.

Pero es que, además, estructuralmente no han tenido en cuenta una cuestión clave.
Esa ley es anterior a la ley nacional y, por lo tanto, no podía tener en cuenta una ley básica nacional que no existía.
Hay cuatro leyes autonómicas, todas anteriores a la ley nacional, porque cuando el gobierno dijo que iba a hacer su ley de transparencia todos los gobiernos autonómicos dijeron al ser ley básica vamos a esperar qué dice y luego la desarrollamos, que es lo que está haciendo el gobierno valenciano.

Pues, bueno ¿qué sucede?
Pues que han traído una ley que conculca lo que dice la ley nacional en los artículos, por ejemplo, 15, 16, 18 o 20, por cierto, el 15 es de Compromís, el 16 de UPN sin tocar, el 18 de UPN sin tocar y el 20 de Compromís.
Pero no tienen en cuenta la legislación estatal básica.
Esa es la situación que se ha creado.
Han traído una proposición de ley que vulnera la ley nacional, que es básica y directamente aplicable en la Comunidad Valenciana.

También vamos a votar en contra, porque eso que dice usted, si hay control o no hay control…

El senyor vicepresident primer:

Señor Ibáñez, por favor…

El senyor Castelló Sáez:

…le digo que de lunes a viernes cada media hora el gobierno responde a cuestiones de control de la oposición, de lunes a viernes cada media hora.
Eso también es un record, señor Ferri.
Eso sí que es un récord de dar respuesta a los grupos de oposición.

Saben ustedes, también, y por eso vamos a votar en contra, que existe un anteproyecto de ley del Consell y que está en fase de informe por las consellerias.
Y que, lógicamente, vamos a ver qué es lo que plantea el Consell que por supuesto estará de acuerdo con la ley estatal y que será más amplia y más abierta y garantizará más transparencia y más participación.

Así es que lo que ustedes se plantean con esta proposición es un sprint para llegar antes.
Pero han hecho trampas y han copiado, señor Ferri, y eso hay que explicarlo a la gente, no se puede engañar a la gente.

Y no sólo nos quedamos ahí.
Saben que el Consell se plantea intercalar entre períodos de sesiones la participación de ciudadanos en estas Cortes.
Les esperamos.

El Consell plantea reducir de 99 a 79 diputados.
Les esperamos.

El Consell plantea que haya elección directa de diputados por circunscripciones territoriales, como las comarcas.
Les esperamos.

El Consell ha dicho que está de acuerdo en negociar todo esto y negociar una reforma de Estatuto, donde no existan aforamientos para parlamentarios autonómicos.
Les esperamos.

¿Quién teme a la transparencia?
¿Quién teme a la participación?
Nosotros no, desde luego, y además lo hacemos sin copiar.

Imagínese, señor Ferri, cuando mi partido pueda hablar de elección directa de alcaldes, es que se echarán a temblar.
Es que la verdad es que no quieren que la gente participe, porque es lo que les da miedo de verdad.

Se han sumado ustedes, señor Ferri, al presidente de Hungría, a la ministra alemana de educación, al ministro de defensa de Taiwán o, incluso, al gran rabino de Francia.
Todos copiaron, como ustedes.
(Veus) Todos dimitieron en aquel momento.
Creo que hay que ser responsables.
Ellos plagiaron tesis, artículos o libros; ustedes han innovado una vez más, ustedes han copiado una ley de un parlamento a otro.

Por lo tanto, creo que deberían ser responsables y tomar medidas.
Es inaudito que un grupo político copie a otro parlamento y presente su proposición.
¡Oiga!
, y si les parece normal, señora Mollà, salga y dígalo: «Miren, es que nosotros copiamos leyes del parlamento navarro.
Eso es lo que nos dan nuestros 31 asesores.
»

Mire, creo que es una chapuza.
Creo que es un engaño.
Creo que es una estafa política.
Creo que es, en definitiva, una propuesta que evidencia su incompetencia.

Han mentido a esta cámara.
Pidan disculpas.
Y les pido también que retiren este punto del orden del día.

Nada más, presidente.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Castelló.

En torn de rèplica, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor Castelló, vosté no ha contat ninguna novetat.
Si nosaltres, quan vam anunciar que posàvem la llei en el portal de participació de Compromís, que es diu «Volem saber», ja vam dir que era una llei basada en la llei navarresa i en la llei basca.
¿Què està diguent vosté ací, si és que no ha aportat res?
(Veus)

Anem a vore, si precisament.
.
.
Vosté ha perdut sis minuts del seu temps parlant d'això.
I ara li diré més, precisament una de les propostes que incorporem a la llei, que és l'open data de l'accés a les investigacions, a les coses que fan altres, és precisament l'esperit que nosaltres hem utilitzat.
Hem agafat una llei que funciona molt bé, que es parla molt bé d'ella a nivell internacional, que és la llei navarresa, l'hem agarrada, l'hem adaptat i hem donat ús, participació a la gent del carrer.
Si és que no hem fet res més.
¿Per això he de demanar perdó, per agafar una llei que funciona bé, que es va aprovar en el seu parlament per la majoria dels grups parlamentaris que pertanyen allà -a vore si vostés fan el mateix- i el que hem fet és donar la possibilitat a la ciutadania perquè participe?
Cent esmenes van presentar, seixanta n'hem acceptat i hem respost per què no hem acceptat les altres quaranta.
¿Què ve vosté ací a dir, perdre sis minuts per a dir això?
És que jo deveres que he al·lucinat, he al·lucinat.

No es tracta d'un plagi.
Es tracta d'agafar una cosa que funciona i adaptar-la.
¿Per què hem d'agafar i inventar una cosa nova si ja n'hi han coses que funcionen?

I, mire, ho reconec.
L'hem agafat de la llei navarresa.
Hem agafat coses de la llei basca.
Hem afegit això del Síndic de Greuges, que no estava afegit en la llei navarresa; doncs, mire, ho hem fet i ho va afegir també Esquerra Unida -m'ho indica per ahí Ignacio Blanco-.
Doncs, sí, ho hem fet.
I què passa?

Mire, vosté ve ací a parlar-me i tirar eixa cortina de fum perquè no vol que parlem de les sentències que acumula el seu govern.
Quinze sentències el govern, cinc sentències la Mesa de Les Corts.
Quinze sentències per vulnerar els drets de diputats i diputades -deu de Compromís, cinc d'Esquerra Unida-, totes desfavorables al govern, que vostés, a més, recorren i porten al Tribunal Suprem per a fer recursos de cassació amb diners públics.
Això sí que és fer el ridícul.
Això sí que és antitransparent.
Això sí que és fer un esprint per a vore si aguanten fins a les pròximes eleccions.
Nosaltres no hem fet ningun esprint, la llei ja està penjada en el «Volem saber» més d'un any perquè la gent poguera participar.

Vostés han portat a recursos de cassació, per exemple, la sentència sobre els estudis d'opinió que ens havien d'entregar, segons el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, els de 2012 que, per cert, ¿on estan penjades en el portal de transparència que vostés han fet?
¿On estan els contractes de Valmor i de la fórmula 1 que el Tribunal Superior de Justícia els ha condemnat a donar-nos-els i vostés ho han portat a cassació també al Tribunal Suprem, amb diners públics?
¿On estan les subvencions a cooperació que vostés també es neguen a donar-nos i que han portat al Tribunal Suprem amb recursos públics; on estan, senyor Castelló?

No isca vosté ací a dir i a parlar de plagios i de copias.
Sí, l'hem agafat de la llei navarresa.

Parlem del portal de no tan transparència del Consell.
Un portal que no és més que la suma de diversos links de coses que ja feia el Consell, d'enllaços per a ensenyar-nos l'opacitat de sempre.
¿Què era, una manera de presentar-lo ràpid per a poder vosté eixir ací a parlar d'ell en el debat d'aquesta llei?
Era per això?

Mire, quan parla de salaris diuen el que ja sabem, el que diuen els reglaments.
No diu ni a qui s'assignen eixos salaris, què cobren eixes persones, no parla.
.
.
, ni els assessors, ni els sous dels assessors, ni els assessors que tenen.
No sabem les dietes.
No sabem amb qui es reunixen.
No sabem les empreses públiques qui les dirigix i què cobra.
No sabem res de tot això, i tampoc està oferit en format obert.
Només coneguem els contractes a partir de juliol de 2013, ¿què passa amb tots els altres?
¿Què han d'ocultar vostés per a no publicar eixos contractes?
¿Per què no ens els donen, quan hi han sentències que diuen que ens els donen?
Per això necessitem una llei de transparència, per això la necessitem.

I, mire, la llei estatal és l'última llei de transparència que s'ha presentat de tots els països avançats del món, l'última.
I no és la més avançada, quan podien haver agafat qualsevol de les altres lleis i plagiar-les; ja m'haguera a mi agradat que agafaren la llei sèrbia, per exemple, i la plagiaren, perquè haguera sigut molt més avançada que la que ha fet el senyor Rajoy.

No reconeix el dret fonamental a l'accés a la informació.
En la nostra llei sí.

No permet la participació prèvia en l'aprovació de normes i lleis.
En la nostra, sí.

El president del consell de transparència és triat pel govern.
En el nostre cas és el Síndic de Greuges qui és el qui ha d'ajudar la ciutadania.

No inclou les entitats privades amb un 40%.
.
.
, entitats, empreses privades amb un 40% de subvencions públiques, no les inclou.
La nostra, sí.

Mire, em quede curt en tots els arguments que tenia apuntats per a dir-li.
Però espere que vosté aprofite els seus cinc minuts per a dir que aprovaran esta llei i que la votaran a favor.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyor Castelló.
(Veus)

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Lo grave no es el hecho de copiar, que lo es.
Lo grave es que, encima, enmascaran todo eso como un proceso participativo, limpio, con reuniones, con asociaciones, con propuestas, con enmiendas de los ciudadanos; eso es lo grave, eso es lo grave.

Si el asunto, señor Ferri, es que usted ha cogido una ley anterior a la ley básica estatal y la que quiere poner en funcionamiento después de la ley estatal, que es básica.
(Veus) Que no puede ser, señor Ferri.
Que no conjuga una ley nacional con una ley autonómica que no respeta…

El senyor vicepresident primer:

Señor Ferri, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

…a la nacional.
Entiéndalo.
Es que no puede ser.
Es que si usted la ha tenido colgada un año, esa ley le caducó precisamente en el mes de diciembre, cuando se aprobó la ley nacional.
Tenía que haberse dado cuenta y haberla retirado y haberla cambiado.
Eso es lo que tenía que haber hecho.
Pero que le digo que lo grave es copiar; pero, encima, que enmascaren con la participación ya me parece que linda con el ridículo más grande.

Que usted me dice: «Hemos cogido de aquí y de allá, hemos añadido no sé qué…».
¿Hablamos de lo que han quitado, señor Ferri?
¿Hablamos de que ustedes no recogen el principio de eficiencia de la administración pública cuando hablan de gobierno abierto, ni el principio de economía y de celeridad, ni el principio de calidad normativa, ni el principio de responsabilidad en la gestión?
Dice la ley navarra: «La administración pública ha de asumir de forma expresa sus obligaciones ante la ciudadanía y asumir las responsabilidades derivadas de sus decisiones y actuaciones.
» Lo han quitado.
Lo han quitado, señor Ferri.
Ni el principio de respeto del código de conducta.
Ahora se entienden algunas cosas, señor Ferri.
(Veus) Ahora se entiende el asiento vacío a su lado,…

El senyor vicepresident primer:

Señor Ferri, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

…claro.

¿Por qué cuando habla la ley navarra del sistema integral de información y de gestión del conocimiento, precisamente cuando se quiere hablar de universalidad, de generalización, de que sea para todos, ustedes eliminan ese artículo?
(Veus) Es que lo eliminan también -el 9.
2 de la ley navarra, por si lo quiere mirar.

¿Por qué cuando…?
(Veus) Ahora, vamos a ver, vamos a hacer un juego, a ver si sabe qué tipo de asociaciones y de organizaciones han propuesto que la ley valenciana que propone Compromís elimine la identificación de los miembros de los órganos de representación del personal y el número de liberados sindicales existentes en los departamentos y organismos públicos o identificando a la organización sindical a la que pertenecen, los costes que generan las liberaciones en los departamentos y organismos públicos, así como el número de horas sindicales.
Eso lo han quitado también.
¿Que no es transparente explicarlo, señor Ferri?
¿Con qué asociaciones han pactado quitar eso de ahí?
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señor Ferri, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

¿Por qué quieren quitar el catálogo general de servicios que presta?
(Veus) No, no.
Le estoy diciendo qué dice la ley navarra que ustedes han eliminado…

El senyor vicepresident primer:

Señor Ferri, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

…que no quieren dar cuenta a los ciudadanos.
Es que es muy grave, señor Ferri.
(Veus) Es que la copia ha sido tan brutal que hay puntos, como el artículo 17.
2, que pasa del punto c al e, porque el d lo han quitado y no se han acordado ni de correr las letras.
(Rialles) Es que muy grave.
(Aplaudiments) Es que es un corta-pega, señor Ferri.

Es que, como todos los derechos… Antes hablaba no sé qué, un diputado, de los límites de los derechos.
Todos los derechos tienen límites -creo que era Ponce, con el tema de la propiedad-.
El derecho a la información también tiene límites, debe tenerlos, ¿no?

Ustedes solo han recogido un límite que se refiere a la vida privada.
¿Saben ustedes qué límites pone la normativa navarra en la que se han basado?
Los límites son los derechos constitucionales a la intimidad personal y familiar, lo quitan; a la seguridad personal, lo quitan; a la propia imagen, al honor y al secreto de las comunicaciones, los quitan; a la libertad ideológica o religiosa, lo quitan; a la afiliación, lo quitan; a la presunción de inocencia, al secreto profesional y, en general, a los derechos fundamentales que reconoce y ampara la Constitución, todos esos derechos los han quitado de su propuesta, señor Ferri, ¿por qué?
¿Solo lo dejamos en cuanto a la vida privada?
Todos esos derechos…, el derecho a la información no debe ceder ante esos derechos fundamentales.
Al igual que el de los menores de edad, que también han quitado, señor Ferri.
Habrán participado mucho, pero han pensado poco, la verdad, o por lo menos así lo veo yo.

Mire, como ve, el problema no es que copien, el problema no es que engañen con que ha habido mucha participación y que esto lo han hecho los ciudadanos -sí, los navarros, fundamentalmente-, el problema además es lo que han quitado de esta ley.
No me ha dado tiempo de dar más, pero hay muchas más cosas.

Así es que podían comenzar dándonos lecciones de transparencia diciéndonos, de 2007 a 2011, ya que no aparecen en la contabilidad del Tribunal de Cuentas 1,6 millones, cómo han gastado ustedes.
Empiecen por ahí, por favor.
(Aplaudiments)

Señor Ferri, le hemos pillado copiando, a ustedes y a Compromís…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias…

El senyor Castelló Sáez:

…Esto en mis tiempos acababa -acabo, presidente- escribiendo cien veces en la pizarra:…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Castelló Sáez:

…«No volveré a copiar en Les Corts.
»

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per a fixar la posició dels altres grups parlamentaris, en primer lloc, el Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé, ja sabem el que diu la llei navarresa, el que diu la proposta de Compromís, el que diu la proposta d'Esquerra Unida, que va estar debatuda en estes Corts el 3 d'octubre de 2012, fa més d'any i mig.
I encara no sabem el que diu la proposta del Partit Popular, veritat?
, ni del Consell.
Encara no sabem si està copiada o inspirada en alguna altra.
És que no la coneguem.
Eixa és la transparència del Partit Popular.

Quan nosaltres vam presentar la nostra proposició de llei que -vam reconéixer- estava inspirada en el projecte de llei aleshores encara no aprovat de Navarra.
.
.
Per cert, aprovat pel Partit Popular en Navarra.
Nosaltres en Navarra ens vam abstindre, perquè enteníem que era insuficient.
I, per això, vam inspirar-nos en eixe projecte de llei, el més avançat que hi havia, i el vam millorar, com supose que ha fet Compromís, incorporant algunes de les coses que Esquerra Unida va plantejar, com l'actuació del Síndic de Greuges.
Per això, nosaltres recolzarem en la votació la proposició de llei de Compromís.

Quan ho vam fer, la representant del Grup Popular en aquell moment, Alicia de Miguel, va dir que compartien l'esperit de la finalitat, però que votaven en contra perquè calia esperar a l'aprovació de la llei estatal.
Eixe va ser l'únic argument -i repassen vostés el Diari de Sessions- que va oferir el Grup Popular per a votar en contra en aquell moment.
Calia esperar la llei estatal.
Doncs bé, la llei estatal està publicada en el Butlletí Oficial de l'Estat del 10 de desembre del 2013.

Ara, quin és l'argument?
L'argument és que està inspirada o copiada en la llei navarresa?
Però, estan en contra d'eixa llei que van votar a favor en el parlament de Navarra, senyories del Partit Popular?
Aleshores, calia esperar l'aprovació de la llei estatal, i ara que ja està aprovada la llei estatal, el dictamen del Consell, què diu?
Perquè jo me l'he llegit.
El dictamen del Consell, que supose que vostés recolzen, diu que cal esperar el portal de transparència -millor, jo crec que haurien de dir, el portal de la insolvència, que ja estarà actiu, encara que buit de contingut real i ple de propaganda des de fa dos dies- i que cal esperar perquè hi ha un avantprojecte de llei de transparència, bon govern i participació ciutadana, que ha estat remés a les conselleries.
I ahí jo m'he parat a pensar: avantprojecte de llei de transparència.
Però no és transparent, no el coneguem.
De bon govern i de participació ciutadana.
Quina participació ha posat en marxa el Consell respecte a eixa norma?
Fins i tot, el projecte de llei estatal, criticable en molts aspectes, va tindre un àmbit de participació de la ciutadania i la societat civil en la fase d'avantprojecte.
I el Consell ací únicament el remet a les conselleries.

Senyories del Grup Popular, vostés abusen de ser marcs referencials que insulten la nostra intel·ligència.
Cada sessió de control al Consell de la Generalitat valenciana sembla més bé una sessió de control del govern de la Junta d'Andalusia.
Perquè vostés no paren de parlar d'Andalusia.

Doncs bé, ara els agafe jo la paraula, i els dic: en Andalusia, on no pense jo que tot es faça bé, on no recolzaré jo totes les mesures del govern, però sí que crec que ací ho fan molt pitjor i molt més tard, resulta que van obrir un procés d'aportacions per a la llei de transparència el 22 de febrer del 2013.
Que després va hi haver un avantprojecte que va arreplegar eixes aportacions, que es va sotmetre a una fase d'informació pública a partir del 4 de juny del 2013.
Que se van generar fòrums de discussió i jornades, fins a tindre finalment un projecte, que vostés encara no tenen, el 18 de febrer.
I saben vostés quan s'aprovarà la llei de transparència en el parlament andalús?

Senyor Castelló, sap vosté quan s'aprovarà la llei de transparència en el parlament andalús?
Hui.
Vosté ho sap.
Hui.
I sap vosté on està l'avantprojecte de llei del Consell de La Generalitat?
En les conselleries.
Amb quina participació?
Amb quina transparència?
Amb quin respecte cap a la societat civil?
Vostés entenen la societat civil com una festa presentada per una presentadora de televisió de programes de televisió porqueria.
Vostés entenen la transparència com els vampirs entenen la llum: incompatible amb el Partit Popular.

Nosaltres -insistixc- anem a recolzar ara aquesta proposició.
Entenem que aporta alguna novetat positiva, que encara podríem aprofundir una miqueta més.
Per exemple, seria convenient que els partits polítics i els grups institucionals també estigueren sotmesos a la llei de transparència.
Volem saber quins sobresous es paguen amb diners públics en esta part de l'hemicicle.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Sahuquillo.

El senyor Sahuquillo Martínez:

Señor presidente.

La propuesta estrella del proyecto de regeneración del presidente Fabra ha resultado un fiasco.
El tan anunciado portal de transparencia ha nacido capado.
Como las famosas líneas rojas, a la hora de la verdad el president es incapaz de hacer nada para superar este periodo de opacidad y corrupción.

Señorías, la transparencia es imprescindible para la irrenunciable lucha contra la corrupción.
Es el cemento sobre el que recomponer la democracia, gravemente dañada ante el fallo de sus instituciones en la actual crisis económica y política.
Recomponer la democracia implica recomponer la credibilidad de las instituciones, y para ello es imprescindible empoderar a la ciudadanía, ofrecerle toda la información y en tiempo real.

La nueva democracia es colaborativa y requiere transparencia, una transparencia que el Partido Popular se niega a ofrecer.
La intolerancia del Partido Popular ha empobrecido la capacidad de las instituciones valencianas para diseñar soluciones, anclados en unas formas de entender lo público que son cuestionadas por la ciudadanía.

La transparencia y la participación ciudadana es la única garantía de encontrar respuestas potentes a los retos que hoy tiene planteada la sociedad.

Señor Ferri, me permitirá que me detenga en el criterio del Consell que considera desfavorable la toma en consideración de su proposición de ley.
Dice el Consell que, pese a coincidir con varios de los objetivos, la regulación de la materia se contiene actualmente en la ley estatal de transparencia, acceso a la información pública y buen gobierno.
El Consell repite lo mismo que ya dijo en septiembre de 2012, ante una propuesta similar del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida.

En aquel momento, aunque también aseguraban coincidir esencialmente con su espíritu y finalidad, esgrimían la coincidencia temporal con la tramitación en las Cortes Generales del proyecto de ley de transparencia.

Con ese interés manifiesto en demorar algo que es un clamor social, el Partido Popular está demostrando que, si no les obligara una ley estatal, no lo harían.
Del mismo modo que piensan no publicar datos y contratos anteriores al 1 de julio de 2013.
¿De verdad le van a negar a la ciudadanía saber, como mínimo, qué han hecho a lo largo de esta legislatura?
¿De verdad piensan que alguien se cree que su negativa a publicar contratos confidenciales no responde al pánico que les provoca que los ciudadanos conozcan lo que hacen con su dinero?
(Aplaudiments)

Señorías, el objetivo real debería ser conseguir una comunitat oberta, en la que cualquier persona pueda ser fiscalizadora de la gestión, al mismo tiempo que pueda proponer cambios legislativos o de uso de los recursos que paga con sus impuestos.
Ustedes no tienen nada parecido a una Comunitat Valenciana oberta, porque saben que el día que cualquier ciudadano pueda comprobar con sus propios ojos qué han hecho con nuestros recursos, nunca más volverían a gobernar La Generalitat.
(Aplaudiments)

Miren, les propongo, como primera medida de transparencia para el portal que presentaron el lunes, que abran una nueva ventana en la que se cuelguen, para conocimiento de toda la ciudadanía, la recopilación de sentencias que condenan a su gobierno por opacidad y ocultación de información.
Para eso, solo se requiere voluntad, no tiene sobrecostes sobrevenidos.

Señor Ferri, mi grupo votará favorablemente a la toma en consideración de su proposición de ley, porque entendemos urgente un cambio radical en la concepción actual de las administraciones, que deben ser transformadas en lugares de diálogo permanente, con la colaboración entre la ciudadanía y sus políticos.
Porque transparencia significa contar con toda la sociedad, para obtener las mejores soluciones, desterrando el «ordeno y mando».

Para finalizar, permítanme algunas propuestas al Consell.
Miren, no esperen a tener un marco legal para cambiar los usos y modos.
Permitan que su grupo parlamentario vote a favor de que se abra ya en Les Corts los trabajos para dotar una ley de transparencia.
Pero, si además…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Sahuquillo.

El senyor Sahuquillo Martínez:

…su orgullo -termino, señor presidente- no les permite votar a favor, les pido que renuncien a presentar su anteproyecto de ley y apuesten por una nueva forma de legislar, apoyando la creación de una comisión de estudios sobre…

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Sahuquillo Martínez:

…transparencia y gobierno que el Grupo Socialista va a presentar.

El senyor president:

Gracias, señor Sahuquillo.

El senyor Sahuquillo Martínez:

Solo esconde sus actos aquel que es consciente…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sahuquillo.

El senyor Sahuquillo Martínez:

…de que ha hecho algo malo.
Si quieren ser transparentes…

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Sahuquillo Martínez:

…séanlo.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Acabat el debat, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
37 vots a favor, 46 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'alimentació a menors en risc d'exclusió social, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 87.
777, BOC número 247)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia.
.
.
No funciona, prenem nota.
Quart punt de l'ordre del dia, presa en consideració de la proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'alimentació a menors en risc d'exclusió social, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Esther Franco.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señor presidente.

Señorías, la Conselleria de Bienestar Social, en el ámbito de sus competencias que tiene atribuidas en materia de políticas y servicios sociales, ha realizado y sigue realizando actuaciones destinadas a tener las necesidades de privación material severa de los familiares o cuidadores de convivencia con nuestros menores a su cargo.

Este interés de apoyar todas las actuaciones relacionadas con el bienestar y protección de la infancia queda patente en las diferentes acciones y programas que se están impulsando a través de convocar y regular ayudas de atención a menores en situación de riesgo, mediante la oferta de actividades de todo tipo, lúdico, formativo, unidas a una atención de necesidades básicas.

Es justo reconocer que la Conselleria de Bienestar Social lleva meses trabajando en el diseño de un programa que sigue y adecúa la atención durante el periodo estival de los menores en situación de especial vulnerabilidad.

Señorías, por ello, el Grupo Parlamentario Popular, como ya anuncié en el anterior pleno y en respuesta a la no aceptación de nuestra enmienda, desde el Grupo Parlamentario Popular presentamos una proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre alimentación a menores en riesgo de exclusión social.
En esta proposición no de ley instamos al Consell a que, a través de la Conselleria de Bienestar Social, se habiliten los medios necesarios que garanticen una adecuada alimentación a los niños en riesgo de exclusión; que se siga aprobando las órdenes dotadas presupuestariamente para las entidades sin ánimo de lucro que trabajan para ayudar a las familias con menores a su cargo; que se siga colaborando con los servicios sociales de los ayuntamientos y desarrollando los protocolos necesarios que garanticen esta prestación.

Asimismo, también pedimos que se sigan desarrollando políticas activas para la integración de las familias en riesgo de exclusión, a través de las ayudas contempladas en el plan concertado de prestaciones básicas.
Y, por último, se pondrá en marcha el plan que garantice la adecuada alimentación de estos niños durante el periodo vacacional.

Señorías, con esta proposición no de ley queda meridianamente claro que el gobierno del presidente Alberto Fabra se preocupa y ocupa de los niños en riesgo, así como de las familias que se encuentran en una situación crítica, situación que a través de las políticas sociales que se aplican desde la Conselleria de Bienestar Social intentan paliar, en la medida de lo posible, porque, señorías, somos conocedores de la crisis, somos conocedores del gran número de familias que como consecuencia de ella necesitan ayuda para cubrir, incluso, las necesidades básicas.

Por ello, y como instrumento para lograr la inclusión a través del Plan nacional de acción para la inclusión social, se articulan tres objetivos: uno, impulsar la inclusión activa dando empleo a las familias, a las personas; dos, garantizar un sistema de prestaciones para el apoyo económico; y, tres, garantizar la prestación de servicios básicos como son la sanidad, la educación, servicios sociales y vivienda a los colectivos más vulnerables.

Como ya dije en el pleno anterior, el Consell, consciente de la situación por la que están pasando nuestras familias valencianas, está dedicando su esfuerzo a fomentar y poner en marcha programas que contribuyan a paliar los efectos de estas dificultades, programas a los que a través de la Conselleria de Bienestar Social, señorías, se dedican 51 millones de euros, de los cuales 20 son para el Plan concertado de servicios sociales; 3,6 para programas de integración; 23,66 para la renta garantizada de ciudadanía; y 2,3 millones para atención específica a menores en riesgo y que se conoce con el nombre de SEAFI.

Pero como estos programas no son suficientes, la conselleria trabaja, junto con los ayuntamientos y entidades sin ánimo de lucro, para llegar a las personas más desfavorecidas.

Los ayuntamientos -como ustedes saben- son por su proximidad a los ciudadanos los que tienen la capacidad de evaluar la situación de necesidad de forma rápida y proporcionar de inmediato la ayuda a fin de cubrir sus necesidades.

Por otro lado, las asociaciones sin ánimo de lucro, que son las que desarrollan los programas que la conselleria convoca cada año y dota presupuestariamente para que se atiendan a las personas en riesgo de exclusión social.
Actualmente, contamos con 80 y sus programas benefician a más de doscientas mil personas.
Se financian, también, 58 centros de atención diurna; de estos, más de la mitad disponen de comedor que atiende a los menores.
Pero no tengan la menor duda que, si fuese necesario, la conselleria articulará las medidas para que ninguna persona que viva en nuestra comunidad deje de percibir alimentos y mucho menos un menor.

Les diré una frase que dice: «No vamos a permitir que ningún niño de esta comunidad deje de comer ni un solo día.
» Esto lo dejó claro el presidente Alberto Fabra en el pleno anterior y dijo, también, que para ello se iba a dedicar 1.
200.
000 euros con lo que se garantizaba la alimentación a los menores de tres a dieciséis años en el periodo vacacional.

Señorías, el día 4 de junio la Conselleria de Bienestar Social, junto con los concejales de servicios sociales de los ayuntamientos de más de veinte mil habitantes, se reunió para establecer los programas que proporcionarán la adecuada alimentación junto con actividades lúdicas y educativas a todos los niños cuyas familias se encuentren en riesgo de exclusión.

Este programa de atención estival para menores en familias de riesgo de exclusión social, además de garantizar su alimentación, permitirá conciliar la vida familiar.
Y a este programa podrán acogerse, también, los ayuntamientos menores que acrediten la realización y asunción de estos programas y que cuenten con, al menos, un número mínimo de veinte niños de este tipo de familias.

La financiación, señorías, correrá a cargo del Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad con una aportación de 950.
000 euros para un programa cuya denominación a nivel nacional es «Lucha contra la pobreza infantil para la atención de familias en situación de privación material severa con menores a su cargo.
»

Por parte de la Conselleria de Bienestar Social se pondrán 250.
000 euros y a los ayuntamientos -como les decía- de más de veinte mil habitantes se les dará, como máximo, 100.
000 euros que, realmente, tendrán que justificar.

Además de la buena acogida por parte de los ayuntamientos, son aquellos a los que compete detectar necesidades, realizar seguimientos de programas y de la intervención familiar con los núcleos de convivencia, a estos programas se podrán acoger todos los niños y serán gratuitos para aquellos que lo necesiten.

¿Y qué pasa con los municipios más pequeños?
, pues serán las diputaciones, junto con los ayuntamientos, los que van a proporcionar los recursos necesarios, como ya vienen haciendo otros años.

Señorías de la oposición, ustedes han presentado tres enmiendas a la proposición no de ley del Grupo Parlamentario Popular y esto demuestra, en este tema que nos ocupa y nos preocupa a todos, que queremos hacer todo lo posible por hacer la mejor solución.
Todos conseguimos y queremos los mismos objetivos, que ningún niño pase hambre y tenga garantizada su alimentación.
Estoy segura -y me consta- que en el fondo todos estamos de acuerdo y que es la forma lo que nos diferencia.

Con nuestras propuestas, señorías, queda meridianamente claro que los menores en riesgo están y estarán bien atendidos porque el Consell, a través de las instituciones, se preocupa y ocupa de poner todos los medios a su alcance para que, en caso de necesidad, se actúe con todos los recursos que sean necesarios.

Señorías, apelo a la coherencia y les pido que acepten esta enmienda que -como les he dicho- recoge claramente todo lo que se va a hacer a lo largo de este verano para atender a los niños.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Franco.

Esmena presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula la il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señorías -como ha dicho la señora Franco-, lo que presenta el Partido Popular es una enmienda porque, señora Franco -como bien ha dicho, aunque se haya equivocado-, cuando usted presenta una proposición no de ley que ya presentó como enmienda a un grupo de la oposición en el pleno pasado demuestra con eso que la iniciativa política nunca fue del Partido Popular, efectivamente, nunca fue del Partido Popular porque la primera vez que presentamos la enmienda que hoy presentamos como iniciativa desde Esquerra Unida fue el 24 de julio de 2013.

Llevamos ya bastante tiempo en una situación de emergencia social, llevamos plenos en los que constantemente por parte de toda la oposición hemos demandado iniciativas… prácticamente como éstas pero con una diferencia abismal, y es que las proposiciones, las iniciativas de los grupos de la oposición concretaban, y la concreción en política, señora Franco, es fundamental, porque podemos estar hablando de unas ayudas que sean caridad o podemos estar hablando que de verdad se establezca un plan integral que garantice la soberanía alimentaria y la garantía alimentaria para niños, niñas y mayores porque esto no es una situación coyuntural, es una situación que venimos sufriendo desde hace años.

Y por eso quiero dar la bienvenida a los miembros, a algunos miembros y representantes de las marchas por la dignidad que han querido ser invitados para ver y poder presenciar este debate; debate sobre la garantía alimentaria a los niños y niñas del País Valencià pero que entran dentro de ese debate fundamental que se tiene que afrontar, no solamente aquí, sino en todo el estado, y es si vamos a seguir permitiendo políticas austericidas, políticas que acaben con los derechos, no solo políticos, sino también sociales de toda la ciudadanía.

Hoy, lamentablemente, en el congreso del estado hemos visto cómo un derecho político se nos ha hurtado a toda la ciudadanía, y es el derecho a ser consultados ante una cuestión tan fundamental como es el modelo de estado.

Por eso, hoy, yo creo que es fundamental que abordemos este tema, no solamente como un tema en la concreción que garantice el derecho a la alimentación de los niños y niñas, sino cómo se enfrenta este gobierno al estado de emergencia social que sufren los miles y miles de valencianos que están siendo castigados por las políticas austericidas del Partido Popular.

Desde Esquerra Unida, apelamos, además, a la voluntad de que de una vez por todas sea real que se va a garantizar la ayuda alimentaria, se van a garantizar las tres comidas diarias a los niños y niñas en el País Valencià que estén en una situación de exclusión social, porque lo de «riesgo de exclusión social» aquí ya no cabe, el riesgo pasó hace mucho tiempo, están ya excluidos, desahuciados del sistema miles y miles de valencianos por sus políticas conscientes.

Por tanto, desde Esquerra Unida, ¡fíjense!
que no hemos hecho una enmienda de sustitución a todo ese panegírico que es su propuesta de resolución en donde todos, todos, todas las propuestas comienzan por «continuará aprobando», «la conselleria habilitará los medios necesarios», «continuará colaborando con los servicios sociales» y «continuará desarrollando políticas activas para la integración social».

Miren, este articulado de esta proposición de resolución parece un chiste si no fuera un insulto.
Y es un insulto que ustedes, en la situación de emergencia social en que nos encontramos, hagan una proposición, que se supone que es para paliar la situación de crisis, y vayan vanagloriándose y sacando pecho de sus políticas; políticas que tienen que reconocer que son nefastas para garantizar la calidad de vida diaria de miles de personas y, también, de los niños y niñas.
Lo dicen los informes de Unicef, lo dicen los informes de Cáritas, no solo lo dicen los grupos de la oposición.

Señorías, lamentablemente, lamentablemente, estamos en una situación tan dramática en la que desde Esquerra Unida no planteamos una sustitución a todas las loas que hacen ustedes hacia su grupo político, sino que simplemente presentamos una enmienda para lo que nos importa, que es que ustedes se pongan la medallita pero que todos y todas consigamos que de aquí salga una propuesta concreta y que, de verdad, pueda paliar el estado de necesidad en que se encuentran miles y miles de niños valencianos.

Por tanto, solamente enmendamos el punto 5, porque sería suficiente con enmendar el punto 5, convertirlo en una enmienda de sustitución y decirles que ese plan que ustedes no concretan, que dice que «garantizará la adecuada alimentación a menores en riesgo de exclusión social en época de vacaciones», con el fin de que se aplique ya este verano, queremos saber qué quiere decir.
Y como queremos saber qué quiere decir, nosotros, esa moción subsiguiente que presentamos en 2013 y que ustedes votaron en contra, y votaron en contra alegando que ya era suficiente todo lo que hacía el Consell de Alberto Fabra, les pedimos: que elaboren un plan de solidaridad y garantía alimentaria para conseguir que todos los menores reciban, al menos, tres comidas al día; que se amplíen las becas de comedor escolar a todo el periodo lectivo, también los meses de junio y septiembre, para todos los escolares, incluidos los escolarizados en centros sin comedor; que en los meses de verano, julio y agosto, el Consell, junto a las administraciones locales y en colaboración con los servicios sociales, garanticen las tres comidas al día a todos los niños y niñas en riesgo de exclusión social, y para conseguirlo que se habiliten los comedores escolares, si fuera necesario.

En la etapa de secundaria obligatoria, en los institutos públicos, que se ponga en marcha un plan de almuerzo saludable para el alumnado en riesgo de exclusión social; que las tres comidas al día, el desayuno, la comida y la merienda, estén garantizadas y que sigan los criterios de alimentación suficiente y equilibrada, atendiendo a las necesidades particulares de los menores, a sus intolerancias alimentarias y a los criterios de alimentación derivados de su situación, de su edad y, por supuesto, también, atendiendo a sus convicciones religiosas, si las tuvieran.

Otro punto sería que se aprueben de urgencia las modificaciones presupuestarias necesarias para financiar y garantizar el plan de solidaridad y garantía alimentaria en los términos que hemos definido.
Sin garantía presupuestaria esto es humo, señora Franco.

Agilizar de inmediato el pago de la deuda procedente de la subvención de los comedores escolares de los centros educativos.
Es que ustedes están presentándonos esta proposición sin haber pagado lo que deben a los comedores escolares.

Que se garanticen que las ayudas para el comedor escolar durante el curso 2014-2015 incluyan la gratuidad absoluta del servicio de comedor escolar para las familias con una renta per cápita inferior al salario mínimo interprofesional.

Miren, estas son medidas concretas.
Si se quiere garantizar la alimentación a los niños y niñas en situación de exclusión social, pues, como mínimo, hay que hacer esto.
Y lo demás son ambigüedades, palabras vacías que intentan salvar la vergüenza de que durante prácticamente más de un año estemos aquí solicitando un plan de emergencia social que nunca llega y que ni siquiera apela a garantizar en ningún momento la garantía alimentaria de los niños y niñas.

Por fin, después de que al señor presidente Fabra se lo hayamos estado preguntando constantemente en las sesiones de control, se ha dado cuenta el Grupo Parlamentario Popular de que algún gesto tenía que hacer.

Por tanto, le recogemos el gesto, señora Franco, pero lo concretamos.
Lo concretamos para saber de qué estamos hablando.

Y a ustedes que les gusta tanto hablar de Andalucía, como les gusta tanto hablar de Andalucía, pues vamos a hablar del plan contra la exclusión social.

Miren, el plan contra la exclusión social no solamente habla de garantizar a los escolares esas tres comidas diarias, que lo llevan haciendo desde hace más de un año, sino que, además, habla de contrataciones laborales a través de ayuntamientos, del mantenimiento del servicio a domicilio para salvar los miles de empleos con los que ha acabado la ministra en la ley de dependencia, para generar empleo y para ayudar a los que más lo necesitan.
Y, por supuesto, un aumento presupuestario de millones de euros, en este caso casi cincuenta, para el salario social.
Allí se llama salario social, aquí se llama renta garantizada de ciudadanía.
Ni siquiera se han atrevido a hablar de ella en este plan, porque ustedes saben perfectamente que no funciona y que no van a aumentar la cantidad presupuestaria en ningún caso.

Así que, señora Franco, estos son los retos a los que le emplaza el grupo de Esquerra Unida.

¿Realmente quieren ponerse una medallita antes del verano, porque llevan un año negándose a realizar ningún tipo de plan de choque contra la pobreza, y a garantizar la comida a los niños y niñas valencianos?
O, ¿realmente quieren paliar esa situación de emergencia social?
Estas son medidas concretas.
Debe haber garantía presupuestaria; si no, señora Franco, lamentablemente tendremos que abstenernos.
Y nos abstendremos para dejar la duda razonable, porque nosotros sí que desde hace mucho tiempo venimos preocupándonos por este problema y no pensamos obstaculizar si ustedes van a hacer algo en algún momento.

Por tanto, señora Franco, ¿usted es también tan responsable como para aceptar esta enmienda y asegurarnos que realmente vamos a garantizar…

El senyor vicepresident primer:

Gracias… gracias…

La senyora López Barceló:

…esas comidas diarias?
O, señora Franco, ¿solo se quieren poner la medallita?
(Aplaudiments) 

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Esmena presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella.

Senyories, pregue silenci.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, també, per donar-li la veu a Mónica Oltra en este moment, perquè Mónica serà qui se dirigirà a vostés.
I se dirigirà Mónica perquè és incapaç ningú de llevar-li la paraula a aquell a qui el poble li l'ha donada i, per tant, ací estaran les paraules de Mónica, perquè nosaltres som un grup, no som una persona, no estem individuals i, quan està un, estem tots.
Per tant, amb eixa visió, han de sentir vostés allò que els anem a dir avui.

Ho dic perquè sense el vot d'imputats, el vot d'absents, el vot d'investigats, no haguera segut possible arribar a l'acord que avui estes Corts han arribat, un acord que el denigra.

Però entrem en el tema, senyories, entrem en el tema.
És veritat, senyories, que Compromís ha presentat una esmena, i ha presentat una esmena perquè, lògicament, després d'elegir què diu la seua proposta, hem de posar-la, com a mínim, en anàlisi.

Hem de posar-la en anàlisi, perquè, clar, està molt bé.
En el punt primer diuen que insten el Consell que, a través de la Conselleria de Benestar Social, s'habiliten els mitjans necessaris per a garantir una adequada alimentació a menors en risc d'exclusió social.
Totalment d'acord, senyories.
Cal fer això, cal fer-ho.
No parla de dotació pressupostària.
Quina llàstima que s'hagen oblidat d'eixe punt, no massa important, de la dotació pressupostària.
Però bé, està bé.

Diu que «la Conselleria de Benestar Social seguirà aprovant les ordres per les quals es regulen i es dota pressupostàriament les entitats sense ànim de lucre».
Faltaria més que ara digueren que no van a aprovar-ne més.
Seguiran.
.
.
No, el que hauria de dir és que potenciarien, que augmentarien les quantitats que tenen ahí.
Perquè, clar, seguir.
.
.
, ara deuria explicar per què no s'ha de seguir fent el mateix.

El punt 3 diu que la conselleria seguirà col·laborant amb els serveis socials dels ajuntaments.
¡Podien fer el contrari, si els pareix!
Llevar les ajudes als ajuntaments, ja, perquè puguen seguir treballant i, aleshores, sí que tindríem la pobresa absoluta repartida.
.
.
¿És que això cap en algun cap?
¿Cap en algú que diguen que la Conselleria de Benestar Social seguirà desenvolupant polítiques actives, les que diu en el pla de prestacions bàsiques?

Home, mirant el que fan vostés amb l'ajuda a la dependència, ja és tota una garantia que diguen que van a seguir fent les mateixes polítiques i no van a reduir-les, ¿no?

I punt cinquè, que el Consell, mitjançant els departaments corresponents, posaran en marxa del pla que garantisca l'adequada alimentació a menors en risc d'exclusió social en època vacacional, amb la finalitat que s'aplique ja el proper estiu.
D'acord també totalment.

Senyora Franco, vosté ha dit una afirmació que haguera hagut de pensar de totes maneres abans de dir-la.
Ha dit que cap xiquet es quede ni un sol dia sense menjar.
Onze dies porten sense menjar, ¡onze!
, els xiquets, perquè els menjadors escolars estan tancats.
Ho hagueren hagut de previndre.
Haguera hagut de previndre-ho abans, per a ser veritat.
Vostés han deixat ja onze dies, de moment, sense menjar a eixos xiquets que vostés diuen.
Sí, sí, és aixina.
És aixina.
És una casualitat que vegen.
.
.

I, ¿per què ho han fet aixina?
Me remet a contestacions que s'han donat per la mateixa consellera.

Mire, va contestar fa un any, quan Compromís va presentar.
.
.
, «Vull assegurar-li que, segons les dades que nosaltres tenim, no està en perill l'alimentació dels xiquets i xiquetes de la Comunitat Valenciana i que el Consell intervindrà des de la coordinació, el recolzament en cas necessari.
» Això mos dien a les interpel·lacions i diverses propostes que els hem presentat.

¿Quin canvi de postura tenen vostés?
Mire, si.
.
.
, no, no, si ho tenim molt clar, la contestació de la consellera de cultura i educació quan va dir que això no era un problema d'ella.
¡Per això porten onze dies sense menjar, perquè no era un problema d'ella!
Perquè això ja és un problema.
.
.
, ja s'apanyarà la consellera de Benestar Social.
És un problema de tots.
La pobresa és un problema de tots.
La falta d'alimentació és un problema de tots i vostés ho han negat en este moment.
Han deixat, per exclusió.
.
.
, diuen que «no és un problema meu».
Ai, ¿quin és el seu problema?
Que són vostés.
Eixe és el seu i el nostre problema.

Mire, Emilia Caballero, exsíndica de Greuges, ha dit que va sotmetre a investigació i a informe el pla que vostés diuen, que no se sap ben bé què és, perquè parlen d'1.
200.
000 euros.
FAPA diu que no estan d'acord amb el que vostés dien, no perquè no els parega bé que donen menjar, sinó que ja havia d'estar en marxa.
I la Confederació Gonzalo Anaya diuen exactament el mateix.

Mire, i ja que els agrada parlar de Sueca, encara que es tinga una direcció directa.
.
.
, de Sueca, sí, Baldoví, eixe tan roín que vostés diuen, avui ha presentat.
.
.
, bé, ahir va presentar una proposta perquè siguen inembargables les ajudes socials.
Perquè només faltaria que a una persona que li donen una ajuda social, li l'embargaren, com està passant i ha passat.

La pobresa existix.
No sé si vostés s'han adonat.
La pobresa existix.
La fam existix.
La desnutrició existix, per molt que la neguen.

I vaig a dir-li una cosa, senyoria, estic molt satisfet de la proposta que vostés han presentat, encara que calga esmenar-la, perquè significa un pas endavant: des de la negació del problema al reconeixement que existix el problema.
Indubtablement, no posen les solucions adients, però almenys reconeixen el problema.

Els recomane que vostés canvien la gavina que tenen per la tortuga.
Vostés.
.
.
, el seu símbol és la tortuga, per dues coses: primera, perquè estan acostumats a tancar-se dins de la closca per a no vore la realitat i, segona, perquè, per a anar, els costa molt desplaçar-se cara avant, cara avant, molt poquet a poquet.

Els ha costat anys vore la fam que hi ha.
Els ha costat anys vore que hi han xiquets que en estiu també han de menjar.
I han dit que no a totes les propostes que els hem presentat.
I avui ho reconeixen perquè no tenen altre remei, perquè no hi ha fórmula possible per a tirar endarrere estes propostes que vostés mateixa tenen.

La capacitat que han tingut de vore la problemàtica ha sigut nul·la, perquè ens han vullgut enganyar, perquè estan tancats dins de la seua closca pensant en vostés mateixos; pensant en els imputats; pensant en com eixir del problema intern que vostés tenen; pensant en eixes veus internes, que no és que demanen solucions, sinó el que estan dient és que tenen un partit dividit; pensant el que pot passar si poden perdre el poder.
Eixe és el seu pensament.

Miren, nosaltres som un grup reduït, però on esta un, estan els sis diputats i estan totes i cada una de les persones que ens voten.
On està un, estem tots i totes.
Sí, sí, riga's, riga's.
.
.
riga's, senyoria, però ja fa temps els ho vaig advertir.
Ja voran què passa en el seu partit el dia que vostés no tinguen la cohesió que els dóna el poder, i això s'està ensenyant ja.

A vore, ¿què demanem nosaltres?
Molt fàcil, si vosté tan preocupada està, ací tenen avui una sèrie d'esmenes que se poden assumir.

Garantir que el menjador escolar subvencionat per La Generalitat durant el curs escolar complisca, i parlem del curs escolar també, amb els criteris d'alimentació escolar bàsic establerts, i parlem d'uns mínims.

El segon, aprovar d'urgència per a posar en marxa, de manera immediata, el programa «Tres menjars decents al dia» -posen vostés el nom que vullguen al programa, vostés saben fer molt bé la qüestió de noms- que garantisca una línia de finançament de La Generalitat als ajuntaments, cosa que els dia que s'han oblidat, perquè tots els menjadors municipals estiguen oberts per als menors no escolaritzats i els menors escolaritzats en centres sense menjador en les mateixes condicions del punt primer.

Aprovar la modificació pressupostària necessària per a tindre, per als dos programes que he parlat «Tres menjars decents al dia en l'escola» i «Tres menjars decents al dia», fora.
.
.
, vol dir, al marge de l'horari.
.
.
, del que és l'edat escolar.

Garantir que els menuts.
.
.
, els menús -perdó- continguen, tots ells, les necessitats alimentàries individuals, per a celíacs i per a altres intoleràncies, així també com que se contemplen les qüestions ideològiques i religioses que tinguen relació en el que és l'alimentació també.
Eixa és la realitat.
Eixa és la realitat.

A vostés ja els hem dit com estan fent les coses.
Vostés vénen ací a fer una declaració, una declaració, que sap, senyoria, que a pesar que he dit que la valore positivament, perquè han passat de la negació a l'assumpció del problema, aleshores, està bé, però és insuficient.
Si no parlem de diners, no serà suficient.

Vostés parlen dels diners, que diuen: «N'hem posat 1.
200.
000.
» Això.
.
.
això no podrà.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Silenci, per favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
donar menjar ni tan sols a la cinquena part de les persones que gaudien fins avui, només dins de l'escola, de les beques de menjador escolar per necessitats socials i econòmiques.
Ni una cinquena part.

Per tant, anem a fer-nos la publicitat d'agarrar 10.
000 persones i deixar tots els altres sense menjar.
Eixa és la realitat.
¡No és suficient!
Dels diners que vostés parlen, per cert, que ací no en diu cap, però dels que han transcendit per la premsa, no són suficients, perquè no van a donar menjar a tots i cadascun dels menors, dels menors necessitats, ni tan sols aquells que estan en edat escolar.
I ací hem de parlar de tots ells.
Per tant, en eixa via, no pot ser, no poden deixar sense ajudes a tota la gent.

Vostés, la previsió que han dit, estaven parlant de 2.
400 xiquets per a beca de menjador escolar.
50.
000 famílies són les que estan necessitades, les que considerem que estan necessitades.
¿On arriben els seus diners?
Diu que es complementarà amb les diputacions.

La Diputació de València ha dit que aportarà mig milió d'euros.
Bé està.
¡Que no és suficient!
¡Que estem parlant de la quantitat que hi ha!
El problema.
.
.
, dir: «És que no hi han diners».
Depén per a què.
Per al que vostés volen, sí que n'hi han hagut.
Per a malgastar-los hi han hagut diners.
I avui estem pagant les conseqüències.

Mire, ací, ací, hem parlat de la responsabilitat que tenen els aplaudiments també.
Els seus aplaudiments han motivat.
.
.
han motivat fets pels quals persones estan ja en la presó.
Eixos aplaudiments que vostés tan graciosament fan o els aplaudiments per derivar-se fora del contingut, com hem tingut abans amb el senyor Castelló, i totes eixes coses.
.
.
Vostés assumixen, quan fan també eixes actuacions, la seua responsabilitat.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

La seua responsabilitat està avui en els diners que no tenim per a donar de menjar a totes les persones citades.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
La il·lustre diputada Pilar Sarrión té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidente.

Miren, señorías, la proposición no de ley que hoy presenta aquí el Partido Popular no es más que un paripé.
Es un paripé porque esta proposición no de ley, aparte de no decir nada, es la enmienda que el Grupo Socialista no quiso aceptarle porque era de sustitución total y quitaba de total contenido la proposición no de ley que mi grupo presentó el pasado 29 de mayo.

En aquel momento yo tildé esa enmienda como una enmienda de aplauso, una enmienda para decir todo lo bien que estaba haciendo la conselleria, pero que no aportaba nada.
En ese debate la señora Franco, la diputada que hoy defiende esta proposición no de ley, me dijo que se iban a tomar medidas y que había un plan y una orden que iba a salir.
Once días después, más de once días después, todavía están estudiando y trabajando esa orden.
¿Cuándo la sacaran?
¿En agosto, en septiembre y o será ya para el año que viene?
¿Cuándo, señora Franco?

Mire, a ustedes no les importa nada cómo lo están pasando de mal muchísimas familias.
No les importa que el 27% de la población infantil esté en riesgo de pobreza, y eso es un informe que se publica hoy por la Cruz Roja.

Usted, señora Franco, la semana pasada me tachó a mí de ser alarmista, me dijo también que era demagoga, me dijo que era mentirosa.
Hágaselo mirar, porque eso consta en el Diario de Sesiones.
Hágaselo mirar y explíquenos, como hoy aquí debería de hacer, que no ha hecho, qué va a pasar con todos los alumnos que ya once días no tienen ayuda de comedor.
Otra no, no me diga otra.
Seré otra yo, el Grupo Compromís y el Grupo Izquierda Unida.

Ustedes no viven en esta realidad.
Mire, datos también de hoy.
Durante el 2013 Cruz Roja realizó 6.
026 entregas básicas de ayuda a menores, atendió a 5.
842 niños con clases de apoyo, libros, alimentación y prestaciones básicas.

Ustedes hablan de lo que les dan a las ONG y de las ayudas que les dan.
Usted nos dijo que en el año 2013 cuarenta entidades fueron beneficiarias de una subvención de cerca de un millón de euros.
Cuarenta asociaciones, un millón, menos de 25.
000 euros por asociación.
Díganme con eso para qué tienen.

Pero, mientras tanto, mientras tanto ustedes se empecinan en defender una enmienda, como usted ha dicho aquí, porque no sé si es que llevaba el mismo texto que el otro día, porque la ha defendido exactamente igual, una enmienda que hoy no es enmienda, que hoy es una proposición no de ley suya, es la que sigue sin decirnos nada.
Y mi grupo, mi grupo sí que quiere llegar a acuerdos.
Vamos a mínimos.

La enmienda que nosotros hoy le proponemos no sustituye su proposición no de ley, no, la complementa, la está complementando y le está dando ciertas directrices para que ustedes se mojen en algún compromiso, porque se está viendo que las medidas que están llevando a cabo no son las que se necesitan.

Nosotros, en nuestra enmienda, le pedimos que sean las consellerias de Educación, Cultura y Deporte y la de Bienestar Social quienes articulen las líneas de actuación y habiliten los medios necesarios para garantizar una adecuada alimentación.

Les pedimos que queremos que se disponga de servicio de comedor desde el mes de junio hasta el mes de septiembre, que es cuando no están esas ayudas de las que ustedes tanto hablan.

Queremos, además, que exista una dotación presupuestaria que cubra las líneas de actuación o los programas que aseguren la garantía alimentaria a este grupo desfavorecido de menores.

Y a partir de ahí mi grupo aplaudirá que se sigan aprobando órdenes, que se siga colaborando con los servicios sociales o que se sigan desarrollando políticas activas para la integración social.
Si usted lo que quiere es que aplaudamos lo que hace la conselleria, lo aplaudimos.
Pero, además, añada todo lo que es necesario, añada todo lo que es necesario, porque ustedes hablan de la bonificación de los comedores escolares, beneficiarios del cien por cien de la ayuda -según palabras suyas en el pleno anterior-: 50.
000 alumnos.
50.
000 menores que no han podido disfrutar ya, en los once días que llevamos de junio de ninguna ayuda.
Y la solución que usted plantea desde el Consell son: 948.
000 euros del ministerio y 252 de la conselleria: 1.
200.
000 euros para cubrir 2.
400 plazas.
El resto de más de cuarenta y siete mil alumnos no va a tener nada.
¿Qué van a hacer esos más de cuarenta y siete mil alumnos que disfrutaron de la ayuda al cien por cien porque sus familias tienen unos ingresos mínimos y no podían comer?
Explíquenos qué van a hacer.
¿Qué va a pasar con los fines de semana?
¿Qué va a pasar con los festivos?
¿Qué va a pasar con junio?
¿Qué va a pasar con septiembre?
Díganos qué va a pasar.
Porque la ayuda de 1.
200 millones de euros sólo va a cubrir una comida al alumno durante 43 días.
El resto, los 79 días restantes de vacaciones, nada.

Una situación que va a provocar que muchas familias no puedan darles de comer a sus hijos.
En comedores sociales no en todos dejan entrar a menores.
Y si no su compañero de escaño le puede decir lo que ha pasado en Sagunto.
«Ocho menores, entre siete y doce años, se comen el bocadillo de la cena de los adultos porque no pueden entrar al comedor social.
» Una noticia que salió ayer en prensa.
Ante eso, su compañero también dice: «El PP se ha excusado diciendo que conselleria va a sacar una subvención, pero que no llegamos tarde.
» No, tarde ya estamos.
No llegamos tarde, tarde ya estamos.
(Aplaudiments)

Una noticia publicada ayer.
Si es mentira, usted demuestre que es mentira, si no pasa nada.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora Sarrión Ponce:

Apoyen desde los ayuntamientos y no vayan con mentiras.
Mentira es decir que ningún menor pasa hambre y mentira es decir que ningún menor pasa hambre simplemente, simplemente, porque tanto Cáritas, como la Casa de Caridad como muchos comedores están ampliando para poder dar de comer a esos menores a los ustedes les están privando.

Se necesita una coordinación entre consellerias.
Se necesita un presupuesto para poder ejecutarlo.
Queremos soluciones, no fotos.
No nos conformamos con una foto con 68 alcaldes o concejales de los municipios de más de veinte mil, recordándole que la Comunidad Valenciana no tiene sólo 68 municipios, tiene 542, ¿eh?
, y ya están discriminando empezando por razón de nacimiento.
Si nace en una ciudad de más de veinte mil es posible que en el sorteo de la lotería le toque una plaza para comer, y si no, pues su ayuntamiento, o la diputación o quien corresponda ya se apañará con ellos.

¿Ustedes ven normal que la Diputación de Valencia establezca una ayuda para cubrir más de 3.
700 plazas que cubrió el año pasado con 500.
000 euros y ustedes, con un 1.
200.
000 euros no puedan cubrir más que 2.
400 plazas?
¿Lo ven normal?
(Aplaudiments) Díganme en qué se lo gastan.

Ustedes están hablando de la renta garantizada de ciudadanía, una ley que aprobaron y no cumplen.
Destinan sólo 23,7 millones a la renta garantizada de ciudadanía.
¿Les parece suficiente?
Destinan 1,2 millones a alimentar 2.
400 alumnos ¿les parece suficiente?
Le van a destinar solo 250.
000 euros de Bienestar Social a esos comedores.
¿Les parece suficiente?
Porque ni a mi grupo ni a mí no nos parece suficiente.
Y no nos parece suficiente porque ustedes se han gastado 500.
000 euros en un día por la inauguración de la Volvo Ocean.
500.
000 euros, el doble de lo que aportan para que coman 2.
400 menores.
Se han gastado 21 millón de euros en tres ediciones de la Volvo Ocean, 84 veces más de lo que aportan para que menores en situación de exclusión social o en riesgo de estarlo puedan comer durante cuatro meses.

Se han gastado 48 millones de euros comprando una empresa quebrada como es Valmor.
Y eso es 25 millones de euros más de lo que destinan a la renta garantizada y 2 millones de euros más de lo que presupuestan para comedores escolares de primaria, secundaria y centros de educación especial.

Suba aquí y dígannos cómo están gestionando.
Suba aquí y vuélvase a reír de las familias que no tienen para que sus hijos coman.
Si quieren -por favor, no-, si quiere llámeme mentirosa, pero demuéstremelo con datos.

Yo, si soy mentirosa, ojalá lo fuese, pero que comiesen todos los alumnos que ustedes están dejando sin comer.

Por lo tanto, mi grupo les pide la aceptación de nuestra enmienda que complementa la suya.
Y de este modo empiecen a dar señales y signos…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora Sarrión Ponce:

…de que usted quiere cambiar las cosas.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Per a acceptació o no de les esmenes, té la paraula la il·lustre diputada senyora Franco.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Realmente voy a intentar contestar a las tres propuestas de los tres grupos parlamentarios.
Vaya por delante que por supuesto que no las vamos a aceptar por una sencilla razón, y es que lo que ustedes proponen hay cosas que ni se contemplan ni se tienen por qué contemplar.
Porque, independientemente de que ustedes digan continuamente que estamos haciendo una, una loa al gobierno, este grupo parlamentario está para decir la verdad a las personas y no crearles inquietud, que ustedes continuamente, utilizando los medios, no los que tocan aquí, sino los medios de fuera, para asustar a la población.
Y eso, yo creo, que no lo debemos consentir, por lo menos este grupo parlamentario no lo va a consentir.

Mire, he oído aquí que, para aclarar una cosa, la señora López ha dicho que hoy habíamos perdido una oportunidad.
Yo le tengo que decir que, si cree en la democracia, la democracia ha ganado.
Los ciudadanos representados en los que están en Las Cortes, son aquellos que representan a la ciudadanía, y un 85% ha dicho que sí.
Luego ustedes no digan que se les ha privado.
En la democracia se aceptan las mayorías y no las minorías.
A la hora de votar ganan las mayorías como siempre… (Remors) No, con ustedes sería diferente, desde luego.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, no entablen en diálogos.

La senyora Franco Aliaga:

Ustedes hablan de que se aumenten las becas.
Debo decirle que en este año se han aumentado 27.
000.

Quieren mezclar los comedores sociales con los comedores escolares.
Nada tiene que ver, señorías, nada.
O sea, los comedores escolares se abren en el período de estudio, en el período que los niños que van al colegio, y lo que se hace en verano es que se abren lugares donde los ayuntamientos, que lo he dicho antes, los ayuntamientos, que son los que conocen de primera mano lo que sucede, son los que ponen los lugares, los medios adecuados.

Es posible que el (se sent una veu que diu: «Pan, trabajo, techo y dignidad.
») dinero que ponemos…

El senyor vicepresident primer:

Eeeh!
Señorías, por favor.
(Se senten veus que coregen: «Pan, trabajo, techo y dignidad.
»)

Señorías.
Señorías.
Señorías, por favor.

Señorías, abandonen la tribuna, señorías.

Señorías, por favor.
(Se continuen sentint veus que coregen: «Pan, trabajo, techo y dignidad.
»)

Señores, señores, les ruego que abandonen la tribuna.

Señorías, por favor.
Señorías, por favor.
(Se sent una veu que diu: «Visca la república!
») Señorías… Señorías… (Una altra veu diu: «Visca!
»)

Bien, señorías.
(Remors)

Vamos a añadir el tiempo que se ha interrumpido, ¿eh?
, a su intervención.
Con lo cual dispone usted de dos minutos más.

La senyora Franco Aliaga:

Muchísimas gracias por su benevolencia.

Realmente ustedes lo que están consiguiendo son estas cosas que (remors) se llega, se llega a…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora Franco Aliaga:

…romper, (veus) no se respetan ni las instituciones.

El senyor vicepresident primer:

Señora Ninet, por favor.
Señora Ninet.

La senyora Franco Aliaga:

Es lamentable, señorías.

El senyor vicepresident primer:

Señora Mollà.

La senyora Franco Aliaga:

Señoría, a usted le parece poco, a todos ustedes les ha parecido poco el dinero que hemos puesto para las vacaciones de verano.
Yo les digo: digan ustedes cuál es el dinero apropiado, porque lo que se ha hecho es un estudio con los ayuntamientos para ver cuáles son las necesidades.

Pero es que, además, no sólo se trabaja con el dinero de la conselleria, se trabaja también con el dinero que ponen los ayuntamientos.
Y les debo decir que hay ayuntamientos que ya han manifestado las…

El senyor vicepresident primer:

Señor Maluenda, ruego silencio.

La senyora Franco Aliaga:

… cantidades que van a poner.

Por ejemplo, el Ayuntamiento de Valencia, además de tener los comedores y dar las ayudas a las familias, porque quiero que quede claro que la intervención desde este gobierno se hace también a las familias, no directamente solo a los niños, porque si damos a las familias los recursos que necesitan, los niños no van a pasar hambre.

Ustedes se vanaglorian aquí de decir que somos capaces de dejar a no sé cuántos niños sin comer.
¡Pero cómo se atreven a decir esta barbaridad!
Pero si los niños cuando no van al colegio los ayuntamientos tienen sus departamentos económicos y sus personas que detectan quién necesita comer, (veus i remors) quién necesita la ayuda económica y se les da.
Para eso están los comedores.

Y luego quiero aclarar una cosa que han dicho con relación al Ayuntamiento de Sagunto.
Es falso que los niños no tengan dónde comer.
Se les da de comer en un comedor para ellos, específico.
Pero es que además, el año pasado todos los niños que necesitaron comer, se les llevó la comida a sus domicilios.

Luego no entiendo por qué crean esta alarma social, señorías.

Con relación a Compromís, mire, señor Pañella, usted yo creo que utiliza una demagogia muy barata, porque dice que está de acuerdo con nuestra proposición, pero no le viene bien, porque, claro, como nosotros decimos lo que realmente se hace, a ustedes no les interesa.
A ustedes lo que les interesa es decir que no se hacen cosas para tener la calle siempre alborotada, que eso es lo que realmente les gusta.

Pero, mire, nosotros a trabajar (veus) y ustedes, como la cigarra, a cantar.
(Pausa.
Aplaudiments)

Señora del Grupo Socialista, mire, yo creo que lo que usted pide…, hay algunas cosas que son verdad, porque están copiadas e nuestra proposición no de ley y se podrían aceptar, pero lo que no vamos a aceptar son aquellas cosas en las que usted falta a la verdad, y se lo dije el otro día y se lo vuelvo a decir.
O sea, eso de que se quedan 50.
000 niños sin comer y lo ponen en letras muy grandes, y ponen como ejemplo Andalucía, cuando en Andalucía saben que el programa que están poniendo ahora, que lo están poniendo ahora, porque es ahora cuando se tiene que poner en esta época… (Veus) Sí, sí, y el nuestro también, el nuestro también está en marcha, señorías, porque los niños, hasta donde yo sé, ni un solo ha manifestado, ninguna familia que se hayan quedado sin comer.

Miren, les decía que su enmienda, su propuesta realmente es muy oportunista, porque lo que hace es presentarla para tener unos minutos más de volver a poder hablar y repetir las mismas…

El senyor vicepresident primer:

Ruego silencio, por favor.

La senyora Franco Aliaga:

…cosas de siempre.

Miren, señorías, yo creo que tienen que reflexionar y darse cuenta de que lo que realmente está sucediendo es que las personas no están abandonadas a su suerte, los niños…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora Franco Aliaga:

…comen todos los días, porque para eso está este gobierno que se preocupa y ocupa…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Franco.

La senyora Franco Aliaga:

…de ellos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Franco.

En turno de réplica, señora López tiene la palabra.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Franco, es que yo realmente no sé a qué contrarreplicarle, porque no sé qué réplica ha hecho usted.
Me ha dicho simplemente: «Como no podía ser de otra forma, o por supuesto, que no vamos a aceptar estas enmiendas.
» ¿Por qué?
Porque proponen cuestiones concretas.

Y, señora Franco, ¿cómo se puede subir aquí, reconocer por parte del gobierno, después de un año demandando un plan de choque y un plan de ayuda para que puedan comer todos los niños y niñas que están en exclusión social en el País Valencià…?
Reconocen el problema, reconocen que existe, les da tanta vergüenza pasar un año diciendo que no a nuestras propuestas, que tienen que venir aquí a defender una enmienda que hizo la semana pasada otro grupo de la oposición.

Cuando suben y les pedimos concreción, les pedimos garantía presupuestaria, usted sube aquí y dice: «Todos los niños en la Comunidad Valenciana comen gracias al Consell.
De verdad, ¿se puede decir eso?
¿Se puede subir aquí y dar esa afirmación sin que se le caiga la cara de vergüenza, señora Franco?
(Veus) ¿Usted no reconoce los datos de pobreza y de desnutrición infantil del País Valencià?
¿Cómo puede subir y afirmar, por mucha demagogia y por mucha proposición panfletaria que sea esta, cómo se puede subir y afirmar: «todos los niños comen gracias al Consell»?
Es que es demencial, señora Franco.
Es que no pueden subir, decir que reconocen el problema y decir que ya comen todos los niños.
Es que no es serio, no es serio ni responsable.

Señora Franco, si no están pudiendo tener una alimentación y una nutrición básica garantizada los niños y niñas del País Valencià que se encuentran en exclusión social a consecuencia de sus políticas, tendrán ustedes entonces que reconocer que no todos los niños y niñas comen en el País Valencià, tendrán que reconocer que las instituciones públicas no están haciendo lo suficiente.

Y también me tendrá que reconocer que si ustedes han aprobado una contrarreforma para acabar con las competencias de las administraciones municipales, como es la ley de bases de régimen local, esta proposición que presentan ustedes es una vergüenza.
Se acaban las competencias en servicios sociales.
¿Cómo pueden atribuir a todos los ayuntamientos del País Valencià la garantía de que se vaya a dar la alimentación a los niños y niñas que lo necesitan?
Es un poco contradictorio, señora Franco.

Y resulta que cuando nosotros les decimos que les estamos dando…, estamos abriendo la mano a una enmienda de sustitución, de solamente uno de los artículos, porque les permitimos el resto de loas para que ustedes no digan que no venimos aquí a colaborar, y les planteamos medidas concretas, usted sube aquí y me dice que, por puesto, no lo va a aceptar, que todos los niños están comiendo gracias al Consell y que los ayuntamientos serán los que hagan el trabajo.

Pues mire, ni los ayuntamientos lo van a poder hacer por culpa de su contrarreforma y no todos los niños comen, que es precisamente lo que usted ha confirmado cuando ha dicho que era necesario presentar esta proposición no de ley por parte del Partido Popular.

Así que aclarémonos, señora Franco, aclarémonos.
O es necesario un plan de choque para acabar con la desnutrición infantil o no es necesario.
Y si es necesario, señora Franco, de verdad, ¿dónde está la garantía presupuestaria?
Dígame en qué va a consistir, en qué va a consistir este plan que quieren poner en marcha.
¿Cómo se va a proceder a la aprobación de la orden, cuándo se va a publicar esa orden?
¿Va a consistir en que los centros escolares estén abiertos y tengan abierto el comedor?
Porque hay muchos centros que no tienen comedor, señor Franco.

Por eso hablamos de dos posibilidades: o se abre el comedor de los centros o las entidades sin ánimo de lucro y ONG, a través de otro tipo de edificios e infraestructuras, procederán a realizar esos comedores en verano.
Es que son las dos medidas, o esa o la otra.
O me pueden proponer otras posibilidades, pero me las concretan.
Me la concreta, señora Franco, que es lo único que le he pedido.

Así que ahora a ver si en la contrarréplica a la contrarréplica, usted me contesta por qué en concreto no va a aceptar la enmienda de Esquerra Unida, sin aludir necesariamente a que usted crea que es maravilloso debate, ese no debate que se ha realizado en el Congreso de los Diputados y que parece ser que ha sido una de las únicas argumentaciones que me ha dado para decirme que me vota en contra de la enmienda.
Que usted sí que cree en la democracia y en el rey.
Me parece…, bueno, me parece que no hacía falta ni que usted lo dijera, que ya lo sé.

Por eso, señora Franco, dejemos al margen ese argumentario, que ya vendrá mañana, y usted me contesta por qué a la enmienda de Esquerra Unida, que es una concreción y que solamente le sustituye el punto cinco…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora López Barceló:

…por el desarrollo de un plan real, usted le dice que no.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora López Barceló:

Y, por favor, no vuelva a decir que los niños comen gracias al Consell.
.
.

El senyor vicepresident president:

Gracias.

La senyora López Barceló:

…porque eso da vergüenza.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyoria, escoltant-la estava reflexionant sobre que bonic és ser diputat, que bonic és ser diputada en les circumstàncies econòmiques i socials que estem.
Estem en una situació de privilegi, perquè ho estem, i resulta que venim ací a negar que hi han xiquets que no tenen un plat a taula en estos dies.
Negar les evidències és d'un nivell d'indecència tan gran que espere que rectifiquen, que espere que rectifiquen.

Que nosaltres espantem la gent amb les coses que diem.
No hi ha res, senyoria -escolte'm, per favor-, no hi ha res que puga espantar més una persona, una família i tota la societat que un plat buit.
Eixe és el primer problema, eixa és la primera alteració d'ordre i de tot que tenim, que el plat estiga buit.
I, per desgràcia, n'hi han molts.

Caldria ser més sensibles, no sensiblers, sinó sensibles a la realitat que tenim, perquè quan vénen ací i dir que «ya tienen dinero, que hemos puesto dinero para las vacaciones del verano», és que ens enerva quan ho sentim, senyoria, que no es para las vacaciones del verano, que no hay vacaciones, que és per a omplir el plat d'aquells xiquets i xiquetes que no tenen el plat ple.

No se pot vindre a parlar en estos termes, no se pot dir que faltem a la veritat, quan estem dient, vostés mateixos ho han dit, que dotaran 2.
400 persones, i sabem, perquè ha estat funcionant tot un curs, que teníem 50.
000 famílies afectades.
Això no és mentir, això és dir les xifres.

I el que no pot ser, senyoria, que tornem a ficar la closca, que ens tornem a amagar dins la closca d'eixa ignorància voluntària que tenim i que no volem vore la realitat que hi ha al costat.
I, per tant, no és que hi ha poc de moviment, sinó que mentres s'està dins la closca, no hi ha moviment.
I eixa és la dura realitat, eixa és la dura realitat.

Mire, negar l'evidència no és un bon remei.
El coeficient de Gini ací al País Valencià està augmentant desmesuradament, està contemplant-ho.
Tinguen en compte que és l'índex que marca la desigualtat social.
En els anys huitanta, si anem arrere, el teníem a zero pràcticament ací dins el País Valencià.
És més, teníem unes centèsimes en negatiu, que és el que cal.
Avui quasi que estem en dos punts en positiu, marcant el gran creixement de la desigualtat social que ha tingut…, que ha existit i que existix avui al nostre país.

¿Què fan vostés?
Negar l'evidència.
La xarxa europea contra la pobresa ha denunciat recentment un retoc estadístic en les dades oficials sobre l'exclusió a Espanya, ho han dit ells.
¿Per què?
Per a poder dir que en el darrer any, conforme diu l'Institut Nacional d'Estadística, la població en risc de pobresa ha disminuït del 20,4…, al 20,4 del 20,8 que veníem en l'any anterior.

Però quan s'estudia, es veu que no és veritat això, que sí que ho és per un canvi de sistema de valoració, que se creen dues distorsions.
S'analitza, per una part, la pobresa relativa respecte a nivell de renda mitjana, però, clar, com la renda mitjana va baixant, aleshores dóna la impressió que baixa, però no.
Però també el canvi de metodologia del càlcul ha canviat, i aleshores les dates ha fet que no siguen comparables.

Aleshores, ¿què ha passat?
Molt clar, ens ho diuen molt clar, senyoria.
La privació material severa augmenta de 5,8 a 6,2.
La privació material severa.
De manera que el 16,9 de les llars arriben amb molta dificultat a final de mes.
I això és quasi 3,5 punts per damunt de l'any anterior.

Per tant, senyories, no vinguen ací a cantar-mos glòries, que no és veritat.
La situació ens demana responsabilitat a totes i a tots.
I ens demana responsabilitat, primera, pel reconeixement del problema; i segon, ací sí que és una qüestió de dotació de recursos humans i materials per a, per una part, omplir el plat i, per l'altra, que el plat arribe a totes aquelles persones…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

…que ha d'arribar.
Els demane, per favor, seriositat quan parlem d'un tema com aquest.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyora Sarrión, té vosté la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Señora Franco, mire, voy a empezar por donde usted ha terminado su discurso refiriéndose a mí.
Mentirosa y oportunista, es lo que usted me ha dicho.
Bueno, es lo que usted piensa.
Así constará luego en el acta de sesiones.
El oportunismo…, porque yo no la voy a llamar mentirosa, yo más bien puedo llamarla que o disfraza las cifras o viven en otra realidad, o no sabe de qué está hablando y tienen que darle lecciones a última hora corriendo.

Yo voy a decirle que los datos que yo cojo son los económicos del presupuesto mentira del PP en La Generalitat.
Y eso sí que reconozco que son datos (aplaudiments) de mentira, porque son los suyos.
Y el resto de datos son de dos informes de Save the Children y de Cáritas.
Claro, ustedes estas organizaciones tampoco las consideran creíbles porque por una vez no les están dando la razón, porque están bajando a la calle y están viendo lo que pasa.

Si usted cree que me extraña que no acepte las enmiendas, pues, mire, no me extraña nada.
Porque, como he empezado en mi intervención previa, esto que estamos haciendo hoy es un paripé.
Es el paripé del Partido Popular para decir que va a apoyar la garantía alimentaria de los menores sin comprometerse a nada, sin aplicar ninguna medida.

Y, repito, corrieron mucho la semana pasada para hacerse la foto con los municipios de más de veinte mil habitantes, corrieron mucho la semana pasada para anunciar el plan de garantía que viene desde el ministerio, corrieron mucho la semana pasada para sacar la nota de prensa de que ningún menor pasará hambre.
Y esta semana todavía no está publicado en el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana todo lo que nos han prometido.

Por lo tanto, permítame pensar que mientras ustedes no cumplan su palabra, lo publiquen y lo apliquen, no existe.
Y no voy a decir que es mentira, simplemente que no existe.

Mire, a mí me daría vergüenza ser diputada del PP, que por suerte no lo soy, y subir aquí a estar en contra de mi partido… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora Sarrión Ponce:

…tranquilos, tranquilos.
No, es que como me están contestando que por suerte no.
No, no voy a ser diputada del PP, no, no…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, pido silencio, por favor.

La senyora Sarrión Ponce:

Es que se ponen nerviosos.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Si fuera posible, señorías, respetar el silencio de la sesión.
Muchas gracias, señor Maluenda, seguro que va a ayudar a esta presidencia.

La senyora Sarrión Ponce:

Solo de pensarlo… Tienen tantas cosas para ponerse nerviosos que una es la garantía alimentaria, y no se ponen… (Aplaudiments) Otras cosas, sí, otras cosas, sí.

Yo si pensara que podría estar imputada o en algún caso de corrupción también me pondría nerviosa.
(Aplaudiments) Pero como no, pues, mire, estoy tranquila.

El senyor vicepresident primer:

Señor Bellver, por favor.
No entren, por favor, no entren en diálogos.
(Remors) Por favor, señor Bellver.
(Remors) Señor Bellver, señora Ninet, si me permite…

La senyora Sarrión Ponce:

Bueno, tranquilos todos.
Lo único que nos puede preocupar en este momento es que no van a comer los menores en el mes de junio, mientras ustedes no saquen la orden.

Iba a lo que iba, a decirle que el Grupo Popular aquí hoy, la señora Franco ha subido a decir que los ayuntamientos son los responsables o los competentes para pagar o para beneficiar a los alumnos donde no llegue la conselleria.
Lo ha dicho, no me mire con esa cara, lo ha dicho.
Cuando ustedes han aprobado una ley de reforma local que les quita todas las competencias, cuando ustedes les adeudan dinero en todos los conceptos y desde todas las consellerias, donde ustedes a los ayuntamientos sólo les exigen, pero no les pagan lo que les exigen.

Y, repito, 68 ayuntamientos beneficiando a 2.
400 alumnos.
Ustedes mismos han dicho que al cien por cien las becas de comedor por ser desfavorecidos, y lo han repetido aquí hasta la saciedad, eran más de cincuenta mil.
Calculen ustedes el resto que necesitaban la ayuda en el mes de mayo, y que se las han dado porque la necesitaban, y ahora en junio no le van a dar la ayuda, porque en junio es verano.
Y en julio no le darán la ayuda, porque en julio es verano.
Y en agosto y en septiembre.
Si la necesitan en mayo y se la dan con el dinero de becas de comedor, la necesitarán igualmente los otros cuatro meses.
Por lo tanto, no soy yo la que falte a la verdad, reconociendo 50.
000 hace un momento y ahora no.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora Sarrión Ponce:

Presidente, un momento.
Voy a ir finalizando.

El senyor vicepresident primer:

Finalice, por favor.

La senyora Sarrión Ponce:

Voy a finalizar, porque han estado interrumpiéndome.

El senyor vicepresident primer:

Finalice, por favor.
Señoría, finalice porque su tiempo se ha agotado.

La senyora Sarrión Ponce:

Voy a finalizar, porque mi tiempo se acaba y porque aquí lo que ustedes querían con esta PNL es que se acabara, que se acabara de este modo.

Nosotros lo hemos intentado, como el resto de grupos, y ustedes van a seguir a su aplauso de su grupo de corruptos.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sarrión.

Para finalizar el debate, señora Franco, tiene la palabra.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Yo creo que nos hemos vuelto todos un poco locos, porque han perdido… (Remors) Vamos a ver, la proposición no de ley la ha presentado este grupo parlamentario, no la han presentado aquellos señores.
Y el aceptarla o no está en su sentir y en lo que piensen.

Pero una vez más también quedará reflejado que cuando nosotros lo que hacemos con esta proposición no de ley es poner en conocimiento las políticas sociales que está haciendo el gobierno del presidente Fabra, ustedes dicen que eso son loas.

Entonces, qué es lo que tenemos que hacer para que ustedes se crean y apoyen las iniciativas, que además saben que son buenas, saben que están dando las oportunidades que necesitan las familias que están en riesgo.
Estamos hablando de un tema sensible, de un tema que nos preocupa a todos.

Yo no soy un marciano, yo soy una persona como ustedes y conozco las necesidades que puedan tener los ciudadanos.
Pero lo que no puede ser es que ustedes estén aquí diciendo unas cosas que, bueno, no sé, el señor de Compromís es que no entiendo cómo llega a decir que los niños no comen gracias a las políticas sociales sino que se quedan sin comer; o sea, que están los niños en la calle muertecitos de hambre.
(Remors) Venga, por favor.

Yo les he dicho en su momento todos los recursos económicos que se dedicaban, no los voy a repetir, pero, bueno, los tienen escritos… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Silencio, por favor, señorías.

La senyora Franco Aliaga:

Señora Sarrión, los niños, los ayuntamientos y usted que ha trabajado o sigue trabajando en un ayuntamiento no entiendo cómo dice que los niños se quedan sin recursos porque los ayuntamientos no los tienen.
Oiga, las ayudas de emergencia social las tienen todos los ayuntamientos y esas ayudas están precisamente para eso.
Por favor, no creen alarma social.

Miren, señorías, aquí hace un momento se han manifestado unas personas pidiendo empleo.
Nosotros siempre decimos que la mejor política social que se puede hacer es dar empleo a los ciudadanos.
Y eso es lo que está haciendo este gobierno.
Seguramente si el gobierno anterior del señor Rodríguez Zapatero se hubiese preocupado, como se ha preocupado el gobierno actual del señor Mariano Rajoy y el de Alberto Fabra, en nuestra comunidad nos iría mucho mejor.

Porque, fíjense, las cifras, las que ustedes quieren 550.
000 contratos indefinidos en el año 2014.
En nuestra comunidad, la Comunidad Valenciana, en los tres últimos meses, 23.
000 personas encontraron empleo.
Solamente en el mes de mayo 8.
819 personas encontraron empleo en nuestra comunidad.
Esa es la mejor política social que podemos hacer.
Ustedes se dedican a hablar, a desprestigiar, pero no son capaces de reconocer aquello que se hace bien.

Y, miren, yo no voy a poner de modelo a ninguna comunidad, porque les digo que en servicios sociales y en atención…

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señorías…

La senyora Franco Aliaga:

…a las personas dependientes no nos gana ninguna comunidad.
Somos los primeros que trabajan y los que han ido copiando muchos de los programas que nosotros estamos poniendo.

Y la oportunidad de esa comunidad que tanto les gusta, Andalucía, se ha subido al carro a raíz de estas cosas.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señor Serra, por favor.

La senyora Franco Aliaga:

Nosotros en la PNL lo que hemos querido es dejar claro y demostrar lo que hace el gobierno del Consell y el gobierno central.
Nuestra PNL es un respaldo a estas medidas, lo quieran entender o no lo quieran entender.
Y déjense de demagogias, aprueben esta proposición no de ley, que es la que realmente cubre las necesidades del tema que hoy nos ocupa.
No se pierdan.
El dinero está puesto, y ustedes lo saben, se lo he dicho al principio de mi intervención, porque lo que está claro es que aquí no venimos a hablar y a hablar y a desprestigiar.
Aquí venimos a dar cuenta de lo que hace el gobierno y eso es lo que ha hecho esta diputada en esta proposición no de ley.

Señorías, ustedes a la algarabía, nosotros a trabajar.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Franco.

Senyories, se suspén la sessió fins les cinc… (Remors)

A ser posible hay que votar.
(Rialles) Señorías, es la hipoglucemia y la edad, las dos cosas.

Vamos, efectivamente, después de este interesante debate, a votar esta proposición no de ley.

Señorías, comienza la votación.
Vots a favor, 45; abstencions, 34; vots negatius, 1.

Senyories, per favor, se suspén la sessió fins a les cinc de la vesprada.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 28 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 1 minut)

Preguntes

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble.
El vicepresident colpeja amb la maceta)

Pregunta número 1.
784, que formula el diputat Alfredo Castelló, del Grup Parlamentari Popular, al conseller de Governació i Justícia sobre la xarxa de comunicacions mòbils Comdes.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Castelló.

Quan vullga, senyor diputat.

El senyor Castelló Sáez:

Bona vesprada.

Honorable conseller, gràcies a la gestió realitzada en els últims anys i a un enorme esforç inversor, la Comunitat Valenciana s'ha convertit en un referent en l'àmbit de la protecció civil i la gestió d'emergències.
Això és així perquè, per al Consell, les polítiques de seguretat pública i d'emergències constituïxen una política al servici de les persones, una política dirigida a garantir el benestar dels nostres ciutadans.

Este esforç queda reflectit en múltiples facetes.
M'estic referint a l'aposta per a la formació de personal de seguretat i emergències, a l'impuls en la planificació o a la dotació de recursos personals i materials.

Però un dels aspectes que voldria destacar és el gran esforç que s'ha fet en la modernització tecnològica en estos àmbits.
Una prova d'això és la posada en marxa, en l'any 2010, de la xarxa de comunicacions mòbils digitals d'emergència i seguretat de la Comunitat Valenciana, la denominada xarxa Comdes.
És una xarxa corporativa de La Generalitat que ha posat a disposició de les entitats i organismes de les administracions públiques valencianes que presten servicis d'emergència, seguretat, prevenció i rescat.

Pensem que és molt allò que s'ha estat realitzant fins ara, tant per la Conselleria d'Hisenda i Administració Pública com, especialment, per la Conselleria de Governació i Justícia, de què depenen molts d'estos organismes.

És per això perquè formule la següent pregunta al conseller de Governació i Justícia: ¿quines actuacions ha realitzat la seua conselleria per a integrar els servicis de seguretat i emergències en la xarxa de comunicacions mòbils digitals d'emergència i seguretat de la Comunitat Valenciana?

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Castelló.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyoria.

Evidentment, l'aposta tecnològica al servici de la seguretat i les emergències ha sigut una prioritat per al Consell.

Com ho recordaran les seues senyories, en febrer de l'any 2010 se ficà en marxa la nova plataforma tecnològica 112 Comunitat Valenciana, amb els últims avanços del sistema d'informació i comunicacions, a través de la nova versió CoordCom G5.
Funciona les 24 hores al dia, els 365 dies de l'any, i realitza una faena professional i de qualitat per a oferir una resposta immediata a la urgència o l'emergència que tinga qualsevol ciutadà.

Des de la ficada en marxa del 112 Comunitat Valenciana han sigut ja més de 54.
300.
000 cridades les que ha atés.
I hi ha hagut també una fita que ha citat la seua senyoria, i és que la nova plataforma tecnològica té un dels pilars del projecte, és la integració total en la xarxa de comunicacions mòbils digitals d'emergència i seguretat de La Generalitat, el que se coneix com la xarxa Comdes.
Estes dos ferramentes són fonamentals per a la comunicació i la coordinació en matèria de gestió d'emergències.

Estes dos, tant la plataforma 112 en el CoordCom G5 com el Comdes, suposaren una inversió d'onze milions i seixanta-cinc milions d'euros, respectivament.
I són un clar exemple d'esta aposta a què li feia referència del Consell.

Se dóna una cobertura territorial que comprén més del 99% de tot el territori.
La xarxa compta en 118 estacions base per a evitar zones d'ombra.
I també el que s'ha fet, a partir de la ficada en marxa d'este ambiciós projecte, és dotar tots els servicis d'emergència -és a dir, voluntaris, brigades d'emergència, prevenció, el centre de coordinació i emergència, mitjans aeris, etcètera- de 1.
251 terminals TETRA.
Cal destacar que també als voluntaris de protecció civil, entre l'any 2011 i 2013, més de 217.
000 euros per a dotar-los també dels TETRA, dels aparells TETRA.
També 157 terminals a la policia local.
207 a la policia de La Generalitat, entre altres qüestions.

¿I quin és l'objectiu o la bondat que també perseguix açò?
Doncs, la integració significa poder establir comunicacions de veu i de dades a través de la xarxa Comdes, aixina com visualitzar sobre el mapa i en temps real la ubicació dels recursos existents en la zona d'acció, l'estat operatiu de cada recurs en relació a la missió o missions que li han sigut assignades i, en particular, prendre les decisions més adequades en base a això.

Però també volguera informar les seus senyories que, en la integració de la xarxa Comdes, també a les indústries del sector químic de la Comunitat Valenciana.
Totes aquelles indústries del sector químic afectades pels plans d'emergència exterior, d'acord en el Reial decret 1254/99 sobre accidents greus, també estan ja començant a estar integrades en el 112 i la xarxa Comdes.
Fins al moment, també informar-los que s'han integrat un total de vint-i-sis empreses.

Eixa és la política a seguir i en la qual anem a seguir, perquè és la positiva, en els pròxims dies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Gràcies, senyor conseller.

Pregunta número 1.
875, que formula el diputat Vicente Soria, del Grup Parlamentari Popular, al conseller de Governació i Justícia sobre les actuacions del grup de seguretat en l'àmbit rural.

Senyor Soria, té vosté la paraula.

El senyor Soria Mora:

Gracias, presidente.

Honorable conseller, la inseguridad rural es una de las cuestiones que han sido objeto de interés preferente por parte del Consell en la medida en que es una problemática que afecta a nuestro sector agrario y ganadero, un sector de gran importancia económica y social en nuestra comunidad.

Es un hecho contrastado que en los últimos años comenzó a observarse, de manera muy preocupante, el aumento de robos y hurtos en el ámbito rural.

Como es bien sabido, la seguridad ciudadana es una cuestión que atañe fundamentalmente al estado, si bien el gobierno valenciano ha mantenido una posición muy activa.
De hecho, la postura del Consell ha sido muy firme y reivindicativa y, a la vez, de colaboración y cooperación para alcanzar soluciones de la mano de todas las administraciones públicas y de los sectores afectados.
Así, en los últimos años, el Consell ha ofrecido siempre la máxima colaboración, desde la lealtad institucional, tanto al gobierno de la nación como a los afectados, y ha participado activamente y trasladado numerosas propuestas en las reuniones del Consejo Autonómico de Seguridad Ciudadana.

Pero el Consell también ha tomado la iniciativa en la puesta en marcha de medidas contra la inseguridad rural.
Cabe destacar la creación, en el año 2010, del dispositivo preventivo de seguridad rural, con la participación de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, asociaciones agrarias y las consellerias de gobernación y de agricultura, como muestra de colaboración entre administraciones y cuerpos de seguridad.

Además, el año pasado la Conselleria de Gobernación y Justicia creó un nuevo dispositivo autonómico específico y permanente para la prevención y lucha contra la inseguridad rural, el grupo de seguridad en el ámbito rural de la policía de La Generalitat.

Por ello, le formulo la siguiente pregunta: ¿cuál es el balance de actuaciones del grupo de seguridad en el ámbito rural de la policía de La Generalitat al cumplirse un año de la puesta en marcha?

Gracias.
(Se sent una veu que diu: «Muy bien.
» Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Soria.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, president.

Gràcies, senyoria.

Efectivament, el passat 22 d'abril de l'any 2013 se fica en marxa el grup específic de seguretat en l'àmbit rural, denominat SAR, de la policia de La Generalitat, amb sixanta efectius específics en les tres províncies, per a tindre un dispositiu de prevenció per a combatre el que és la inseguretat en el món rural, a part que, com vosté ja ha citat, en l'any 2010 es començà un dispositiu ja de prevenció també per a robaments en el camp.

Dir-li que, en tan sols un any, és dir, des del mes de maig a este mes de maig de l'any 2014, el grup SAR ha actuat en 322 termes municipals, és a dir, en 322 municipis de la nostra comunitat.
El doble objectiu és evitar els robaments i controlar la procedència de tots els productes també hortofructícoles.
En eixe sentit, realitza distints tipus d'actuacions, entre els que s'inclouen el control de la traçabilitat dels productes hortofructícoles i la prevenció del robament d'estos productes i de maquinària i també de coure i dels danys a les instal·lacions de reg, com poden ser per exemple pous, etcètera.
També s'han ficat en marxa quinze dispositius que se corresponen en les campanyes dels distints productes hortofructícoles.

I, durant estes actuacions en este any, li puc dir que les dades parlen per si mateixa.
Concretament, s'han identificat 13.
470 persones; han sigut controlats 21.
580 vehicles; s'han realitzat 8.
064 contactes amb ciutadans o empreses o cooperatives o comunitats de regants, etcètera; s'han alçat 241 actes per droga i armes; s'han interposat 209 denúncies de seguretat vial; s'han detingut 64 persones; s'han inspeccionat i controlat 141 magatzems; i s'han intervingut 95.
773 quilograms de productes hortofructícoles i s'han immobilitzat més de 1.
229.
000 quilograms, també, de productes hortofructícoles.

Dir que, a més, açò s'està fent en perfecta col·laboració, dins del grup del que és de seguretat en l'àmbit rural, amb el que són els cossos i forces de seguretat de l'estat, fonamentalment la Guàrdia Civil i també amb la col·laboració de la policia local i també amb una col·laboració especial del que són els distints cossos de la policia local de la Comunitat Valenciana.
Cal tindre en compte que estan participant totes les forces de seguretat d'una manera coordinada, d'una manera conjunta, en el que són totes les faenes de prevenció i també per a combatre el que és la inseguretat rural.

Dir també que en este any 2013 tinguérem una nova ferramenta de treball dins del que són les noves tecnologies, com era la implantació del mapa de cultius de la Comunitat Valenciana.
Este mapa de cultius se tracta d'un sistema d'informació geogràfica, un SIG, desenrotllat per l'Institut Cartogràfic Valencià que oferix informació, comarca a comarca, sobre els tipus de cultiu i les dades de collita en la nostra comunitat.
A este geoportal tenen accés, via web, tots els centres de la policia autonòmica, de la Guàrdia Civil, de la policia nacional, obtinguent la mateixa informació detallada i precisa sobre cultius, les collites, vies de comunicació, pous, granges d'animals, hivernacles, magatzems de fruites, de verdures.
.
.
, el que facilita enormement les actuacions en esta matèria perquè, a través d'eixa ferramenta, dóna molta celeritat.

També, des d'octubre de l'any passat, és obligatori el document d'acompanyament i traçabilitat agrícola, conegut com el document DATA, que va junt als productes agraris des del seu origen fins la seua comercialització, facilitant el control dels mateixos durant tot el procés, a part d'altre tipus d'actuacions, com controls aleatoris en el transport, etcètera, etcètera.

Per tant, com voran les seues senyories, no sols per les estadístiques positives, pel gran treball que fan en este cas el grup SAR en col·laboració amb els cossos i forces de seguretat de l'estat i de les policies locals, sinó que també hem anat afegint unes noves actuacions basant-nos en les noves tecnologies i basant-nos en noves ferramentes de treball per a guanyar amb eficàcia i amb eficiència i, sobretot, per a donar la seguretat que es mereixen tots els nostres llauradors.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, conseller.

Pregunta número 1.
876, que formula el diputat Fernando Giner, del Grup Parlamentari Popular, al conseller de Governació i Justícia sobre la llei de símbols de la Comunitat Valenciana.

Senyor Giner, té vosté la paraula.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Honorable senyor conseller.

En l'inici de la recuperació del nostre autogovern no foren pocs els problemes que es suscitaren pels distints, variats i atrevits, també, intents per tal de difuminar la personalitat històrica diferenciada del sempre conegut com a Regne de València.

En aquells primers anys, senyor conseller -ho sap vosté molt bé-, els valencians vam assistir amb sorpresa i també amb indignació a moltes maniobres per tal de diluir el que sempre hem sigut i seguim sent com a poble.
Estratègies que ocultaven -i seguixen, lamentablement, en alguns casos minoritaris amagant, ocultant- objectius polítics de molt calat que, com li deia, seguixen persistint com un programa dels més recalcitrants, dels sectors més colonialistes, més expansionistes, que mantenen, contra tota lògica, les seues pretensions en contra del ser del nostre poble.
I, a pesar del col·laboracionisme que en aquells moments també va existir d'alguns sectors minoritaris, inclús valencians, al final va primar, es va imposar el consens, l'acord, la racionalitat.
.
.
, en definitiva, allò que corresponia al sentir d'un poble, allò que en el carrer el poble valencià cridava ben clarament, diguent que no anava a permetre un atac a la seua diferenciada personalitat per a diluir-mos en un ens abstracte que inclús alguns apuntaven molt més enllà en uns hipotètics països inconstitucionals.

Ara fa trenta anys que les Corts Valencianes aprovaren la Llei 8/1984, de 4 de desembre, per la qual es regulaven els símbols de la Comunitat Valenciana i també la seua utilització.

Es tracta, com ses senyories saben, d'una llei que ve a desenrotllar allò dispost en l'Estatut d'autonomia, quant als símbols de la Comunitat Valenciana, que són la nostra senyera, la senyera de tota la comunitat, l'himne oficial, també l'emblema i l'estendard de la Generalitat valenciana.
Però, cal recordar que esta llei fon aprovada per la gran majoria dels diputats de Les Corts.
Això era al que em referia anteriorment, a eixe ampli consens, a eixe sentit comú que al final va primar de manera aclaparadorament majoritària.
Un consens que reflectia i que hui seguix reflectint el sentir majoritari dels valencians.

Senyor conseller, per al meu grup, per al nostre grup, per al Grup Parlamentari Popular, és un motiu de satisfacció recordar trenta anys després l'aprovació d'una llei important per al reconeiximent i la consolidació de la identitat qüestionada del poble valencià.
El Grup Popular va defendre, defén i defendrà sempre, defendrà en el futur, els símbols que esta llei regula, perquè són al nostre juí indubtablement un element d'unió i també d'orgull per a tots els valencians.
I en esta mateixa línia, el Consell del president Fabra va anunciar la commemoració dels trenta anys, del trenta aniversari d'esta llei a través d'una sèrie d'iniciatives.
Estem plenament d'acord en el meu grup parlamentari de la idoneïtat d'eixa commemoració que, sense dubte, ha de servir per a reafirmar-mos en les nostres senyes d'identitat.

Per tant, senyor conseller, des d'eixe passat més recent que hem viscut, mos hem volgut dirigir a vosté per a preguntar-li com valora la llei de símbols de la Comunitat Valenciana en el trenta aniversari de la seua aprovació.

Moltes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Giner.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyoria.

Evidentment, la Comunitat Valenciana compta amb una tradició i una història pròpia i diferenciada des de la seua constitució com a regne ja fa quasi huit-cents anys.
Jo crec que en eixe sentit, els símbols són els que representen la identitat del poble valencià i, per tant, són el reconeiximent d'una realitat absolutament indiscutible.
Per tant, la valoració de la celebració del trigèsim aniversari de l'aprovació de la llei de símbols constituïx per al nostre parer una excel·lent oportunitat per a aprofundir en eixa singularitat de la nostra realitat cultural i històrica.

Jo crec que és un motiu d'orgull per a tots els valencians que deu concitar l'àmplia participació de tot el poble valencià en esta commemoració.
I, a més, no és un tema baladí -en això coincidixc amb la seua senyoria-, sinó és un tema d'un gran significat polític.
Evidentment la llei de símbols s'aprovà en l'any 1984, en què es regula la senyera, l'himne oficial, l'emblema o l'estendard.
Mosatros entenem que són garantia d'estabilitat, d'integració, de representativitat del conjunt de la societat valenciana i de reflex del que és la nostra història i la nostra tradició.
I per eixe mateix motiu han de tindre la màxima protecció i la màxima garantia jurídica, i el compliment d'eixa llei, com no pot ser d'altra manera.

Per tant, estem tots obligats a utilitzar, a respectar i a honrar els nostres símbols, d'acord amb l'Estatut d'autonomia, d'acord amb la llei, cosa que alguns pareixen haver oblidat.
Per al Consell del president Fabra, les nostres senyes d'identitat són les que són.
I ni se venen, ni se negocien absolutament amb ningú, perquè pertanyen a tots i cada un dels valencians i a ningú més.
(Aplaudiments)

Per això, s'aprovà per part del Consell el Decret 50/2013, de 12 d'abril, per a la commemoració d'este trigèsim de l'aprovació i entrada en vigor de la Llei 8/1984, de 4 de desembre, i per això s'ha format ja una comissió, que ja està constituïda, que ja està en marxa, de la qual formen part les universitats, formen part col·legis professionals, formen part els membres del que és també la cultura de la nostra comunitat i les institucions també pròpies de La Generalitat, una comissió commemorativa d'este trigèsim aniversari que està ja treballant sobre un catàleg d'activitats.

Este mateix dissabte n'hi haurà ja en la plaça de la Mare de Déu un primer certamen de folklore i del que és música i dansa valenciana, i per tant també s'ha procedit a nomenar un comissari en la persona d'Enrique de Miguel, perquè porte endavant la coordinació de totes estes qüestions.
Crec que un poble és gran quan respecta la seua història, quan creu el que és i quan se sent orgullós del que és, i quan se sent tremendament orgullós i respectuós dels símbols que el representen.
Crec que, per tant, no és una qüestió baladí, és una qüestió de calat polític, és una qüestió de sentiment, és una qüestió de cap i és una qüestió de cor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

La pregunta 1.
652 ha segut retirada.
Per tant, passem a la pregunta número 1.
856, que formula el diputat Rafael Rubio, del Grup Parlamentari Socialista.
Sí, dígame.
(Veus) Espere un segundo, señor Rubio, para que consten en acta sus palabras.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, no, por una cuestión de cortesía parlamentaria.
Dado que el señor Moragues acaba de anunciar que se retrasará, no hay problema de cambiar el orden y formular la pregunta, una vez llegue el señor Moragues.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.
Gracias, señor Rubio.

Entonces, vamos a pasar a la pregunta correspondiente al Grupo Parlamentario Compromís, que es la número 1.
892, al Consell sobre infraestructures de depuració d'aigües residuals en Moncofa, que correspon la resposta al conseller de de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que ens acompanya.

Per tant, senyor Ponce, quan vullga.
Quan vullga.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, señor conseller, usted creo que conoce cuál es la problemática de la depuradora en construcción de Moncofa.
Creo que no hace falta recordar los incumplimientos que ha tenido el reino de España, y que así ha sido reconocido por la Unión Europea, con las sanciones correspondientes por los retrasos en la construcción de instalaciones de depuración de aguas residuales.

El problema de Moncofa es gordo, está enquistado hace tiempo, y la pregunta es: ¿es conocedor el Consell de la enorme dilación en el cumplimiento de lo exigido por la directiva, relativo al tratamiento de aguas residuales urbanas de Moncofa, y en este caso qué medidas piensa adoptar de forma urgente para que los vertidos de aguas residuales del municipio cumplan con lo exigido y no supongan un riesgo, ni para la salud de las personas, ni para el medio ambiente?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Honorable vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats, senyor Ponce.

En primer lloc, m'agradaria aclarir que -per a evitar qualsevol tipus de confusió- respecte de la depuradora de Moncofa, que esta depuradora no guarda cap relació amb la denúncia de la Comissió Europea, que es menciona en el text de la seua pregunta.
No està inclosa en eixos incompliments.

I, en segon lloc, dir-li que no és cert que el municipi de Moncofa seguixca encara sense comptar amb el tractament d'aigües residuals, conforme marca la directiva marc europea.
Moncofa compta amb una depuradora d'aigües residuals situada en el camí Marjals Noves, que dóna servici al nucli urbà i a la zona de la platja, i eixa depuradora funciona correctament i complix les directrius europees.

És possible que quan vosté parle d'abocaments d'aigües residuals del municipi que suposen un risc per a la salut i per al medi ambient en el text de la seua pregunta, es referixca a una xicoteta instal·lació denominada «Camí de Cabres» que dóna servici a una urbanització i a un càmping que estan situats en la platja i que té des de fa temps problemes per falta de capacitat, problemes que han segut denunciats pels mateixos veïns.
Eixa instal·lació és de titularitat municipal i de responsabilitat exclusivament municipal.
La Generalitat no té cap de participació, ni en la gestió, ni en el seu control, i és l'ajuntament qui ha d'adoptar les mesures necessàries.

La solució, quina és la solució?
Doncs, la solució passa per acabar la construcció de l'EDAR que es va iniciar en l'any 2009, però per açò també és necessari que l'ajuntament complixca amb les obligacions econòmiques que va assumir davant l'EPSAR i davant de la diputació provincial de Castelló.
Però eixa és la solució definitiva per què estem treballant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, señor Ciscar, usted sabe perfectamente que esa depuradora estaba dimensionada para una serie de desarrollos urbanísticos que fueron autorizados por la Generalitat valenciana en su día.
Sabe que en la construcción de esa depuradora tiene una participación, el 5%, la EPSAR, que depende de la Generalitat valenciana, aparte de la participación de la diputación y del propio ayuntamiento.
Sabe que el ayuntamiento ha tenido que hacer un sobreesfuerzo enorme para poder hacer frente a ese 80% del coste de la depuradora del que tenían que haberse hecho cargo las entidades urbanizadoras, para las que iba a dar servicio la estación depuradora de aguas residuales, que aquellas entidades urbanizadoras desaparecieron de una u otra forma y que al final no ha habido más remedio que el ayuntamiento se hiciera cargo de esto.
Sabe que, al final, el ayuntamiento ha conseguido los préstamos y ahora la clave está en que la Generalitat valenciana autorice a ese límite de endeudamiento al que se llegaría en el caso de que estos préstamos se lleven a efecto para poder completar la depuradora.

Entonces, sí que hay un movimiento clave ahora mismo, que sería esa autorización por parte de la conselleria de hacienda para desatascar el proceso.
Podíamos entrar en más detalles, pero la clave del asunto es esta.
Si la conselleria competente desatasca el proceso, reconoce esa capacidad de endeudamiento del ayuntamiento, como ya está de alguna forma reconocido a otros niveles, pues los préstamos están concedidos y solamente falta que ese endeudamiento sea autorizado de forma genérica, el tema se desatascaría.
De lo contrario, no.

Y eso es un poco lo que queríamos saber hoy aquí, si por parte del Consell hay voluntad y en qué plazo se considera que va a poder desatascarse el proceso.

Porque, si no se desatasca, seguiremos exactamente igual.
El ayuntamiento -insisto- independientemente de los errores del pasado, que los hubo, de un exceso de confianza, que lo hubo, y de intenciones quizás megalómanas de algún alcalde, la realidad es que al final se ha hecho cargo de la situación y ha puesto todo lo que podía y lo que no podía para que el proceso vaya hacia adelante y para que la instalación de aguas residuales se complete en su construcción y en su puesta en funcionamiento.
Por tanto, lo que está esperando el municipio de Moncofa -aquí tenemos representantes de los vecinos de distintos grupos políticos-, lo que están esperando es que ese visto bueno del Consell, en este caso de la conselleria competente en temas económicos, es que el proceso vaya hacia adelante y cuanto antes pueda ser que se dejen de verter aguas sin depurar, como creo que no es deseable desde ningún punto de vista y desde ninguna de las personas, pero que es la situación actual.

Por tanto -insisto- yo, la pregunta y el compromiso que espera oír la población de Moncofa hoy del Consell es que se va a hacer todo lo posible por desatascar el proceso, se van a poner todas las herramientas en marcha para que eso sea así, y lo que sí que le pediría es que nos diera un plazo aproximado para que de alguna forma se puedan hacer previsiones a todos los niveles desde el municipio y tener un horizonte de salida a algo que -insisto- lleva más de cinco años bloqueado.
Es una situación desagradable para todo el mundo, es un incumplimiento que se intenta que sea acorde a la normativa, y de momento está el balón en su tejado.
Entonces, espero un dato positivo al respecto y, si puede ser, una fecha, un compromiso del momento en el que el Consell diga que hacia adelante con el endeudamiento del municipio de Moncofa.

Nada más, muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.
Gràcies, senyor Ponce.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Sí, senyor president.

Senyor Ponce, efectivament, vosté ha situat exactament on està el problema, en l'incompliment en l'impagament de l'Ajuntament de Moncofa de les seues obligacions econòmiques, en concret 2,4 milions d'euros que té assumit per mitjà d'un conveni.
Però, mire, el Consell no té absolutament cap interés en dificultar a l'Ajuntament de Moncofa el compliment dels seus compromisos.
Al contrari, el que ens interessa, com a Generalitat, és, en primer lloc, posar com més prompte millor en servici la nova depuradora, i segon, recuperar els 2,4 milions d'euros que l'EPSAR té immobilitzats en tota esta operació des de ja fa tres anys pels impagaments de l'Ajuntament de Moncofa, i que podríem estar utilitzant per a solucionar problemes de depuradores en altres municipis de la Comunitat Valenciana.

Segons la informació que jo dispose, el passat 15 de novembre, l'Ajuntament de Moncofa va sol·licitar a la conselleria d'hisenda autorització per a concertar diferents operacions d'endeutament amb distintes entitats bancàries per un total de 2,8 milions d'euros.
Eixa sol·licitud es va denegar l'11 de febrer, efectivament, perquè eixe préstec tenia com a finalitat efectuar transferències de capital per obres executades en exercicis anteriors, i això no és conforme amb els criteris que regixen ni per a la conselleria d'hisenda ni tampoc per al ministeri d'hisenda.

Fa uns dies, el 26 de maig, l'Ajuntament de Moncofa ha presentat una nova sol·licitud d'autorització d'endeutament i, en estos moments, els tècnics de la conselleria d'hisenda estan estudiant-ho i estan fent-ho amb tota la rapidesa possible perquè també des de l'EPSAR se li ha dit que ho resolguen el més prompte possible.
Es tracta que esta vegada l'Ajuntament de Moncofa haja presentat la documentació conforme requerix la llei i tinga l'absoluta seguretat que a la major brevetat possible es donarà eixa autorització.

Jo no li puc donar una data perquè -insistisc- s'acaba de presentar, pràcticament, la nova sol·licitud d'autorització d'endeutament, que es va presentar -com li dia- el 26 de maig.
Però, bé, pensem que, donat que ja es va denegar i es van explicar els motius de la denegació doncs que esta vegada la documentació estiga bé, perquè si és aixina estic convençut que la conselleria d'hisenda donarà l'autorització i l'EPSAR automàticament reprendrà les obres.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Reprenem l'ordre de les preguntes, la pregunta 1.
856, que formula el diputat Rafael Rubio, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller d'Hisenda i d'Administració Pública sobre la revisió de les retribucions dels membres del Consell.

Senyor Rubio, té vosté la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Gracias a los aplausos de la bancada popular.

Les he escuchado antes -es una breve anotación-, escuchaba antes las contestaciones del honorable conseller, Serafín Castellano, y me acordaba de Rubalcaba cuando decía el otro día «este país es agradecido con sus muertos».
Ustedes les han dedicado hoy tres preguntas al señor Castellano, ya, en este acto de despedida (aplaudiments), y nosotros (rient) queremos simplemente hacer constancia de ese hecho.
Pero, bueno, al asunto que íbamos.

Señor conseller, bienvenido, disculpamos el retraso que ha tenido, y mi grupo le quería hacer exactamente una pregunta: ¿se rebajarán en el mismo porcentaje las retribuciones los miembros del Consell referidas este año, en relación con el año pasado, al desvío financiero que se preveía en los presupuestos de La Generalitat para el año 2013?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Rubio.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, presidente.

Diputados y diputadas.

En primer lugar, agradecer la aquiescencia del señor Rubio por alterar el orden de las preguntas y agradecer la espera.

En segundo lugar, usted es fiel al estilo en sus preguntas, y le voy a contestar como le contesté en mi primera intervención a la última pregunta que hizo un miércoles por la tarde en sesión de control al gobierno.
La respuesta es «no».
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Me encanta su respuesta, señor Moragues, porque la nuestra, la que nos hizo hace unos días era que no y, afortunadamente, usted ayer firmó el acuerdo con las centrales sindicales para que les pagaran los 44 días de la paga extraordinaria de diciembre del 2012.

Por tanto, me encanta esa contestación que hace y, sobre todo, lo que dura en el tiempo, eso es lo que más me gusta.
Usted nos dijo que no y, ahora, afortunadamente, ayer firmaron ese acuerdo para que antes de enero del 2015 puedan los empleados públicos cobrar los 44 días de la paga extraordinaria del mes de diciembre del 2002.

Bueno, nosotros le preguntábamos esto, señor Moragues, porque su presidente, el presidente Fabra, el que lo designó a usted conseller de hacienda en el mes de diciembre del año 2012, concretamente, en una sesión de control celebrada el jueves 22 de marzo del 2012, donde le hacíamos un pregunta referida al tema del déficit presupuestario, dijo una expresión de estas que son buenas, dice, «¡fíjese!
si estamos convencidos de conseguir el objetivo de déficit que vamos a ajustarnos el sueldo con ese objetivo».
¡Fíjese!
si tenía confianza, en ese momento estaba recién llegado, prácticamente, el señor Fabra, y dijo eso, aquí, en clave parlamentaria, el jueves 22 de marzo del 2012.

¿Cuál fue el resultado de verdad en diciembre de 2012?
Bueno, pues que el déficit presupuestario se desvió en el 1,5% y, como consecuencia de eso, se rebajaron el sueldo los miembros del Consell, los altos cargos, concretamente, en ese porcentaje, el 1,5%, que a usted también le afectaría porque ya fue designado en aquel momento conseller, injustamente le afectaba porque usted en este tema ya llegó tarde y tenía que haber sido una parte solamente.
Es verdad que, luego, ustedes hicieron una trampa, que era, «¡hombre!
, nos bajamos esto pero no nos quitamos, como les quitamos a los empleados públicos en su momento, la extra de diciembre del 2012», con lo cual, realmente, lo uno por lo otro… aún salieron ganando porque ese 1,5% era menos que la parte proporcional que ustedes cobran prorrateada en la paga mensual referida, en este caso, a la paga extra de diciembre del 2012.
¡Bueno!

En el año 2013, ustedes establecieron, también, un tope de déficit, el 2,3%, pero liquidado el presupuesto de 2013,… lo cifraron en el 1,6% y la liquidación ha sido el 2,3%.
Por tanto ha habido, también, un exceso sobre el déficit programado de 0,7%.
Ustedes en este caso dicen que no se va a rebajar el sueldo.

Y lo más interesante es lo que llega ahora en el 2014 cuando usted hace pocos días dijo que era imposible cumplir con el déficit del 1% si no se daban una de las dos circunstancias: una, se modificaba el sistema de financiación y se pagaba con efectos retroactivos desde el 1 de enero; o dos, había un suplemento especial de crédito de dinero por parte del gobierno del señor Rajoy.

Conclusión, usted -como el señor Fabra- han abandonado ya la posibilidad de que el sistema de financiación vaya a cambiar en el año 2014 y tenga referencias al 1 de enero.
Ustedes ya han abandonado eso y solo confían ahora, exclusivamente, en que puedan tener un suplemento adicional, pero no me conteste con el tema «el sistema de financiación es el que hizo el señor Zapatero» porque eso ¡ya me lo sé!
, pero ustedes han tenido posibilidades en dos años que gobiernan de influir en el señor Rajoy para que cambiase el sistema financiero si tal mal ustedes lo consideran para la Comunidad Valenciana.

¿Cuál es el peso real, aparte de que usted vaya allí a los consejos de economía fiscal y diga lo que dice, en el acta consta lo que consta, pero nadie le hace caso, ni a usted ni al señor Fabra?
No, me va contestar que la culpa la tiene Zapatero, ¡ya lo sé!
, me va a contestar ese tipo de cuestiones.
No, ¡olvídese!
¿Qué, de verdad, van a hacer ustedes para que esta comunidad autónoma tenga la financiación que se merece?

Y, por tanto, si en el año 2012 decía el señor Fabra eso, explíqueme qué ha cambiado, aparte de ese «no» lacónico que me acaba de decir hace un minuto, qué ha cambiado del 2012 al 2013 para que esa situación de ajuste salarial de ustedes no se produzca.
¡Explíquenoslo!
, por favor.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Rubio.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, presidente

Señor Rubio, por lo que veo a usted se le olvida la pregunta, sufre de amnesia; usted me preguntó si iba a responder con mi patrimonio personal, acuérdese de costas e intereses de los 44 días, y nada tiene que ver esa pregunta y esa respuesta con el comentario que ha hecho sobre el reconocimiento de los 44 días que hicimos el lunes a los empleados públicos de La Generalitat.
¡Acuérdese!
, señor Rubio.

En segundo lugar, respecto al prorrateo de pagas extras, usted sabe que hoy los altos cargos tenemos prorrateadas las pagas extras en las doce mensualidades, y se hizo la deflación proporcional correspondiente.
No venga diciendo que nosotros salimos ganando con la reducción del sueldo a los altos cargos porque eso no es así, eso no es verdad.

En segundo lugar, ¿qué dijo el presidente de La Generalitat el 22 de marzo del 2012?
Dijo que las retribuciones de los altos cargos, el presidente, el conseller, se van a ajustar al nivel de déficit este año, y subrayo lo que dijo porque está en el Diario de Sesiones, este año, y si hay mayor déficit vamos a reducir el sueldo correspondiente, que es lo que se hizo ese año, el 2013 respecto al 2012.
Tenemos que tener en cuenta el esfuerzo que hemos hecho del 2012 al 2013 y del 2011 al 2013.

Usted lo que está insinuando es que haya una reducción de retribuciones para los altos cargos en el 2014 por haber incumplido el déficit en 2013.
Pues le voy a dar una serie de datos.

La reducción del déficit del 2012 al 2013 ha sido del 3,94% al 2,33%, una reducción del déficit de 1.
579 millones de euros cuando la reducción del déficit del conjunto de comunidades autónomas ha sido de 3.
389 millones de euros.
Hemos contribuido a reducir el déficit el 46% del conjunto de las comunidades autónomas, y ¿sabe lo que es meritorio?
, manteniendo el estado de bienestar autonómico, manteniendo nuestra sanidad, manteniendo nuestra educación y manteniendo nuestro bienestar social.

En vez de venir aquí a preguntar si nos tenemos que detraer o reducir el sueldo los altos cargos, yo creo que lo que debería hacer es felicitar al gobierno valenciano por el esfuerzo de reducción del déficit (aplaudiments) en el 2013 manteniendo el estado de bienestar autonómico.
Todo el mundo nos ha felicitado, el Gobierno de España, el ministro de hacienda y el resto de las comunidades autónomas.
Hemos contribuido a reducir el déficit del estado en más de una décima y media, a pesar de tener unos ingresos que derivan de un modelo de financiación.
No se le olvide nunca, el modelo de financiación actual estará de acuerdo que discrimina a la Comunidad Valenciana, ¿está de acuerdo?
, que es injusto para la Comunidad Valenciana, que es retorcido, que discrimina a la Comunidad Valenciana, ¿usted está de acuerdo con esa afirmación que le estoy haciendo?
(veus), ¿está de acuerdo?
, pues sepa que ese sistema de financiación lo aprobó el gobierno socialista del 2009 (veus), pero le digo más, le digo más, el gobierno socialista tuvo responsabilidades de gobierno a partir del 2004, y usted sabe que desde 1999 a 2007 hubo un incremento poblacional de un millón de habitantes; de cuatro millones pasamos a cinco millones, un aumento de un 25%, ¿y sabe lo que hizo el gobierno socialista a partir del 2004, una vez tuvo responsabilidades de gobierno?
, ¿actualizar la variable de población?
, pues no.
Y eso fue lo que ha provocado el gran endeudamiento en la Comunidad Valenciana.
Pero no lo digo yo, no lo digo yo, lo dicen los expertos.
Y le voy a decir una serie de datos.

Por ejemplo, el presidente de La Generalitat es uno de los presidentes que menos cobra, cobra 67.
000 euros; el presidente catalán cobra 144.
000 euros, estamos a 76.
000; el presidente de Madrid 103.
000, estamos a 35.
000; y el presidente de Aragón, 80.
000, estamos a 13.
000, pero los consellers, por ejemplo, los consellers estamos a la cola de retribuciones, 57.
000.
¿Sabe lo que cobra un conseller catalán, de esa comunidad autónoma del norte tan afín y tan cercana a ustedes?
, pues cobra 108.
000 euros, más del doble, estamos a 50.
977 euros, a 42.
000 los consellers de un consejero de Madrid,…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

…y a más de diez mil de consejeros de Castilla-León, Rioja, Canarias, Aragón y Asturias.

Lo que deberían hacer ustedes es felicitar el trabajo, el esfuerzo, la abnegación (aplaudiments) y la dedicación de los altos cargos de La Generalitat en la defensa de los intereses de la comunidad.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, conseller.

Pregunta 1.
823,… señoría, señor Rubio, que ya ha preguntado usted, ya ha preguntado, que ha preguntado ya, ya se ha acabado.
(El senyor Rubio Martínez intervé amb el micròfon desconnectat) Ya, pero es otra contestación, es privada, no… Por favor.

1.
823, ahora interviene…, respete la intervención del señor Macho, don Javier, pregunta al conseller de Economía, Industria, Turismo y Empleo, cuya respuesta corresponde al de Hacienda y Administración Pública, sobre la supuesta ayuda a tres clubes profesionales de fútbol.

Si quiere pulsar, gracias.

Señor Macho, tiene usted la palabra.

El senyor Macho Lorenzo:

Gracias.

¿Ha presentado el Consell ante la Comisión Europea observaciones en relación a las dudas que ésta tiene sobre la concesión por parte de La Generalitat de ayudas públicas a tres clubes privados de fútbol de nuestra comunidad?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Macho.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, presidente.

Señor Macho.

El 19 de diciembre del 2013 recibimos una notificación de una decisión de la Comisión Europea donde se nos incoaba, se nos iniciaba un procedimiento de comprobación sobre la posibilidad de que fuesen ayudas incompatibles de estado.

Nosotros el 20 de diciembre trasladamos esa decisión de la Comisión Europea a los posibles beneficiarios de esas ayudas de estado que son tres fundaciones: la fundación Valencia Club de Fútbol, Elche Club de Fútbol, y Hércules Club Fútbol.
Estas fundaciones nos dieron una serie de documentación el 31 de enero del 2014 y el 4 de febrero del 2014.

Y con toda esa documentación, toda esa información recibida y con la valoración por parte de los servicios jurídicos de La Generalitat y del propio Instituto Valenciano de Finanzas, nosotros redactamos un escrito de contestación a la Comisión Europea en fecha 7 de febrero del 2014.

En mi primera intervención le voy a decir brevemente en qué se basaba nuestra línea argumental en la defensa de la actuación de la Generalitat valenciana, y, en particular, el Instituto Valenciano de Finanzas.

En primer lugar, lo que decimos es que el Instituto Valenciano de Finanzas actuó con total y absoluto cumplimiento de la legalidad existente, es decir, el Instituto Valenciano de Finanzas es una entidad entre cuyas competencias está la posibilidad de conceder créditos, préstamos, avales y otras cauciones tanto a entidades privadas como a entidades públicas, es decir, en ningún caso se incumplió la legalidad existente.

En segundo lugar, nosotros lo que decimos es que los préstamos que se dieron por entidades financieras avaladas por el Instituto Valenciano de Finanzas se dieron en condiciones de mercados, y por parte del Instituto Valenciano de Finanzas se exigió y se formalizaron las contragarantías oportunas en forma de prenda o pignoración de las acciones correspondientes.

Y lo tercero que decimos en nuestra…, en contestación es que no toda la ayuda de estado, no toda actuación gubernativa es ayuda de estado contraria a la legislación europea, porque si no, cada actuación, cada subvención, cada ayuda, cada línea de la Generalitat valenciana sería ayuda de estado incompatible.

Nosotros lo que defendemos es que es ayuda de estado compatible por cuanto no distorsiona la competencia, dado que estamos hablando de fundaciones, que son entidades sin ánimo de lucro, y que en ningún caso se produce una distorsión en la competencia como consecuencia de los avales dados.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, conseller.

Senyor Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Señor conseller, usted tiene una opinión y la Comisión Europea tiene otra.

Mire, el escrito publicado el 7 de marzo en el Diario Oficial de la Unión Europea les daba a ustedes el plazo de un mes para hacer observaciones ante las importantes dudas, importantes, que la Comisión Europea tenía en relación a las ayudas que ustedes concedieron a tres clubes privados, insisto, de futbol.
A través de su fundación o no, pero es importante.

Con independencia de que esas observaciones se presentaron o no, sean sólidas o no, o al final sean determinantes en el proceso, las dudas que alberga la comisión a nosotros nos preocupan enormemente.

Mire, ¿que esas ayudas fueron una dádiva política?
Ya lo sabemos.
Se ha discutido aquí.
¿Que se concedieron con el informe negativo de los técnicos?
Usted lo sabe sobradamente porque los informes los conoce.
¿Que esas ayudas han supuesto entrampar -voy a decir entrampar- nada menos…, y esto por si alguien no lo sabe, hablamos de 107 millones de euros de dinero público, 107, entrampados ahí?
Eso ya lo sabemos.

Pero es que además de las dudas que tienen que ver con la ética del gobierno, del buen gobierno, además de las dudas que plantea recortar en otras cosas mientras se gasta en esto o se pone el dinero en esto, además desde Europa les dicen a ustedes que su modus operandi es, según dice la comisión, no homologable, que esas ayudas, además de inmorales, pueden ser ilegales, que es el colmo.

La Comisión Europea señala que desde el IVF, y se lo voy a contar con tranquilidad, se concedió ayuda estatal prohibida a unas empresas privadas favoreciendo su posición competitiva, no solo en lo deportivo, como afirma usted, sino especialmente en los mercados de comercialización de derechos televisivos y patrocinio, que eso es negocio puro.

A esas empresas privadas se les concedió ventaja -lo dice la Comisión Europea- usando dinero público por objetivos, que, según defiende la comisión, leo textualmente, no se identificaban con el bien común.
Cuando además esas empresas, además, señor conseller, estaban en crisis.
Y la Unión Europea, para empresas en crisis, para ayudarlas hay una directiva de salvamento y reestructuración que obliga a esas empresas a cumplir una serie de normas y, muy especialmente, a presentar a las autoridades comunitarias unos planes de reestructuración.
Evidentemente, y usted lo sabe bien, en este caso, tampoco se hizo.

Y por si fuera poco, en el caso del Valencia se incumplió también la condición de ayuda pública, porque al Valencia no se le dio una ayuda, se le dieron tres.

Hay más.
La Comisión Europea duda de que la comisión de aval anual, en contra de lo que usted ha afirmado, de los préstamos refleje el verdadero riesgo de impagos.
Eso es muy fácil verlo cuando se estudian los informes de los técnicos, que usted conoce.

Duda que los avales se concedieran con criterios de mercado y advierte, llegando al fondo político de la cuestión, que yo creo que es muy importante y esto lo dice la comisión, que la concesión de esos avales pudo estar decisivamente influenciadas por las autoridades políticas, que se dice pronto, pero es importante decir esto.
Desde nuestro punto de vista, un absoluto desastre.

Y, en base a todo ello, y a mucho más, que sería largo de explicar, como usted bien ha dicho, la Comisión Europea ha incoado expediente por incumplimiento… como dicen ellos, incumplimiento de legalidad.

Y la pregunta, señor conseller, es: ahora, ¿qué?
Desde nuestro punto de vista, el escrito de la comisión está bien trabajado, bien estructurado.
Uno lo lee y dice: parece que tiene la razón, independientemente, insisto, de que ustedes hayan entrampado 107 millones de euros de dinero público en esta operación.

Esta mañana, a última hora, hablábamos de alimentar a los niños.
Las cantidades que se hablaban…, yo he estado aquí con las manos en la cabeza pensando: esta tarde tengo que preguntar sobre 107 millones de euros de dinero público que se han entrampado en tres clubes de futbol privados, mientras discutimos, esta mañana, sobre millón más, millón menos para alimentación infantil.
¿Qué me dicen ustedes a esto?
Es que es tremendo.

Le preguntaba: ahora, ¿qué?
Desde nuestro punto de vista, el escrito de la comisión, se lo comentaba, está bien hecho.
Y yo quiero saber si ustedes…, si al final las ayudas son ilegales, ¿qué van a hacer ustedes para conseguir que el dinero que ya se ha pagado entre los avales vuelva al erario público?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Macho.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, presidente.

Señor Macho.

Me ha gustado mucho su expresión de «entrampados», porque parece indicar que son pagados, son abonados, pero realmente lo de entrampados es una calificación un poquito tirando por la calle de en medio, porque usted sabe de sobra que un aval no es un desembolso efectivo, sino es una simple garantía para que se conceda un préstamo a una fundación, que siempre y cuando se retorne ese préstamo, no supone desembolso dinerario por parte del erario.

Y me ha gustado la referencia que ha hecho al final, una referencia comparando con la alimentación a los niños.
Ahí, para acabar su intervención, ha tirado de demagogia y de populismo.
Porque si nos ponemos a hablar de eso, hablamos de los 1.
800 millones de Castor, de los 500 millones de las desaladoras y hablamos de muchas otras cosas, cuando el objeto de la pregunta, evidentemente, es otro.
(Aplaudiments)

Como le decía, no toda ayuda de estado o ayuda de un gobierno es incompatible con la normativa europea, y tenemos muchos casos, como hemos podido comprobar, con el aval de la sociedad de la garantía recíproca, que precisamente la Comisión Europea ha dicho que es compatible.

¿Cuándo es incompatible una ayuda de estado?
Es incompatible cuando falsea y distorsiona la competencia y cuando modifica las condiciones.

Respecto de estos avales, le tengo que decir una serie de cuestiones.
En primer lugar, estos avales, de beneficiar a alguien, de beneficiar a alguien, beneficiaron a una fundación sin ánimo de lucro, que es la prestataria, y a una entidad bancaria que concedió esos préstamos; en ningún caso, a los clubs de fútbol.

En segundo lugar, se dieron en condiciones de mercado por cuanto se establecieron contragarantías para la formalización.

En el caso del Instituto Valenciano de Finanzas usted sabe que la contragarantía que se aportó fue la prenda de las acciones, es decir, el patrimonio de la fundación.
Se concede una garantía y, como contragarantía, se ofrece esas acciones con un valor monetario que aseguraban la recuperación.

También tengo que decirle que, como comentaba anteriormente, no distorsiona la competencia, porque estamos en un mercado de radiodifusión, comercialización y patrocinio, y la concesión a una fundación no distorsiona la competencia respecto de la esfera de mercado en el que desenvuelve el propio club de fútbol, porque estamos hablando de entidades distintas.

Y ya, por último, imagínese que la Comisión Europea dijese que es incompatible a la ayuda de estado.
¿Qué debería hacerse?
Devolverse por las entidades beneficiarias.

En el caso del Valencia Club de Fútbol, del Elche y del Hércules, las cantidades que se han pagado, que, como usted sabe, estamos hablando de los 18 millones del Hércules, de los 9 millones del Elche y los 4,8…

El senyor vicepresident primer:

Gracias…

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

.
.
.
que ahora se van a devolver, se recuperarían en todo caso.
.
.

El senyor vicepresident primer:

…gracias, señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

.
.
.
que es la acción que tenemos actualmente.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Passem a la pregunta 1.
904, que formula el diputat Fran Ferri, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera de Benestar Social sobre la creació d'un abonament de transport jove.

Senyor Ferri, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Senyora consellera, en desembre de 2011, el seu govern i l'Ivaj van decidir eliminar l'abonament jove de transport.
Per esta raó els preus del transport van pujar un 40% per als joves valencians.
Dels 29 euros que costava va passar a costar 41 euros, això va suposar una despesa de 140 euros a l'any en un sector, el de la població, el dels joves, que, a més, ha de suportar una desocupació rècord, pujada de taxes universitàries, eliminació de beques i un llarg etcètera d'atacs a les seues butxaques.

Portem ja dos anys i sis mesos sense abonament jove.
Sembla que l'Ivaj ja té prou amb enxufar els membres del Partit Popular.
Per això la meua pregunta és: ¿quan es pensa crear un abonament de transport jove amb un important descompte sobre el preu fixat?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Ferri.

Como bien sabe, el presupuesto del Ivaj, efectivamente para este año, incluye una línea de subvención que es para fomentar el transporte público entre usuarios del Carnet Jove y está dotada con 380.
000 euros.

Paso a informarle de que se han mantenido reuniones con la conselleria de infraestructuras, con Eige -la Entidad de Infraestructuras de La Generalitat- y con representantes de varios operadores de transporte para concretar la forma en que se va a llevar a cabo la actuación.

Y finalmente se ha decidido que se va a trabajar directamente con los operadores, lo que obliga a hacer ajustes de carácter técnico que, una vez concluidos, van a permitir poner en marcha esta actuación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, consellera.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyora consellera, sabem, per una resposta de la conselleria d'infraestructures, que se estava treballant en aquest tema, conjuntament amb l'Ivaj.
Sabem que vostés tenen una línia pressupostària, com vosté bé ha indicat.
I sabem que.
.
.
, el que vosté ens acaba de dir ara mateixa.

També sabem que estem a mitat d'any i amb el poquet que queda, doncs no sé quan es posarà en marxa.
Per això una de les preguntes que vull saber és una data concreta, ¿quan pensen vostés posar-lo en marxa?
¿Quan pensen posar l'abonament de transport jove?
Si serà incorporat abans de l'estiu, que és una època en la qual s'utilitza també molt el transport públic.
¿Després, abans d'acabar l'any 2015?

Vostés, al final, el que estan fent és confirmar el que varen dir des del principi, que sí que hi ha diners a l'Ivaj, que sí que hi ha diners a La Generalitat, la qüestió és prioritzar on s'han de gastar eixos diners.

Els diners derivats per a polítiques de joventut poden anar a subvencionar un abonament de transport jove o poden anar a enxufar les joventuts del Partit Popular.
Els diners de l'Ivaj poden anar a cursos d'idiomes o a sortejos per a esquiar.

En definitiva, són les seues decisions, el dia a dia, les que fan que l'Ivaj siga o no un instrument útil per als joves valencians.

I si volem que l'Ivaj siga útil, mai s'hauria d'haver eliminat l'abonament jove, perquè de vegades alguns s'obliden que la mobilitat no és un servei.
La mobilitat és un dret.

Les persones, siguen joves, siguen majors, amb un lloc de treball o sense ell, han de tindre el dret a moure's pel territori, han de tindre dret a poder anar a la universitat o anar a buscar feina.
I la decisió del seu govern els ha fet pagar 140 euros més car eixe accés a eixe dret tan bàsic, el dret a moure's, i en plena crisi.
Per no parlar de la deficient qualitat dels serveis de transport públic de La Generalitat, que és un altre tema que podíem parlar i no afecta a la seua conselleria.
140 euros que potser per alguns suposen.
.
.
, no suposen una gran cosa, però que per a la gran majoria dels joves suposen la diferència entre poder viatjar en transport públic o no fer-ho.
Per tant, estem davant d'un tema cabdal.

I, clar, quan se'ns diu que eixes coses s'han d'eliminar perquè n'hi ha crisi, és que és al revés.
Vostés estan treballant per posar-ho, però, ¿quan, senyora consellera?

Quan n'hi ha crisi i quan la gent jove té més complicat afrontar les despeses és quan La Generalitat i l'Ivaj haurien d'estar ahí al costat per a ajudar-los.
Portem ja molts anys de crisi i l'abonament es va eliminar.

Durant estos anys, l'Ivaj i el seu govern s'ha dedicat a altres menesters abandonant les polítiques de joventut.
Per això m'agradaria que responguera, perquè conste en acta, ¿quan pensen crear este abonament?
¿Quina serà la data concreta?
¿Quin descompte n'hi haurà sobre l'abonament normal?
¿Un descompte del 40%?
¿Un descompte major o menor del que hi havia abans?
¿Pensen introduir descomptes, encara majors, per a joves amb rendes baixes?
¿Quins serveis de transport s'inclouran, autobusos urbans, ferrocarrils de La Generalitat, rodalies de Renfe?

En la resposta de la consellera d'infraestructures ens van dir que es volia integrar amb la targeta Móbilis, ¿pensen integrar vostés també les tarifes i fer un abonament jove integral?
En definitiva, ¿pensen fer, com a mínim, un poquet útils per als joves les polítiques que es fan a la nostra terra?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, presidente.

Señor Ferri.

Voy a empezar por el final.
Mire, independientemente del Ivaj, a ustedes que tanto les gusta la palabra coordinación y transversalidad, casi tanto como a mí, FGV tiene once acuerdos de colaboración para fomentar el uso del transporte público entre jóvenes estudiantes.
Y ese descuento está en función del título y va desde del 10% hasta el 30%.

Hay acuerdos firmados con cuatro municipios y con siete centros docentes, entre ellos, algunas de las universidades.

También, como usted sabe, se aplican descuentos, por ejemplo, que aunque sea su campo de trabajo, a nosotros sí que nos preocupa, a las familias numerosas.

Además, el propio Ivaj tiene acordado con algunas de las empresas de transporte interurbano descuento del 15% para usuarios del Carnet Jove.
Hasta seis empresas están trabajando con nosotros en esa materia.

Además, entidades colaboradoras del programa de Carnet Jove, como Caixa, Bankia, Sabadell-CAM, Caixa Ontinyent y Cajamar, hacen aportaciones a municipios, como el Ayuntamiento de Alicante, para otro descuento del 15% del importe del Bono Jove Móbilis a los titulares del carné; el año pasado, 50.
000 euros.

Mire, señor Ferri, usted me pregunta para que conste en el Diario de Sesiones.
Se lo voy a decir.

Las condiciones en las que se presentó la ayuda para el fomento del transporte público entre los usuarios del Carnet Jove han tenido que verse modificadas con posterioridad a la aprobación del presupuesto, ya que la Entidad de Infraestructuras de La Generalitat no puede ser la receptora de los fondos.

Hay que conveniar directamente con los trece operadores de transporte y en ese trabajo estamos incidiendo.
No es lo mismo, como usted sabrá, un interlocutor, que trece, a la hora de llegar a ese tipo de acuerdo.

Estamos trabajando para esos resultados positivos.
Pero para que se dé usted cuenta, hay que conveniar, como le digo, con los trece operadores.
Los importes pueden ir desde 1.
000 hasta 150.
000 euros para cada operador.

Hay que adaptar ese sistema del que usted hablaba de personalización de las tarjetas Móbilis para todos y cada uno de los titulares del Carnet Jove.

Hay que adaptar y homologar el aplicativo de las redes de venta para incluir el nuevo título.
Hay que adaptar y homologar el aplicativo de las redes de ventas para incluir el nuevo título.
Hay que adaptar y homologar los sistemas de validación de los operadores para que admitan el nuevo título.
Hay que adaptar el sistema central (inintel·ligible) .
.
.
para recepción y tratamiento de los datos correspondientes al nuevo título.

Una vez que estén salvados todos los trámites, siempre que haya acuerdo con los operadores y estén dispuestos a realizar todas las operaciones y que el informe de la competencia sea favorable, podríamos ejecutar una actuación, que, como usted sabe, nos preocupa tanto o más que a ustedes.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Passem a la pregunta 1.
794, que formula la diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, sobre el Pla especial de protecció del Clot de Galvany.

Senyora Mollà, té vosté la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, en quin punt es troba la tramitació del Pla especial de protecció del Clot de Galvany, elevat per l'Ajuntament d'Elx, i del Pla parcial modificatiu del Fondet de la Senieta?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Mollà, la Direcció General d'Avaluació Ambiental i Territorial de la conselleria que dirigisc té oberts dos expedients respecte això, ambdós a l'empara del que disposa la Llei 9/2006, de 28 d'abril, sobre avaluació dels efectes de medi ambient de determinats plans i programes en el medi ambient.

L'expedient 54/2011, relatiu al Pla especial de protecció del paratge natural municipal Clot de Galvany i l'expedient 66/2013, document consultiu previ al Pla parcial modificatiu del Fondet de la Senieta.

En relació a estos, el director general d'Avaluació Ambiental i Territorial acaba d'enviar un escrit a l'ajuntament assenyalant:

«Respecte al pla especial del Clot de Galvany, se li comunica que, després de la modificació de la Llei d'espais naturals, ja no cal un pla especial per al paratge natural municipal.
No obstant això, si l'ajuntament vol seguir tramitant-lo haurà d'aclarir alguns termes de la seua documentació.
»

»I respecte al pla parcial del Fondet de la Senieta, donada que la qualificació del sòl en el vigent Pla general d'ordenació urbana d'Elx, tal com s'hi establix, es declara conclòs el procediment i s'han arxivat les actuacions.
».

De moment, res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, consellera.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, jo que crec a vosté haurien de contar-li que esta és la història d'una pillada monumental, una pillada del Partit Popular de l'Ajuntament Elx que pretén fer un pelotazo urbanístic en un paratge natural com és el paratge del Clot de Galvany, i que contempla el Fondet de la Senieta.
I vosté ho sap, i ho sap la conselleria, i entén que algunos términos que tienen que aclarir serà, efectivament, per què en un pla de protecció d'un paratge natural com el Clot de Galvany el Partit Popular, encapçalat per Mercedes Alonso, l'actual alcaldessa d'Elx, decidix canviar els terrenys, la qualificació d'un terreny que està protegit com a pla especial, diguérem, pla de protecció d'este paratge, a una requalificació de sòl no urbanitzable, i paral·lelament presenta un pla modificatiu, un pla parcial modificatiu del Fondet de la Senieta en eixa zona que pretenien passar a sòl no urbanitzable per a demanar que passe a sòl urbanitzable i construir 629 vivendes i un hotel de luxe.

Efectivament, és una història d'un pelotazo que, com no, estan vostés molt acostumats, els del Partit Popular, a promoure, però que la ciutadania d'Elx encara està a l'espera que l'Ajuntament d'Elx explique què és el que ha pretés fer en el nostre paratge natural protegit.

I jo voldria que vosté m'aclarira avui si efectivament quan vostés li diuen a l'Ajuntament d'Elx que ha d'aclarir alguns termes, a què s'està referint?

Vosté li està demanant a l'Ajuntament d'Elx que justifique en este pla especial de protecció del Clot de Galvany el per què passa d'un sòl que està protegit en l'actual PGOU de 2007 com a parc públic natural i monts i àrees forestals, i decideixen passar-lo a la qualificació 51, que és sòl no urbanitzable comú general.
Això és el que li està preguntant a la senyora Mercedes Alonso?
Per què han tramitat esta requalificació del sòl per a promoure el que després vosté mateixa ha dit, hi ha un altre expedient, que és l'expedient que dóna via lliure a este pla parcial modificatiu del Fondet de la Senieta, que aleshores li diu que com que eixa requalificació dels sòl se produirà en el pla especial de protecció del Clot de Galvany i passarà a ser sòl no urbanitzable, pues que de paso lo pasen a suelo urbanizable i puguen fer 629 vivendes i un hotel de luxe en el paratge natural.

Un paratge natural, a més, que vostés mateixa, en l'Estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, diuen clarament que és el corredor biològic de les salines de Santa Pola, el Clot de Galvany i el Fondet de la Senieta, l'Albufera d'Aiguamarga, i que estos espais indubtablement tenen un valor ambiental i paisatgístic que no és discutible i que no se poden separar.

L'agressió que el Partit Popular d'Elx vol fer del paratge del Clot de Galvany i del Fondet de la Senieta és una agressió a tot un corredor biològic i, per tant, és una agressió a les Salines de Santa Pola, que haurien de preocupar-li al seu alcalde, que està hui present ací, a l'Albufera d'Aiguamarga, etcètera, etcètera.

M'agradaria saber quins són els termes que li han demanat a l'ajuntament que aclarisca.
I també li vull preguntar exactament si vosté pot reconéixer avui, ací, que se va a intentar tramitar un projecte semblant ja fa més de deu anys per al Fondet de la Senieta, i que la Conselleria de Medi Ambient en el seu dia, en 2007, va rebutjar un projecte urbanístic de les característiques que avui fan reviure el Partit Popular del municipi d'Elx.
Vull saber els arguments que se li dóna a l'ajuntament en 2007 per a rebutjar el pelotazo urbanístic que volien promoure amb la negativa de la ciutadania d'Elx i de les formacions polítiques que efectivament no anàvem a donar el vistiplau i anàvem a consentir estes qüestions en estos paratges naturals.

Voldria saber exactament què és el que se li va dir a l'ajuntament, perquè jo li he demanat a vosté eixa documentació i no me l'ha volgut donar; m'ha enviat als serveis territorials d'Alacant, i allí diuen que no tenen eixa documentació.
On està el document que la conselleria en 2007 va remetre a l'ajuntament per denegar el pelotazo urbanístic que hui vol reviure el Partit Popular de l'Ajuntament d'Elx en el Fondet de la Senieta?

I ja de pas li pregunte: vosté és que no pensa resoldre les al·legacions que hem presentat ciutadans i partits polítics, d'entre ells Compromís, respecte a esta qüestió?
És que vosté no dóna eixa transparència que tanta gala fa el president Fabra i resol les al·legacions que hem presentat i que les té avui en la conselleria?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señora Mollà, falta usted a la verdad como es una tónica en usted y en el partido al que representa.

Efectivamente, yo le he dicho que tiene toda la documentación a su disposición en los servicios territoriales de la dirección territorial de la conselleria en Alicante.
Así que, vaya usted.
Y si no se lo dan, vuelva a solicitarlo, porque esta documentación (inintel·ligible) .
.
.
remita a la conselleria.
Tiene usted a su disposición toda la documentación.

En segundo lugar, yo creo que usted no ha entendido, no ha entendido.
Decían…, alguien dijo que respetar es empezar a ganar la guerra, ¿eh?
, ustedes jamás ganarán ninguna guerra política, se supone, porque ustedes no respetan; ni respetan a las personas ni respetan a los procedimientos.

Mire usted, mire usted, le acabo de decir que el 6 de junio de 2014 el director general, respecto al Plan parcial del Fondet de la Senieta, le ha dicho al ayuntamiento que queda concluido el procedimiento y se archivan las actuaciones porque, de conformidad con lo que establece el actual Plan general de ordenación urbana de Elche no es posible el cambio, la reclasificación que pretende el ayuntamiento.

¡No sé cómo hay que decírselo!
Esto es respetar la legislación que usted desconoce.
El artículo 173 del reglamento de ordenación establece que para hacer esas reclasificaciones de suelo no urbanizable a suelo urbanizable tiene que ser un suelo no urbanizable común, y puesto que en este caso estamos hablando de un suelo no urbanizable protegido no procede la reclasificación.
Con lo cual, punto y final.
Esa es la cuestión.
(Aplaudiments) Y escritos de ese estilo se producen todos los días, incluido donde ustedes gobiernan y llevan años, in illo tempore, sin enviar la documentación al Tribunal de Cuentas y a la sindicatura, que también es importante que se les diga.

Y, en segundo lugar, respecto al plan especial del Clot de Galvany, nadie le está diciendo que si quieren…, que si un hotel.
Mire usted, lo único que se le ha dicho al ayuntamiento en ese mismo escrito es que hay una contradicción en la documentación que presentaron en junio de 2011 y en el diciembre de 2013.
Y puesto que el ayuntamiento está tramitando el plan especial de protección del paraje natural, usted debería saber, porque es miembro de las Cortes y votó en contra, pero debería saber la modificación que se aprobó de la Ley de espacios naturales, que para la protección de los parajes naturales no hace falta un plan especial.
Le decimos, puede usted continuar con el plan especial, ayuntamiento si quiere, y sino puede incorporar otras formas de protección, como por ejemplo las ordenanzas de protección de este paraje natural al plan general de ordenación urbana.
Y eso es lo que nos tiene que decir el ayuntamiento.

Por lo tanto, señora Mollà, transparencia total y absoluta, claridad total absoluta y respeto al ordenamiento jurídico, y algo que ustedes desconocen, a la ley.
Porque la administración actúa y las instituciones con sometimiento pleno al derecho y al ordenamiento jurídico.
Y eso no son imposiciones.
Eso son las reglas del estado de derecho.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Passem a la pregunta número 1.
740, que formula el diputat Lluís Torró, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre la sentència referida a la ZAL del port de València.

Senyor Torró, té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Què pensa fer el Consell amb l'espai de la Punta destruït per l'ampliació de la zona d'activitats logístiques del port de València ara que el TSJ ha anul·lat el projecte?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, cal aclarir que la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana relatiu al pla especial que modifica el pla general de València per al desplegament de la zona d'activitats logístiques, de la ZAL, va ser recorreguda davant del Tribunal Suprem, per la qual cosa la sentència no és ferma.

Això significa que el pla especial està vigent i que, per tant, la situació urbanística dels terrenys afectats per l'actuació és a hores d'ara la determinada pel pla especial.

De moment, res més.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore, senyora consellera, no està dient res.
I estaria prou bé, eh?
, per a la ciutadania que foren una miqueta més clars quan expliquen les coses.

Sobretot tenint en compte, primer, tots els antecedents que hi han hagut, les anades i vingudes dels tribunals, com des del 2000 açò ha anat progressant pràcticament sempre des d'una de les sentències, sempre en contra de la conselleria, que contràriament al que diuen.
.
.
, al que acaba de dir fa un moment respecte que l'administració sempre complix la llei; en aquest cas hi ha un incompliment flagrant de la llei per part de l'aleshores conseller Cotino quan extemporàniament va introduir un document que no estava en la tramitació inicial, i que és precisament el que va provocar totes les sentències de nul·litat que hi han hagut fins ara, afectant una zona que en primer lloc és una zona d'horta de 750.
000 metres quadrats, d'un valor agrari i cultural incalculable.

En segon lloc, afectant 150 famílies a les quals se'ls ha espoliat i se'ls ha tret de sa casa, val?
, amb una protesta que va arribar a tindre fins a 116.
000 signatures, eh?
, perquè el pla este no tirara avant.

I el pitjor de tot, el pitjor de tot és que finalment el que anava a fer-se allí, i per això és pertinent la pregunta, s'ha fet en un altre lloc.
La famosa zona d'activitats logístiques, en compte d'estar en la Punta, que és teòricament per la qual es va requalificar, es va situar en la zona on des del primer moment veïns, partits de l'oposició, sindicats, moviment ecologista, diria que era la zona ideal per a situar esta zona d'activitats logístiques per la seua implantació entre les carreteres de Madrid i Barcelona i les vies del ferrocarril.

Hi ara tenim que el pla s'ha declarat.
.
.
, em sembla que ja és la tercera vegada, nul de ple dret.
Perquè diu exactament la sentència que el pla no es pot reformar, no es pot refer l'expedient i esmenar i, per tant, caldria iniciar-lo de nou.
No entenc el recurs perquè no van a posar allí el mateix que hi havia decidit posar.

I, per tant, la pregunta que li faig és absolutament pertinent.
Ens agradaria saber què pensen fer allí?
Què pensen fer?
En el cas hipotètic que guanyaren el recurs, què pensen fer?
Si la ZAL la tenen ja posada en un altre lloc!
I en el cas, que és el més probable, que no guanyen eixe recurs perquè les sentències apunten en una direcció molt clara, què pensen fer?
Què pensen fer?
Li he preguntat en concret per la qüestió què pensa fer amb la zona, és a dir, si tenen en algun moment…, els ha passat pel cap promoure la restauració i tornar a l'estat anterior al paratge cultural i agrícola de la zona i els seus béns immobles que han estat destruïts.

I hi ha una altra pregunta, una pregunta de caràcter polític.
En primer lloc, ¿què pensa fer el Consell davant una decisió que és contrària a la llei, presa per un conseller que en un moment determinat inclou o fa un procediment que anul·la tot el procés de declaració de la Punta?
Van a exigir algun tipus de responsabilitat polítiques?

I també m'agradaria insistir-li en una qüestió important.
Des de que es va dictar la sentència han passat catorze mesos, des de que es va iniciar el procediment este han passat quinze anys i per a l'únic que ha aprofitat esta modificació parcial ha segut per a arruïnar a una sèrie de famílies.
¿Van a prendre alguna mesura per a resoldre esta qüestió de forma definitiva?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señor Torró, yo le hago a la inversa, porque usted ha dicho una serie de cosas que la verdad asustan.
Espero que jamás lleguen a gobernar, porque si no, asustaría.
Como así va a ser, no van a gobernar nunca, porque los ciudadanos son lo suficiente inteligentes para saber en manos de quien depositan su voto y su responsabilidad.

Mire usted, ¿qué van a hacer ustedes con todos los funcionarios que han tramitado planes especiales y planes generales, incluido este, con los informes y que han sido tumbados?
¿También les van a exigir responsabilidades penales, civiles, administrativas, políticas y los van a expulsar?
Dígalo, dígalo.

Porque el Tribunal Superior de Justicia en todas sus sentencias, y el Tribunal Supremo, jamás, jamás ha cuestionado la ubicación de la zona logística, nunca, y que eso fuese patrimonio público del suelo.

Es más, si usted se lee la sentencia del Tribunal de Justicia de la Comunidad Valenciana, la primera, de febrero de 2000, dice que, en resumen, la memoria contiene una amplia, argumentada y motivada valoración de la solución adoptada, así como las razones que justifican la decisión de la administración autonómica para optar por una determinada zona, la Punta, descartando otras alternativas de localización.

El señor…, lo que se hizo en el procedimiento es: puesto que no llegaba el informe de la Dirección General de Costas, se aprobó.
Y eso se determinó que, bueno, que cabía subsanar ese procedimiento, pero el tribunal entendió que eso era nulidad radical -que ahora, por cierto, han vuelto a cambiar de criterio jurisprudencial el Tribunal Supremo- y que había que empezar desde el inicio.

Usted dice que tenía valores ambientales, paisajísticos, de huerta.
Le repito lo que dicen los tribunales, en los hechos acreditados.
«Así las cosas, será preciso algo más que meras afirmaciones -da igual que estén los sindicatos, los ecologistas…, o sea, los de siempre, si es que son siempre los mismos-, para llegar a la conclusión de que en el enclave de la ZAL pretende diseñar se vayan a destruir valores medioambientales dignos de especial protección, porque la zona determinada por la administración no destaca por sus valores paisajísticos y huertanos, sino todo lo contrario, en la medida en que no solo existen ya usos urbanos sino también una serie de infraestructuras y, en fin, porque es abundante el uso industrial y el referido almacén en la zona que se considera.
»

A ver si contamos…, empezamos a decir la verdad, porque ustedes mienten sistemáticamente.
Y le he dicho que nosotros, no le quepa la menor duda, respetaremos siempre la sentencia, salvo si la sentencia…, tanto si la sentencia es favorable como es desfavorable.

Mire usted, ha cambiado el criterio jurisprudencial, y donde antes preveían la nulidad de pleno derecho, ahora admiten también la convalidación de actos administrativos, porque estaba todo el procedimiento correcto, excepto el informe de la Dirección General de Costas, por cierto, gobernada por el Partido Socialista, que se dedicaba a hacer política en las instituciones, tanto en la dirección general como en las confederaciones.
Y para tirar adelante, y siguiendo la ley, pues aprobamos los planes especiales.

Por lo tanto, este es un ejemplo, la ZAL, de cómo era necesario modificar la ley urbanística, para que, evidentemente, no se esté diez y quince años tramitando una zona logística.
El puerto de Valencia es el puerto puntero y, desde luego, que encabeza todo el tráfico de contenedores en el eje mediterráneo y necesita desarrollarse.

Es verdad que después de diez largos años de tramitación, cuando estaba aprobado, hay una crisis económica en ciernes, pero también es verdad, señor Torró, que pese a que les pese, la inversión en el corredor mediterráneo, que ya es una realidad, hará que precisamente el puerto de Valencia necesite actividades y zonas logísticas.
Y este gobierno y este Grupo Popular siempre, siempre trabajarán para favorecer la generación de empleo y riqueza, aunque nos impugnen y nos lleven a los tribunales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Passem a la pregunta número 1.
811, que formula el diputat Lluís Torró, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre adquisició de vehicles per VAERSA.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Tornem de nou al mateix protagonista, al senyor Cotino.
La fiscalia de València ha iniciat una investigació penal per la compra per part de VAERSA en l'any 2010 de 65 vehicles tot terreny, amb 1,4 milions d'euros públics, sense convocar concurs públic per a l'adjudicació del servei.

Per això pregunte: ¿com justifica la conselleria aquesta adquisició de vehicles sense mediació de concurs públic?

I li pregaria, senyora consellera, per una qüestió de cortesia parlamentària, que si té de fer-me alguna pregunta al llarg de la seua intervenció, me la faça ara en la primera intervenció per a poder-li contestar.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Este mateix dilluns, VAERSA ha rebut la visita d'un membre de la policia judicial per a recaptar una sèrie de document sobre l'adquisició de vehicles objecte de la pregunta.

A este respecte, com sa senyoria pot entendre, i com hem fet sempre, s'ha facilitat tota la documentació sol·licitada.

De moment, res més.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies.

Bé.
La fiscalia va iniciar una investigació penal arran d'una denúncia d'un sindicat, perquè, com he dit abans, es van comprar 65 vehicles que van costar 1,4 milions d'euros, concretament, 1.
447.
841 euros, per vehicles tot terreny, sense cap tipus de licitació.
De fet, es va fraccionar en set parts el contracte per a poder-lo traure, quan per la seua quantia inclús hauria d'haver aparegut en el Diari Oficial de la Unió Europea.

Fins i tot en la mateixa denúncia s'afegix que VAERSA va adquirir durant eixe 2010 altres 3 vehicles tot terreny per un import de quasi de setanta mil euros i altres elements accessoris.
I durant eixe any també es van invertir vora 800.
000 euros en arrendaments de vehicles facturats a la mateixa societat, en tot 2,3 milions d'euros, vulnerant la llei de contractes públics.

Sembla ser que açò ha estat denunciat per la mateixa Sindicatura de Comptes, que ho diu en el seu informe de 2010.
Diu: «Esta adquisición no ha sido objeto de licitación mediante procedimiento abierto sujeto a regulación armonizada.
» I, per tant, troba irregularitats.

I, a més, sembla ser a més que esta adquisició de vehicles i d'altres han estat adquirits a través d'una xarxa…, a una xarxa d'empreses que totes estan vinculades amb la trama Gürtel, a través de l'empresa British Car, o fonamentalment el Grup Iberauto, que és el que gestiona tot açò.

Juntament a totes estes irregularitats, davant de les quals vosté no dóna cap tipus d'informació, i començarà a no sé…, no sé què em contestarà quan vinga ara, però m'imagine ja el seu tipus de contestació, del seu tipus de soflama, de que ustedes no hacen más que decir mentiras i coses d'este tipus.

Els fets estan ahí.
No sé si els fets acabaran tenint algun tipus de penalitat.
És a dir, si acabarà algú tenint una responsabilitat penal pels fets que han ocorregut.

Però el que no hi haja una responsabilitat penal no vol dir que els fets estiguen presents i que s'hagen comés, com demostra el tribunal de comptes.

I, per tant, el que jo demane ací, evidentment, no és que em conte el procediment judicial, perquè m'interessa de forma secundària, sinó que em conte el procés de depuració de responsabilitats polítiques.

Abans vosté m'ha dit que si nosaltres anàvem a condemnar a tots els funcionaris.
Ja li dic que als funcionaris que hagen comés prevaricació, evidentment que sí, perquè pel fet que siguen funcionaris no vol dir que puguen prevaricar.
Però a nosaltres sobretot ens interessa les responsabilitats polítiques que hi ha darrere d'aquest tipus de fets, perquè suposen estar immiscides en trames de corrupció que són més altes.

I ací s'afegix, a més, una altra particularitat, i és que durant el mateix temps en què estava VAERSA comprant vehicles tot terreny, al mateix temps estava reduint els pressupostos per al que teòricament estaven dedicats estos vehicles, que era per a la prevenció d'incendis forestals.
Es va reduir un 15% el pressupost, el pressupost va baixar en 2,39 milions.
¡Quina casualitat!
És una xifra que coincidix -insistisc que és una casualitat- amb pràcticament la xifra que es va dedicar a l'adquisició de vehicles.

I es van acomiadar, segons els sindicats, durant eixe període alguns diuen que 300, altres diuen que, com a mínim, 60 persones, en un procés que a més encara no s'ha aturat.
Perquè des d'aleshores fins ara, (veus) VAERSA ha patit un expedient de regulació d'ocupació, s'han acomiadat treballadors i estan seguint acomiadant-se treballadors vinculats a la prevenció d'incendis forestals, tant els vinculants a la vigilància com els vinculats a la planificació.

Per tant, és especialment odiós que es dedique a la compra a vehicles, quan el que està fent-se són retalls en els mitjans que realment són efectius, perquè els vehicles sense persones no aprofiten per a res.

Per tant, li pregunte: ¿van a prendre alguna determinació política i alguna depuració política…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Torró Gil:

…de les responsabilitats d'aquestes irregularitats?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Torró, desde luego, la confusión es brutal.
Ustedes aprovechan un momento complicado para…, como en la pregunta anterior, que le he dicho y le he leído hechos probados y constatados en sentencias judiciales.
A ustedes les da exactamente igual.

Porque ustedes respetan a la justicia o a las instituciones cuando les dan la razón, pero no la respetan cuando no les dan la razón.
Entonces, todo es ilegítimo, son necesarios referéndums, no tiene legitimidad para ocupar las instituciones y todas esas cuestiones.
(Veus i aplaudiments) Es la típica táctica de la izquierda.
Sí a la democracia cuando me pertenece y me favorece, no a la democracia y viva la revolución cuando no puedo obtener consecuencias positivas para mí.

Mire usted, no confundan las cuestiones penales… Yo sé que es difícil, porque ustedes han hecho toda la estrategia política, basar su programa político, su voluntad de llegar a las instituciones… Bueno, de hecho, algún miembro de su partido decía que su misión, recientemente entrado en estas Cortes, su misión era tirar a la derecha de las instituciones, (veus) no decir: «Voy a ganar porque tengo mejor proyecto político.
»

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

¡Que no lo tienen, que no lo tienen!
¡Que el de ustedes cayó con el muro de Berlín!
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señoría…

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

¡Que es una ruina, que es miseria y falta de libertad!

El senyor vicepresident primer:

Señora consellera… Señorías…

Señoría, por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Y ustedes nos quieren tirar a la derecha…

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor, a la cuestión, si es tan amable.
(Aplaudiments)

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Efectivamente, pues muy bien, yo le digo… (Veus i aplaudiments) Yo respeto a esta presidencia, no soy como ustedes, que cuestionan la legitimidad.

El senyor vicepresident primer:

Silencio, señorías.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

(Se sent una veu que diu: ¡Muy bien!
Aplaudiments) Dicho esto, dicho esto, les he dicho que ha estado la policía judicial, que le hemos dado toda la documentación, todo el proceso administrativo, todas las facturas, todo el mobiliario, todos los coches, en este caso, cómo están contabilizados, todo el registro.
Por cierto, la prevención y extinción de incendios es de mi compañero, del conseller Serafín Castellano, que ya le dijo que no hay restricciones (veus) y que no hay limitaciones.
Que no hay restricciones y limitaciones.
Sí, pero las encomiendas vienen de la conselleria de gobernación.

Y se lo digo también, se lo digo porque eso no es verdad, se lo digo también porque no pueden decir que ocultamos… El 26 de abril de 2013 compareció la señora Mónica Oltra a pedir toda la documentación, y aquí está la diligencia de comparecencia, donde se le facilitó, igual que a la policía judicial, toda la documentación, porque no tenemos nada que esconder, con los informes económicos y los informes jurídicos.
(Aplaudiments) A disposición de la señora Oltra, de la policía judicial y a disposición de ustedes.

Y dicho esto, que serán los tribunales los que decidirán, que a lo mejor puede haber habido un incumplimiento de la normativa de la ley de contratos, pero eso no supone que haya una responsabilidad penal, una prevaricación, corrupción, cohecho, todas esas cosas.
Un ruego -ya se lo estoy diciendo, toda la documentación está ahí, a disposición-, un ruego, hagan algo más por VAERSA, por el sector público empresarial, por la Generalitat valenciana, sus instituciones y funcionarios.
Además de criticar tengan la convicción, la gallardía y la valentía de presentar un proyecto político creíble, para que así los ciudadanos le apoyen, les apoyen como se apoyan las democracias, en las urnas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
853, que formula el diputat Ignacio Blanco, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, al Consell, sobre el cost de la visita del papa a València.
Correspon la resposta al conseller d'Hisenda i Administració Pública.

Senyor Blanco, té vosté la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Mire per a on esta pregunta també té a veure amb el senyor Cotino!
Quants diners ha costat definitivament l'organització de la visita del papa més cara i més corrupta de la història?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, li vaig a donar una sèrie de dades sobre la trobada mundial de la família, sobre el V Encuentro Mundial de la Familia, per a tindre perspectiva i saber del que estem parlant.

En primer lloc va ser una convocatòria a nivell internacional, va vindre gent de tot el món i la imatge de la ciutat de València va tindre reflex internacional.

En segon lloc, sap quantes persones van vindre en eixa trobada?
1.
500.
000 de persones van vindre a València en juliol de 2006.
Això és una realitat, és una dada objectiva, no ho poden discutir.
És així i així ho han d'acceptar… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories.

Senyor Torró…

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

…L'audiència estimada en l'acte central, sap, senyor Blanco, de quants telespectadors va ser?
300 milions de telespectadors va tindre.
1.
500.
000 de persones en València.

Sap quants voluntaris van participar en el V encuentro?
Van participar 12.
000 voluntaris.
Periodistes acreditats, 4.
500 periodistes acreditats.
I va tindre repercussions en tots els mitjans de comunicació de tot el món, que si haguérem fet una campanya de publicitat i promoció equivalent, el cost haguera sigut de 55 milions d'euros.

I vaig a donar-li una sèrie de dades també particulars.
Sap que va ser a principi de juliol de 2006, en la Feria Internacional de las Familias, van participar més de cent mil persones en estes activitats, acreditant més de dos-cents mitjans de comunicació.
En el Rosario de las Familias, en la platja de Malvarrosa, van participar 250.
000 persones.
I en l'Eucaristía Conclusiva, el 9 de juliol, van participar 200.
000 persones.
Va tindre una repercussió, com dic, internacional i tot el món hi va projectar la imatge de València per tot el món.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Açò què és?
Açò quina presa de pèl és?
!
Jo li pregunte al conseller d'hisenda quin és el cost de la visita del papa i me diu que va a donar-me dades i me parla dels visitants, dels periodistes acreditats, dels telespectadors.
Però açò quina presa de pèl és, senyor Moragues?
!
Un poquet de vergonya, que estem en el Parlament Valencià!

Vosté és el conseller d'hisenda, no és l'ambaixador de la santa seu.
A que no?
Vosté no ha de vindre ací a vendre-nos la visita del papa; ha de vindre a respondre una pregunta d'un parlamentari, que representa una part de la ciudatania, per a dir-nos quant ens ha costat.
I que vosté me diga «vaig a donar-li dades» i no done ni una dada econòmica, ni una, ni una sola.
.
.
!
Vergonya li hauria de fer, vergonya li hauria de fer.

Jo entenc que vosté cada dia és més del PP, que vosté cada dia s'assembla més als seus companys de bancada.
Però arribar a este punt de dir-nos «vaig a donar-li dades» i començar a vore quants van resar el rosari.
I a mi què m'importa!
A mi m'importa els diners públics que s'han gastat en un acte confessional privat.
Perquè els valencians i les valencianes tenim dret a saber com es gasten els nostres diners i sobretot quants diners dels nostres es gasten i per què i de quina manera.

Tenim dret a saber com es gasten els nostres drets en els serveis públics, però encara més quan es gasten en megaprojectes, en grans esdeveniments o en actes, com la fórmula 1 o la visita del papa.

Tinc una altra pregunta formulada sobre la fórmula 1.
Vull saber quant, quant ens ha costat eixe deliri de grandesa del senyor Camps que anava a eixir-nos debades.
Segurament són 300 milions d'euros, però vull saber la xifra exacta.

I també vull saber el deliri de fe del senyor Camps, la visita del papa, el primer gran esdeveniment que va inaugurar una era, a més a més de corrupció associada a eixe tipus de fastos, perquè és la visita del papa més cara, però més corrupta de la història també, quant ens ha costat.

I vosté ve ací hui a respondre això.
I si no és capaç de fer-ho se n'ha d'anar, ha d'agafar i anar-se'n, però anar-se'n d'estes Corts i anar-se'n de la conselleria.
Perquè vosté està (algú diu: «No fa riure, eh?
») denigrant el parlamentarisme amb eixa resposta.
Vergonya hauria de fer-li, denigrant-lo!

I si vosté en la segona ocasió que tindrà, que podrà dir-me a mi el que vullga del nostre projecte polític, de si nosaltres estem en contra de tot.
A mi no me venga motos de la visita del papa i dels pelegrins.
A mi responga'm a la pregunta: conseller d'hisenda, quants diners hem pagat per la visita del papa?

I ara li vaig a donar les dades que jo conec i vosté si vol me les confirma o no.

Vostés gastaren, per una banda, a través de Radiotelevisió Valenciana, vora 8 milions d'euros, dels quals 7,4 en un contracte a Teconsa, que està sent investigat amb la peça separada del cas Gürtel en el Tribunal Superior de Justícia.
I ahí està relacionat el senyor Cotino i ahí està la corrupció, per escàndol inclús del Vaticà.
8 milions d'euros.
Vergonya.

I després tenim la fundació V Encuentro Mundial de las Familias, que és el gran misteri, el cuarto milenio, una fundació que constitueixen 4 patrons, l'arquebisbat, la Diputació de València, l'Ajuntament de València i la Generalitat valenciana, que de primer es fiquen 10.
000 euros i després a pagar sempre l'erari públic.
Una fundació que per les xifres publicades, i jo vull que me les confirme, ha gastat 17.
718.
184,37 euros.

D'eixos més de dèsset milions, que sumats als 8 milions de Radiotelevisió Valenciana me donen a mi una xifra de més de vint-i-cinc milions de cost de la visita del papa, la més cara de la història, una part ha sigut donacions, patrocinis o ingressos comercials, perquè venien motxilles i coses.
Però sabem que la diputació ha posat almenys 319.
000 euros, que l'ajuntament diu que ha posat 2,3 milions d'euros i que la Generalitat valenciana, a banda dels 10.
000 euros inicials, va posar 2 milions d'euros en 2010, llevant-li-les, per cert, a la lluita contra els incendis forestals, a través d'una modificació pressupostària.
I, recentment, en l'acord d'extinció d'eixa fundació, que havia de ser extingida des de l'any 2007 perquè havia complit amb el seu objecte fundacional, ha posat 1.
306.
897 euros més.

En total, confirme'm vosté si La Generalitat ha posat 3.
416.
897 euros en la visita del papa per part de la fundació V Encuentro Mundial de las Familias.
Confirme'm vosté si ha posat 8 milions d'euros, a través de Radiotelevisió Valenciana.
Confirme'm vosté si ha pagat La Generalitat més d'11 milions d'euros en la visita del papa.
Si això sumat a l'ajuntament i a la diputació, com a mínim, suposa una despesa de més de catorze milions d'euros de les administracions públiques.
Si el deute de més de quatre milions d'euros, que eren més de sis fins que La Generalitat va ficar 2 milions d'euros, l'han assumit La Generalitat i l'arquebisbat.
Si en total l'arquebisbat a penes ha ficat 1 milió d'euros…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

I tota la resta l'hem pagat els que creiem… (El vicepresident desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Perdó, senyor conseller, un moment.

Té vosté la paraula.
Gràcies.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí, senyor president.

Senyor Blanco, vergonya em dóna a mi el seu comportament, vergonya i denigració és el seu comportament, la forma de parlar, la forma de faltar al respecte als consellers i a la resta de polítics d'ací, de les Corts Valencianes.
(Aplaudiments) Vergonya em dóna a mi, perquè vosté és representant dels ciutadans.
Vergonya és el senyal que està fent-me ara mateix…

El senyor vicepresident primer:

Senyories.

Senyor Blanco, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Vosté creu que està representant els ciutadans amb honor?
Per l'amor de Déu, per l'amor de Déu.
Un poquet d'educació.
Mai faltem al respecte mosatros, (veus) no falten al respecte vosatros i mantinguen el decor i el comportament.
(Aplaudiments)

(Remors) Ara li ho diré, ara li ho diré.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco.
.
.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Ha de saber, ha de saber que els comptes, com vostés han preguntat i saben, estan registrats en el registre de fundacions del protectorat dependent de la conselleria de governació.
I vostés saben, perquè vosté m'ho ha donat i jo li ho ratifique, que el cost per al V encuentro, ho diuen les comptes que estan inscrit en el registre de fundacions, és de 17.
811.
000 euros.

Ha de saber el que va aportar la Generalitat valenciana.
Inicialment va aportar 10.
000 euros, después, després com vosté diu, va fer una aportació de 2 milions d'euros, el 30 de juny de 2010.
Com a conseqüència d'eixa aportació de 2010, la fundació es va convertir en fundació pública dependent de la Generalitat valenciana, perquè eixa aportació és dotacional, és fundacional i la participació de La Generalitat va ser de 2.
010.
000 euros.

Ha de saber també que el seu objecte es va perdre per la conclusió de l'esdeveniment i que el deute pendent que hi havia en este darrere finals de l'any 2013 era de 4.
142.
000 euros.
Vam negociar amb les empreses contractistes, amb les empreses deutores i vam aconseguir reduir eixe deute de 4.
142.
000 euros a 2.
800.
000.

Estos 2.
800.
000 euros es van assumir per part de la Generalitat valenciana, com vosté sap, en la modificació pressupostària que estava fent-me anteriorment.
.
.
de la qual ha fet referència anteriorment, va assumir 1.
300.
000 la Generalitat valenciana, perquè era fundació pública.
Del 1.
300.
000, 500.
000 era de VAERSA, era deute d'una empresa pública que estava dins del perímetre de consolidació i la resta va ser de 787.
000 d'Acciona.
I és de veres que l'arquebisbat va fer una aportació de 500.
000 euros.

Sap quina va ser l'aportació total de la Generalitat valenciana a estos 17.
811.
000 euros?
Va ser una aportació inferior al 20%.
És a dir, un esdeveniment que va tindre una projecció mediàtica de 55 milions d'euros, un esdeveniment que va portar… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

…ací a la ciutat de València més de dos-cents mil euros, l'aportació de La Generalitat en tota l'organització de l'esdeveniment va ser inferior al 20%, una quantitat total de 3.
316.
000 euros amb una projecció mediàtica de 55 milions d'euros i una projecció mundial de la ciutat de València de l'esdeveniment.
(Algú diu: «Muy bien!
» Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, sobre la política general del Consell en matèria de liquidació, venda de patrimoni i tancament de la Radiotelevisió Valenciana, que formula el diputat senyor Josep Lluís Moreno Escrivà (GP Socialista) (RE número 85.
502, BOC número 237)

El senyor vicepresident primer:

Passem al punt 12 de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, sobre la política general del Consell en matèria de liquidació i venda de patrimoni i tancament de la Radiotelevisió Valenciana, que formula el diputat Josep Lluís Moreno, del Grup Parlamentari Socialista, que té la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

Gràcies, president.

Deia que, senyor Rubio, li he de demanar disculpes.
Tenia vosté raó, el vicepresident ha vingut.
Vosté és un home de fe i em deia, «és un home valent, tan valent que construeix supermercats en barrancs i tot això.
Aixina que tu tranquil que vindre, l'home vindrà».

Jo, donada l'excepcionalitat de tants mesos, set, sense que vosté vinga a estes Corts, set, a parlar de la Radiotelevisió Valenciana, exactament set, he decidit… El senyor Rubio em va suggerir que li comprara un ram de flors, però això a mi em va paréixer excessiu.
I, aleshores, li vaig demanar al senyor Ibáñez que em prestara un trage i m'he vestit per a l'ocasió com a mostra de respecte.
Espere, espere que a canvi obtinga la seua atenció i a ser possible alguna resposta, no com els espectacles que solem vore.

La primera pregunta és molt senzilla: és vosté este, senyor Ciscar?
És vosté este home?
Sí, sembla que sí.
Anem a vore, un fet senzillet, per a dur.
.
.
no tinguem problemes.
Fabra.
Agència EFE, 6 de novembre: «Respecto al coste que supondrá el cierre indicado, que aunque todavía no tengo una cifra exacta, porque están haciendo números, pero es aproximadamente un año de coste de televisión.
» Fabra: «No tenemos 40 millones de euros para satisfacer la readmisión de los trabajadores.
» 6 de novembre.

Ciscar: «He indicado que el coste de readmitir a 1.
600 trabajadores sería de 144 millones de euros, 74 millones en nóminas, 40 en gastos, cuando la aportación de La Generalitat a la sociedad pública para el año que viene es de 61,4 millones.
» «Ciscar ha precisado que aún no se ha cerrado lo que costará liquidar tadiotelevisión, aunque serán alrededor de 70 millones de euros.
» Es vosté, Agencia EFE, no Partit Socialista, Agencia EFE, 7 de novembre.
70 milions d'euros.

Senyor Ciscar, el dia 29 de novembre de 2013, vosté tenia i els valencians teníem dos canals d'àmbit autonòmic emetent: Canal 9 i el Canal 24, en valencià i en castellà, 24 hores, notícies, oratge, sèries.
.
.
, donant servei públic.
Teníem dos canals de ràdio: Ràdio 9 -generalista-, Sí Ràdio; teníem una programació en ràdio autonòmica, cent per cent en valencià.
Sotmesos a una llei que vostés incomplien, però per això els podíem demandar i perseguir en els tribunals, com solem fer habitualment.
Se prestava un servei públic.
Estaven sotmesos a l'imperi d'una certa pluralitat.
I se garantien o se devien garantir els drets d'uns ciutadans, a què vostés solen obviar i menysprear, que són aquells que tenen -han estat este matí per ací- discapacitats auditives o sensorials i, per llei, havia d'hi haure programacions accessibles per a eixes persones, no només fer-se una foto ací.
Eixa era la televisió que teníem.

Sis mesos després, senyor Ciscar, gràcies a vosté, no tenim servei públic, no hi ha cap emissió d'àmbit autonòmic en valencià i només tenim al territori valencià una xarxa de TDT il·legals, la major part d'elles emetent programació d'extrema dreta i prostitució encoberta, emparades per la inacció del Consell que fa dos anys que no complix una sentència del Tribunal Suprem de readjudicar les TDT.
A més a més, incomplixen quasi tots els articles de la llei audiovisual valenciana.

El 29 de novembre, quan vosté va prendre la decisió de tancar Canal 9, en companyia del senyor Fabra i algú més, 1.
608 famílies valencianes estaven empleades a una empresa sanejada.
I la que vostés varen nomenar directora general, una tal Rosa Vidal, anunciava que tancaria amb dos milions de superàvit.

Cinc mil famílies del sector audiovisual valencià fa sis mesos treballaven en el doblatge, com a actors, com a tècnics.
I la despesa prevista per al sector audiovisual valencià per la «seua» senyora Rosa Vidal era, segons ella, 9.
438.
391 euros, els quals se traduirien en 1.
371 hores d'emissió -estes dades totes són seues.

Sis mesos després de Ciscar, hi ha 1.
438 -perquè encara no les han despatxat a totes- famílies arruïnades, sense un sector audiovisual a què adreçar-se ni suport per a la creació de noves empreses audiovisuals perquè agarraren els diners que tenia l'Ivace per a crear noves empreses i els dedicaren a pagar indemnitzacions.

Un ERO silenciós s'ha emportat a la ruïna tres mil famílies valencianes que no tenen indemnitzacions i a les quals no els estan pagant ni els salaris que els deuen.
I, segons les organitzacions del sector, un 90% dels actors valencians estan en l'atur i entre el 60 i el 70 entre els periodistes i els professionals de la comunicació audiovisual, segons la Unió de Periodistes Valencians.

Senyories, fa sis mesos, el 29 de novembre de 2013, els valencians teníem una empresa pública, sense deutes, amb un pressupost, segons el senyor Ciscar, les seues paraules, 61 -deia ell- milions ens costaria als valencians a l'any, segons la senyora Rosa Vidal 68, amb un superàvit de dos milions, i tenien una oferta dels sindicats per a deixar els costos laborals en 40 milions d'euros, dins d'eixos 68 i ajustant-se al contracte programa.
Amb això, es mantindria el valor del nostre patrimoni, es modernitzaria i s'actualitzaria la televisió i hi haurien més actius audiovisuals, drets d'emissió i publicitat.

Sis mesos després, tenim que el senyor Ciscar ha aconseguit que paguem 81,1 milions en indemnitzacions pel segon ERO, 35 milions en indemnitzacions i salaris de tramitació pel segon ERO, 35 milions més que s'han pagat a 1.
613 treballadors durant sis mesos -estes informacions són del talp del senyor Ciscar, que em passà la nòmina del mes de gener-; el que dóna un muntant total que ja ha costat a La Generalitat, només en costos laborals -senyor, se'n recorda que era vosté el de la foto?
-, doncs, va la cosa per 156.
100.
000 euros.

A això cal sumar els convenis especials amb la seguretat social, dels quals no tenim cap informació, ninguna, perquè fa mesos que no ve i la senyora Lola Johnson va ser nomenada i imputada sense que passara per estes Corts.
El conveni especial amb la seguretat social que farà que tots aquells que tenint 55 anys o complint-los en l'aplicació de l'ERO hauran de cobrar el cent per cent.
.
.
, s'haurà de pagar el cent per cent de la seua cotització fins que es jubilen per part de la Generalitat valenciana.
No sabem quants milions costarà això, no està sumat ací.

Però sí que hem pogut sumar 836.
000 euros en l'assessorament del primer ERO i 768 en l'assessorament del segon ERO en empreses com Price Waterhouse Coopers -que per sentència judicial va ser obligada a donar la informació a estes Corts-, en empreses com Garrigues -que va fer un ERO il·legal, que vulnerava drets dels ciutadans valencians-.
A això cal sumar-li 762.
000 euros en el mateix assessorament en el segon ERO, entre altres a una empresa, Equipo Humano, d'un militant o exmilitant del seu partit que apareixia en els papers de Bárcenas; tres milions de multa a la seguretat social perquè no saben ni fer les nòmines dels treballadors; 120.
000 euros de multa a hisenda.

Això suma, en total, 160.
824.
592 euros.

I no hem acabat.
Ens faltava que el talp ens filtrara la liquidació del patrimoni.
La devaluació del valor patrimonial per raó de la liquidació i el desballestament -perquè ho entenga el senyor Fabra: desmantelamiento, val?
-, desballestament de la radiotelevisió pública ha produït, segons la seua mateixa liquidació, una devaluació d'allò que compràrem per cent milions, exactament en val 39, segons el govern.
Hem perdut sixanta milions més.

Tot sumat, el resultat és este.
Sis mesos després i Ciscar, el resultat és 220 milions d'euros de ruïna i deu imputats.
(Aplaudiments)

Senyor Ciscar, vosté ha tardat, però farà bé venint ací a donar alguna resposta.

Tots els números, totes les dades que els acabe de donar són del senyor Ciscar i del seu talp.
Han sigut confirmats en les seues rodes de premsa de divendres i són els seus números.
No és veritat que el viatge a Marràqueix del senyor Fabra ens n'haja costat 220, ens n'ha costat més.

Aixina que li torne a preguntar: senyor Ciscar, ¿és vosté este, el dels 70 milions?
Perquè si és vosté este, és vosté un incompetent.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Honorable vicepresident, té vosté la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Moreno, vosté ha interpel·lat per quina és la política general del Consell en matèria de liquidació, venda de patrimoni i tancament de Radiotelevisió Valenciana.
I jo tractaré d'explicar-li, fins on pugam, perquè sabem que és un procés que està en marxa i que no està tancat.

El primer que vull dir-li és que vosté mescla i confon quantitats.
Parla de qüestions que s'havien d'haver pagat perquè són deutes que es deriven del funcionament de Radiotelevisió Valenciana, s'havien de pagar estiguera obert o estiguera tancat.
Vosté mescla temes d'un procés de liquidació estrictament mercantil en un procés laboral que és l'acomiadament col·lectiu.
I, en definitiva, trau unes xifres.

Mire, les xifres finals es sabran en el moment en què estiga tancat el procés d'extinció, de liquidació i de dissolució.
En eixe moment, vosté podrà interpel·lar per les xifres concretes.

De moment, hui vosté interpel·la per la política general del Consell en matèria de liquidació, venda de patrimoni i tancament de Radiotelevisió Valenciana.
Això ho tenim clar, veritat?
Bé, doncs, al respecte jo vaig a dir-li i vaig a contestar-li.

En relació al tancament, este govern ha tingut ocasió d'explicar ja en prou ocasions, també en seu parlamentària, les raons per les quals es va plantejar la supressió del servici públic de Radiotelevisió Valenciana una vegada es va fer pública la sentència de la sala del social del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que declarava la nul·litat de la mesura d'acomiadament col·lectiu.

Com hem dit en infinitat d'ocasions, va ser una decisió molt complicada, molt difícil, però també responsable.
Una decisió adaptada per a salvaguardar l'interés general, prioritzant aquelles polítiques que més estimen els ciutadans, les polítiques socials, davant uns recursos que són limitats i davant la impossibilitat de mantindre una radiotelevisió pública amb més de mil sis-cents treballadors.
No era possible i no és possible mantindre una televisió pública d'eixa entitat, per molt que alguns s'encaboten tots els dies en el contrari.
La majoria d'esta cambra també ho va entendre així i va aprovar la proposició de llei presentada pel Grup Popular.

I el que cal afrontar ara, amb rigor, és el procediment perquè es liquide i s'extingisca degudament l'empresa pública que prestava eixos servicis, que és pel que vosté pregunta, amb la vista posada una vegada més en l'interés general dels ciutadans i ciutadanes d'esta comunitat.

La Llei 4/2013, de 27 de novembre, de La Generalitat, de supressió de la prestació de servicis de radiotelevisió i de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, en l'article tercer, va autoritzar al Consell la dissolució, liquidació i extinció de la mercantil.
En compliment i execució d'eixe mandat, el Consell, reunit el 28 de novembre, en la seua condició de junta general d'accionistes amb caràcter universal, va acordar la dissolució, liquidació i extinció de Radiotelevisió Valenciana i va anomenar un consell de liquidació integrat per tres persones.

Com vostés coneixen, i d'acord amb la llei de societats de capital, la dissolució és l'acte social que obri el procés de liquidació d'una mercantil, en este cas d'una mercantil pública.
La liquidació, que és la fase en què ens trobem en estos moments, consistix en la realització dels actius de la societat mercantil per a cancel·lar les obligacions concretes.
Únicament quan ja haja conclòs el procediment de liquidació, es produirà l'extinció de la societat, materialitzada en la cancel·lació dels assentaments del registre mercantil.

Em detindré, per tant, en la fase actual, la de liquidació que, com he dit, comporta el pagament als creditors socials.
Durant el període de liquidació, la societat no pot afrontar altres activitats diferents de les orientades a l'extinció del procés liquidatori.
En concret, el consell de liquidació s'està encarregant de realitzar i d'actualitzar l'inventari i el balanç de la societat, pagar els proveïdors, realitzar les operacions comercials pendents i alienar els béns socials amb la particularitat que quan es tracte de béns immobles l'alienació s'haurà de realitzar mitjançant subhasta pública.

Per al compliment d'esta funció, es va licitar un contracte de servicis per a la realització de l'inventari de material de Radiotelevisió Valenciana, que es va adjudicar a la societat Ernst&Young, per import de trenta-nou mil euros.
La valoració de l'inventari, en contra del que vosté diu, s'ha realitzat d'acord amb les normes del pla general de comptabilitat amb el que disposa l'Institut de Comptabilitat i Auditoria de Comptes de l'estat i, en tot cas, d'acord amb els valors existents en la comptabilitat de l'empresa a 28 de novembre de 2013 -data d'obertura del procediment de liquidació de Radiotelevisió Valenciana- i de conformitat amb allò que s'ha preceptuat en la llei de societats de capital.

En tot cas, tota liquidació és sempre un procés molt complex.
I només com a exemple li diré que, durant el procés de liquidació de Radiotelevisió Valenciana, s'ha de procedir a l'elaboració d'un inventari de saldos deutors i creditors reconeguts i la identificació d'altres saldos deutors, contingents, la comunicació amb clients i altres deutors i la definició del pla de cobrament, la comunicació amb proveïdors i altres creditors i la definició del pla de pagament, l'elaboració de l'inventari de contractes amb anàlisi del venciment pactat i de la fórmula de resolució anticipada i conseqüències associades, l'elaboració d'un inventari de procediments en via administrativa, jurídica i arbitratge, l'anàlisi de cada un dels litigis i l'establiment del pla de negociació i de resolució, la definició de la fórmula de liquidació dels actius, etcètera.

Una vegada concloga tot el procés que he explicat, els liquidadors han de formular el balanç final, que se sotmetrà a l'aprovació de la junta general d'accionistes, és a dir, del Consell en funció de la junta general.

El que sí està tancat, i d'això en podem parlar, és del procés d'acomiadament col·lectiu que vosté coneix i que, efectivament, ha tingut un cost de 86,1 milions d'euros; cost que és fruit d'un acord en els representants dels treballadors, en la majoria dels sindicats, excepte en un, i que va ser referendat per la majoria dels treballadors en una consulta que es va fer.
Va ser un procés laboriós, molt complex.
En definitiva, es tracta d'un procediment d'acomiadament de més de mil sis-cents treballadors i que s'han de complir una sèrie de tràmits, de terminis i de qüestions legals que sempre hem de respectar.

No es podia fer més amb menys temps.
Si qualsevol ERO que afecte vint, trenta, quaranta treballadors ja és complex en la seua elaboració, aprovació i execució, ¿què dir d'un ERO de 1.
630 treballadors?
És més, jo no conec ERO d'eixa magnitud que haja tingut lloc en menys temps.

Mire, vosté podrà traure d'ací totes les xifres que vullga.
Jo vaig a dir-li les xifres definitives, quan es tanque el procés de liquidació les sabrem i les podrem debatre.
Una altra qüestió són les estimacions, que les hem fetes, pel que és la liquidació i les estimacions pel que és l'ERO i les estimacions pel que pot ser un any de funcionament de Radiotelevisió Valenciana amb una plantilla de més de mil sis-cents treballadors.
Jo puc dir-li que només cinc anys en eixa plantilla i en eixa situació, La Generalitat hauria de pagar 550 milions d'euros.
Això ni ens ho podem permetre hui, ni ens ho podem permetre en els pròxims anys.
Eixa és la realitat.

I vull dir, encara que ho ha dit moltes vegades, que aquí este govern ha fet el possible per mantindre Canal 9 i Ràdio 9 obert.
El possible.
Per això va fer una llei nova, per a ajustar el seu funcionament, en un contracte programa que donara viabilitat econòmica i financera.
Va fer un ERO per a dimensionar la plantilla al que ens poguérem permetre, i va hi haver una assumpció del deute de l'anterior societat per part de La Generalitat perquè la nova societat nasquera sense cap tipus de dèbit.
Si la intenció havera segut una altra, no mos havérem pres evidentment totes eixes molèsties.
Ja vàrem advertir que la nul·litat de l'ERO deixava molt poques opcions, podria donar lloc al tancament.
Ningú va voler fer cas.

Ací, vostés, o molts de vostés, quan la tele estava oberta, demanaven que es tancara.
I quan anava a tancar-se, la volien oberta.
Això no és responsabilitat.
Aquí ningú ha tingut responsabilitat.
Hem fet el possible, no ha pogut ser.
Hem dit i diguem -ho ha dit abans, ha avançat alguna cosa el conseller d'hisenda- que aquí estem fent un esforç molt gran per a primar les polítiques socials, que són les més apreciades, les més valorades, les més estimades pels ciutadans, i en eixa línia, senyor Moreno, anem a continuar.
I quan estiga més avançat el procés de liquidació i d'extinció i de venda de patrimoni pel qual vosté pregunta, si em torna a interpel·lar, jo li donaré més dades.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Moreno, per a rèplica, té vosté la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president.

Mire, senyor Ciscar, la meua interpel·lació era ben senzilla, i vosté podia haver dit: «Senyor Moreno, té vosté raó, açò és un desastre, estic intentant fer el que puc i evidentment allò que vaig dir dels 70 milions d'euros era perquè no teníem ni idea del que estàvem fent i, com el mateix president Fabra va reconéixer, no ens havíem parat a pensar ni quant costaria.
» Eixes són les seues paraules, com paraules seues són que l'aportació de La Generalitat a la Radiotelevisió Valenciana cada any en el contracte programa aprovat per estes Corts i proposat per la seua directora general era de 61 milions.
Són les seues paraules.
En eixes dades i eixes paraules, que són les seues, ixen que vosté ha gastat en sis mesos el pressupost de quasi quatre anys de funcionament de la Radiotelevisió Valenciana donant feina a milers de famílies valencianes, els mil treballadors que s'hagueren quedat amb l'acord dels sindicats i els tres mil treballadors del sector audiovisual que vostés han destrossat.
Eixes són les dades.

Vosté, l'altre dia, acomiadant-se com a portaveu, dia: «”Me habéis apretado”, ha manifestado a los presentes el vicepresidente ex portavoz del Consell, quien ha destacado que tiene un récord de 47 preguntas sobre un mismo tema en una misma rueda de prensa, lo que se traduce en 45 minutos contestando sobre el mismo asunto.
» Mire, jo no sé en el seu poble, però en el meu poble quan li fan a u 47 vegades la mateixa pregunta en la mateixa classe, això té un nom.
Si li han preguntat 47 vegades el mateix i vosté ha segut incapaç de contestar, crec que és exactament el que vosté m'està fent a mi ací.

Perquè, senyor Ciscar, 81,1 milions és el que vostés han signat amb els sindicats, no m'ho estic inventant jo.
35 milions és el que el senyor Eusebio Monzó va dir en estes Corts que s'havia pagat en el primer ERO d'indemnitzacions.
Vostés pararen i eixos diners se'ls hagueren de quedar, perquè al final hagueren de pagar per la sentència salaris de tramitació.
Els 35 milions són -mire, apunte-s'ho perquè vega que el talp treballa bé: «Nómina de enero, 4.
984.
000 euros, por 1.
613 trabajadores, más vacaciones, pagas extra, etcétera, etcétera.
» Eixes dades són seues, són del seu talp.
Això els ha pagat vosté sis mesos a 1.
600 treballadors per impedir-los anar a treballar.
Eixes dades també les té vosté, i també ha costat tancar la tele.
No m'ha dit quant va a costar-nos als valencians el conveni especial amb la seguretat social.
Eixes dades també les té vosté.
No me les ha dit.
No m'ha dit per què no suma, que ho pot sumar, els diners que pagà en el primer ERO il·legal, quasi un milió d'euros en assessorament, i uns altres que va a pagar ara altra vegada per a l'assessorament als treballadors.

I, per cert, una pregunta, ja que estem: per què li paga vosté a KPMG 55.
000 euros pel mateix que en el primer ERO li va pagar vosté a Garrigues 190.
000?
«Aquí huele a muerto.
» I en el seu cas, sempre acaba eixint flotant algun cadàver.
Vosté no m'ha desmentit la seua pròpia liquidació.
60 milions que haurem de tornar a gastar, si vostés liquiden, amb el que vostés han devaluat el patrimoni dels valencians.

I a tot açò -que d'això parlarem si vosté ve i me compareix en la comissió de control- a tot açò ara han eixit que tot ho van a solucionar donant-li set milions d'euros a Radiotelevisió Espanyola.
Mentre la senyora Vidal pagava l'hora d'emissió a 6.
800 euros de magazins, informatius, concursos, vostés han anunciat que li van a pagar a Televisió Espanyola i a algunes productores a què des d'ací advertixc que vagen amb compte, van a pagar-los l'hora de programa en Radiotelevisió Espanyola -atenció senyories- 6.
800 euros Rosa Vidal, 13.
461 euros el senyor Ciscar i el senyor Castellano.
No estaran vostés altra vegada en el mateix?
Perquè, o Televisió Espanyola cobra molt car, o aquí està passant alguna cosa.
Senyor Ciscar -acabe de seguida, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor Ciscar, conteste, i per favor eixa idea de la nova llei audiovisual valenciana que està vosté pactant amb els mateixos que esperen endur-se els diners, els set milions de Castellano, pense-s'ho, és una bona advertència, i raone.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
Gràcies, Senyor Moreno.

Honorable vicepresident, té vosté la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Moreno, vosté diu 47 vegades el mateix.
45 minuts, 47 preguntes, el mateix.
No, 47 preguntes sobre un mateix tema, que no és el mateix que el que diu vosté.
No és el mateix que 47 vegades el mateix.

Mire, li insistixc: els processos de dissolució, de liquidació i d'extinció donen molt poc, per no dir cap marge per a prendre decisions de naturalesa política.
Per això, jo li he dit el que li he dit.

Vosté m'interpel·la sobre la política general del Consell respecte del tancament, venda de patrimoni i liquidació de Canal 9, i jo li parle del que està tancat i està fet, i del que no està encara tancat i no està fet, no li puc parlar.
Evidentment, jo no tinc una bola de vidre per a saber, quan acabe el procés de dissolució i de liquidació, quines van a ser les xifres finals.
De la mateixa manera que no pot haver.
.
.
Mire, política general.
No pot haver-hi una política general sobre uns processos que estan molt encotillats per les disposicions legals d'aplicació, on hi ha molt poc marge per a prendre decisions -digam- discrecionals.

Jo sé que el estic diguent-li no li agrada, però estic diguent-li la veritat, estic diguent-li el que és.
Quan estiga tancat el procés, tindrem les xifres completes, i aleshores vosté podrà interpel·lar i podrem parlar sobre elles.

Mire, ho vaig dir fa molt poc a una pregunta que em va fer un company de vosté sobre.
.
.
On tenim capacitat de decisió, perquè la llei ens ho permet, com és en la xarxa de repetidors, ja vam dir el que sabem en estos moments, que és molt, que ni va a vendre's, ni va a desmantellar-se eixa xarxa de repetidors.
Quan finalitze el procés de liquidació, estes infraestructures passaran a La Generalitat.
Altra cosa que a vostés els preocupa molt, que és l'arxiu audiovisual, doncs ahí també podem dir coses, i les hem dites, i les vaig a repetir.
Tenim previst, una vegada s'extingixca la personalitat jurídica de Radiotelevisió Valenciana, que l'Institut Valencià de l'Audiovisual i la Cinematografia, com a entitat pública encarregada, entre altres moltes funcions, de la conservació, difusió, intervenció i arxius dels fons audiovisuals, es faça càrrec de l'arxiu audiovisual de Radiotelevisió Valenciana.

I també, on tenim marge de maniobra, que és en la documentació administrativa de Radiotelevisió Valenciana, perquè lògicament això tampoc es pot vendre en una subhasta pública, ni correspondria, que la llei no mos obliga, doncs passarà la seua custòdia, el seu manteniment s'assignarà a l'arxiu històric de la Comunitat Valenciana, que té com a missió, com bé saben, arreplegar, conservar i disposar per a la seua utilització els fons documentals de la Generalitat valenciana.

Pregunta vosté per què en el contracte de KPMG consta una quantitat i en el de Garrigues en costa una altra.
Doncs és molt senzill: perquè el de Garrigues el que es va contractar era el procediment administratiu de l'acomiadament i, a més, en eixes quantitats s'incloïa pendent d'una futura liquidació evidentment, perquè mai es pot concretar, el que és un procés judicial, però ahí també s'incloïa el que era el procés judicial que sabíem que anava a arribar.
KPMG, l'únic que se li va encomanar en eixe contracte és estrictament el procediment administratiu, i es va contractar pel procés que marca la llei i es va triar l'oferta que era més barata.

Per a resumir, de veritat, s'ha fet tot des de la responsabilitat.
Si algú volia la permanència de Radiotelevisió Valenciana eixe era el Consell de La Generalitat.
O és que vostés pensen que mosatros mos sentim contents d'haver de prendre eixes decisions?
De cap de manera.
Si això ha segut un procés molt difícil, i som conscients que és un procés de molt de desgast, a nivell de govern, a nivell personal, de tot tipus.
Però hem hagut d'actuar des de la responsabilitat.
Perquè inclús quan vàrem intentar, quan abans d'aprovar la llei jo em vaig reunir amb el comité d'empresa, els vaig demanar una proposta, eixa proposta era molt superior al cost del primer ERO, de l'ERO que es va declarar nul.
I això està per escrit, i està documentat, i si vostés demanen la documentació, si tenen interés -si no la tenen ja, que crec que la tenen- doncs els la podem passar.
Es va intentar fins a l'últim moment.
Però -insistixc- des de la responsabilitat es va fer l'únic que es podia fer.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Interpel·lació al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, sobre la política general de la conselleria en relació amb la gestió de les ajudes procedents de la PAC, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 85.
436, BOC número 237)

El senyor vicepresident primer:

Interpel·lació al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua sobre la política general de la conselleria amb relació a la gestió de les ajudes procedents de la PAC, que formula el diputat Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, que té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la interpel·lació està presentada en relació al que són la gestió de les ajudes de la PAC.
Jo centraré tota la meua intervenció en les ajudes que van destinades al primer pilar, deixant per a una posterior intervenció el que se deriva al segon pilar, o siga, al que serien els PDR.
Perquè si no, la complexitat, crec que és millor que ens centrem en un dels dos llocs, que no deixar-lo exactament, perquè hi han diferències entre un i l'altre que val la pena que els treballem per separat.

En principi, hem de recordar la situació en què està el sector agrari, el sector de la producció agrícola i ramadera, en el sentit que efectivament està passant problemes, perquè tenim una situació econòmica complicada, però també perquè les actuacions des de la Unió Europea que tenen influència en elles, doncs, la majoria de les vegades són negatives per al que són els interessos de -diria- tots els agricultors espanyols i, en particular, de les persones productores agràries valencianes.

En principi, ja és difícil que ho puguem superar perquè les dificultats comencen ja dins de la mateixa conselleria, és a dir, ¿existix la conselleria d'agricultura?
, ¿existix el conseller d'agricultura?
, ¿eh?
El tenen acumulat al vicepresident perquè pareix ser que pel pressupost que tenia ja no justificava que tinguérem una persona exclusivament dedicada a gestionar el que és tot el sector agrícola perquè -com he dit- des que jo sóc diputat, any rere any, batem el rècord -per sota- d'un pressupost d'agricultura cada vegada més xicotet, cada vegada més desaparegut.

No obstant això, pensem que és important que parlem d'este tema, sobretot, avui, que tenim el senyor Cañete, el candidat, el cap de llista a les europees, i ja està en el Parlament Europeu, era ministre d'agricultura, i, per tant, pels seus coneixements de la matèria tindrà la capacitat de defendre, indubtablement, els agricultors i ramaders valencians.
Sabem que és un home que té extensos coneixements d'agricultura, sabem que és un home que té extensos coneixements de cellers, sabem que és un home que té extensos coneixements de les dones i una apreciació molt particular sobre elles, i també sabem que té una apreciació molt particular de la seua família molt dedicada, realment, a l'activitat agrària, a més d'un gran nivell, ¿no?
Potser (inintel·ligible) .
.
.
trobarem algunes explicacions de les decisions que ell ha pres, i començarem per ahí.

La primera pregunta és, senyor conseller, ¿què anem a fer?
, ¿què anem a fer amb eixes trenta-tres mil persones valencianes que van a renunciar, poquet a poquet, gradualment, a una aportació perquè han dit que per 300 euros no val la pena que s'inicie un expedient?
Ja sé que s'ha modificat això, que s'ha modificat, però que no ha desaparegut perquè arribarà un any que sí que s'ha aplicat perquè això està ahí.

Per tant, si encara no anem a aplicar-lo, este any no se va a aplicar, se va a aplicar en altres mesures -crec, si no, vosté em corregirà, però crec que són als que no arriben a 100 euros als que s'aplicara la mesura que no van a tindre accés a les ajudes ja-, però que sí que n'hi ha un altres que progressivament se'ls implantarà si estem disposats a treballar perquè això no es produïsca perquè, clar, dir «total 300 euros ¿què son?
», doncs 300 euros afectaran trenta-tres mil productors de mitjana, amb la qual cosa estem parlant que en les primeres mesures pot afectar ja a una disminució d'ingressos de 10 milions; 10 milions que no es que vindran a engrossar les aportacions que tindran la resta de productors valencians, ¿no?
, se'n van als grans productors de la resta d'Espanya, indubtablement, a alguns d'ells els tocarà la família Domecq, amb la qual està emparentada el nostre benvolgut exministre d'agricultura i que, segurament, no ho ha tingut en compte a l'hora de prendre estes decisions, amb tota seguretat que no, però lògicament haurem de fer unes influències determinades i dir, «¡escolte!
, els valencianes necessitem també eixos 10 milions, no eixos 10, eixos i molts més.
»

Un altre aspecte que ens preocupa, també, és què passa amb els jóvens; els jóvens que se van incorporar a l'activitat agrària en l'últim any no van poder sol·licitar les ajudes -vosté ho sabrà-, i, per tant, com estes ajudes només es dediquen als nous agricultors, ¿què passa?
, ¿queden fora estos jóvens de les ajudes o podran integrar-se perquè se va a tindre en compte?
Per tant, d'estes coses…

Jo ja sé que n'hi ha -i li ho dic per endavant-, quan li presentàrem la moció, estaran classificades aquelles coses que són de competència autonòmica, aquelles coses que són de competència estatal, aquelles coses que seran de competència del govern perquè resulta que ell és qui ens representa davant de la Unió Europea però que no són pròpies i tampoc té la decisió.
Però anem a parlar de totes elles.
¿Què passarà amb els jóvens?
, ¿què passarà amb eixa limitació del 2% de les ajudes als jóvens?
, perquè resulta que en este moment, tenen una limitació del 2%, i, per l'altra part, els joves que s'han incorporat abans, encara que siguen per edat podrien entrar, ja no poden accedir a eixes ajudes.

¿Estem disposats a corregir això o a fer totes les acciones destinades a corregir això?
, ¿què passarà amb la ramaderia extensiva?
, la ramaderia extensiva -sap vosté- que tampoc en molts casos no pot accedir a les ajudes perquè no tenen terres en propietat ni tenen drets cedits que puguen ajudar-los a justificar després això, però també cal conservar-la, sobretot perquè és un recurs de la zona més pobra del nostre país, de la zona interior.
¿Estem disposats a canviar o fer les modificacions oportunes (inintel·ligible) … la ramaderia extensiva, sobretot estem parlant de l'oví, del cabrí i del vacu, tinguen capacitat per a accedir a estes ajudes, que en este moment no poden?

¿Què anem a fer sobre la reducció?
En este moment, la nova PAC porta una reducció d'ajudes al voltant del 9% que afectarà, una vegada més, per això dia jo que, segurament, amb tota seguretat, jo estic totalment convençut que el senyor Cañete no ha tingut en compte les circumstàncies de qui són els xicotets agricultors i qui són els grans agricultors, els de grans extensions, però eixe 9% afecta especialment als agricultors més menuts i beneficia casualment a les grans empreses terratinents de grans extensions; casualment al País Valencià no existixen pràcticament empreses de grans terratinents, de grans extensions, això es produïx, sobretot, a Castella-la Manxa, sobretot a Andalusia, per cert, on està la família Domecq, per cert, on està emparentat el senyor Cañete que -com ja he dit- segur que no té la més mínima relació una cosa amb l'altra, però també mos agradaria que perquè mos acabaren de convéncer feren les accions oportunes perquè es vera clarament que no té cap relació i, per tant, afavorir els agricultors valencians.

Havia dit que eixe retall lineal d'un 9, exactament d'un 8,64, en les ajudes directes de la política agrària comú, que perjudica exactament als xicotets agricultors que reben, sobretot aquells que reben menys de 5.
000 euros i que estos son, en tot l'estat, el 74%; ací, al País Valencià molt més encara d'eixe 74%.

També, sabem que… bé, n'hi ha moltíssimes més accions que podíem fer com, per exemple, a nivell europeu, a nivell de l'estat, a nivell del govern de l'estat, ¿està disposat a treballar per a posar fi o fre, almenys, al gran poder de la gran distribució, de manera que en compliment de la seua normativa fomente la lleial competència, no la situació exacta que tenen en este moment, que les decisions estan enfonsant, també, al xicotet productor i, aleshores, en este moment, lògicament, al productor valencià que està enquadrat aquí?
, ¿estem disposats a garantir-los un nivell de vida qualitatiu suficient per a viure amb una renda suficient?
, ¿estem disposats a garantir una major transparència i regulació dels mercats en el control de les importacions, sobretot aquelles que afecten a països tercers?
, ¿estaríem disposats a posar -ja, mire com ho dic-, simplement a posar damunt la taula, senyor conseller, que s'instauren clàusules socials d'obligat compliment en els tractats amb països tercers?
, si no, el que estem és reduir l'estat del benestar, estem afavorint un comer amb una dificultat diferent, estem creant el que és una competència deslleial perquè tant en productes sanitaris, com en circumstàncies socials, com en salaris no podem competir, i damunt anem a ajudar perquè no n'hi ha una bona redistribució dins d'eixos països tercers, tampoc dels recursos que arriben gràcies a estos tractats.

Per tant, estem afavorint ací els grans terratinents, estem afavorint en el Marroc els grans terratinents, no fem pujar la situació, no fem millorar la situació social, per exemple, per parlar del Marroc, i estem empitjorant la situació social ací mateix.

Per tant, ¿estem disposats a parlar en la Unió Europea del que és la inclusió de les clàusules socials obligatòries per als països que vullguen estar en contacte amb la Unió Europea?
, ¿volem tindre una total reciprocitat en les relacions comercials amb els països (inintel·ligible) .
.
.
de la Unió Europea i que eixa reciprocitat també incloga quins són els productes fitosanitaris permesos per a la comercialització?
És un contrasentit que ací se tinguen unes normes perquè n'hi ha productes que no podem utilitzar perquè són nocius per a la salut i no podem comercialitzar-los, però que països tercers tinguen la llibertat de comercialitzar els mateixos productes amb els tractaments que ací hem acordat ja i hem consentit tots que són perjudicials per a la salut.
Aleshores, ¿estem disposats a treballar en eixe sentit perquè això ens afecta?

I, per resumir, ja -em queden dotze segons-, senyor conseller, totes estes accions inicials respecte a la Unió Europea, totes les accions sobre l'estat, eixos 300 euros que afecten tant, ¿estem disposats a millorar eixa situació, la ramaderia extensiva, les persones jóvens, la limitació de les ajudes al 2%?

Tot açò, estes mesures que estem parlant i que -he dit- ja li he explicat que són totes referents al que és el primer pilar de la política agrària comunitària, ¿estem disposat a treballar i a aconseguir resultats per a la millora de l'agricultura valenciana?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señor conseller.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pañella, estem disposats a parlar de totes eixes qüestions i de moltes altres, naturalment, estem disposats a parlar d'eixes clàusules socials i de tot el que vosté planteja respecte dels productes fitosanitaris perquè és veritat que és un contrasentit que països tercers no tinguen les mateixes obligacions, ni se'ls exigisquen les mateixes condicions que als països membres, però és que tot això, el Partit Popular, en la Unió Europea, a Brussel·les, el Grup Parlamentari Popular ja porta temps demanant-ho i estic convençut que els nous eurodiputats, amb el senyor Arias Cañete al cap, van a continuar en eixa lluita.

I, naturalment, des del govern valencià, i estic convençut que des del Govern d'Espanya perquè es compartix la preocupació, va a continuar-se amb la mateixa línia.

Mire, efectivament, la política agrària comuna és el marc fonamental en què es desenrotllen les diverses línies d'actuació del Consell en suport de l'agricultura, de la ramaderia, del sector agroalimentari i del desenrotllament rural de la Comunitat Valenciana.
Vosté sap que la PAC s'articula, bàsicament, a través de les ajudes finançades pels fons agrícoles europeus, el Feaga, fons europeu agrícola de garantia; i Feader, fons europeu agrícola de desenrotllament rural.

En eixe sentit, la política general de la conselleria en relació amb la gestió d'eixes ajudes consistix en aprofitar, lògicament, al màxim, les oportunitats que els recursos de la PAC puguen aportar per a potenciar la creació d'ocupació en el sector, fonamental; millorar la competitivitat de l'agricultura valenciana; elevar el nivell de vida de la població rural; reforçar el paper imprescindible de l'agricultor en la gestió sostenible del territori; i potenciar l'aparició de joves agricultors.
I per a tot això, recentment, la PAC ha sigut objecte d'una profunda reforma per al nou període 2014-2020.
En estos moments, s'estan acabant de tancar els últims detalls d'esta reforma que entrarà en vigor en l'any 2015.

Un aspecte fonamental de la política que hem dut a terme ha sigut la defensa dels interessos de l'agricultura valenciana en els processos de negociació de la PAC, tant davant del Govern d'Espanya com a la Unió Europea.
En eixe sentit, cal dir que el Consell va acordar amb els representants del sector una postura comuna de la Comunitat Valenciana davant la proposta inicial de la nova PAC.

Gràcies a eixe esforç i al treball en comú amb el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient hem aconseguit resultats molt importants per a aproximar la nova PAC als objectius prioritaris -als quals abans feia referència-.
Per exemple, és veritat que Espanya ha aconseguit mantindre l'import global de les ajudes europees per a l'agricultura, 47.
000 milions d'euros per al període 2014-2020, a pesar de la reducció global dels pressupostos comunitaris.
Eixe escenari garantix a les comunitats autònomes que per al mateix període -i garantisca a la Comunitat Valenciana- puguen arribar els mateixos fons que en el període 2007-2013.

Hem aconseguit -i açò és molt important-, el reconeixement del paper mediambiental que complixen els agricultors valencians, de manera que la gran majoria dels nostres cultius, els cítrics, els fruitals, l'olivera, la vinya, l'arròs, etcètera, i amb això la pràctica totalitat dels agricultors valencians, no hauran de realitzar pràctiques agrícoles addicionals, això fins molt poc abans de tancar la PAC no era aixina, a pesar de tractar-se de cultius permanents havien de fer eixes pràctiques mediambientals com, per exemple, la rotació de cultius o el manteniment de superfícies ecològiques, i això, lògicament, en un camp de tarongers és totalment inviable, haveren renunciat a les ajudes.
Bé, doncs, tot això ho hem aconseguit capgirar -insistisc- a última hora, però ho hem aconseguit, i els nostres agricultors van a poder percebre el 30% del que es coneix com a «component ambiental» o «greening» del pagament bàsic, o siga, un 30% del pagament bàsic que haveren perdut.

Hem aconseguit que la instal·lació dels jóvens agricultors compte amb el major nivell d'ajudes possible.
Vosté dia el 2%, efectivament, el 2%, però és que és el màxim que marca la reglamentació europea, i tots estem d'acord que allò desitjable és que siga més, i aixina va a demanar-se per part de la delegació espanyola, per part de la delegació del Grup Parlamentari Popular perquè mai hem estat d'acord que es limite a un 2%.
Volem més llibertat més per als estats membres per a poder recolzar polítiques per als jóvens agricultors sense tindre cap tipus de limitació, però com existix la limitació, que és el 2% del sobre nacional, en la conferència sectorial corresponent va demanar el màxim.

També, hem negociat i hem obtingut que els sectors sensibles per a la Comunitat Valenciana com l'arròs, els fruits de corfa, la ramaderia, es beneficien d'ajudes addicionals a través del règim de pagaments acoblats perquè en el procés de convergència doncs aquí tenim un problema molt seriós que hem pogut corregir al final amb els pagaments acoblats.

S'han introduït mesures per a simplificar -també molt important- la gestió i per a reduir les càrregues administratives, ampliant l'àmbit d'aplicació del règim de xicotets agricultors a més agricultors, i ahí s'engloben, en eixe règim de xicotets agricultors, més del 80% dels agricultors valencians, que, d'altra manera, haveren pogut quedar fora d'eixe règim simplificat.

S'ha aconseguit que la definició d'agricultor actiu -agricultor actiu és el que té dret a rebre les ajudes de la PAC- incloga els agricultors a temps parcial, que són molt nombrosos en la Comunitat Valenciana, derivat, com vosté sap, de la situació de minifundisme d'explotacions agràries xicotetes que patim.

I hem aconseguit també que l'increment del límit mínim per a cobrar les ajudes de la PAC a 300 euros, al que vosté es referia davant els 100 actuals, s'efectuara de forma progressiva fins a 2017, a fi de buscar i trobar durant eixe període fórmules associatives que permeten mantindre aquelles ajudes que queden per davall d'eixa.

Vosté diu que no parlem hui del PDR, em pareix perfecte.
Podem parlar en qualsevol moment, perquè la matèria és molt extensa, però sí que m'agradaria dir, perquè és molt important, que finalment els agricultors valencians, en este període que ja pràcticament va ser 2015-2020, van a rebre.
.
.
, van a tindre en ajudes 514 milions d'euros.

Ahí van a tindre també ajudes els joves agricultors, perquè no són incompatibles les ajudes del primer pilar amb les del segon pilar de la PAC, que això també és una cosa que vam acordar en conferència sectorial i mos dóna eixa possibilitat de poder ajudar-los més.

Mosatros, ara, anem a negociar els criteris amb el sector per a l'aplicació d'estes ajudes, que, insistisc, són 514 milions d'euros.
Anem a negociar-les i ahí el que anem a primar és, entre altres coses, per descomptat tot allò que puga generar nous llocs de treball en el món agrari i, també, ajudes a joves agricultors; també, tot el que siga modernització, rehabilitació, ampliació d'explotacions i d'empreses agroalimentàries, tot el que siga inversió productiva.

Però bé, de tot açò tindrem ocasió de parlar en altres moments, sobretot perquè també hem de consensuar, com ens hem compromés, amb el sector.

Eixos 540 milions d'euros, on és veritat que n'hi ha una quantitat de 64 milions d'euros, que són fons Feder i fons del Fons Social Europeu, però que com tenen a vore amb el desenrotllament rural, el que anem a fer és a gestionar-ho tot junt per a poder arribar d'una manera més coordinada i més eficient al nostre sector.

I és veritat, també, en eixe sentit, que no estem d'acord amb l'aportació estatal.
Clar, és veritat que eixa aportació estatal es fa en un moment econòmic molt complicat, no és el mateix moment que quan es va aprovar l'aportació estatal al PDR en l'any 2006, que la situació econòmica era moltíssim millor, però també és cert que tenim el compromís del Govern d'Espanya de, tan prompte com la situació millore, ampliar eixa aportació de 54 milions d'euros per a la Comunitat Valenciana, que és una aportació lineal.
.
.
, perdó, lineal no, proporcional al que es rep en cada comunitat de fons Feader, on sí que és veritat que hem incrementat un 26% respecte del període anterior, però, insistisc, no estem conformes, demanem que s'incremente eixa aportació al PDR valencià.

I farem el que siga necessari per a continuar portant a la Comunitat Valenciana la major quantitat de recursos possibles, com per exemple, les ajudes del programa de suport al sector vitivinícola, que es van aprovar en conferència sectorial dilluns passat i que inclouen 2,9 milions d'euros del Feaga per a 44 programes de promoció en l'exercici 2015, només 2015, per a les bodegues i viticultors valencians i 20,3 milions d'euros, també del Feaga, per a altres 93 projectes d'inversions en el període 2015-2018 en bodegues de la Comunitat Valenciana.

Però si fonamental és comptar amb recursos adequats, no ho és menys realitzar una gestió eficient i àgil perquè eixos recursos arriben als seus destinataris.
I, també, en eixe sentit, estem fent un esforç continu des dels òrgans gestors de la conselleria i des de l'organisme pagador d'eixos fons de la PAC, que és l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària.

Com realment no vaig a tindre temps per a poder exposar totes estes mesures, que també em semblen són molt importants, segurament en la pròxima intervenció faré menció a elles.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Torn de rèplica.
Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, conseller.

Bàsicament, crec que del discurs que hem fet estem d'acord en tot, ¿no?
També és veritat que, tal com ho he presentat, era difícil dir que no, perquè si me dia que no estaven disposats a treballar per a aportar més diners, haguera segut la cosa molt greu i, indubtablement, la presentació ha condicionat també la seua resposta.

Anem a seguir endavant, perquè.
.
.
, anem a vore.
El problema no és que estiguem d'acord amb les paraules.
El problema és que jo sóc oposició i vosté és govern.
I ahí hi ha una diferència fonamental, que vostés moltes vegades no recorden.
I ara els ho recorde jo perquè, clar, que jo estiga reclamant ací.
.
.
, però és que realment esta situació s'ha de produir i s'ha de fer.

Jo.
.
.
, als agricultors i.
.
.
, als productors agraris valencians, i agraris ramaders dic, perquè estem parlant de tot en conjunt, no els puc contestar avui, «mire, seguiran fent el que estan fent fins ara», perquè ells entendran que estan condemnats a quedar-se en la més absoluta misèria.
No és prou.

Parlem d'objectius, objectius amb compromisos.
Anem a aconseguir.
.
.
, perquè, clar, jo recorde les seues paraules, no dic les seues particulars, sinó les del Grup Popular, quan parlaven d'estos temes i governava en Madrid Zapatero, governava el PSOE, i jo recorde el que dien, que no hi havia ni ministeri d'agricultura, que no sé què.
.
.
I jo no li ho discutia, a més.
I jo no li ho discutia.
Vull dir, el tema és que ara estan governant vostés, tenim ministeri, teníem un ministre que ara l'han enviat a Europa perquè és que ha de negociar totes les condicions de la PAC amb nosaltres, que és aquell que els representarà.
.
.
Jo no me conforme, no per mi mateixa, sinó pel que representen els productors agraris valencians, els (inintel·ligible) .
.
.
productors agraris no se conformen que diga: «Seguirem treballant per a.
.
.
» No, no, a vore, ¿quins són els compromisos que agarrem?

Perquè, clar, parlen d'una cosa.
Vosté ha parlat dels pagaments acoblats de l'arròs i la ramaderia, però és que fa quatre dies van haver de debatre una proposició no de llei sobre l'arròs, perquè en el nou període, per exemple, en el 2014, s'han quedat fora de les ajudes.
Ja m'explicaven a mi que no, perquè com el període és 2014-2020, si no m'equivoque, doncs ja el que no vinga este any, vindrà l'altre i se'ls acumularà.
A vore, el preu al qual han de cobrar l'arròs este any és el preu al qual l'han de cobrar este any.
¿Els diem que no mengen este any, que se guarden el menjar i que ja menjaran l'any que ve el doble?
No és això seriós.

Almenys es demanava una garantia que anaven a contemplar.
.
.
anaven a contemplar el pagament del 2014 de manera independent.
No ho van fer tampoc.
No ho van fer.

A vore, jo ja sé que tenim un règim de xicoteta agricultura.
El problema és que vostés, des de Madrid, no tenen en compte el règim de la xicoteta agricultura.
Ha parlat també del xicotet agricultor -perdó-; també, parlem-ne, perquè indubtablement hi ha unes prioritats.

Ací haurien de definir qui és l'agricultor professional.
Ja sé que (inintel·ligible) .
.
.
país no podem dir que aquelles persones que no tinguen una activitat compartida poden quedar fora, perquè quedarien fora més del 90%.
Això està clar.
Però sí que és veritat que hauríem de limitar quines persones són aquelles que tenen una activitat agrària.
.
.
, és important per a.
.
.
, aquells que viuen directament de l'agricultura per a poder-los donar una ajuda major a ells.

¿Els altres?
Com jo mateixa, el que fem és mantindre les finques per allò d'un afecte de la situació.
.
.
, on venen, i que a vegades mos costen diners i les mantenim.
Però eixe no és el problema.
El problema és aquella gent que sí que viu de l'agricultura i, per tant, li hem de donar una prioritat per a ells.
I, per tant, fa falta definició de qui és l'agricultor que té en estos termes ben clarament accés a estes ajudes, perquè realment el seu producte principal, la seua font de vida principal és l'agricultura.
Per tant, ahí.
.
.
, en això també demanem que estiga ahí.

I, clar, vosté m'ha parlat que no estan d'acord amb l'aportació estatal, que no estan d'acord amb això dels 300 euros, però per les meues notícies, senyor conseller, és que el dia que va estar vosté en la sectorial i se va proposar això, vosté va (inintel·ligible) .
.
.
amb un silenci, i aixina està transmés ací, amb un silenci còmplice, perquè no va tindre la valentia de posar-se al davant i discutir-li al ministre esta aplicació.

I, segona, també ha parlat del sector vitivinícola, d'acord, la distribució.
Però una altra vegada parlarem a qui van les ajudes.
Estos projectes a qui van.
¿Va a estar la família Valsangiacomo tapant, tallant, impedint que progressen estos projectes, com està passant fins ara amb la complicitat de la mateixa conselleria d'agricultura, des de sempre?
¿Van a estar ahí?

Aclarim bé les coses, perquè ací, en agricultura, no només hi ha un deficient finançament, sinó també una gestió interessada d'on van els fons, com havia dit, de les famílies que tenen una connexió directa amb el Partit Popular i amb la conselleria d'agricultura, que estan dinamitant projectes que podien ser molt importants per al país i, com he vist, no ho amaguen, donar els noms de les persones que estan darrere, precisament d'estes actituds que mos porten a la ruïna a un sector que ha segut capdavanter en el nostre país.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Honorable vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyor Pañella, parla vosté de misèria i jo crec que s'ha enganyat total.
.
.
, completament.
Ja li he dit que pràcticament van arribar les mateixes ajudes, a pesar de la disminució global del pressupost de la Unió Europea.

I vol vosté compromisos.
Mire, ho he dit ben clar, 514 milions d'euros entre el 2015 i el 2020, ¿li pareix poc?
, per al camp valencià.
¿Li pareix poc?

Li he detallat en la meua anterior intervenció totes les coses que s'han aconseguit en esta negociació de la PAC, que hem evitat que moltíssims agricultors valencians es queden fora.

Parla vosté del límit dels 300 euros.
Mire, sóc l'únic conseller que estava en eixa conferència sectorial que va.
.
.
que va defendre, que va defendre que no es modificara el límit.
Totes les altres comunitats autònomes, totes, totes, van demanar.
.
.
, o no estaven en contra que es pujara el límit.

Aixina i tot, en eixa negociació, vàrem aconseguir, perquè ho vaig demanar, vàrem aconseguir que eixe.
.
.
que eixe límit no s'aplicara automàticament ja en l'any 2015.
En l'any 2014 i el 2015 s'aplica el de 100 euros; en el 2016, 200 euros, i en el 2017, a partir de 2017, 300 euros.
Però vàrem aconseguir també el compromís del ministeri d'acceptar -quan les consensuem amb el ministeri- fórmules associatives perquè els agricultors que no arriben.
.
.
, els perceptors que no arriben a eixa quantitat de 300 euros puguen, o bé per cessió de drets a les cooperatives, a altres agricultors, per a arrendaments, per qualsevol fórmula d'eixe tipus o fórmula associativa entre ells, gestionada a través de les cooperatives o de les entitats professionals agràries, puguen seguir rebent eixes ajudes.

I vàrem aconseguir una cosa que és molt important, que és que la venda de drets sense transmissió de la propietat queden exemptes del pagament del peatge que tenen hui, que és un 30%, en favor de la reserva nacional i un peatge que penalitzava este tipus d'operacions.

I ara el que s'ha aconseguit és que eixe peatge desaparega.
I fixe's si és important això que les dades que tenim de la sol·licitud única de 2014 indiquen que enguany s'ha duplicat.
.
.
s'ha duplicat el nombre d'expedients de cessió de drets, la qual cosa significa que eixos agricultors estan menejant-se per a evitar la pèrdua d'eixe límit dels 300 euros.
I tot això són realitats.
Jo estic parlant de qüestions que estan ja acordades i tancades.

I allò dels xicotets agricultors, l'agricultor actiu.
.
.
Mire, altres comunitats demanaven eixa negociació que es considerara, perquè els convenia, agricultors actius a aquells que pagaren una assegurança agrària.
Això deixava fora molts agricultors valencians.
Això vàrem aconseguir que es parara.
Quan això es va parar, vàrem demanar que es considerara agricultors actius a aquells que la seua renda agrària vinga de recursos distints de les ajudes, almenys en un 50%.

Vàrem aconseguir que eixe 50% es baixara a un 20%.
Ahí entren pràcticament ja tots els nostres agricultors.

Fa vosté referència a una família que rep ajudes.
Jo l'únic que li puc dir és que eixes ajudes, o bé les donen altres administracions que no tenen res a vore amb La Generalitat, o quan les dóna La Generalitat, estan fiscalitzades.
.
.
estan fiscalitzades per altres administracions.
Perquè sempre que hi han fons europeus, vosté sap que això està fiscalitzat per altres administracions.

Mire, cada any tramitem ajudes per a prop de 100.
000 agricultors, i ahí tenim tots els instruments eficaços de tramitació i estem millorant-los.
Estem implantant noves coses.

Per exemple, enguany hem implantat la tramitació telemàtica de la sol·licitud única, que està disponible per a 30.
000 sol·licitants i en els pròxims anys s'anirà ampliant a altres beneficiaris.

Estem implantant nous sistemes informàtics per agilitzar la gestió administrativa i comptable.
I estem millorant les ferramentes de control.

Per exemple, els tècnics que realitzen enguany els controls preceptius en les ajudes per superfície disposen d'uns dispositius mòbils -tablets- per a agilitzar la presa i la transmissió de les dades i estem estudiant altres mesures.
.
.
, altres possibilitats de control per mitjà d'imatges aèries.

Eixe esforç de gestió tècnic i humà, reconegut per la Sindicatura de Comptes en el seu últim informe sobre l'Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària, és el que fa possible que cada any els agricultors de la comunitat tinguen molt més fàcil i molt més simplificat el procediment de sol·licitud i de pagament de les ajudes.

Mire, per a concloure, puc dir-li que la gestió per part de La Generalitat en estes ajudes de la PAC ha permés que el camp valencià haja rebut, durant l'últim període de la PAC, des de 2007, 1.
288 milions d'euros en ajudes europees pagades als seus beneficiaris.
Eixos recursos han permés que prop de noranta mil agricultors i ramaders reben cada any el pagament únic, que més de tretze mil agricultors reben els pagaments agroambientals per les seues bones pràctiques.

Per cert, feia vosté referència abans a les ajudes de l'arròs.
És que mosatros tot el que teníem de la Unió Europea ho hem pagat, ho hem compromés en el període anterior, de 2007 a 2013.
Altres comunitats ho han pogut pagar perquè no havien gastat totes les ajudes que en el segon pilar per a eixe concepte tenien de la Unió Europea.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
No és que han pagat més, és que mosatros ho hem fet en menys anys.
Eixa és la diferència.
I això el sector ho sap i ho coneix.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Interpel·lació a la consellera de Benestar Social, senyora Asunción Sánchez Zaplana, sobre la política general del Consell en matèria d'igualtat i lluita contra la violència de gènere, que formula la diputada senyora Esther López Barceló (GP Esquerra Unida) (RE número 84.
532, BOC número 233)

El senyor vicepresident primer:

Passem a l'últim punt de la vesprada de hui, que és el punt 14: interpel·lació a la consellera de Benestar Social sobre la política general del Consell en matèria d'igualtat de lluita contra la violència de gènere, que formula la diputada Esther López Barceló, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señorías.

Buenas tardes, señora consellera.

Me alegro de poder verla porque, desgraciadamente, ya sabe que la crítica que siempre le hacemos, pues, es que en las comparecencias, cuando se las pedimos en comisión de política social, pues, desgraciadamente no podemos contar con usted.
Y, por tanto, bueno, pues, me alegro de que en el pleno sí que pueda interpelarla porque usted es la máxima responsable política de las políticas de igualdad y contra la violencia de género del Consell.

Ya sabe que son bastantes las interpelaciones que le hemos hecho desde nuestro grupo parlamentario acerca de este tema.
Y ya sabe que nosotros le damos un carácter transversal, que es el que entendemos que debe de tener, por supuesto, su conselleria al tratar de temas en materia de igualdad; un tema transversal que nosotros, en nuestra interpelación, ponemos el acento en todos los impagos y recortes en materia de dependencia o la mala aplicación en cuanto a la ley de dependencia que vivimos y que se sufre en el País Valencià.

Teniendo en cuenta que entre un 15 y un 23% de las mujeres entre cuarenta y cinco y sesenta años cuidan de una persona dependiente, según los porcentajes, en el caso de los hombres es de entre el 5 y 7%, entendemos, por tanto, que debemos de hablar de una feminización de este rol, algo que venimos soportando desde hace décadas y siglos, pero que lamentablemente seguimos sin poder romper esa brecha.

Pues, bien, según la fuente de estos porcentajes, son aspectos económicos de la dependencia y el cuidado informal en España.
Entendemos que, por tanto, cumplir con las obligaciones en materia de dependencia influye también en cuanto a la consecución de la igualdad de las sociedades.
Es algo evidente y de Perogrullo.

Por tanto, bueno, pues, le voy a leer un poco la situación en la que se encuentra, simplemente a tenor de las declaraciones en prensa de la conselleria y también del resto de actores sociales, como por ejemplo Aerte o las empresas en materia de residencias de la tercera edad.

En el no cumplimiento de los compromisos con la dependencia, pues, poner como ejemplo, pues, que en 2014, en este año, en marzo, la consellera -usted, señora Sánchez Zaplana- afirmó que en tres meses se habían pagado 185 millones de euros de todas las deudas que había contraídas con el sector de la dependencia y que, sin embargo, en abril de 2014 Aerte le recordaba que sufría impagos desde hacía siete meses, que se le debían ochenta millones de euros.

El tema es que, evidentemente, todo esto al final redunda en que las mujeres, si vemos que no es sufragado por parte de la conselleria todos los recursos y las prestaciones que son su competencia, pues, al final, el hecho de que no se confíe en las instituciones y en la ley a la hora de garantizar los derechos de estas personas, las mujeres en mayor medida sean las que dejen su puesto de trabajo y las que se queden en casa para cuidar de estos familiares, sin (inintel·ligible) .
.
.
ahora mismo de, por supuesto, qué consecuencias tiene esto en la situación de la persona dependiente.

Pasamos a hablar ya de cuestiones más concretas, como por ejemplo -y, por supuesto, estoy segura de que la señora consellera, dada la emergencia de esta situación, sabrá que íbamos a hablar de ello- vamos a hablar de la licitación, del desistimiento y la licitación del servicio de gestión integral del centro de acogida de Campanar y de la vivienda tutelada de Castellón para mujeres y sus hijos e hijas menores en situación o riesgo de exclusión social.

Mire, ya saben ustedes que en febrero de 2014 se anunció la licitación y, debido -según ustedes han hecho constar- a que se ha detectado un error material en el apartado h del anexo I del pliego de cláusulas administrativas particulares en relación a la puntuación del proyecto de intervención, en el hecho de que la puntuación total era de veinte puntos y la suma de los apartados que lo componían ascendía a veintidós, de este error administrativo, ¿se deviene qué?
El desistimiento del procedimiento de licitación del contrato del servicio de gestión integral del centro de acogida de Campanar y de la vivienda tutelada de Castellón.

Señora consellera, curiosamente el anuncio de licitación preveía el plazo de ejecución de tres años, desde el 1 de abril de 2014 finalizando, en todo caso, el 31 de marzo de 2017.
Parece, la verdad, que bastante lamentable que el desistimiento lo hagan público dos meses después de cuando se suponía que tenía que comenzar a prestarse el servicio.
Y, en cuanto, por supuesto, a la vivienda tutelada para mujeres de Castellón, ¿qué hablar de ese recorte que se había producido, y que ya lo hemos debatido aquí muchas veces, en esa licitación en cuanto al servicio del centro de Campanar?
Pero vamos a fijarnos en la vivienda tutelada para mujeres de Castellón, a la que también le compete el desistimiento de esta licitación.

La conselleria preveía abrir el 1 de abril la vivienda tutelada de Castellón para mujeres en riesgo de exclusión social, la única de este tipo que existe en la provincia y que cerró en septiembre de 2012 por los impagos de La Generalitat; así consta en la licitación del servicio de gestión del centro, publicada en 19 de febrero.
Se suponía que la conselleria preveía mantener abierto el servicio por un período mínimo de tres años, hasta el 31 de marzo de 2017.
Es la segunda licitación a la que recurre el Consell para adjudicar la gestión del centro de atención a mujeres en riesgo de exclusión de Castellón, después de que el pasado verano quedara desierto.

El centro de atención en riesgo de exclusión social para mujeres estuvo gestionado hasta su cierre, en septiembre de 2012, por la asociación Mujeres en Igualdad.
El servicio dejó de prestarse por la deuda del Consell, 130.
000 euros en concepto de nóminas atrasadas de un año y el impago de honorarios desde 2010.
Y, además, a través de una nota de prensa, se publicaba, por parte de la conselleria, pues, de alguna forma, un intento de sacar pecho del número de plazas que existen en el País Valencià para víctimas de violencia de género.
Pues, bien, habla de que dispone de 214 plazas la conselleria.

En 2012 el País Valencià fue la segunda comunidad autónoma con más víctimas inscritas en el registro central para la protección de las víctimas de violencia doméstica y de género; 4.
172 víctimas de violencia de género.

Señora consellera, cuando hablamos en términos absolutos, sin contar con los factores o las variables a las que hay que atender, pues, evidentemente, hablar de cifras, hablar de 214 plazas no nos dice nada si no sabemos realmente cuántas mujeres, cuántas víctimas es necesario atender.
Por supuesto, no todas necesitan de ese recurso, pero entendemos que es una medida, ¿no?
, para poder tomar en consideración si realmente son muchas o pocas las plazas.

En cuanto a las víctimas de violencia doméstica, en 2012, según el INE, la tasa se situaba en 22,7 mujeres víctimas por cada cien mil habitantes.
Y es bastante lamentable, por tanto, que se presuma de tener 214 plazas para mujeres en riesgo de exclusión social y, además, después de saber que el centro de acogida de Campanar y la vivienda tutelada de Castellón están ahora mismo en un limbo porque no existe ninguna empresa ni licitación real que se pueda encargar de la situación y, por lo que parece -y por lo que nos damos cuenta-, para el Partido Popular llevar esto o rescatarlo para el servicio y la gestión pública, pues, parece inadmisible.
Tenemos que estar rogándole a una empresa que se quiera hacer cargo de la situación y, mientras, que no exista un recurso necesario y fundamental para víctimas de violencia de género en Castellón.

Pues, bien, luego vamos a ver el tema de pagar las deudas.
Pues, evidentemente, después de lo que hemos escuchado sobre las deudas que todavía se mantenían con ese centro de Castellón, pues, cabe decir que además ha dejado una situación bastante demencial para las trabajadoras, para las trabajadoras de la vivienda tutelada de Castellón.
Se dejó una deuda.
Esas catorce trabajadoras afectadas han tenido una sentencia favorable en los juzgados.
Se condenó a la empresa y a Diagrama -que es la que sustituyó a la anterior- como deudoras de las cantidades pendientes de abonar.
Pero es que, además, se hace responsable solidaria a La Generalitat.
Por lo que, en última instancia, de no pagar estas entidades a las trabajadoras, tendrá que pagar la Generalitat valenciana.
Es decir, La Generalitat es morosa con estas trabajadoras, además lo era con la entidad que se hacía cargo de este recurso y, al final, lo tienen que pagar, pues, evidentemente, los derechos de las mujeres víctimas de violencia de género o en riesgo de exclusión social que ahora mismo no tienen ningún tipo de recurso en Castellón.

Pues, bien, y ahora vamos a hablar de las oficinas de ayuda a víctimas del delito, es decir, esas oficinas que sufrieron un recorte, un expediente de regulación de empleo hace dos años, que ahora mismo mantienen las diecisiete oficinas y que, evidentemente, cuando se recorta en materia de atención a las víctimas de violencia de género, pues, nos damos cuenta de cómo al final eso redunda en la atención que perciben.

Esta gráfica va de 2010 a 2013, y lo que tienen en azul es la atención al total de víctimas.
Nos damos cuenta de cómo ha ido bajando exponencialmente, pasando en 2010 a un total de 22.
660 mujeres atendidas a, 2013, 16.
647.

Y, señora consellera, no son datos que se invente este grupo de la oposición, son datos que usted seguro corroborará.
En un momento de crisis como este y de situación en que no se garantizan los recursos a la gran mayoría social, hay muchísima más, lamentablemente, violencia de género.
Y, por tanto, hemos todos y todas de ser responsables a la hora de responder a estas preguntas y de decirnos qué tipo de medidas piensan realizar…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora López Barceló:

…para poder cubrir todas estas deficiencias que le hemos podido resumir en diez minutos.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Té la paraula l'honorable consellera de Benestar Social.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí, muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora López.

Realmente no sé si le preocupa la política del Consell en materia de igualdad y de violencia de género o casos concretos.
Pero, en cualquier caso, intentaré responderle a todo entre estos diez minutos y los cinco de la segunda intervención.

Dice usted que soy la máxima responsable política.
¿Alguna vez no ha tenido usted acceso a la información que ha solicitado por escrito o en las preguntas orales o en las interpelaciones?
Creo que no.
Tiene a su disposición, y se lo he dicho muchas veces, todos los recursos de la Conselleria de Bienestar Social para consultarlos, para visitarlos o para lo que usted solicite.
Siempre le he respondido y le pienso seguir respondiendo.

Dice… Me habla… Es usted…, tiene habilidad.
Debo reconocerle que tiene habilidad para, en una interpelación sobre igualdad y violencia de género, en función de la dependencia, meter la feminización de la pobreza y mezclar… Habla de Aerte, luego habla de cuidadoras principales.
Aerte es una empresa; las cuidadoras principales…, estamos hablando de CNP.
Pero, bueno, en cualquier caso, quiero dejarle algunos datos claros en este momento.

Usted sabe, y se lo he dicho muchas veces, que el Consell tiene clara su apuesta por las mujeres, aunque a usted le parece que no; evidentemente usted lo haría de otra forma, no me cabe la menor duda.
Y le voy a repetir, y me gusta hacerlo en todas mis intervenciones sobre esta materia, los compromisos que tenemos con las mujeres valencianas:

Garantizar la integración de las mujeres, sobre todo de aquellas que se encuentran en situación de exclusión o en riesgo de exclusión social.

Mejorar la situación de las mujeres que tengan o que sufran una doble discriminación.

Contribuir a que la igualdad entre hombres y mujeres en el ámbito laboral sea efectiva.

Continuar impulsando la conciliación de la vida personal, familiar y laboral.

Y proteger a aquellas mujeres que sean o que puedan ser víctimas de violencia de género.

Y no dude que vamos a seguir trabajando con o sin ustedes.
Yo la invitaré siempre a que sea con usted.

Mire, creo -y se lo he dicho muchas veces, y no lo digo yo sola, lo dicen muchos responsables de comunidades autónomas, en concreto, en una en la que ustedes están cogobernando, en la comunidad andaluza-, creo que es fundamental la educación en igualdad -y yo creo que usted también coincide conmigo.
Habla muchas veces en este…, en esta cámara ha hablado de coeducación.

Me preguntó en la anterior ocasión si nos importaba la coeducación, si trabajábamos con la conselleria de educación, si estábamos ejecutando programas.
Pues sí.
A mí me gusta darle los datos.
Yo sé que igual estos no son los datos que a usted le interesan, pero estamos realizando charlas y talleres en los centros educativos, porque creemos que es fundamental que los jóvenes se eduquen en igualdad, los niños y los jóvenes.
Ahí está el origen y el germen del futuro maltratador.
Y no se olvide nunca de que es el maltratador el culpable siempre del maltrato, siempre.

Estamos hablando con los profesores y con los alumnos y con los padres de conciliación, de coeducación, de igualdad de oportunidades y de prevención de violencia ejercida sobre las mujeres.
Datos: 159 charlas en 2013 y 117 en lo que llevamos de 2014, evidentemente.
Talleres: 67 talleres en 2013 y 27 en 2014.
Transversalidad.
La conselleria de educación está igualmente difundiendo en los colegios el DVD «Creixent en igualtat», que es una propuesta de coeducación y tiene actividades, actividades multimedia, sugerencias, para aplicarlo a las aulas.

Pero, ¿recogemos las demandas de las mujeres y las peticiones de las mujeres?
Claro, en un servicio que fue pionero y que es todavía en algunas partes único, que es el servicio de Infodona, sobre empleo, recursos, asesoramiento jurídico, ayudas, prestaciones.
¿Sabe cuántas consultas hicieron el año pasado las mujeres valencianas?
Casi 27.
000, 26.
835.
Y llevamos más de nueve mil en 2014.
Las mujeres han ido a los servicios Infodona a informarse de todo lo que les compete o de todo lo que les preocupa en un número de 9.
258.

El plan Concilia -por el que no me ha preguntado, pero yo sí que le voy a contestar.
Estamos trabajando con el resto de consellerias recogiendo todas las alegaciones y se ha constituido una comisión interdepartamental para trabajar.
Transversalidad de nuevo.

Pero no podemos hablar de igualdad sin hablar de violencia ejercida sobre las mujeres.
En su interpelación, el título que usted presentaba era políticas de igualdad y violencia de género.
Pues mire, dos palabras: prioridad para resolver un problema social que es de todos, de todas y de todos, y compromiso de trabajar -siempre se lo digo y se lo volveré a decir- juntas y juntos para poder solucionarlo.

Yo creo que en una sociedad como la nuestra deben primar los valores de igualdad y respeto, y no nos podemos permitir el coste que supone la violencia ejercida contra las mujeres.
Y además, aquí no hay colores políticos, porque estamos aplicando las mismas medidas que otras comunidades autónomas, algunas, algunas no del mismo signo político, como le decía.

¿Qué tenemos que hacer?
Atender a las víctimas, por supuesto, cuando ya son víctimas, pero educar, sensibilizar y formar.

Le he contestado, y le he dicho muchas veces, qué hacen los centros Mujer 24 Horas, porque atienden de manera integral a las mujeres víctimas de malos tratos físicos, psíquicos, agresiones sexuales, abusos sexuales y acoso sexual.

En el primer semestre -por comparar, le he traído dos períodos comparativos, los primeros semestres-, en el primer semestre de 2013, 1.
042; hasta el 31 de mayo 866 mujeres.
Pero el porcentaje de las denuncias al que ha hecho usted alusión en su primera intervención, si las mujeres valencianas denuncias, si no denuncian, si decimos que hay más denuncias, malo; si decimos que hay menos denuncias, peor.

Pues mire, las mujeres… Sí, lo he escuchado en alguna ocasión yo también, pero, bueno, en cualquier caso, las denuncias se mantienen.
Las mujeres que van a los centros 24 horas, casi en un 60%, un 58% el año pasado, en el primer semestre, y en este año un 57,3%.
Yo creo que nuestras mujeres valencianas sí que están concienciadas, porque cuando acuden a los centros Mujer 24 Horas, cuando se les asesora, cuando se les informa, casi en un 60% están presentando denuncia.
Eso significa que confían en los recursos que se ponen a su disposición, confían y denuncian.

Y en esa línea vamos a seguir trabajando, porque es la mejor línea de trabajo: informar, asesorar, atender y llegar a la denuncia, que la tiene que presentar la mujer, desde luego, con información y con ayuda de profesionales, como son los profesionales de los centros Mujer 24 Horas.

Además, en cuanto a las mujeres atendidas en los servicios de atención integral -también le he traído períodos de primer semestre-, también fueron atendidas 109 mujeres y 93 menores.
Nunca nos olvidamos, porque además así lo recogimos en nuestra ley, nunca nos olvidamos de los menores, que son también víctimas de la violencia que se ejerce sobre sus madres.
Ellos son testigos de esa violencia y tenemos que atender a las madres, pero no olvidar nunca a los menores.
Este año han sido 85 mujeres y 91 menores.

Mire, con respecto al porcentaje de víctimas mortales por violencia de género, se ha pasado de un 13% en mayo de 2013 a un 7,1% de mayo en este año, pero aunque solo hubiera una víctima, aunque solo hubiera una víctima, ese porcentaje sería suficiente para seguir comprometidos con el trabajo que estamos haciendo por las mujeres víctimas de violencia de género.
(Aplaudiments)

Pero es que en el servicio de atención telefónica, que es un recurso conocido y efectivo, 3.
000 mujeres llaman al servicio de atención telefónica.
Digo yo que confiarán en los recursos que pone a su disposición la Comunidad Valenciana, digo yo que será que confían.
Por parte de este servicio se han atendido 15.
089 llamadas hasta el 31 de mayo de este año.

Pero no estamos contentos, no estamos contentos solamente con esos datos.
Usted dice que siempre le doy datos, y le voy a seguir dando datos, porque creo que los datos son importantes.
Porque nosotros necesitamos seguir trabajando por la inserción sociolaboral -que sé que es un tema que le preocupa, señora López, igual que a mí-, la inserción sociolaboral de las mujeres.

Me preguntaba cuántas mujeres se han insertado laboralmente con ese pacto empresarial valenciano contra la violencia ejercida contra las mujeres.
Pues actualmente, en este año han sido 56 las mujeres que han conseguido una inserción laboral.

Pero además, además, seguimos trabajando transversalmente.
Además, queremos trabajar con los institutos, como le he dicho antes, y con los centros de menores en las charlas acerca de la violencia enfocada sobre todo a adolescentes.
En estas acciones estamos trabajando con los institutos, con los colegios y con los profesores.

Pero no me quiero ir en esta primera intervención sin decirle, porque ha hecho mención, a las oficinas de atención a la víctima del delito, que yo creo que ofrecen un buen servicio y siguen siendo en el resto del territorio español muy bien reconocidas.
Y no hay listas de espera, ya le adelanto.
De las casi 20.
536 denuncias presentadas en estas oficinas, 12.
126, 12.
126 -unida a todos los datos anteriores que le di-, 12.
126 mujeres han sido atendidas en 2013 en las oficinas de atención a la víctima del delito, que coordina la Conselleria de Gobernación y Justicia, en cuestiones de violencia ejercida contra las mujeres.

Además, que usted conoce que hay efectivos de la propia Generalitat, que no dependen de mi conselleria, pero de nuevo aparece la palabra coordinación y transversalidad.
Hay 34 efectivos especializados destinados a labores relativas a menores y violencia de género, 34 efectivos.
Además de la formación del título de especialista en atención…, desde el ámbito policial, que lo hace el Ivaspe.
Es una formación específica para agentes que estén trabajando y que quieran especializarse en la atención a víctimas de violencia, bien sean mujeres o bien sean menores.

Y le seguiré contestando.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

En torn de rèplica, senyora López té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, lo que usted ha hecho ha sido más bien una comparecencia.
Yo le respeto mucho su intervención, lo que pasa es que no ha sido una interpelación.
Una interpelación significa que primero habla el grupo proponente de la interpelación precisamente porque usted tiene que contestar aquello que yo le pregunto, pero me parece perfecto que usted haya dado otros datos, me parece perfecto que usted haya subido a leer su guion.

Lamentablemente, eso me preocupa porque quiere decir que en la segunda réplica tampoco me va a contestar a cuestiones que le haya fundamentado.
No, no diga sí.
Tendrá que contestar porque para eso está usted aquí.

Le digo que esto se parece más comparecencia.
Como las comparecencias son en comisión y usted no viene, pues a lo mejor no entiende bien el formato.
Pero según lo que yo le he preguntado, usted no me ha contestado absolutamente nada.
Y estoy segura de que usted contiene la información acerca de los casos concretos que le he cuestionado en esta interpelación.

Como estoy segura, por eso no cambio el tono de la intervención, porque no quiero que apele a que he cambiado el tono para entonces trasladar este debate a otras cuestiones que no son las que nos ocupan.
Y como me preocupa mucho, quiero que me conteste, por favor, señora consellera, con todo el respeto, ¿qué va a pasar con la vivienda tutelada de Castellón, qué va a pasar con el centro de atención integral a víctimas…, para mujeres, perdón, y sus hijos, víctimas…, o situación de riesgo o exclusión social?
Por favor, dígamelo, porque es que estamos en una situación de un limbo en la que no existe licitación, ustedes no rescatan el servicio y las mujeres se encuentran en un absoluto limbo, sobre todo en Castellón.

Señora consellera, por otra parte, usted me habla de coeducación.
Yo también voy a responderle acerca de lo que usted plantea, aunque yo no se lo haya planteado.
No le ha planteado esta vez la cuestión de coeducación porque en diez minutos no puedo platearle todas las cuestiones transversales, pero yo se la pregunto ahora.

La coeducación usted sabe perfectamente que es educar en igualdad, en principios de igualdad y, por supuesto, educar a niños y niñas que estudien juntos, sin que exista ningún tipo de segregación, porque entonces sería absolutamente incoherente, no habría principio de igualdad en ningún caso si tú lo que haces es creer que la educación se tiene que hacer a un sexo de una forma y otro sexo de otra.

Y, sin embargo, señora consellera, yo quiero que usted me conteste… ¿Eso quiere decir que seguimos sufragando con dinero público a centros educativos que segregan por sexo?
Porque entiendo, por su intervención, que no lo seguimos haciendo, porque ahora hemos entendido el principio de coeducación, que no es de lo que usted me ha hablado.
Usted me ha hablado de principios de igualdad en charlas que se han realizado en institutos y en colegios.
Me parece perfecto.
Eso se llama campaña de prevención.
Y quiero saber también qué cantidad presupuestaria hay para campañas de prevención y sensibilización, porque me temo mucho que en los presupuestos de La Generalitat para 2014 no existiera ningún tipo de partida.

Y ahora le voy a preguntar otra cosa.
Señora consellera, ¿cómo puede ser, cómo puede ser que todavía a estas alturas que llevamos de año, tan solo haya salido, para el tema del fondo de emergencia social para víctimas de violencia de género e indemnización para hijos, hijas o familiares, que también entiendo que hay ascendentes por lo que usted ha explicitado en la resolución, indemnización para víctimas de muerte de violencia de género…?

Quiero saberlo porque estamos ya en una situación en la que venimos desde 2012 debatiendo sobre estos fondos de emergencia.
Usted saber que el año pasado, a través de una queja al Síndic de Greuges, el Síndic de Greuges acogió como queja de oficio el que ustedes no hubieran desarrollado todavía, después de prácticamente un año de haber aprobado los presupuestos, el decreto y la resolución a través de los cuales la gente, las mujeres o los familiares podían acceder a esas ayudas.

Señora consellera, estamos en junio.
En junio tan solo tenemos el decreto y, eso sí, la resolución que da publicidad a los créditos para la indemnización por causa de muerte por violencia de género.

Primero una pregunta sobre esa resolución.
A pesar de que hayan tardado mucho, ahora ya solo me interesa la ejecución.
120.
000 euros estaban presupuestados.
¿Por qué en la resolución se habla de 116.
500?
Yo entiendo que les parezca calderilla, pero quiero conocer por qué se ha reducido.

Y luego la otra pregunta.
¿Por qué el decreto todavía sigue sin la resolución, sin la resolución que da publicidad a los créditos?

Y luego otra pregunta.
Yo he estado estudiando el decreto.
Y al estudiar el decreto, pues me he dado cuenta de que los módulos económicos máximos que se van a conceder o por el que se rigen estas ayudas para víctimas de violencia de género, no entiendo muy bien los requisitos.
Porque usted dice, «para necesidades básicas, hasta 200 euros».
Habla usted de necesidades de alojamiento hasta 2.
000.
Y luego los requisitos son prácticamente de que estas mujeres encuentren en la miseria.

Por tanto, me gustaría saber realmente ayudas básicas, ¿ustedes qué entienden por eso, que necesiten comer y llegar a fin de mes?
O ¿qué se entiende?

Y la última pregunta, señor presidente, y acabo.
¿Qué quiere decir que estas ayudas van a gestionarse a través de una entidad colaboradora privada?
¿Vamos a tener que esperar también a la licitación de la entidad colaboradora privada?
Y ¿esa entidad colaboradora lo va a hacer gratis?

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

O ¿de qué forma se va a gestionar?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Señora consellera, tiene la palabra.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora López.

Segregación escolar.
Usted alega siempre esta cuestión para criticar que no existe coeducación, lo ha repetido en varias de las interpelaciones que hemos tenido el gusto de compartir.

Como usted sabe, la ordenación del sistema educativo es competencia de la conselleria de educación.
Pero, mire, qué casualidad, los tribunales superiores de Andalucía y de Asturias han ordenado la devolución de los conciertos a los centros, porque consideran que, según las leyes vigentes, la educación diferencial no discrimina y, por tanto, se les pueden aplicar los beneficios de la concertación.

Ya se lo dije la otra vez.
Usted mezcla la coeducación con el derecho de los padres a decidir o, en este caso ya, con resoluciones, en este caso de tribunales, en los que no se mezclan los conceptos.

Con respecto a los presupuestos que usted me decía, en 2014 hay 338.
510 euros destinados a ayudas a mujeres víctimas de violencia ejercida sobre la mujer con insuficiencia de recursos o especiales dificultades para encontrar empleos.
Efectivamente son fondos procedentes del Ministerio de Empleo y este año, como me pide datos, se han concedido ayudas a 17 mujeres por un importe de 81.
792 euros.

Los 116.
500 euros destinados a la indemnización a hijos o a ascendientes por causa de muerte, por violencia ejercida sobre las mujeres, en este momento, como usted, sabe que recientemente hemos aprobado el reglamento para el reconocimiento de esas indemnizaciones y esas ayudas económicas que tienen carácter retroactivo para que cualquiera de las personas beneficiarias pueda ejercer ese derecho.

Hasta el momento no hemos recibido ninguna solicitud, no es que no las hayamos pagado, ni que haya ninguna cuestión pendiente, simplemente que todavía no se ha recibido ninguna solicitud.
Pero, tranquila, porque como le he explicado, como ya se han publicado los créditos y como ya se ha publicado y se ha acabado todo el trabajo administrativo, estas ayudas, como bien sabe, tienen carácter retroactivo.

Me pregunta también por la vivienda de Campanar, perdón, por el centro de Campanar y por la vivienda tutelada.
Sabe que tenemos, y se lo he dicho en muchas ocasiones, yo creo que en muchísimas ocasiones, que en ningún momento ninguna mujer ha quedado sin asistencia, en ningún momento.
Lo hemos hablado en varias ocasiones en esta cámara.
No hay ninguna mujer que haya necesitado una plaza, bien por violencia ejercida sobre las mujeres o bien por situación de exclusión social ella o ella con sus hijos, que haya quedado sin una plaza de atención en la diferente tipología de todos los centros que disponemos en este momento.

Y usted ha hecho alusión a un error material, efectivamente, efectivamente se produjo un error material.
Yo le trasladaré a los técnicos de la casa su preocupación por este tema, que yo también la tengo.
Ha habido un error material y se vuelve a licitar, se vuelve a licitar, una vez que se reciban los informes jurídicos y económicos para poder hacer esa licitación.
No tenga la menor duda que ambos recursos se van a poner en marcha, tanto el centro de Campanar, en este caso, como la vivienda tutelada de Castellón, porque es nuestra preocupación y es nuestra responsabilidad la atención a las mujeres.

Y ante un error material, lo único que podemos hacer.
.
.
Es que se ha apagado el micrófono, creo.
(Pausa) Gracias, es que no me escuchaba bien.
Ante ese error material, como le decía -ahora sí- ante ese error material que se produce, efectivamente, por una diferencia en la suma que detecta la mesa de contratación, en la que le recuerdo no hay ningún político, ni director general, no hay ningún político, es un error que se produce y es de ese ámbito.
Y simplemente lo que tenemos que hacer en ese momento es volver a sacar ese procedimiento de licitación.

Mire, señora López, yo creo que se lo he dicho ya en varias ocasiones, pero se lo voy a volver a decir.
A su disposición siempre para trabajar por las mujeres.
Siempre acabo mis intervenciones, cuando hablamos de igualdad, cuando hablamos de violencia ejercida contra las mujeres, diciéndole lo mismo.
Estoy esperando que visite nuestro recurso, el recurso conocido como la «casita amarilla de Burjasot».
Otras personas que están en esta cámara ya lo han visitado.
Estoy esperando que usted me diga: quiero visitar, quiero estar en cualquiera de los recursos de los que disponemos y que usted me solicite que vayamos o yo se lo solicite a usted que vayamos juntas siempre.

Siempre acabo mis intervenciones diciéndole: de la mano para trabajar por las mujeres valencianas y para luchar contra la violencia ejercida contra las mujeres, siempre me tendrá a su lado y siempre encontrará aquí todo el apoyo y todo el trabajo para estar juntas en esta lucha.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Senyories, se suspén la sessió, que continuarà demà dijous a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 20 minuts)