Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 30 de setembre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 10 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Presidenta, Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió número 7.
Segona i darrera reunió.**

***Declaració institucional sobre el genocidi de Timor Oriental.***

 

**La senyora presidenta:**

Es reanuda la sessió.

 

Abans de començar vaig a donar lectura a una declaració institucional de les Corts Valencianes acordada per tots els grups parlamentaris.
La declaració és: 

"Els nombrosos actes d'intimidació i violència contra la població de Timor, que han estat i són encara perpetrats per grups proindonesis amb el suport de les milícies i paramilitars indonesis, estan provocant el desplaçament forçós i el terror de gran part de la població de Timor oriental i estan impedint que puga exercir el dret a desenrotllar el resultat del referèndum lliure d'intimidacions.

El govern de la República Indonèsia no ha complit amb els compromisos adquirits en els acords signats el 5 de maig d'enguany amb la República de Portugal, en els quals es feia responsable del manteniment de la pau i la seguretat a Timor oriental perquè es realitzara la consulta popular en una atmosfera de pau, lliure d'intimidacions i violències.
Fins i tot, ha fet tot el possible perquè es complisca el seu vaticini de caos i col.
lapse econòmic.
Malgrat esta situació, el 78,5% dels habitants de Timor de l'Est s'han pronunciat de forma clara per la independència.

Davant esta situació, les Corts Valencianes exigixen que a través del desplegament i operativitat immediata de les forces de pau de les Nacions Unides es pose fi a la impunitat dels responsables d'este genocidi i es procedisca al desarmament i la desmovilització de les forces paramilitars indonèsies i també la retirada de l'exèrcit indonesi del territori de Timor de l'est.

Les Corts Valencianes entenen que és fonamental garantir el retorn digne i segur a totes les persones que contra la seua voluntat es troben refugiades i desplaçades de Timor oriental.
Consideren, igualment, que la Unió Europea ha d'actuar ràpida i amb efectivitat en defensa dels habitants de Timor amb la posada en marxa d'un pla de cooperació internacional que ho possibilite.

Per últim, les Corts Valencianes consideren que ha de complir-se el que hi ha establert en els articles 4 i 7 de la Llei de cooperació internacional per al desenrotllament i traslladen al govern de Espanya esta consideració amb el fi que inste al govern d'Indonèsia a fer un ús adequat del fons d'ajuda al desenrotllament".

Anem a passar a la compareixença de l'Honorable Consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació per tal d'informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria d'agricultura, ramaderia, pesca i alimentació, sol·licitada a petició pròpia i pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes que correspon al punt 10 de l'ordre del dia.

Té la paraula l'Honorable Consellera.

 

 

 

 

 

 

 

***Compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramon-Llin i Martínez, per tal d'informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria d'agricultura, ramaderia, pesca i alimentació, sol·licitada a petició pròpia (RE número 722) i pel GP Socialista-Progressistes (RE número 347).***

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyores diputades, senyors diputats.

Sense cap dubte la política agrícola de la Comunitat Valenciana per als propers anys es vorà fortament afectament pel bon moment econòmic que travessa la societat espanyola; per altra part, pels períodes de sequera, pels últims esdeveniments ocorreguts en la resta d'Europa derivats de la utilització de productes no desitjats en la producció agrària i ramadera, la incorporació de l'euro i la liberalització dels mercats.
Són estos motius els que impulsen a la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació a realitzar les actuacions escaients per tal d'afrontar el principi del nou mileni amb la decisió ferma de donar a tots aquells la qualitat de vida dels quals depén del sector agroalimentari els mitjans formatius, econòmics, assistencials i tecnològics necessaris perquè puguen mantindre incrementat el seu benestar, per al que camp valencià continue poblat; perquè els llauradors i les llauradores no abandonen les terres i els seus fills vegen en elles també una forma de subsistència, s'ha de procurar el manteniment i augment de la renda agrària i perquè això ocorrisca la conselleria actuara en els punts que considerem imprescindibles per aconseguir, per assegurar eixe objectiu: la producció competitiva i l'òptima comercialització en el marc de la Unió Europea.

Continuant amb la política desenvolupada en la legislatura anterior, amb les matisacions precises dins del sector de la producció, la conselleria s'ha marcat unes directrius a desenvolupar en la present perquè en la mateixa es puga assolir un grau de competitivitat adequat en el marc de la Unió Europea.
Algunes d'estes directrius a desentrollar serien, respecte a les ajudes de la PAC: incrementar al màxim el muntant del que prové de la Unió Europea per als beneficiaris de la Comunitat Valenciana i agilitar les gestions perquè estes ajudes arriben amb la major celeritat possible als sol·licitants; per altra part, un seguiment eficaç de l'aplicació de l'Agenda 2000; la potenciació dels segurs agraris recolzant la contracció de les diferents variants, així com l'aplicació de la cobertura dels mateixos amb la finalitat que queden protegits, a ser possible, la totalitat dels riscs.
Per al manteniment de la renda agrària és necessari que els nostres conreus assolisquen el nivell de competitivat que es mereixen i per això també es fa necessària una reestructuració dels conreus com la reconversió que es farà de les 8.
000 hectàrees de vinya en el període 2000-2006 i la reposició d'arbres afectats per la tristor recolzant esta substitució aproximadament en 11.
000 hectàrees; també s'orientarà als llauradors i llauradores cap a nou sistemes d'explotació propiciant-se la introducció de noves tecnologies en els mitjans de producció, procurant el seu ús en comú i adequant la superfície a un mínim rendible.

Hi ha un aspecte important també en l'actuació de la conselleria, que seria l'aspecte de la ramaderia.
La ramaderia porta en la Comunitat Valenciana el 18% de la producció final agrària.
El sector s'estén per les tres províncies de la nostra comunitat i té un pes específic superior en les àrees d'interior, especialment en el nord de la nostra comunitat.
Per això, entre els principals objectius d'esta legislatura en la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, està la confecció d'un pla d'actuació ramadera que pretendrà en esta legislatura el manteniment del nivell actual d'esta activitat, el desenrotllament i la implantació d'altres activitats econòmiques relacionades directa i indirectament amb el sector ramader i la preservació de l'entorn natural.

Els programes d'actuació de la conselleria en matèria de ramaderia estaran orientats principalment a: l'ordenació del sector ramader, a la sanitat animal i seguretat alimentària, el control del compliment de les normes comunitàries, la formació tècnica, i molt important també el programa de transferència tecnològica i d'investigació.
En este últim punt podem ressaltar, per exemple, la ficada en marxa el proper any d'un centre d'investigació i transferència animal, que ja està realitzant-se en el terme de Segorbe, un centre clau on es desenrotllaran les proves d'equips materials i noves tecnologies tenint un resultats que es transferiran a través d'una xarxa d'informació a la qual podran connectar-se gratuïtament tots els ramaders que ho desitgen.
I, per tant, com a funció bàsica tindrà eixa deformació a nivell bàsic especialitzat i de prova de les innovacions tecnològiques que apareguen en el mercat i de transferència als ramaders.

També s'actuarà sobre la unitat de producció en l'explotació ramadera, tant per l'activitat productiva que representa en si mateixa i en conjunt com per l'ocupació derivada que generen les empreses subministradores i comercialitzadores de productes finals.

Ens plantegem millorar també la qualitat comercial del producte que l'explotació ramadera ofereix al client, proposem controls integrals de qualitat que servisquen per a millorar, no només a nivell de granja sinó també de subministradors, aquells defectes o minves que percibisquen els consumidors finals.

Per al bon funcionament del sistema productiu en el marc de la Comunitat Valenciana és precís millorar la qualitat sanitària de les explotacions ramaderes i per això es realitzaran unes xarxes de vigilància epidemiològica, es potenciaran els programes d'eradicació desenrotllats per la conselleria d'Agricultura i es promouran els programes d'autocontrol sanitari promovent la qualificació sanitària de les explotacions.

També de gran importància, com he dit al principi, és l'entorn, i per això promourem plans per a reduir l'impacte ambiental a nivell d'aigües, sòl, aire o paisatge.
Mantindrem una línia de recolzament a la recollida de residus, potenciarem també les iniciatives per a implantar sistemes ramaders de producció ecològica i es promouran els sistemes de manejament extensiu basats en els ecosistemes tradicionals i potenciarem els programes de recuperació de races en perill d'extinció.

En definitiva, totes estes actuacions tindran una complementació, una aportació d'inversions públiques, ja siga directament per la pròpia conselleria o a través de convenis en els quals participe conjuntament la iniciativa privada i la pública, unes inversions que aniran destinades a centres de desinfecció de vehicles per a evitar contagis o propagació de malalties del ramat, a centres d'inseminació artificial, a centres de selecció i cria de reines en apicultura, a centres de reproducció i exposició equina i la construcció d'un escorxador de porcí capaç d'aprofitar la producció primària existent, generar valor afegit a la producció i crear un nucli de desenvolupament agroalimentari lligat a la indústria càrnica.

Pensem que és hora i és el moment que la ramaderia valenciana ocupe un lloc preeminent en les polítiques del govern i, sobretot, que ocupe un lloc destacat dins de la Comunitat Valenciana i en Europa i tenim el deure entre tots, l'administració i el propi sector, de procurar-lo.

Respecte a la pesca marítima les actuacions van encaminades a l'adaptació progressiva del sector de la pesca i l'aqüicultura a la política pesquera comunitària.
Es realitzaran actuacions sobre la flota reestructurant-la a través dels programes d'ajudes estructurals *(inintel·ligible),* destinats a la renovació i modernització dels vaixells.

La protecció del fons marí, a traves de les reserves marines i la instal·lació d'esculls artificials en els fons per a la regeneració de les espècies, junt amb l'establiment d'aturs biològics de la flota en pro del manteniment dels recursos pesquers, fan necessària una potenciació també de l'aqüicultura marina com una alternativa a eixa sobreexplotació a la qual en ocasions estan sotmesos els recursos de la mar.
Potenciarem la investigació pesquera amb els seguiments també biològics dels esculls i les pesqueries realitzant activitats de vigilància i control de les activitats pesqueres en l'adquisició dels mitjans necessaris.

I també s'inicia un nou programa important quant a la millora de la comercialització en les llotges pesqueres fomentant la qualitat a través de campanyes de consum i, sobretot, en un programa d'identificació dels productes frescs de la mar, lògicament, en la Comunitat Valenciana.

Per altra part, és un fet evident que en conjunt també es necessita planificar la investigació agrària dins de la política que ha definit la conselleria, ja que la ciència i la tecnologia tenen un paper decisiu en el desenvolupament econòmic.
El programa a desenrotllar en matèria d'investigació s'ha dividit ­podríem dir­ en quatre subprogrames d'investigació pròpiament dit que realitza l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries i dirigit a la millora de la competitivitat dels productes agraris i al desenvolupament de sistemes de conreus compatibles amb el medi ambient.
Estos projectes, finançats per la conselleria, compten també amb la col·laboració de la Universitat i altres organismes d'investigació.

Per altra part, els concerts amb associacions que desenvoluparan noves formes de comercialització de productes hortofrutícoles i noves tecnologies per a la indústria agroalimentària.
També l'impacte ambiental de l'agricultura sobre el medi ambient s'estudiarà a través del conveni de creació del centre d'investigació sobre la desertificació i el centre valencià d'estudis sobre el regadiu, desenvolupat a través d'un conveni entre la conselleria d'Agricultura, la Universitat Politècnica de València i l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries que investigarà sobre la millora de l'aprofitament de l'aigua i sobre noves tecnologies de reg.

Però de res serviria tot este esforç dels nostres investigadors si no tinguérem l'agilitat suficient en la transferència tecnològica i, per tant, es realitzaran programes d'experimentació de millora de la competitivitat del sector hortofrutícola, del reciclatge de tècnics també concertat en col·legis professionals i en cursos de formació professional de llauradors on es podrà obtindre el títol d'agricultor qualificat.

I com ve sent habitual, es desenvoluparan també les campanyes fitosanitàries contra les diverses plagues que assolen els nostres conreus, sense oblidar els programes de la lluita biològica i potenciant eixes pràctiques respectuoses amb el medi ambient entre els llauradors i les llauradores indicant que la seua col·laboració per a l'eradicació d'estes plagues és imprescindible.

Els servicis d'anàlisi facilitaran també a través dels seus programes els controls tècnics necessaris per al desenvolupament exitós dels processos productius i de comercialització, controlant i verificant la qualitat dels aliments.

Pel que respecta a la modernització de les estructures agràries, es millorarà l'eficàcia de les mateixes mitjançant diverses mesures que es pretenen en l'Horitzó 2006 i en les regions més desfavorides, com és el cas de la nostra en objectiu, aconseguint la realització d'inversions en les explotacions agràries que contribuïsquen a millorar les rendes; impulsant la diversificació de les produccions agràries i protegint i millorant l'ambient natural, la higiene i el benestar dels animals; fixant la població jove, que quede establida la població jove en el medi rural garantint al mateix temps la seua modernització i dinamització; formant també tots aquells professionals, llauradors i altres persones que es dediquen a l'activitat agrària, especialment els jóvens que accedisquen a la seua primera instal·lació en l'agricultura; incentivant també la jubilació anticipada assegurant uns ingressos a aquells que decidisquen retirar-se, que sempre he de dir que són molt pocs, fomentant la substitució d'estos per altres que puguen millorar la viabilitat de les nostres explotacions.

Però hi ha un element també important per a la nostra agricultura.
El dèficit estructural hídric que patix la Comunitat Valenciana constituïx un dels problemes més greus amb què es troba l'agricultura valenciana.
Garantir unes dotacions suficients és un objectiu prioritari.
La conselleria defén una política d'estabilitat hidràulica i reequilibri dels recursos.
En este sentit, els esforços inversors de la Generalitat es dirigixen a la racionalització de l'ús de l'aigua per mitjà de la depuració i reutilització d'aigües residuals, la desalinització d'aigües salobres i la implantació de sistemes més eficients de reg.
En qualsevol cas, per a assegurar esta estabilitat hidràulica serà necessari complementar estes actuacions amb aportacions procedents de conques excedentàries.

Per altre costat també, per a portar avant eixa modernització concretament dels regadius, la conselleria continuarà ficant en marxa les obres d'interés general que ja coneixen les seues senyories, planificades, executades i finançades al cent per cent per la conselleria, que afectaran grans entitats de reg, comarques o termes municipals.
Es tracta d'eixes obres primàries dels grans regadius, un tipus d'actuacions que, com ja sabem, permeten la substitució del reg per gravetat pel reg localitzat, d'alta eficiència hídrica i productiva, i que també els productors podran beneficiar-se de les ajudes per a la instal·lació d'estos nous sistemes.

Per tant, allò que volem com a un dels objectius més importants de la nostra política és assegurar el futur de l'agricultura de regadiu en condicions òptimes.
Per això continuarem incidint, que he dit, en eixa bona gestió de l'aigua, en un millor aprofitament i racionalització del seu ús, i tot això a través d'estes actuacions finançades al cent per cent o subvencionades i dins de la línia de modernitzar el regadiu valencià i d'integrar-lo en una dinàmica de desenrotllament sostenible.

I per tant, eixes grans i importants inversions en regadiu que s'estan fent i que s'han fet en estos últims anys continuaran realitzant-se perquè els llauradors, per una part, apliquen la quantitat d'aigua adequada, i per altra part, s'eviten també pèrdues innecessàries i es distribuïsca espacialment i temporalment l'aigua de forma que es garantisquen les necessitats del cultiu en cada moment, i que, evidentment, suposa un exercici de responsabilitat, d'utilització correcta de l'aigua i de solidaritat.

En estos últims anys, voldria ficar-ho com a punt de partida i també de continuïtat, la Conselleria d'Agricultura ha a aportat 41.
000 milions de pessetes, que han generat inversions per valor de més de 76.
000 milions de pessetes, tenint en compte l'aportació privada, destinats sobretot a la implantació del reg per goteig, a la reutilització d'aigües depurades per a ús agrícola, a la construcció de basses de regulació, conduccions d'aigua, sondejos, etcètera.
I en finalitzar el present any s'hauran cobert 100.
000 hectàrees en la Comunitat Valenciana amb el nou mètode de regadiu.
I l'objectiu de la conselleria, que quede clar, és consolidar els regadius ja existents i modernitzar-los.

La superfície de regadiu en la nostra comunitat arriba a les 380.
000 hectàrees, cosa que representa el 44% del total de terres cultivades.
Este percentatge suposa la participació més elevada de totes les autonomies.
El Pla nacional de regadius ens permetrà continuar i reforçar la línia política que ens hem traçat.
En este sentit és important recordar que són les tres províncies, i que és la província d'Alacant la que compta amb 135.
000 hectàrees de regadiu, o siga, el 47% de les terres de cultiu, on s'han aportat des de 1995 fins el 99, i en esta línia és en la que es va a continuar exactament igual i ascendent, 8.
000 milions de pessetes per a la substitució del reg.
En la província de Castelló, sobre 63.
000 hectàrees, que és aproximadament un terç de la superfície de cultiu, la inversió ha sigut de 4.
000 milions de pessetes també.
I en la província de València, amb una superfície de 186.
000 hectàrees, pràcticament la meitat de tot el regadiu de la Comunitat Valenciana, s'han invertit 29.
000 milions de pessetes des del 95 fins ara, que estan en marxa algunes d'estes inversions.

A més d'esta política important de regadiu també els últims esdeveniments que han ocorregut a Europa relatius a l'ús de productes no desitjats per part dels productors, les exigències cada volta majors dels consumidors i l'aparició de productes d'altres països fan també de la qualitat una qüestió indispensable per a la bona comercialització dels nostres productes agraris.

En el marc de les seues competències, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació vetlarà per l'acompliment normatiu de la qualitat agroalimentària.
L'Institut Valencià de Qualitat Agroalimentària, creat en la passada legislatura, expressa sense cap dubte la voluntat d'esta conselleria, que ha apostat i aposta per la qualitat com a estendard dels nostres productes.
I per tant, en este sentit, des de la conselleria s'impulsarà la diferenciació de productes autòctons; potenciació de les denominacions d'origen, que són patrimoni a més també del nostre poble; l'artesania agroalimentària, que intervé en el desenrotllament rural i que és coneguda i referència en bastants i importants mercats, i que a més també sobretot en zones d'interior és una fórmula de diversificació important.

Es va a millorar també la gestió de la qualitat en les empreses agroalimentàries, impulsant la qualitat industrial i medi ambiental, difonent la normativa existent sobre sistemes de qualitat a través de cursos de formació i col·laboració en els programes de qualitat; la potenciació dels productes, de la qualitat dels productes de la Comunitat Valenciana amb la seua diferenciació, actuant, com hem fet, sobre la promoció, sobre la informació i la divulgació de totes les seues característiques que marquen la diferència d'eixa qualitat en els nostres produccions.
I això es farà amb la participació econòmica, amb campanyes de promoció de productes de la Comunitat Valenciana, a través en alguns casos, la majoria dels casos, dels consells reguladors de denominació d'origen i amb la participació en diferents fires de tot el món.

Però no podem parlar de l'increment de la renda agrària sense tindre en compte l'important paper que en este procés juga l'associacionisme agrari.
La conselleria orientarà les seues actuacions a adequar també l'estructura empresarial d'allò que és l'empresa cooperativa, reestructurant la dimensió econòmica segons les cada volta majors exigències de la competitivitat i sanejant la seua estructura financera, per què entenem que el cooperativisme agrari contribuïx a eixe important desenrotllament rural i desenrotllament del sector agrari.
Per tant, la conselleria fomentarà i potenciarà amb les seues ajudes l'associacionisme agrari i la polivalència de les cooperatives d'interior.

Per tant, evidentment podríem detindre'ns més puntualment en totes les qüestions, però crec que és important que pugam tindre el debat, i a més, com es podrà deduir de la intervenció i crec que dels coneixements de les senyores i senyors diputats, el camí a recórrer en estos pròxims quatre anys no és fàcil, és ardu, no només en el context autonòmic sinó també i fonamentalment en el context europeu.
I és per això que en esta legislatura, lògicament, s'ha creat una nova direcció general, a més de la reestructuració de matèries que s'ha produït en les restants direccions generals, com dia s'ha creat una nova direcció general que ve a reforçar l'organigrama de la conselleria com a plasmació de la importància que l'actual Consell conferix a l'agricultura com a sector estratègic de l'economia i la societat valenciana.
Es pretén amb això, amb la Direcció General de Relacions amb la Unió Europea, donar un major impuls a l'àrea d'estes relacions amb les diferents institucions europees, atesa la gran importància que tenen les decisions que s'adopten a Brussel·les en la matèria agrícola.

La política de la conselleria sobre açò es localitzarà en la necessitat de realitzar una defensa activa dels interessos de l'agricultura, de la ramaderia i de la pesca valenciana allí on estos entren en joc en determinats moments, i en concret, davant de cada un dels fors europeus en què es debaten propostes que tinguen conseqüències finals en cas de ser aprovades i que puguen afectar directament els nostres interessos.

La nova política agrícola comuna, la coneguda com la PAC 3, que ha nascut com a resultat dels acords assolits en l'aprovació de l'Agenda 2000, planteja, dibuixa un nou panorama que es prolongarà fins a l'any 2006.
I s'han establit en esta situació unes noves prioritats i tendències les quals obrin unes perspectives que l'agricultura valenciana ha de saber aprofitar i hem de saber aprofitar entre tots.
La reforma de la PAC es fonamenta en la necessitat d'augmentar la competitivitat de l'agricultura, de manera que els productes agrícoles europeus es puguen sostindre per si mateixos en els diferents mercats internacionals.

L'agricultura valenciana és una agricultura competitiva, però serà necessari defendre davant de Brussel·les la necessitat d'un recolzament a les mides de modernització de les nostres explotacions i de promoció de la qualitat i diferenciació dels nostres productes.
En este sentit, eixa lluita contra la tradicional discriminació dels productes mediterranis front als continentals deurà continuar present durant les pròximes negociacions i acords agrícoles encara pendents d'adoptar, inclús en allò que respecta a la definició de la posició comunitària davant de l'anomenada ronda del mil·leni de l'Organització Mundial de Comerç.

I si l'augment de la competitivitat és definit com el primer pilar del model europeu d'agricultura que preconitza la nova PAC, apareix junt a ell un segon pilar, el qual inclou com a objectius la conservació de la naturalesa i el desenrotllament rural.

La política de la conselleria sobre açò tindrà com a finalitat que els llauradors i llauradores valencians puguen aprofitar eixes noves vies de finançament europeu que s'obrin en estos sectors i que es plasmaran també en eixos importants programes agroambientals i de dinamització del medi rural.
D'esta manera s'aspira a potenciar este altre tipus d'agricultura important en la nostra comunitat que és la de les zones més desfavorides de l'interior.

Per tant, en este cas, l'objectiu serà el foment de la multifuncionalitat, és a dir, el desenrotllament junt a la tradicional funció econòmica o productiva de l'agricultura d'una funció social que demanen cada volta més els ciutadans, funció social que es pot concretar en aspectes com la conservació de la cultura, el paisatge i l'arquitectura rurals i pel compliment del qual els llauradors han de ser compensats.

En resum, i a grans línies, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació pretén desenrotllar una política amb la vista ficada a Europa i els peus ben ancorats en la realitat de l'agricultura tradicional valenciana, de forma que el nostre model agrari trobe el seu acoblament, encaixament, en la PAC que acaba de dissenyar-se per als pròxims anys, i al mateix temps, que la PAC i la seua aplicació i desenrotllament en la pràctica no oblide la realitat i les necessitats específiques del camp valencià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

En representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula el senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyora consellera.

Primer agrair-li la seua presència.
Ha fet una detallada exposició.
I la veritat he de dir-li que m'ha agradat molt.
I la veritat és que també, mentre estava jo pensant en la coherència amb què vosté estava fent el seu discurs, jo em preguntava com és possible que els pares, els llauradors, els diguen als seus fills que se'n vagen del camp perquè no poden viure del seu treball.
I açò és el que no em quadra, com amb una actuació durant els últims anys i amb allò que vosté està proposant, que insistisc, em pareix molt coherent, els pares, els llauradors, seguisquen dient-los als fills que se'n vagen, i ja no parle de llauradors, parle de ramaders, parle de pescadors, els diguen que se'n vagen perquè l'única consideració que tindran serà una mala consideració social, menys renda i molt de sacrifici i treball.

Perquè mire, ens encanta a tots en termes generals parlar d'agricultura, però l'agricultura està tan bé, està tan bé, que fem i sobra de tot.
Enguany hem assistit, i sobren creïlles, sobren cebes, sobren carxofes; ara l'última els preus de la pesca; ja no parlem de la ramaderia, el tema del pollastre, el tema del porc.
I llavors, evidentment, crec que on falla eixa quantitat de milions que haurien de solucionar els problemes del camp, crec, senyora consellera, que bàsicament, senyors diputats, que on estem fallant és en el plantejament.
I mentre nosaltres vulgam solucionar els problemes de l'agricultura seguiran els llauradors havent-se d'anar a casa.
Perquè, mire, bàsicament està en la utilització d'eixes rendes.
Per un costat, nosaltres estem intentant que els llauradors puguen viure de la terra i estem dient que estem gastant-se molts diners, per exemple, en reg localitzat.
Vosté ha parlat de més de 40.
000 milions de pessetes, quan el principal problema que tenim en el camp, insistisc, és el minifundisme i la parcel·lació.
I quina cosa més rara que estos diners que s'estan gastant en reg localitzat l'únic que estan aconseguint és consolidar el minifundisme i consolidar la parcel·lació.
Perquè, lògicament, quan algú inverteix, perquè té diners, té la sort de tindre diners i pot fer-ho, en finques, diguérem, d'una base territorial adequada fan taronges a 8 pessetes el quilo, quan els xicotets llauradors, llauradors professionals, fent taronges el preu de cost de producció ens resulta a 18 pessetes.

I, efectivament, com després les ajudes són per a tots, pels que ho necessiten i pels que no ho necessiten, tant que tingues les amígdales com les tingues mal els operem a tots, els donem diners a tots, resulta que cada vegada els rics són més rics, els qui tenen capacitat de produir produeixen millor i a més creen excedents, que és el que li sobra a esta societat, i els pobres segueixen més pobres.
Però quan vas a les cooperatives i preguntes què està fent la conselleria estan tots molt contents, perquè diuen és que ens dóna diners, és que resulta que ens ha donat, 15.
000 ó 20.
000 pessetes per fanecada per al reg localitzat.
Ah, però vos a solucionar el problema?
El problema del minifundisme, el problema de la parcel·lació, el problema de la rendibilitat, el problema que els teus fills tinguen la dignitat i els ingressos adequats per a què pugues seguir en el sector és possible?
.
"Bé, però és que ens ha donat diners".

Clar, lògicament, jo crec que l'objectiu està clar.
I l'objectiu està sent en terminis polítics molt rendible.
Però en termes agraris, senyora consellera, la veritat a mi em preocupa el sector, jo sóc llaurador i em preocupa el sector.
I la veritat és que no podem tirar les campanes al vol.

Jo pense que sobretot en mi va a trobar col·laboració, encara que aparentment estiga sent crític amb vosté.
Però des d'esta crítica vull totalment oferir-me a què puguem raonar.
La legislatura són quatre anys, podrem seguir parlant d'estos temes.
Sempre em trobarà en eixe moment per a poder parlar de llauradors, de ramaders i de pescadors.
Però el que m'agradaria és que ens marcarem objectius i no objectius de quants milions anem a gastar-se o quantes fanecades anem a ficar en reg localitzat.
M'interessaria que ens ficàrem objectius i que poguérem valorar de quants joves hem incorporat al camp; quants majors de més de 55 anys hem pogut traure per a poder facilitar la modernització; què número de parcel·les i de minufundismes hem pogut concentrar.
Perquè açò és el que farà que puguem valorar, no ja una quantitat dels diners que s'hem gastat, que sempre són superiors, sinó la quantitat de coses que haurem aconseguit en benefici d'eixos llauradors.

I mire si crec que el problema és gran, senyora consellera i senyors diputats, que jo faria un plantejament i diria que en estos moments el camp necessita infinitat de milions per a poder-lo traure d'on està.
El model és a copiar i és fàcil.
Ja s'ha donat a Holanda, s'ha donat a Bèlgica, s'ha donat a Dinamarca.
El plantejament és quin model d'agricultura i quin model de llaurador necessita este país per a poder funcionar.
I a partir d'aquí inclús li dic que la conselleria d'Agricultura no té suficient capacitat i suficient pressupost per a poder-ho fer.

Jo plantejaria inclús un debat en esta cambra perquè les demés conselleries també intervingueren.
En el cas de Sanitat, vosté ho ha parlat i molt bé, tenim uns problemes els consumidors, el cent per cent dels consumidors tenim un problema greu quant a la qualitat integral del que mengem.
I, efectivament, la sanitat haurà d'intervindre.
I hauria d'intervindre també formació, educació, per la senzilla raó de què si volem una agricultura de qualitat ha d'estar feta per llauradors de qualitat, de molta qualitat i molta preparació.
Si necessitem d'infraestructures haurà d'entrar a la conselleria.
.
.
d'estructures i si necessitem diners en les incentivacions positives està claríssim que necessitarem que Hisenda ens tire una maneta per vore si els pressupostos ordinaris que té la conselleria d'Agricultura són capaços d'anar millorant el nostre sector.

Insistisc en què tenen amb mi un col·laboraor i pense que en estos quatre anys podrem, igual ja ens coneguem de molt de temps, i de veritat, sincerament, que em fique a la seua disposició.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Lozano.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera, la veritat és que després d'haver-la sentida parlar jo subscriuria tot el que vosté ha dit negre sobre blanc, a més d'una forma magníficament exposada, diria jo.
Però la realitat de l'agricultura valenciana no és solament això.
Perquè jo recorde altres compareixences de la senyora consellera que, efectivament, agarrant un llibre s'exposa molt bé, s'expliquen les dificultats i a partir d'aquí sembla ser que ja no tenim solució o ja no som capaços, dintre d'eixes dificultats presentades, de donar solució a aquelles xicotetes coses que ens ha de fer avançar en agricultura, ramaderia i pesca, i també en alimentació, al País Valencià.

A mi m'ha agradat allò de sentir la promoció del centre d'investigació animal, inclús en la zona concreta i tot.
Està bé.
Perquè al llarg de la quarta legislatura van haver d'intervindre bastant debut a les bestioles que ens venien de l'estranger a veure el control que es tenia.
Està bé tindre'l i que també puguem controlar a les nostres.
O els sistemes ramaders de producció ecològica.
Jo que sóc una persona que a més estic a favor de l'agricultura ecològica em sembla que aplicat a la ramaderia és magnífic.

Ha parlat vosté de les 380.
000 hectàrees de regadiu que té el País Valencià i com estan repartides en eixes tres províncies.
Bé, si això significa que no ha de créixer més les terres dedicades a regadiu, si significa això de veritat, haurem de procurar conservar-les.
I no m'agradaria que creixera, però al llarg de quatre anys han estat creixent, s'han estat convertint terres de secà en regadiu i no se para, de forma inclús vetllada, però no es para.

De totes formes, senyora consellera, la bona o mala salut del sector agrari valencià bé donada des de fa ja molts anys per Europa, des d'aquella aplicació de les cèlebres OCM que en aquell moment van tindre algun trellat, algun sentit davant de la situació en la que es trobava l'agricultura al País Valencià, però que com altres voltes he comentat, senyories, és ni més ni menys el que va significar *pan para hoy, hambre para mañana.* Fam la de hui, eixa fam la de hui amb eixe canvi continu de les diferents OCM en els productes valencians.

Si a això afegim el mercat lliure, el GAT, Ronda d'Uruguai, també anomenats per la senyora consellera, ajuda a tercers països, l'entrada de productes de tercers països, ens trobem davant d'una situació que en volta de buscar la qualitat del nostre producte, en definitiva el que busquem simplement és la competitivitat del mateix, perquè s'ha de vendre si hem de menjar d'alguna cosa.

Jo pense que s'hauria de tindre la capacitat o s'hauria d'intentar a aplegar a acords amb el ministeri d'Agricultura per a que tota la problemàtica del camp valencià fora tractada directament per la conselleria d'Agricultura amb la Comunitat Econòmica Europea.
I no com a visita i no com a formar part d'una comissió sinó per a poder tindre vosté s les mans lliures d'exigir a Europa allò que ens fa falta ací: ajudes concretes i no dividides.
I li recorde les últimes multes que s'han produït a l'arròs ­i que d'això parlarem a no tardar molt en el mes de gener­ les últimes multes produïdes a l'arròs per massa producció efectuada en el conjunt de l'estat quan el País Valencià no pot produir més del que produeix, perquè no té més terra per a produir més arròs.
I és una injustícia.

Solament fa quatre anys que estudie la problemàtica de l'agricultura al País Valencià i practique, lògicament, la seua defensa, com vosté senyora consellera, però des d'una filosofia d'aplicació diferent.
Des d'Esquerra Unida del País Valencià demanem siga aplicat un pla estratègic per al camp valencià o diga-li-ho vosté com vulga.
Però fa falta eixe pla estratègic del camp valencià.
I com sempre, senyora consellera, fa falta per aquelles com és el desenvolupament del cooperativisme valencià.

No pot ser que ací es determine en negre sobre blanc que hi haja café per a tots, que anem a fer ací la panacea en agricultura, a pesar dels retalls que van a existir.
No pot ser.
Vosté haurà d'optar.
I per a poder optar s'ha d'aplicar eixe pla estratègic.
I jo, senyora consellera, estime que el pla estratègic ha d'eixir des de la conselleria i des dels sindicats agraris.
És necessari.
És necessari que vostés apleguen a un enteniment per a poder vertebrar l'agricultura valenciana el màxim possible perquè, des d'eixa visió, efectivament, podrem parlar de planificacions, podrem parlar de l'increment de la renda per càpita, podem parlar de les terres que s'han d'adquirir d'una forma més concreta, però necessita vosté un pla precís com a mínim per a dotze anys per a que açò puga avançar.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Pérez, vaja acabant.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Sí, acabe, senyora presidenta, ràpidament acabe.

Actualment s'està notant una progressiva disminució en el sector agrari, en les rendes agràries, així com el descens de l'activitat econòmica agrària al medi rural, encara que vosté ha tocat eixa part, ha parlat de la seua potenciació, però falta que això siga de veritat.
I jo vull que això siga de veritat, que produeix despoblament d'aquestos nuclis i amb conseqüència deteriorament del medi ambient.

I a mi m'agradaria demanar-li, per últim, per a finalitzar, senyora consellera que estaria bé, en la mancança d'aigua que sofreix el camp valencià, que estaria bé que la conselleria exigira al ministeri que s'accepte ja d'una el Pla hidrològic nacional, perquè d'allí probablement tindrem més avantatges amb l'aigua, encara que a hores d'ara tinguem acceptat el pla hidrològic o els plans hidrològics del riu Xúquer i del Segura.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'Il·lustre Diputat Senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora consellera, agrair-li la seua compareixença a petició pròpia, així com també a petició d'algun grup parlamentari, però que fonamentalment vull expressar en principi la meua satisfacció i la del grup al que represente, el Grup Parlamentari Popular pel to en el que està transcorreguent esta compareixença.

Estic convençut que l'agricultura valenciana el que necessita és això, necessita treball, molt de treball, una planificació, consens, diàleg, col·laboració i aportar idees positives i no crispació.
Per tant, jo crec que eixe to si fórem capaços entre tots de mantindre eixe to durant tota la legislatura, per la nostra part no va a quedar, crec que el benefici el trauria l'agricultura i el traurien indubtablement els agricultors valencians.

Pense que esta compareixença hauria d'emmarcar-se també dins de la normalitat.
És a dir, fa molt poquet que han hagut unes eleccions autonòmiques on els partits s'han presentats amb uns programes escrits negre sobre blanc, ha hagut un resultat, s'han manifestat els votants valencians i li han dit al Partit Popular que havia de governar i que havia d'aplicar eixe programa, eixe programa ambiciós amb què es presentava a les eleccions, carregat d'il·lusions en totes les àrees, i en este cas que ens ocupa, per l'agricultura valenciana.

Conegut eixe ànim ja de vosté, de la seua conselleria, que és un ànim dialogant, totes aquelles propostes positives en eixa conselleria seua i eixa forma d'actuar de vosté es poden admetre i es poden arreplegar i es poden millorar.
A pesar que el programa del Partit Popular és un bon document, no hi haurà cap d'inconvenient a millorar-lo amb aportacions del sector i amb aportacions d'altres grups polítics.

Pense que ha aplicat vosté la teràpia correcta.
No anem a dir ací que l'agricultura valenciana.
.
.
Jo no recorde mai haver sentit dir que estava bé, mai.
Sempre s'ha dit que ha estat malament, que s'ha patit molt i que açò no pot anar avant, però sempre hem eixit avant, sempre s'ha eixit avant.
L'agricultor valencià és emprenedor, és treballador, busca nous mercats, ho busca tot i sempre ha eixit avant.
Per tant, què cal fer?
Pense que allò que estem fent, seguir en eixa línia.

Vosté ha explicat ací allò que es pensa fer en estos quatre anys, basat en el programa, com dia abans, amb què es presentàrem a les eleccions, i explicant vosté la teràpia ha fet un diagnòstic exacte de tots els problemes que té l'agricultura valenciana, i un per un ha anat desglossant-los i anat explicant ací què és allò que cal fer per a solucionar-los.
Si a més tenim l'ajuda de la resta de grups parlamentaris, estarem encantats.

Crec que també, com no podia ser d'altra manera, no s'ha passat vosté per alt les altres competències de la conselleria, perquè normalment tenim el costum d'anar-se'n a la Conselleria d'Agricultura.
Vosté s'ha encarregat de recordar-nos que és Conselleria d'Agricultura, que també arreplega la ramaderia, la pesca i l'alimentació.
Per tant, felicitar-la també perquè no s'oblida vosté de cap sector dels que arreplega la conselleria.

Què és el que caldria fer per a dur endavant tot això que vosté ha explicat?
Hi ha tres coses fonamentals, que són saber, voler i poder.
Vosté ho sap, i ha demostrat en estos quatre anys al cap de la Conselleria d'Agricultura i dins del govern del president Zaplana que vosté sap dur endavant els temes de l'agricultura.
Poder, pot, perquè té el recolzament d'un grup parlamentari, de quaranta-nou diputats i diputades, per tant, pot, les iniciatives que vinguen de la conselleria i del grup parlamentari, vosté pot.
I vol també.
La voluntat política ja està demostrada per part de la conselleria i per part del grup parlamentari al qual represente de dur avant eixe programa i eixes mestres que vosté ha esbossat ací.

Com dia abans, en donar vosté les receptes ha anat enumerant un per un tots els problemes que tenim, com no podia ser d'altra manera.
Són fonamentals les ajudes de la PAC, el seguiment de l'Agenda 2000, potenciar les assegurances agràries, la reestructuració de cultius, el Pla d'actuació ramadera i la necessitat de l'I+D, la Llei de la ramaderia que ja ha anunciat vosté també.
En la pesca, les ajudes per a restaurar la flota, la protecció del fons marí, esculls artificials, potenciació de l'aqüicultura, potenciació de la investigació i la qualitat.
La investigació és fonamental, ha fet vosté també una menció a l'IVIA.
La formació, no cal dir-ho.

És que jo, quan estava sentint-la i anava prenent nota de tots els temes que tocava, volia destacar-ne tres o quatre, però és que em pareixen tots tan importants que crec que el global de tots és allò que va a dur-nos a aconseguir els objectius que volem: la formació, la modernització de les estructures agràries, baixar la mitjana d'edat dels agricultors ­fonamental també­, el dèficit hídric, racionalitzar l'ús de l'aigua, la depuració, aportació d'altres conques, reg localitzat, fer incidència també en la qualitat, denominació d'origen, etcètera.
L'agricultura d'interior, importantíssima, no ja per allò que és l'agricultura en si sinó per la repercussió que té en el medi ambient i també per evitar la despoblació de les zones d'interior, per tant, importantíssima.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Soler, vaja acabant.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Acabe, senyora presidenta, moltes gràcies.

I en un món que s'està parlant ara, s'està ficant de moda la paraula, de globalització, un món de globalització de l'economia i de la globalització de tantes coses, l'agricultura no podia ser menys.
Les relacions amb Brussel·les, que en Brussel·les se'ns senta, se'ns atenga i se'ns faça cas, que estic segur que se'ns farà cas, pense que també és fonamental, i això, a l'hora que vinguen les ajudes i a l'hora de racionalitzar les ajudes, són fonamentals les relacions amb la Unió Europea i amb Brussel·les.

Per la meua part, en esta primera compareixença reiterar-li el recolzament del Grup Parlamentari Popular, el grup a què represente en este moment, i sàpiga que tant a este diputat com al grup ens té a la seua disposició per a allò que ens necessite.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable consellera.

 

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyores diputades, senyors diputats.

En primer lloc, agrair el to de les intervencions, perquè jo entenc que per damunt de moltes coses està el benestar i el futur que ens juguem de l'agricultura, de la ramaderia i de la pesca, i això crec que és un exercici de responsabilitat important.

Començarem un poquet per algunes coses que s'han dit, a les quals intentaré donar un comentari o resposta.

Dir que sí, que efectivament en la nostra intervenció i en el nostre plantejament de política en estos quatre anys allò que hem pretés no és fer el diagnòstic, que coneixem i crec que compartim tots, de la situació, sinó que donant les solucions d'alguna forma estàvem marcant les deficiències o els problemes que tenim, i això és el que hem pretés fer en esta intervenció, que va a ser allò que anem a anar realitzant i allò que estem ja realitzant des de la nostra parcel·la de govern.

El senyor Lozano diu que els pares diuen als fills que se'n vagen, que no continuen en l'activitat, i jo crec que això podríem analitzar-ho profundament.
Alguns pot ser que pensen que això no té futur, evidentment, i ho pensaran, però també tenim un desgraciat costum en este poble que és pensar, com vosté ha dit i jo no compartisc i crec que no hem de compartir, algunes famílies o algunes persones encara que ser llaurador és ser de segona categoria.
Jo crec que en estos moments en què hi ha també gent jove, encara que poca, que es dedica professionalment al camp, que té molta més formació, inclús estudis universitaris, que els seus pares o les altres generacions no tingueren oportunitat de tindre, crec que això està fora de lloc.
I entre tots, i això no és pressupostari ni polític sinó social i mental, hem de llevar eixa consideració dels qui encara tinguen eixa percepció, que no comprenc.
I per tant, si els pares diuen que continuen o no, això és una cosa molt lliure i a la millor és per una percepció també que no correspon a la realitat en estos moments, però, evidentment, contra això haurem de lluitar tots.

Després comenta també amb un to irònic, efectivament, que sobra de tot.
No sobra de tot.
Per sort, som una de les comunitats agrícoles que trau millor els seus productes, exporta o bé en el mercat interior.
Sí és ben cert que vosté ha anomenat productes molt concrets que enguany i molts anys són excedentaris, és cert.
Hi ha uns productes, la creïlla, la ceba, que han tingut, tenen uns excedents de producció i que probablement haurem de plantejar-nos entre tots si convé que no es planten certes quantitats, però com vosté sap, això l'administració no ho pot prohibir ni limitar, que és el mateix cas que ara comentaré de l'arròs, que altres comunitats han plantat sense haver-ho de fer, i no es pot obligar a no fer-ho sinó prendre altre tipus de solucions.

Vosté diu que fallem en els plantejaments perquè no hi ha línies.
Mire, jo, intentar convéncer-lo d'allò que no es deixarà convéncer, bé, ho intentarem repetidament al llarg d'esta legislatura.
Crec que hi ha unes línies d'actuació clares que podem no compartir, això és evident, o podem compartir també, per què no?
, però jo crec que els plantejaments estan clars i hi ha unes respostes que vosté pot no compartir.

Sí que em pareix sorprenent la seua afirmació quan diu, i compartim, que hi ha un minifundisme i una parcel·lació excessiva, que amb això hem d'acabar de la forma que es puga i en els anys que es puga, però que la teoria que el reg per goteig que estem implantant consolida, d'alguna forma crec que ha dit, consolida esta parcel·lació i el minifundisme, no ho puc entendre.
Perquè es evident que cal modernitzar les estructures i canviar el sistema de reg per moltes raons.
Primer, per eficiència en l'ús de l'aigua, que és escassa i a voltes roïna, però evidentment és escassa, i hem de fer un bon ús d'ella.
És el primer cas.
I en segon lloc, perquè abaratix els costos.
Evidentment, quan les parcel·les, quan les explotacions són més grans, molt més.
No és molt rendible, són xicotetes, però sí que s'està realitzant a través de les comunitats de regants, a través de les SAT, a través de les entitats civils.
Amb la qual cosa jo crec que el minifundisme és un problema, i el tema de les estructures i la utilització del reg és un altre.
Que van lligades, però que el reg per goteig no incrementa més o consolida el minifundisme.
Haurem de lluitar contra les dos coses, però no consolida el minifundisme.
Al contrari, la gent en molts casos i per l'experiència quan vas per ahí és que s'adonen que estes inversions de goteig si s'agruparen, si s'explotaren en comú, serien moltíssim més rendibles, però a pesar d'això sí que són rendibles.
Allò que està clar és que en parcel·les molt xicotetes no crec que s'implante este sistema, això és cert, però que majoritàriament s'està fent a través de comunitats, no és individual.
I llavors jo crec que els resultats són molt positius.

I després no entre en eixa falsa realitat que planteja.
No és que estan transformant a goteig els qui tenen diners i són rics, no.
Eixos jo ho faran amb els seus diners.
Normalment, eixos particulars no demanen subvencions a l'administració.
Qui s'està beneficiant d'eixes ajudes són precisament els xicotets llauradors agrupats, agrupats, efectivament.
Eixos sí que són els que s'estan beneficiant, perquè individualment ni poden invertir ni poden accedir a les ajudes, eixes agrupacions que són els xicotets llauradors, que són professionals i no professionals, això ho tinc claríssim i ho sap perfectament.
I per tant, açò no és que estem prioritzant les inversions dels rics.
I diu que cada volta són més rics.
Si són més rics no serà per les subvencions de la Conselleria d'Agricultura ni del govern, serà per altres qüestions.
I els xicotets, que no podien modernitzar les instal·lacions, les estan modernitzant gràcies a les ajudes.
I quan fem les obres d'interés general del cent per cent jo normalment quan he anat, i jo m'imagine que no els trien, quan anem són gent normal, corrent, llauradors xicotets, mitjans, però no he vist allí ningun dels que vosté diu.
O siga, que jo crec que no té bona informació, senyor Lozano.

Les cooperatives, jo és que, de veritat, li ho dic amb *carinyo*, em sap malament el concepte que té vosté dels llauradors, quan vosté és llaurador, perquè jo no tinc mal concepte de vosté.
Perquè diu que van a les cooperatives i estan molt contents.
Clar, diu que estan molt contents perquè li donem diners però que no li solucionem els problemes, ha dit vosté.
Jo és que tinc el concepte que tenen més intel·ligència els llauradors i prou formació i són prou normals, com qualsevol persona d'ací, i jo crec que saben si allò que els donem val la pena o no val la pena.
I precisament en les cooperatives crec que s'han solucionat problemes reals de tot tipus.
Allò que sí que crec és que a les cooperatives, pel cas que ha anomenat, i ho dic en general, sí que els donem diners útils, útils.
Perquè jo mai he fet una referència a actuacions anteriors d'altres governs, i hi ha coses que em semblen injustes i mal fetes, però sí que s'han donat ajudes falses a les cooperatives perquè tingueren els despatxos de marbre.
Això, estan ahí les ajudes.
I les que donem nosaltres són per a millorar, per a modernitzar, però no per a tindre luxe, que això se'l paga el que vol, perquè és un capritx, però no l'administració.
Clar, allò que estem pagant és modernitzar les instal·lacions.
.
.
El dimarts estava jo a Turís concretament i jo crec que els diners que li havien donat a la cooperativa que estàvem allí inaugurant eren profitosos, perquè allí havien instal·lat una maquinària moderníssima que només hi havia dos instal·lacions, crec, en tota la Comunitat Valenciana, i era italiana, i jo crec que amb eixa ajuda havien fet alguna cosa per a tots els llauradors.
Dic eixe exemple perquè coincidix fa dos dies.

Són diners útils en maquinària, en modernitzar la instal·lació, en ampliar, en donar servici a eixos llauradors xicotets dels que vosté parla, agrupats i que comercialitzen a través de les cooperatives, i per això no ho acabe d'entendre, i jo crec que són intel·ligents i que sí que el problema se soluciona, perquè tot això millora la competitivitat i poden guanyar més diners amb això.
I al final això és millora en la renda agrària del llaurador, o almenys en una part important, i crec que eixa és una fórmula.
Allò que no anem és a regalar diners a un per un perquè sí, per l'hectàrea que tinguen, sinó al contrari, per la producció i per l'esforç que fan.
I això és el que es fa amb estes ajudes.
I mai s'ajuda a coses supèrflues, perquè quan tinguérem tot cobert ja ho podríem fer, però mentre no tingam les necessitats mitjanes cobertes no podem fer eixes coses.

Moltes més coses no ha dit, algunes importants.
"No parlem de diners.
" Jo crec que desgraciadament sempre parlem de diners, però bé, perquè hi ha una part que és de diners i una altra que no, però em pareix bé eixa idea.
Jo crec que al final és un debat interessant no haver de marcar-ho tot per l'economia, encara que és necessària, i ja ho sap.
Però jo crec que de totes maneres tindrem ocasió de parlar-ho també en el tema pressupostari, com és lògic.

Sobre la participació de les conselleries sí que és cert que esta conselleria porta temes o és responsable de sectors i d'actuacions que també entrem a formar part altres conselleries del govern, és cert.
És Sanitat, i tenim una bona relació i coordinació; són moltes altres.
Però jo li vaig a dir que la coordinació funciona, que tot serà millorable, que intervenen eixes altres conselleries dins de les nostres competències.
Però que al final també podria recordar-li els incentius que des de la Conselleria d'Economia es donaren no fa molt de temps quant a la reducció pràcticament molt gran de l'impost de transmissions patrimonials successòries que es va fer, i que, dit per les organitzacions professionals agràries en una reunió que tinguérem el dilluns, havien notat que des de que eixe impost s'havia reduït, quasi desaparegut, havien augmentat estes transmissions, que abans estaven paralitzades perquè evidentment era injust allò que es produïa.
Amb la qual cosa vull dir que coses s'estan fent, coordinadament, que beneficien els llauradors, encara que no siguen mides adoptades per la conselleria mateixa sinó pel govern, que al final és solidari i, lògicament, ens correspon a tots.

Per altra part, a la senyora Pérez també, com he dit, agrair el to a tots.
Jo crec que vosté diu que subscriuria allò que hem dit, no?
, ha començat dient.
Bé, és allò que hem fet estos quatre anys, senyora Pérez, i hem tingut ocasió de comentar-ho, i sempre amb el diàleg i el bon to.
És allò que hem fet i allò que anem a continuar fent en estos quatre anys.

Li pareix bé, jo crec que ahí estarem tots d'acord, el Centre d'Investigació i Tecnologia Animal, que ja començàrem a dissenyar i a pressupostar en l'anterior legislatura, que ja està en fase de construcció i que serà un centre ubicat a Segorbe, efectivament, que ja es va a iniciar, i que servirà per a la investigació i per a la tecnologia, i a partir d'eixos resultats, transferirem als ramaders eixa tecnologia, perquè, com he dit, no existia, no existix fins que es fique en marxa, ningun tipus d'investigació ramadera.
Quan som pioners en el món i a Europa d'investigació agrària, també hem de ser-ho d'investigació ramadera en la part que pugam i que ens corresponga, perquè tenim bons especialistes.

Sobre el tema de la producció ecològica o la ramaderia i l'agricultura ecològica crec que ahí, evidentment, té una part.
Jo sé que no és majoritària, però està, està i és important i mereix la nostra ajuda de tot tipus per a aquelles persones que lliurement vulguen, opten per eixe tipus d'agricultura.
I com pensem que això és d'esta forma i tenim una magnífica relació i una consonància important i estem intentant que progresse en el Comité d'Agricultura Ecològica, també ens hem plantejat el tema de potenciar i ajudar aquells que vulguen fer ramaderia ecològica, perquè pensem que també és un bon element de futur.
I ahí sempre ens trobarem també major o menor discrepància.

Quant a les hectàrees de regadiu jo li dic claríssimament la política de la conselleria.
No estem per augmentar les hectàrees de regadiu, perquè esta comunitat en estos moments no té eixa necessitat, a més, quan ha comentat, i és cert, que a Espanya allò que passa és que tenim productes excedentaris i que després hi ha problemes d'excés de producció.
I per tant, l'objectiu i allò que estem fent i al que va també el Pla nacional de regadius és consolidar i millorar els regadius existents.

Quant al tema de problemes externs, és cert que l'agricultura o la política agrícola des de fa algun temps té una gran dependència de les directrius de la Unió Europea, i continua en eixa línia i això ho sabem.
Jo crec que, en definitiva, participar o no les comunitats autònomes pot ser un element també de discussió més allà d'este debat, però crec que hem estat i estem ben representats pel Ministeri d'Agricultura, que escolta prèviament les opinions de les comunitats autònomes.
Però que evidentment, sobre fórmules n'hi ha moltes que són possibles.

Sobre el Pla estratègic del camp valencià, que ja ho va dir en l'anterior legislatura i després ho ha enllaçat amb el cooperativisme valencià parlant del "café per a tots", cosa que tampoc compartisc perquè crec que tampoc s'ha donat a tots sinó que s'ha donat a molts que no tenien ajudes abans i que crec que realment els corresponien en justícia, però allò que és ben cert és que sí que hi ha alguna cosa contra la qual hem de lluitar, bé, no m'agrada lluitar contra res sinó dir que hem d'eliminar de la nostra societat, de la nostra estructura agrícola, que és, i com he comentat abans, el tema del minifundisme.
Perquè és cert que si poguérem combatre o poguérem eliminar eixa situació i poguérem tindre explotacions més grans, tots els esforços pressupostaris i que fem entre tots, entre el sector i la conselleria, es multiplicarien, es multiplicarien eixos resultats, i per tant, seria també més rendible per als llauradors, s'aconseguiria la professionalització del camp, la incorporació dels jóvens.
I a partir d'eixa idea, que compartim tots, ja hem creat una comissió, perquè pensem que això no ha de vindre només de l'administració, sí les mides concretes però no el plantejament només de la conselleria, i s'ha creat ja una comissió amb les organitzacions agràries de la Comunitat Valenciana, amb el cooperativisme agrari i la conselleria per a estudiar mides que es pogueren concretar inclús en un text legislatiu, i a partir d'ahí treballar-les a mitjà i llarg termini per a poder eliminar este problema, que multiplicaria els resultats i els beneficis de les ajudes i beneficiaria també la renda agrària, eixa disminució de rendes agràries de què vosté parlava.

Jo crec que el despoblament de les zones de l'interior crec que les dades confirmen que ja fa alguns anys que s'ha parat eixe despoblament, que es va produir però s'ha parat, i m'atreviria dir que en alguna forma amb les actuacions a través dels programes europeus Leader i Proder i també a través de les ajudes a les cooperatives d'interior, a l'associacionisme, a eixes altres alternatives que he dit que van lligades a l'agricultura i que diversifiquen l'economia de les zones d'interior, s'ha frenat eixa despoblació, que no ho dic jo, ho diuen les estadístiques.
I per tant, estem en un procés almenys de no-disminució de la població i de consolidació de l'existent, i sobretot perquè els jóvens es queden en eixes zones tenint unes alternatives de treball, que és allò que lògicament tots volen.

 

Sobre el Pla hidrològic nacional jo crec que s'ha avançat moltíssim en esta qüestió.
M'alegra saber que vosté compartix la necessitat que plantegem tots de tindre el Pla hidrològic, que va prou avançat, i que per tant, en contemplar les aportacions de conques excedentàries podrem tindre aportacions també d'aigua en la nostra comunitat, si és això el que vostés pensen, però és allò que pensem nosaltres.

I en definitiva, i com ha dit el senyor Soler correctament, jo crec que és una planificació en les actuacions allò que els he exposat molt breument, això ho reconec, perquè no podríem estar entrant en cada un dels punts, perquè efectivament està clar que hi ha un programa electoral amb el qual ens hem presentat i hem guanyat les eleccions, però també és cert que les aportacions del sector mateix dia a dia i dels altres grups polítics crec que són importants i que s'han d'incorporar a la nostra política quan així ho considerem, perquè crec que raons i coses positives tots aporten.

Però també és cert, com dia el senyor Soler, que a pesar d'eixos problemes que hi ha, i quan resolgam estos en tindrem uns altres, és el sector agrari a la millor no en les característiques que tots voldríem però sí que és emprenedor, que va superant estes dificultats.
Que és cert que pel camí sempre es queda algú, que això també ho dic, i en esta transformació i en esta reducció del minifundisme que volem i este canvi també es quedarà algú pel camí, perquè és lògic en qualsevol renovació o canvi.
Però allò que hem pretés és donar no un diagnòstic, que no cal discutir, com he dit al principi, sinó les solucions, que d'alguna forma són una resposta als problemes que trobem en el diagnòstic.

I també dir que, com hem plasmat en la intervenció, remarcar que no només ens preocupa l'agricultura, i l'agricultura citrícola, que és la majoritària en quantitat, sinó que estem ocupant-nos de les altres agricultures, dels altres productes que es donen en comarques o zones de la Comunitat Valenciana o en zones de l'interior; que també la ramaderia va a ser prioritària en esta legislatura, la modernització del sector de la pesca i per suposat el tema de l'alimentació, que és fonamental per a arribar també a ajudar el productor.
Perquè en definitiva, com sempre he dit, els consumidors són els destinataris finals d'eixe producte agrari o ramader o pesquer dels qui viuen d'eixe sector.

En definitiva, diria que els punts bàsics o els objectius bàsics que necessitem per a treballar són la modernitat en les estructures, la qualitat en la producció i la comercialització i la diversificació econòmica en moltes zones.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica té ara la paraula l'il·lustre diputat senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

Constatar dos dades o dos percepcions.

La primera és: en l'estat espanyol han desaparegut més de milió i mig de llauradors.
En totes les comunitats autònomes la base territorial dels llauradors ha augmentat.
En el País Valencià ha augmentat la quantitat de propietaris.
Per tant, tenim encara més minifundisme que fa deu anys.

Segona constatació.
Vosté diu que si a cas tinc una mala concepció dels llauradors.
Evidentment, no.
Ho sóc jo i no puc tindre-la,.
Però vaig a contar una anècdota que jo crec que ja li l'he contat alguna vegada a vosté en privat, i és el xavalet que en unes jornades em preguntava, quan estàvem parlant dels problemes que tenien com a jóvens i com a llauradors, i em dia: "Sap vosté quin és el meu problema?
Que balle el primer ball amb una xica i el segon, quan li dic que sóc llaurador, el segon ja no el balle".
Perquè efectivament estava dient-li les consideracions que anava a tindre la societat sobre el seu treball, la poca economia que percebria i la consideració social que tindria.

Li comptaré una altra anècdota, esta holandesa, perquè a més és un país que a mi m'encisa, sobretot per conforme està organitzat, no estaria de més que nosaltres copiàrem eixe tipus d'organització, no les produccions que fan, però que sí que han aconseguit disminuir el nombre de llauradors sense absolutament conflicte laboral, conflictivitat amb l'Administració, i des de 1960 a 1990 passaren de 300.
000 que eren a 100.
000 llauradors sense absolutament cap conflictivitat.
Què passà?
Que eixos 7.
000 que avui han quedat en les plantacions tenen unes explotacions suficientment modernitzades i preparades i en 1992 nosaltres haguérem de fer una mobilització perquè tomaques holandeses estaven fent la competència a les tomaques valencianes.
Això en el meu poble, en la meu comarca, que érem tomaqueros, nosaltres ni s'ho podíem ni pensar: com en un clima com tenien els holandesos estaven fent tomaques competitives amb les que fèiem nosaltres en nostra zona.

I, efectivament, quan parla de la consideració dels llauradors esta dona em deia: "Jo tinc dos fills, l'un és ebanista i l'altre és metge".
I deia que l'ebanista fa unes taules perfectes.
Aleshores, feia ací amb la maneta.
.
.
, i estava satisfeta de la seua condició de mare d'eixe fill.
I l'altre fill?
"L'altre és metge, però està en l'hospital".
En definitiva, les diferències econòmiques que marcaven la diferència social allí estaven molt equilibrades, quasi guanyava igual un que l'altre.
Ací, quan una mare té un fill metge i l'altre llaurador: "el meu Pepito està a l'hospital".
I l'altre?
"L'altre està en el camp".

Jo no sé si açò pot ajudar-nos a comprendre quina és la sensació que avui en tenim i que, en definitiva, vosté ho ha dit: no podem obligar a produir unes coses o altres, però sí que podem condicionar per aconseguir els objectius que ens volem marcar.
Per això, és tan important que nosaltres aconseguim tenir un model d'agricultura, i, per tant, això condicionarà quin model d'agricultor necessita este país, necessita Espanya i necessita Europa.
I Europa bàsicament ja ho ha definit: vol una agricultura familiar, vol una agricultura altament qualificada que, a més a més, done aliments per al cent per cent de consumidors que són d'alta qualitat.
I això vol dir qualitat integral.
Hem de fer una agricultura sana i, a més a més, de valor afegit.
Que intentem recollir, i ací sí que estic d'acord amb vosté, que ja ha començat a donar diners realment a qui els fa falta, i aquí jo l'anime, i sap vosté que si és necessari aniré a explicar-ho on siga menester, en companyia de vosté, si vol, perquè entenguen que els diners han d'anar a qui ho necessita i no a qui no ho necessita, ací em té a la seua disposició, perquè si tinguem eixe model sí que en el futur aconseguirem que el País Valencià i els llauradors i les llauradores d'este país puguen viure dignament.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Lozano.

En representació i per a rèplica del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, en el poquet de temps que tinc per a dirigir-me a vosté, plantejar-li una quantitat de coses, plantejar-li coses que a mi em sembla que hem de fer en el camp valencià i que això servirà, si més no, per a caminar cap a una planificació del mateix.

Jo estime, i anirem discutint-ho, conforme ja ho hem discutit, jo estime que fan falta eleccions a cambres agràries, fa falta saber qui són els llauradors que treballen la terra, fa falta que existisca eixe cens que sempre està pendent de fer-se i mai acabem de tindre-lo conclós.
Fa falta.
I això és avançar.
Igual com hem de crear o preparar a les dones en pràctica i tècnica, eixes dones que es dediquen a l'agricultura i que ja en anteriors pressupostos vam tindre partides per a poder anar donant-los cursos per a la seua protecció i la seua salut.

Cal tindre en compte la forestació de superfícies agràries, el desenvolupament del cooperativisme, com abans li he dit.
I, lògicament, tot passa perquè, efectivament, conforme vosté acaba d'explicar, existisca una comissió entre la conselleria i les diferents organitzacions agràries, de la qual cosa estic satisfeta, perquè en eixe punt, igual com en els que li acabe de dir, i en molts més que no em queda temps d'explicar, sempre estarem d'acord.

Jo, senyora consellera, sap que de la mateixa forma que en nom d'Esquerra Unida suggerisc cada vegada que discutim o tenim un debat sobre els temes d'agricultura li suggerisc idees, voldria acabar donant-li una altra.
Estem prop dels pressupostos de l'any 2000.
Dintre de molt poquet començarem a estudiar-los, posteriorment el seu debat i la seua aprovació.
Jo li pregaria, senyora consellera, que la partida pressupostària dedicada a l'agricultura, així siguen 56.
000 milions de pessetes, 7.
000 milions, 10.
000 milions, siga la que siga, per favor gaste-la tota en agricultura, i any per any, perquè eixos diners dels quals gaudeixen les conselleries no són, ni més ni menys, que aquells impostos que tots i totes paguem, i els mateixos han de ser reinvertits.
No dóna gens de gràcia arribar a consumir simplement el 56, el 80 o el 70% sabent que tanta ajuda en este cas té el camp valencià.
I vosté s'ho havia de proposar.
Probablement des d'eixa vessant l'agricultura caminarà millor, podrà aplicar millor les tecnologies, podrà crear moltes més comissions, podrem tindre les informacions al dia.
Eixos diners que vosté té en els pressupostos reinvertisca'ls per favor cada any i gaste-los tots, perquè són per a atendre a l'agricultura.

Em trobarà sempre en el camí i supose que, com en aquestos quatre anys que hem passat, en la majoria de coses estarem conformes.
Per tant, li desitge molt sort en esta V legislatura.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula per a rèplica l'Honorable Consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Senyores diputades.

Senyors diputats.

Jo crec que és important trobar, com he dit abans, eixe esperit de consens per a solucionar estos problemes importants.

El senyor Lozano havia tingut ocasió de comptar-me esta anècdota del jove que ballava, en privat, i bé, jo crec que, com li he dit anteriorment, això espere que forme part ja de la història del nostre poble prompte, que siga propi més d'una novel·la costumista que plasme el que hem sigut i orgullosament hem de reivindicar, però que no plasme el que pensa ja la gent més jove o eixes persones que ja no tenen eixa mentalitat i que es produeix el canvi generacional.
Perquè, en definitiva, també et trobes anècdotes d'altre tipus, o alguns que es diuen: "el meu fill és el que porta la finca però ha estudiat Econòmiques".
Això també t'ho diuen.
Ara la sort dels jóvens és que poden accedir a una formació, la que siga, la que desitgen, la vulguen, però estan formats en un aspecte o en un altre.
I també és cert que postil.
len que tenen una educació, perquè anteriorment i fa anys les persones tenien poca formació, tenien poca cultura les persones que estaven en el camp, però pel que es veu, per l'experiència en estos moments, això està canviant, que és cert que alguns podran comptar eixa anècdota, però jo crec que hi ha cada vegada menys, i entre tots intentarem que cada vegada siguen menys els que tinguen eixa consideració social que, en definitiva, també està en alguna part en funció de la importància que li done cada govern al tema agrícola i com es plantege.

Però, és cert, desapareixen llauradors, han desaparegut, això està ens els cens, en les estadístiques, no podem dir que no.
És cert que Holanda té un model important i molt diferent.
Jo no sé si podrem arribar al model d'Holanda, i això seria per a debatre, però sí que el que podríem fer és anar evolucionant i canviant, establir un propi model, que si és l'holandès o l'altre no ho sé, serà el nostre model però, evidentment, modernitzat i avançat.
I gràcies per reconéixer al final que ja estem donant diners als que ho necessiten.
Crec que eixa fase l'ha dita i li agraisc que reconega eixa realitat que jo he plantejat.

Quant a la senyora Pérez, bé, jo crec que ha entrat en un altre tema important, que és de les eleccions a cambres agràries, que no he dit mai que estiga en contra a realitzar-les, però sí haurem d'aclarir el tema del cens.
Tal i com està hui en dia la Llei de bases estatal no representa ni seria democràtica eixa elecció, que no fer eleccions en si és democràtic, es poden fer eleccions i excloure gent i dir que és molt democràtic.
Crec que si no hi ha una participació.
.
.
, i no parle del cent per cent, ja parle, almenys, més d'un 50%, i arribarem a un acord segurament entre les organitzacions, però jo no faré eleccions agràries o no farem, este govern, quan només tinguen dret a votar, que després votarà qui vulga, el 20% dels llauradors.
És una realitat, senyor Lozano, i vosté ho sap.
Això no seria democràtic ni crec que a l'Administració li donara una realitat d'allò que representa el sector; és un posicionament que vosté coneix perfectament i que, bé, li comente també a tots els senyors i senyores diputats.

El tema de les dones és important i crec que per primera vegada aparegueren en este govern unes línies pressupostàries, que ja li adelante que es mantindran, si les Corts tenen a bé votar-les, unes línies en les quals es concedeixen subvencions per a eixos treballs, per a eixos cursos, per l'associacionisme agrari de les dones que tinguen també eixe paper important, que el tenen socialment però que no estava reconegut, i tindran també eixes ajudes.

I sobre la relació de la conselleria amb les organitzacions agràries no és d'ara, crec que ha sigut sempre prou positiva, el que ara ha culminat en eixa comissió que li he comentat, per tal d'estudiar les possibles solucions al tema del minifundisme.

Sempre s'agraeixen els suggeriments i les idees que aporten.
.
.
, però, bé, el pressupost del 2000, com en tots els pressupostos, en la conselleria estem per a gastar el pressupost, lògicament, no per a contemplar-lo.
I jo li dic que a 31 de desembre dels anys anteriors, en els quals hem sigut responsables este departament, sempre s'ha superat el 80% a una línia exactament igual que en els governs anteriors, fins i tot superior, el que passa és que moltes vegades estan vostés parlant d'execució a 30 de setembre, i cal pensar que en agricultura s'executa moltíssim a final d'any.
Però, a 31 de desembre, com són dades públiques, sempre hem executat més del 80%.
I, a més a més, clar que ho reinvertim en agricultura!
En què invertim el pressupost d'agricultura?
No podríem invertir-lo si no és en allò que està en el propi pressupost que, evidentment, és per a agricultura, ramaderia, pesca i alimentació.

Per tant, eixa línia és elemental que la continuarem fent i que sempre s'ha fet en estos últims anys i que també hi ha coses que estan en diverses anualitats, que es traslladen d'un any a l'altre, sobretot els fons europeus, i que, per tant, es van gastant en funció de les demandes també.
Hem de pensar que la demanda, i sempre ho he dit, en moltes línies, sobretot finalistes d'Europa no és la que tenen altres països però sí que està en els pressupostos per a aquells que volen fer ús d'eixes ajudes.

I gràcies per la sort que ens desitja, perquè crec que no serà la nostra sort, sinó serà la sort dels llauradors, dels ramaders i dels pescadors de la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Se suspén la sessió per 15 minuts.

 

 

*(Se suspén la sessió a les 11hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 58 minuts)*

 

 

***Compareixença del conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, per tal d'informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria de sanitat, sol·licitada a petició pròpia (RE número 723) i pel GP Socialista-Progressistes (RE número 344).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

Compareixença del conseller de Sanitat per tal d'informar sobre les línies d'actuació a seguir en matèria de sanitat, sol·licitada a petició pròpia i pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Té la paraula l'Honorable Conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Senyora presidenta.

Señores diputados y diputadas.

En esta comparecencia ante el pleno de las Corts Valencianas, máxima representación de la soberanía popular de nuestra comunidad, quisiera manifestar i transmitirles una doble satisfacción.
En primer lugar, satisfacción como valenciano y, además, en segunda instancia, orgullo y satisfacción como miembro del Consell de la Generalitat Valenciana.

Como valenciano, por el hecho de dirigirme a sus señorías, elegidos democráticamente por los ciudadanos, y como conseller, por asumir públicamente la gran responsabilidad de comparecer ante esta cámara, que, entre otras funciones, tiene la legitimidad del control de las acciones del gobierno.

Me dirijo, pues, en este para mí solemne momento, a todos los grupos que forman la cámara, al grupo que apoya al gobierno y a los grupos de la oposición.
A todos ellos me dirijo y a todos ellos traslado mi compromiso de trabajo, dedicación y honestidad.

Sepan que fomentaré y posibilitaré el contraste político y el debate de ideas, pero sí subrayo que pretendo trasladar a la sociedad un tono sosegado en la discusión, en el lenguaje y en las formas, lo que no será incompatible con que aquel sea democrático, abierto e incluso vibrante.

Me gustaría sobremanera recibir de los grupos de la oposición, y notablemente de sus responsables de sanidad, las aportaciones que les parezcan oportunas en el deseo de contrastar iniciativas, debatirlas y, en su caso, considerarlas.
Les aseguro que estoy abierto a ello y que esta oferta está llena de sinceridad.

Como ustedes saben, señorías, un programa de gobierno es como un proceso biológico: nace, se desarrolla y se hace realidad apoyado en su potencialidad, en la convicción con que se le anima y en la responsabilidad con la que se ejecuta.
Y alcanza su plenitud cuando es capaz de ir incorporando el beneficio de sus logros y también la enseñanza de sus errores, especialmente, como decía Bossuet, cuando los errores están basados en una verdad de la que se abusa.

Tener salud, señorías, es el deseo más sentido y más expresado.
Conservar la salud, mantenerse sano, es el primer ingrediente de un horizonte vital y profesional exento de incertidumbre.

Recuperar la salud es siempre, por breve que sea el paréntesis de la enfermedad, un reencuentro con nuestros proyectos y planes de futuro, con las cosas que queremos hacer, es decir, con la vida misma.
Incluso cuando convivir con la enfermedad es inevitable, todos tenemos la opción de no rendirnos.
Pero para convertir esa realidad el deseo de seguir siendo útil a uno mismo y a los demás, debemos contar, y tenemos derechos a ello, con la ayuda de la sociedad.

Las palabras de Stephen Hawking, agarrotado ya por su mal, "descubrí sorprendido que disfrutaba de la vida más que antes y por primera vez comencé a trabajar seriamente", son sin duda expresión del coraje y temple humanos, pero no tienen por qué ser pura heroicidad.

La salud, señorías, no se distribuye aleatoriamente.
Tiene sus razones.
Las sociedades democráticas desarrolladas que gozan de seguridad y estabilidad socioeconómicas no sólo tienen más salud sino que disfrutan mejor su salud.

La Comunidad Valenciana goza de un considerable grado de salud y, a la vez, como en todas las sociedades desarrolladas, genera simultáneamente una amplia demanda de la prestación sanitaria.

Parecería en principio que son conceptos contrapuestos, pero evidentemente no es así.
Este binomio es simplemente la consecuencia derivada de la positiva valoración que el propio ciudadano hace de su sistema sanitario, al que percibe como adecuado y cualificado, y que por el hecho de serlo realmente cada vez genera una mayor y selectiva demanda.

Todos nosotros, y a mí como conseller de Sanidad así me ocurre, deberíamos, pues, sentirnos orgullosos del sistema sanitario valenciano, construido a lo largo de los años, con el esfuerzo, como he señalado antes, de muchos gobiernos.

No estoy negando la existencia de deficiencias ­naturalmente que las hay­, pero remitiéndonos a las últimas elecciones autonómicas, la mayor y mejor encuesta de satisfacción de los usuarios nos han permitido concluir, de forma inequívoca, que se ha seguido una política sanitaria acertada y compartida por la mayoría del electorado.

Sin embargo, una sociedad dinámica y cambiante como la valenciana nos debe impulsar permanentemente hacia nuevos retos y nuevas metas.
Este será nuestro gran desafío.
Esta será nuestra gran responsabilidad: asumir los sustanciales avances logrados e igualmente las deficiencias del sistema y constatar si al final de estos próximos cuatro años, al final de la presente legislatura, el sistema sanitario valenciano ha progresado significativamente.

Dicho todo esto, permítanme, al hilo de lo anterior, invitarles a convenir en unos principios básicos de cara al futuro.
Si la salud, señoras y señores diputados, constituye uno de los aspectos más apreciados por la persona, y si de protegerla se ocupa el sistema sanitario, vamos a necesitar profesiones cualificados, estructuras operativas y una adecuada tecnología al servicio de ambos.
Todo ello sin olvidar el esencial aspecto de la racionalización en la utilización de unos recursos que son limitados.

Estos principios serán más fácilmente alcanzables si somos capaces de acometer un profundo ejercicio de ordenación en la provisión de los servicios sanitarios, de consolidación de lo conseguido y de apuestas encaminadas a superar déficits y reivindicaciones no satisfechas durante lustros.

El ciudadano, que no deja de serlo al ser circunstancialmente paciente, va a ser puesto en valor en todo el proceso de prestación sanitaria, desde los objetivos que iremos desarrollando a lo largo de esta comparecencia y que giran en torno a cinco ejes básicos: una asistencia sanitaria integral, un esfuerzo en la humanización del trato, una mejora de la calidad y la accesibilidad, la incorporación de la tecnología tanto médica como telemática, y la conciencia social del gasto sanitario.

Y en el centro de todo ello dos protagonistas de excepción: médico y paciente.
Será una sanidad basada, pues, en involucrar a médicos y pacientes en un proyecto común, con la inestimable colaboración del resto de profesionales sanitarios.
Un proyecto que aporte los recursos suficientes y necesarios en cada momento, que permita al paciente la libertad de elección dentro del sistema, que posibilite que dispongamos de profesionales mejor cualificados, que la opinión de los médicos y los pacientes, tanto de forma individual como colectiva a través de las asociaciones, aporte ideas de auténtica mejora del sistema y en el que ambos recuperen, junto al resto del personal sanitario, el digno papel de protagonistas.

Los principios de universalidad, gratuidad y equidad, señorías, son asumidos desde el Beveridge Report y la ley constitutiva del National Health Service en el Reino Unido en 1942, hasta hoy mismo por la mayoría de sociedades occidentales, y obviamente también por la española, configurando el instrumento más sólido de cohesión, de seguridad y de bienestar social de los ciudadanos.
Son principios inamovibles, pero a su vez compatibles con elementos de gestión y de provisión más flexibles, eficientes y eficaces dentro del sistema.

Quiero subrayar que no toda persona, por el hecho de serlo, está condenada a ser paciente.
Debemos promover, pues, políticas activas de salud.
Políticas que promuevan hábitos saludables y transmitirle al ciudadano que a través de ellas, de su práctica, podemos impedir que se transformen en pacientes.

Desde este momento, la Conselleria de Sanidad, y este conseller, hacen suyo el principio de involucrar a todos los ciudadanos de nuestra comunidad, pacientes o no, en el nuevo reto de hacer entre todos, de la salud individual o colectiva, un gran proyecto social.
Llamamiento que obviamente hago extensible a todos los miembros de esta cámara.
Para todo ello debemos saber equilibrar la responsabilidad con la reforma y el progreso.

Es importante reconocer el trabajo en estos años e introducir las necesarias innovaciones que nuestra sociedad nos demanda.
Pero como señalaba Albert Einstein, "los importantes problemas a los que nos enfrentamos, no pueden ser resueltos con la misma forma de pensar que cuando los creamos".

Quisiera en este punto de mi intervención hacer referencia a las muchas veces estéril polémica sobre el modelo de sanidad.
Un debate ya periclitado, avivado casi siempre por intereses ajenos al puramente sanitario y que ha pretendido, la mayoría de las veces, desviar la atención de los proyectos y actuaciones positivas en el campo sanitario.

Ya he tenido ocasión, y la volveré a tener a lo largo de mi intervención, de afirmar rotundamente que nuestro modelo de sanidad pública es simple y llanamente el emanado de la Constitución Española, de la propia ley general de sanidad y de los estatutos profesionales.
Creo que todo esto es obvio y lo obvio admite poco debate.
Por lo tanto, señorías, estamos hablando de la sanidad pública eficaz y eficiente, gratuita, fundada en la equidad y en la universalidad, que permita la participación ciudadana y financiada con los impuestos de todos los españoles.

Se podrán discutir muchas otras cosas, pero estos principios son inamovibles.
El debate, señoras y señores diputados, en estos momentos va por otros derroteros, y no sólo en España sino en todos los países desarrollados de occidente.

No al debate estéril sobre un modelo ya definido y defendido, sí a la aportación de ideas sobre propuestas concretas para mejorar y perfeccionar la provisión de los servicios sanitarios.
Abandonemos la nostalgia inagotable y la melancolía por un nuevo modelo y cerremos definitivamente este debate.
Discutamos tan sólo lo discutible.

¿Cuál debe ser, por tanto, nuestro reto?
Será imprescindible efectuar una aproximación estratégica hacia las oportunidades de mejora que potencialmente nos ofrece la sanidad.
Debemos concentrar los recursos disponibles en los puntos susceptibles de esa mejora, con seguimiento monitorizado de los programas y de sus resultados en períodos sucesivos.

Vamos a emprender, pues, un proceso dinámico de cambio, abierto a todas las posibles vías de ejecución que nos permita el ordenamiento jurídico vigente en cada momento.
Se trata de incidir no tanto sobre los cambios estratégicos sino sobre la estrategia del cambio.

Estamos hablando, en efecto, de un proceso de mejora continua, de racionalidad evolucionista, que entiende el proceso y el contenido como dos dimensiones interdependientes para que la mejora cobre vida propia.
Un proceso jalonado de metas y objetivos sobre los que tengamos responsabilidad autonómica; capacidad, pues, de actuación desde la Comunidad Valenciana, con el absoluto respeto al referente legislativo básico.

Como sus señorías conocen, los aspectos referidos a la financiación y cobertura de la sanidad en España son comunes al conjunto del sistema nacional de salud.
Poco, pues, podemos incidir sobre ellos, aunque sí es cierto que pueden adaptarse y mejorarse en función de las especificidades concretas de nuestra comunidad.

Nuestro esfuerzo debe concentrarse en los aspectos relacionados con la provisión de los servicios sanitarios.
Mejorar en lo posible nuestra capacidad organizativa, asegurando la equidad y la solidaridad en el acceso al sistema como principios inexcusables e irrenunciables, pero desde postulados de eficiencia.
Este será nuestro primer reto.

Desde esta perspectiva, eficiencia y adecuada gestión serán un binomio indisoluble.
Y para alcanzar la eficiencia que postulamos iniciaremos el desarrollo de sistemas gestionados de salud, que aumenten la integración entre la atención primaria y la especializada, que orienten los servicios hacia las necesidades de los ciudadanos, introduciendo al profesional de primaria como puerta de entrada al sistema de salud y otorgándole un mayor control sobre los dineros destinados a sus pacientes.

Estos sistemas gestionados permitirán, asimismo, una adecuada gestión de patologías, la generación de protocolos de atención clínica y la gestión individual del paciente.

Vamos a iniciar mecanismos que mejoren la transparencia en la provisión, entre los diferentes proveedores, llámense hospitales o centros de salud, con objeto de mejorar la calidad, hacer diáfana la información sanitaria al ciudadano y estimular un mejor ejercicio y recompensa profesional.

Será necesario, pues, diferenciar entre compradores, que supone una gestión estratégica, y proveedores, que implica el lado operativo de la gestión, permitiendo la máxima autonomía posible por parte de estos últimos.
Estoy hablando, evidentemente, de descentralizar y flexibilizar la toma de decisiones.
La normativa básica autonómica existente permite desarrollar solventemente estos postulados en aquellos casos que se estime conveniente.

En otro orden de cosas, señorías, y en el ámbito específico de la gestión, la Ley 15/1997, de 25 de abril, sobre habilitación de nuevas formas de gestión del sistema nacional de salud, establece, como sus señorías saben, que la gestión de centros y servicios sanitarios puede llevarse a cabo directa o indirectamente a través de cualesquiera entidades de naturaleza o titularidad pública admitidas en derecho.
Esta ley fue aprobada mayoritariamente en el Congreso de los Diputados y votada a favor por todos los grupos políticos, a excepción de Izquierda Unida.

Igualmente, el Decreto Legislativo de 26 de junio de 1991, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley de hacienda pública de la Generalitat Valenciana, prevé en su artículo 5.
2 la constitución, mediante ley autonómica, de entidades de derecho público sujetas a la Generalitat Valenciana con personalidad jurídica propia y cuyas actividades se rijan por el ordenamiento jurídico privado.

No estamos anunciando, señorías, una transformación en bloque de las formas de gestión del sistema valenciano de salud, ni siquiera por segmentos.
Lo que estoy comunicando a esta cámara es que no vamos a renunciar, cuando sea oportuno, a aplicar disposiciones legales aprobadas por más del 90% de los escaños del Congreso de los Diputados o la normativa aprobada por estas mismas Cortes si con ello mejoramos, en los casos que convenga, la gestión sanitaria en nuestra comunidad.
No estamos proponiendo una huida del derecho administrativo, estamos buscando la máxima dignificación de la figura del paciente.

Señorías, aunque más adelante trataré específicamente la relación médico/paciente, quisiera avanzarles algunos aspectos que considero básicos.
Ya he tenido ocasión de manifestar que el debate sobre el modelo sanitario es estéril y fuera de lugar.
Repito que los fundamentos del modelo son inamovibles y consagrados.
En este aspecto hay poco o nada que decir, pero no así en cuanto al sistema.

El sistema es, señoras y señores diputados, el nuestro, el valenciano.
Es un sistema diferenciado que admite la introducción de diferentes formas de provisión y que debe de ser visualizado por el ciudadano, precisamente por la riqueza que permite la diferencia, la variedad, la oportunidad, el acierto en la elección de la modalidad de la provisión en cada momento.
Este es un principio, el de la diversidad, de enorme calado democrático.

En paralelo, debemos de ser capaces de lograr una integración plena de los distintos niveles de asistencia sanitaria en una única prestación.
Este debe de ser uno de los objetivos que permitan al paciente de nuestra comunidad percibir una sanidad sin solución de continuidad en los distintos estadios evolutivos de la enfermedad.
Debemos desincentivar el "derivar y olvidar".

En parecidos términos debería enmarcarse el anhelado objetivo de la libre elección de médico y centro por parte del ciudadano.
Esta elección autónoma, a su vez, vendrá a modular la asignación de recursos a los profesionales y a los centros.
Consecuencia directa de ello, es decir, de la mayor diversidad de la oferta sanitaria, será la generación de una política de incentivos a los profesionales.
Todo ello debería a su vez redundar en una mejora notable de la a veces no siempre fácil relación médico/paciente.

La comunicación e información biunívoca entre el médico y el paciente sobre el proceso clínico debe mejorarse de manera notable y de forma inmediata.
Es necesario que ambos mútuamente sepan escuchar, preguntar e informar.
El lenguaje profesional debe evolucionar hacía la comunicación social.

Dentro de este esquema de cambio habrá que ofrecer a ambos, médico y paciente, una mejora en la organización de los servicios, en aspectos diversos tales como horarios de atención al paciente, ampliándolos y flexibilizándolos, mayor tiempo de consulta, confortabilidad de las consultas, etcétera.

Médico y paciente deben percibir la importancia del factor humano en la que, desempeñando roles distintos, constituye una organización común para ambos: la organización sanitaria.
Vamos a involucrar a los primeros en la gestión sanitaria, como principal activo del sistema, aunque no el único, e igualmente a los segundos no sólo como receptores del servicio sino como responsables de una organización que les pertenece alícuotamente.

La mejora de la satisfacción, tanto del profesional como del paciente, no deben de ser objetivos paralelos sino convergentes.
Intentaremos lograr la mayor implicación y vinculación de ambos para conseguir la meta de una mejor gestión de los centros.
Incentivaremos la mejora de la carrera profesional de los sanitarios así como de sus correspondientes currículos formativos.

Señorías, ustedes conocen que ya están hilvanadas las claves de un futuro en el que el profesional sanitario se va a enfrentar a importantes retos.
Desde el extraordinario volumen de literatura científica, que ya aparece en cada instante ubicada en Internet, a la rápida introducción de las nuevas tecnologías, la preocupación por el incremento de costes, la necesidad de mejorar la calidad y los resultados de la atención, etcétera.

Está surgiendo un nuevo paradigma para que la práctica de la medicina sea más eficiente, una nueva óptica provocada por el desarrollo de la investigación clínica.
Un paradigma en el que se resta importancia a la intuición del profesional, a la experiencia clínica no sistemática y a la base fisiológica como motivo para la toma de decisiones clínicas.
Y se resaltan, en cambio, la importancia del examen de las evidencias procedente de la investigación clínica.
Estamos hablando de la medicina basada en la evidencia, que requiere de nuevas habilidades del médico, que incluyen la búsqueda eficiente de la literatura y la adaptación de reglas formales constatadas y contrastadas en todo el mundo.
En la antigua controversia de si la medicina es más arte que ciencia, la medicina basada en la evidencia es la apuesta más firme por la medicina científica llevada a la práctica médica.

Quiero subrayar en este momento la importancia de los protocolos de actuación clínica.
Promover la elaboración y aplicación de protocolos, contando con el asesoramiento de todas las sociedades científicas, es un objetivo de esta conselleria.
Estos protocolos serán de especial utilidad a la hora de conseguir una integración efectiva de los distintos niveles asistenciales, rentabilizando los esfuerzos, disminuyendo el número de exploraciones innecesarias, a la vez que se garantiza la utilización de todos los medios diagnósticos y terapéuticos necesarios, a la vez que se mejora la fluidez de la derivación entre los diferentes niveles.
En el aspecto de la profesionalización de los gestores sanitarios debemos promover su especialización.

No quiero dejar de mencionar, dentro de estas reflexiones generales, un aspecto especialmente importante en el esquema general de mi exposición; me estoy refiriendo a la prestación farmacéutica.
La mejora de la calidad de la prestación farmacéutica es un reto para la conselleria.
Debemos potenciar los programas de uso racional del medicamento y tomar nuevas e imaginativas medidas encaminadas a la disminución y control del gasto farmacéutico, aprovechando para ello las nuevas tecnologías.

Nuevamente subrayaré que el conjunto de la sociedad valenciana debe de ser el primer beneficiario de una adecuada prestación.
Pero las valencianas y los valencianos debemos ser conscientes y estar informados de cuánto nos gastamos al año en productos farmacéuticos.
"Farmacias somos todos" debería ser una aproximación a un lema de responsabilidad colectiva en estos dominios.

Apelaremos, cómo no, al sentido de profesionalidad y colaboración del sector farmacéutico.
Así pues, la conselleria de Sanidad, en el ámbito de la ordenación farmacéutica garantizará al ciudadano la calidad, eficacia y seguridad del medicamento y, a su vez, velará porque exista un máximo de eficiencia en la financiación pública de los medicamentos.

Vamos a desarrollar una serie de objetivos generales en los próximos cuatro años adoptando medidas agrupadas en tres niveles básicos de actuación: promover la selección de medicamentos en base a criterios coste/efectividad, mejorar la relación existente con las oficinas de farmacia en un contexto de uso racional del medicamento y fomentar la necesaria participación del paciente en la política de medicamentos de la conselleria.

Señoras y señores diputados, a lo largo de esta parte de mi comparecencia he pretendido formular una serie de principios que permitan sentar las bases para una sanidad moderna y de calidad, que afronte los nuevos retos y atienda a las nuevas demandas sociales.
Estos intereses de nuestra comunidad serán defendidos con rigor y vigor, pero también con responsabilidad ante el consejo interterritorial.
No tengan la mínima duda de que el conseller de Sanidad es muy consciente de que, como miembro del gobierno valenciano y desde la solidaridad, su responsabilidad es la defensa de los intereses de la Comunidad Valenciana.

En este punto de mi intervención quiero pronunciarme sobre el sistema de financiación del sistema.
Como ustedes saben, el acuerdo vigente del Consejo de Política Fiscal y Financiera, sobre financiación de los servicios de sanidad, comprende el cuatrienio 1998/2001.
Este acuerdo, extraordinariamente más benigno para los intereses valencianos que el anterior 1994/1997, debe de continuar optimizándose y perfeccionándose en el tiempo.

Todos somos conscientes que antes y ahora ha sido necesario dedicar recursos económicos extraordinarios para atender las presiones presupuestarias generadas por el propio modelo de financiación.
Seremos reivindicativos, por tanto, en el seno del Consejo Interterritorial de Política Fiscal y Financiera al objeto de lograr que de forma definitiva se eliminen los agravios que nos perjudican, facilitando de este modo la definición de un escenario de financiación realmente estable y viable en el futuro.

En este marco debo de decirles que en el aspecto estrictamente presupuestario trataremos de superar la cultura de la mera asignación para dar paso a otra de cumplimiento responsable del compromiso social.
El presupuesto deberá ir progresivamente ligado a la ejecución solvente de los programas, monitorizando los resultados de las asignaciones del mismo.
La separación que perseguimos de la financiación y la provisión implicará una cultura de responsabilización del gasto mediante compromisos con los proveedores de los servicios sanitarios.

Señoras y señores diputados, quisiera dedicar un capítulo de mi intervención a un aspecto básico en la política de la conselleria, como es el de la salud pública.

Señorías, la conselleria de Sanidad desarrollará, a lo largo del período 2000/2003, un importante número de objetivos específicos, desarrollo de los propios objetivos generales, y cuya lectura resultaría farragosa en una comparecencia de estas características.

Pero sí quisiera, aunque fuera a título de ejemplo, citarles algunos que por su trascendencia social merecen ser subrayados.
Programa de prevención de la diabetes; programa de prevención del melanoma; programa de prevención del cáncer de mama; segundo Plan del sida; implantación del registro de malformaciones congénitas; programa de vacunación infantil.
Quiero al hilo de este y otros programas referenciados a la infancia subrayar la especial sensibilidad de la Conselleria de Sanidad ante los menores.
En este aspecto, quiero anunciarles nuestro propósito de ampliar la edad pediátrica asistencial hasta la edad de dieciséis años.

Quiero igualmente anunciarles que la Conselleria de Sanidad, como responsable de la promoción y protección de la salud de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, elaborará un Plan de seguridad alimentaria.
Para hacerlo posible se creará la Comisión de Seguridad Alimentaria de carácter interdepartamental, en el que además tendrán cabida las asociaciones de empresarios y consumidores afectados.
Quiero, complementariamente, anunciarles que desde las necesidades de una sociedad dinámica y cambiante, la conselleria elaborará un Plan de salud de la Comunidad Valenciana que vendrá a recoger las nuevas formas de entender y por lo tanto de valorar la salud.
Un plan de salud que sólo pueda ser interpretado en términos de ganancia de salud.

Señorías, un aspecto sobre el que desearía enfatizar es el referente al campo de la aplicación de las nuevas tecnologías de la información en la sanidad, dada su importancia en el proceso de perfeccionamiento del modelo de sociedad del bienestar durante los próximos lustros.
En estos momentos, la totalidad de la red hospitalaria valenciana dispone de sistemas de gestión homogéneos y adaptados a las necesidades operativas.
Se encuentra en proceso la aplicación de proyectos, como el Abucasis, que está permitiendo la progresiva informatización de los centros de salud de atención primaria.

Pero estos avances no son suficientes.
También los sistemas de información y análisis tendrán que adaptarse al escenario que describo.
Sólo en el desarrollo de un sistema de evaluación global de la actividad que alcance a todos los niveles del sistema, y esté apoyado en los últimos avances tecnológicos de la información, podremos vertebrar eficazmente la política sanitaria alrededor del paciente.
En este sentido, los sistemas de información deberán facilitar y agilizar la relación del sistema con los pacientes, una actuación fundamental para dar soporte a esta visión vendrá dada por el intercambio y la integración de la información de los diversos centros a través de la red telemática sanitaria.
A través de esta red, cualquier facultativo debidamente autorizado podrá consultar, independientemente de su ubicación física, los datos de un paciente en cualquiera de los centros en que haya sido atendido.

Estamos pues hablando, como ya he tenido ocasión de referir al inicio de mi intervención, de un importante salto cualitativo en el avance hacia la consolidación e integración de los sistemas de atención primaria y especializada, de suerte que aparezca un solo sistema de prestaciones, donde se facilite el intercambio de información y colaboración de los profesionales.
Un paso fundamental en esta integración vendrá dada por la total distribución de la nueva tarjeta sanitaria de la Comunidad Valenciana.
Ésta va a constituir la llave de acceso del ciudadano al sistema, constituyéndose en el identificador básico del paciente.
La tarjeta sanitaria, como ustedes conocen, va a sustituir a la antigua cartilla de la Seguridad Social y se fundamenta en un sistema de información poblacional.

Resulta ocioso en esta comparecencia recordar, que el SIP respeta todos y cada uno de los principios emanados de la Lortad.
La tarjeta sanitaria que acreditará el derecho a la asistencia prestado por la Generalitat, a través de los diferentes centros de salud, facilitará además la libre elección del médico, la ayuda en el control del fraude en la prestación de servicios, la mejora en el control del gasto de farmacia, el conocimiento epidemiológico de la población, la prevención de enfermedades, etc.
También a lo largo de la presente legislatura, pretendemos establecer una red de informatización integrada que posibilite la implantación y modernización del sistema informático actual, tanto en atención primaria como en especializada.

Otro eje de actuación al que la conselleria pretende concederle una especial atención, es la construcción de un portal de Internet sanitario.
Las funciones y servicios ofertados irán desde la fijación de la cita previa por el paciente, hasta ofrecer toda la información necesaria para que el ciudadano pueda ejercer su derecho a la libre elección de médico y centro.
Por otra parte, y desde la consideración que tenemos de que el conocimiento y la formación son dos valores clave en el ejercicio de la profesión médica, la conselleria impulsará la utilización de todas aquellas tecnologías que faciliten a los profesionales el acceso y el intercambio de la información.
Pretendemos así facilitar el ejercicio de una medicina basada en la evidencia, y el establecimiento de protocolos médicos adecuados.

Señoras y señores diputados, dentro de este importante proyecto de aplicación de las nuevas tecnologías a la asistencia sanitaria, la conselleria está finalizando el desarrollo e implantación de un sistema de gestión de la demanda sanitaria de urgencias y emergencias para todos los centros de información y coordinación de urgencias, el programa llamado Cicu.
Es un objetivo prioritario de esta conselleria, desarrollar también un sistema cartográfico integrado en la aplicación informática que gestiona la demanda sanitaria de urgencias y emergencias, que permitan relacionar de manera efectiva las bases de datos sanitarias y los mapas.
La información gráfica de sus bases cartográficas está referenciada con el Instituto Geográfico Nacional, el Instituto Cartográfico Valenciano y el Instituto Nacional de Estadística.
La cartografía desarrollada no es obviamente de exclusivo uso en la gestión de las emergencias; al contrario, su uso puede y debe de extenderse a otros departamentos de la conselleria.

Señorías, durante años quizá todos hayamos contribuido a hacer una administración sanitaria un poco endogámica y en ocasiones conformista.
El ciudadano ha ido adquiriendo de forma progresiva conciencia de sus derechos ante esta situación, llegando incluso a adquirir cierta beligerancia.
De forma decidida e incesante, en la sanidad los servicios de calidad se encuentran como prioritarios dentro de las consideraciones del ciudadano.
Ante esta panorámica, nuestra obligación será arbitrar una política de calidad asistencial, claramente orientada al paciente.
Ésta va a ser nuestra preocupación y el marchamo que van a llevar impresas todas las actuaciones políticas desarrolladas en los próximos cuatro años.

Pero quiero dejar bien claro que esta afirmación no deberá quedar en mera retórica, sino apoyarse en hechos concretos.
Si logramos que el nivel de satisfacción percibida aumente, lograremos que paralelamente crezca la confianza del ciudadano en el sistema valenciano de salud.
El nuevo rumbo que pretendemos marcar, tiene como meta la calidad entendida ésta como un aspecto más de la sociedad del bienestar.

Quiero transmitirles a ustedes la voluntad firme de desarrollar una serie de actuaciones que incidan en tres grandes facetas: aumentar la comodidad de acceso al sistema, una comodidad en la estancia y una mayor calidad en la prestación.
Señorías, para conseguir estos objetivos buscando una atención integral de calidad elaboraremos un Plan de humanización de la sanidad valenciana.
Un plan que no quede en la mera aplicación de medidas parciales, sino que promueva un cambio real y global en el enfoque de la gestión de la prestación asistencial.
Un plan basado en la relación de confianza entre médico y paciente, desde el respeto mutuo y desde la confianza común.
Todo ello encaminado a que la relación médico-paciente sea auténticamente interactiva.
La información va a ser un elemento esencial para que el ciudadano participe y tenga una verdadera autonomía en la decisión sobre su proceso de salud.

Pretendemos rediseñar la imagen de la red sanitaria valenciana, favoreciendo una política de comunicación efectiva basada en relaciones fluidas con el ciudadano y con los medios de comunicación.
Diremos lo que hacemos bien, nos excusaremos por lo que hemos hecho mal y anunciaremos las medidas de corrección.
Impulsaremos la red de servicios de atención al usuario, potenciando sus recursos humanos y materiales, optimizando los procedimientos para presentar reclamaciones, quejas y sugerencias, haciéndolos más sencillos.

En esta línea quiero también anunciarles la creación de una Carta del paciente de la Comunidad Valenciana, una carta que tendrá como objetivo dotar a la conselleria de un instrumento que evidencie los derechos del paciente a la hora de acceder a los servicios sanitarios, junto con las expectativas a las que debe de esperar una vez ingresado.
Pero sobre todo, permitirá favorecer la accesibilidad y la armonización entre necesidad de salud, demanda y oferta.

El documento será multidisciplinar en su contenido, participativo en su elaboración y abierto en su estructura, estará enfocado hacia todo el sistema, afectando tanto a la prestación primaria, a la especializada, a la salud pública, a la farmacia, etcétera.
La carta estará estructurada en torno a una carta general, que consistirá en una declaración de principios y valores aplicables al sistema sanitario en su conjunto.
Una serie de cartas locales, que reflejen la diversidad de los servicios sanitarios en cada área de salud, y que establezca no sólo principios, sino que ayuden también a fijar estándares a nivel local.
Y, por último, guías específicas que ayuden al ciudadano a entender su enfermedad, las opciones de tratamiento y a tomar decisiones pertinentes basadas en dicha información.
Cosa radicalmente distinta a la automedicación o autotratamiento.
Estamos hablando de libertad de información y de la toma de decisiones.

Permítanme, señoras y señores diputados, unos breves apuntes sobre la política sociosanitaria.
*(Pausa)* Política sociosanitaria entendida como un espacio integrado, basado en el esfuerzo del sistema por recuperar al máximo las capacidades del paciente.
Un espacio en el que aquellos ciudadanos aquejados de patologías degenerativas crónicas y en fase terminal, somáticas, asociadas al envejecimiento y psiquiátricas de larga duración, entre otras, reciban una atención de calidad y a un coste razonable.

La disgregación en la atención de la asistencia social, por un lado, y de la asistencia sanitaria por otro, constituye una disfunción para aquellas personas que puedan necesitar simultáneamente o alternativamente ambos servicios asistenciales.
En tal sentido, y para hacer realidad los valores sociales sobre los que se construye la sociedad del bienestar, la solidaridad con los más necesitados, la equidad, en tanto en cuanto igualdad de oportunidades de uso ante iguales necesidades, y la eficiencia que vendrá en parte determinada por la actuación unitaria e integradora de lo social y lo sanitario, impulsaremos comisiones interdepartamentales con la Conselleria de Bienestar Social para actuaciones conjuntas.

Señorías, de todos es sabido que los retos sanitarios y sociales están, en muchos casos, solapados.
Por ello vamos a impulsar aquellos dispositivos sociosanitarios alternativos a la hospitalización tradicional, así como aquellos programas dirigidos a la atención extrahospitalaria.

Señoras y señores diputados, la salud mental es importante para la conselleria.
Por ello vamos a promover la reforma y posterior implantación del Plan de salud mental de la Comunidad Valenciana.
Parece en estos momentos necesaria la reforma del plan, ampliando objetivos hasta conseguir un documento que sea evolutivo y flexible para su adecuación a las cambiantes circunstancias.

El objetivo último sería la equiparación del paciente psiquiátrico con el paciente orgánico, debiéndose utilizar los recursos sanitarios que se requieran.
Para ello será necesario desarrollar unas unidades de la hospitalización de media instancia, desarrollo de la hospitalización de día, desarrollo de unidades de salud mental infantil, desarrollo de programas de descarga familiar, programas de intervención en los casos de *home-less*.

Quiero, en este punto, destacar dos cuestiones que considero de enorme relevancia.

En primer lugar, quiero referirme a la tarjeta solidaria.
Esta tarjeta nos va a permitir dar cobertura sanitaria al colectivo de inmigrantes, con independencia de su situación jurídico-laboral.

Por tanto, vamos a poder, mediante esta iniciativa que hicimos pública el pasado día 8 de septiembre, regularizar sanitariamente, y sin restricciones, una situación conflictiva que impedía llevar a la práctica, de facto, el principio de universalización en la asistencia.

El gobierno de la Generalitat cree que es un deber de humanidad y justicia social hacer esta propuesta y ponerla en práctica normativamente.

Por otra parte, y como segunda cuestión, recordarles que la Comunidad Valenciana es receptora de un número importantísimo de personas no censada en ella, procedentes de otros territorios de España o, notablemente, de los diferentes países de la Unión Europea, que nos visitan tanto por motivos de ocio como de trabajo.

Naturalmente somos conscientes de la importante generación de riqueza que todo ello conlleva.
Pero no es menos cierto que estos ciudadanos, considerados desplazados, son receptores del derecho a la prestación sanitaria y que ello debe ser previsto y gestionado con solvencia en cada caso.
Para ello, vamos a impulsar medidas organizativas que lo posibiliten.
En este marco debe encuadrarse la nueva unidad de asistencia a desplazados.

Con ello pretendemos conseguir la mejora de las condiciones de trabajo de los profesionales dedicados a la asistencia de estos colectivos de desplazados, e igualmente la mejora de la calidad percibida por el ciudadano.

No quiero dejar de citar en un discurso programático el papel de los sindicatos en las relaciones con la conselleria.

Desde el reconocimiento a la legitimidad social que ostentan, administración y organizaciones sindicales deben estar abiertas a la leal colaboración y a la superación de cualquier atisbo de desconfianza.

El mismo espíritu de diálogo que al inicio de mi intervención trasladé a los grupos parlamentarios pretendo hacerlo extensible en este mismo instante a los sindicatos presentes en la administración sanitaria.
Este mensaje, de firmes convicciones de este conseller en la negociación colectiva, ya tuve oportunidad de transmitirlo a las organizaciones sindicales presentes en la mesa sectorial de sanidad el pasado 20 de septiembre.

Es nuestra voluntad potenciar la mesa sectorial de sanidad como un foro de negociación, estableciendo un calendario con los interlocutores sociales elegidos tras las últimas elecciones sindicales, arbitrando comisiones técnicas de negociación sobre aspectos concretos, convirtiendo, en fin, a la mesa sectorial en un espacio de discusión que genere propuestas evolutivas en el mundo sanitario.

Quiero, al hilo de esta reflexión, citar la importancia que vamos a conceder al Consejo de salud de la Comunidad Valenciana, introduciendo, si es necesario, todas aquellas modificaciones legales que nos permitan convertirlo en un foro de equilibrada representación social.
Debemos conseguir entre todos que en su seno prime el debate riguroso y responsable sobre los criterios generales de política de salud, aportando todas las partes ideas y soluciones enriquecedoras.

Al servicio y desarrollo de todas las actuaciones y propuestas que estoy teniendo el honor de exponer en esta comparecencia a sus señorías, la Conselleria de Sanidad se estructura a través de un nuevo reglamento orgánico coherente con los propósitos manifestados.

Como visión global del sistema, va a primar el principio de horizontalidad frente al de verticalidad.
Los procesos se elevaran sobre las funciones.

En el esquema de la conselleria se delimitan de forma diáfana los aspectos de financiación, con la creación de la subsecretaría de los recursos para la sanidad y la prestación, con la creación a sus vez de la subsecretaría para la Agencia valenciana de la salud.

Esta última será el órgano al que corresponda la ejecución de la política sanitaria de la Generalitat Valenciana.
Aquella será la que posibilite que la sanidad valenciana sea financiada y gestionada adecuadamente.
Futuras mejoras en la organización territorial de la conselleria vendrán a completar y mejorar el conjunto de su estructura administrativa.

Señoras y señores diputados, hacer ahora nueve años, una proposición no de ley del Grupo Parlamentario del CDS en el Congreso de los Diputados dio lugar a la creación de la Comisión de Análisis y Evaluación del Sistema Nacional de Salud.

Dicha comisión inició sus trabajos en septiembre de 1990 y emitió su informe y recomendaciones en julio de 1991.
Dicho documento se conoce como "el informe Abril", ya que la comisión estaba presidida por don Fernando Abril Martorell, que en paz descanse.

En muchos aspectos, yo diría que lo esencial, sigue siendo un texto válido y reflexivo.
Conviene, por tanto, que a lo largo de esta legislatura reflexionemos nuevamente sobre el mismo.
Si fuésemos capaces de aplicar en la práctica muchas de las recomendaciones de Fernando Abril, abriríamos nuevos cauces a la inteligencia y al buen gobierno en materia sanitaria.
Cuento, señorías, para ello con su colaboración y aportaciones.

Señora presidenta, señoras y señores diputados, termino.
Espero que a lo largo de mi intervención haya sido capaz de transmitir los proyectos y principios que van a informar la política de la conselleria durante la presente legislatura.

Les reitero que no es un programa cerrado, por tanto, no queda compendiado en un plan de carácter inamovible.
Muy al contrario, tiene un carácter flexible y sometido.
.
.
*(Soroll.
Inoïble per raons tècniques)* No queda compendiado, decía, en un plan de carácter inamovible.
Muy al contrario, tiene un carácter flexible y sometido a las modificaciones que la demanda social en cada momento requiera y a las aportaciones que sus señorías justifiquen.

El fin último pretende ser el de fomentar el orgullo de los valencianos por su sistema sanitario.
Las nuevas formas se compatibilizarán con los principios inamovibles de la sanidad.
Todo ello en el marco de la sociedad del bienestar.

Queremos hacernos las mismas preguntas que se formulaba Bernard Shaw en 1921.
"Vemos las cosas y decimos: ¿por qué?
Pero yo sueño en cosas que nunca fueron y me cuestiono: ¿por qué no?
".

Sepan ustedes, señoras y señores diputados, que en esta ilusionante tarea van a contar con la máxima dedicación, esfuerzo y entrega de este conseller y de todo el gobierno de la Generalitat.

Muchísimas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Agradecer la presencia del conseller de Sanidad en esta comparecencia para explicar el programa del gobierno autonómico en materia sanitaria.
Pero dado que tenemos poca disponibilidad de tiempo por la norma por la que nos regimos, voy a entrar directamente en materia.

No creo que pueda sorprenderles, a pesar de la exposición brillante de nuestro conseller, que desde el Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes hacemos, y seguimos haciendo, una valoración muy negativa de la política sanitaria que ha practicado el gobierno del Partido Popular en esta comunidad.

Frente a los discursos triunfalistas y autosatisfechos, y el llamamiento del señor conseller a un pensamiento único en materia de política sanitaria a la que son tan aficionados, estamos convencidos de que la gestión, en un ámbito de tanta transcendencia social como el sanitario, conducida en la legislatura anterior por el señor Farnós, fue un verdadero desastre y el nuevo conseller parece seguir sus pasos.
En algunas de las propuestas que nosotros consideramos fundamentales, parece que no va a mejorarlo.
Y lo voy a argumentar.

Para nosotros la concreción del derecho a la salud en términos de atención pública gratuita, universal y de aseguramiento único, que se elevó a derecho ciudadano con la ley general de sanidad, ha sufrido un serio retroceso y será aún mayor si se aplican sus planes de contrarreforma.

Podemos definir la política sanitaria de su gobierno en la anterior legislatura como de privatización e introducción de la lógica mercantilista en la provisión de servicios.
Sus rasgos principales: el sector privado como sustitutivo y no como complementario del público, la disminución de la inversión en el sistema público, la ruptura del aseguramiento único.
Y todo ello sin un balance favorable en términos de eficiencia.

Y voy a poner algunos ejemplos sin ánimo de ser exhaustiva.

El modelo de gestión como para paradigma de los nuevos modelos de gestión de la propuesta del Partido Popular.
El modelo de gestión del Hospital de la Ribera, que fue la concesión administrativa a la empresa privada en régimen de monopolio de una parte del aseguramiento público para la provisión de la asistencia especializada en una comarca de nuestra comunidad, afectando a 230.
000 ciudadanos, desgaja efectivamente una parte del aseguramiento público y es el paradigma de la ilusión de responsabilidades de gestión de lo público.

La Sindicatura de Cuentas no ha conseguido hasta la fecha encontrar y clarificar un informe económico que avale el cálculo del precio estipulado.
Existen serias dificultades para garantizar el cobro y la facturación de las prestaciones no realizadas por la empresa y que se deriven a dispositivos del sistema público.
Y eso sin entrar en otras distorsiones bien conocidas en cuanto al funcionamiento, organización o política de personal.

El llamado plan de choque de reducción de listas de espera, presentado tantas veces como el gran modelo de eficiencia, ha supuesto en realidad desviar 7.
500 millones de pesetas a las clínicas privadas, en lugar de utilizar adecuadamente los recursos propios y públicos.
Estos fondos deberían utilizarse para la adquisición y reposición de tecnología y para aumentar la capacidad de funcionamiento de nuestro sistema público.
Pero es que además esta política ha generado efectos perversos por la inexistencia de mecanismos de control de calidad, de criterios de acreditación adecuados de los centros a los que se han remitido pacientes del sector público, y además no garantiza la seguridad de la atención.

Como hemos podido comprobar en los debates que se han producido en esta cámara en la anterior legislatura, y nos reafirmamos en nuestras posiciones, el brote de hepatitis C seguimos pensando y seguimos afirmando, y vamos a seguir debatiendo, que algo tiene que ver con el modelo de atención implantado con el plan de choque.
Y me refiero de nuevo al plan de choque porque en su programa propone la conversión de una medida coyuntural en una medida estructural.

Vuelvo a afirmar que se ha producido una preocupante disminución de las inversiones en el sistema público, tanto en atención primaria como en las reformas de hospitales, como en la reposición tecnológica.

En cuanto al control del gasto farmacéutico, la realidad es que las medidas adoptadas hasta la fecha no han dado los resultados.
No se ha reducido el gasto farmacéutico, no se han liberado los recursos económicos que ustedes prometieron y que en su propaganda estuvo presente.
Recuerden una campaña que costó algo más de trescientos millones de pesetas en la que se decía explícitamente que lo que se ahorrara en farmacia iría para la construcción de centros de salud, etcétera, etcétera.

Pero la realidad es que en estos momentos hay un déficit de más de 38.
000 millones de pesetas en gasto farmacéutico, que la Comunidad Valenciana ha estado a la cabeza de incremento del gasto farmacéutico, que en el último año ha superado al menos en un punto a la media del crecimiento del conjunto del estado español y que, desde luego, se ha quedado muy lejos del control del gasto que han conseguido comunidades autónomas como la andaluza, que se sitúa su crecimiento de gasto en un 8%, y todo ello además en el contexto de no reducir el panel de prestaciones farmacéuticas.
En la comunidad autónoma andaluza no se ha aplicado el medicamentazo.

Finalmente, es lamentable que no se presentase en toda la legislatura anterior el preceptivo plan de salud, documento fundamental, como usted muy bien ha dicho, para orientar la acción del servicio sanitario público.

Vuelven a explicitar a lo largo de su discurso, a lo largo de su programa, que van a huir de la planificación.
No sé cómo hacen compatible esto con el compromiso de la presentación y de la elaboración del plan de salud.
No han dotado de nuevos y mejores recursos a los servicios de salud pública.
Tampoco han reorientado su actividad.
Y parece que siguen en la misma línea de falta de rigor en los temas de salud pública como hemos podido observar por los mensajes implícitos de nuestro actual conseller de Sanidad, por ejemplo, en el tema de la vacunación de la gripe.
Permanecen cerrados los laboratorios de salud pública desde el mes de noviembre del 98 hasta fecha reciente.

Realmente, usted, señor conseller, ¿piensa que esto es calidad en salud pública?
¿Es calidad en servicio sanitario público?

Pero, vamos a pasar rápidamente a las propuestas para la presente legislatura.
Aparentemente el discurso de su partido ha cambiado, ha pasado de un discurso primitivo, de ataque frontal al sistema nacional de salud privatizador y francamente demagógico, a un discurso centrado en la supuesta adhesión a los valores de la sanidad pública, a la eficiencia y a la gestión.
Sin embargo, si analizamos con cierto rigor sus distintas iniciativas, las importantes, las que tienen calado político, nos podemos encontrar con el siguiente panorama: que realmente se van a poner en cuestión los principios de equidad y de solidaridad.

La Agencia Valenciana de Salud, que sustituye al Servicio Valenciano de Salud, constituye no sólo un cambio de nombre, sino un cambio de gran calado político.
Su definición como agencia de contratación de servicios sanitarios tanto públicos como privados consagra la provisión mixta, eleva los servicios privados a la categoría de sustitutorios y no de complementarios de los públicos, introduce la lógica de la competencia gestionada y del mercado interno, que implica tanto la fragmentación de los servicios al paciente al sustituir la cooperación por la competencia, como la generación de ineficiencia por aumento de gastos administrativos, de la pirámide burocrática y, además, introduce inestabilidad organizativa, laboral y distorsiona las prioridades sanitarias.

Y esto no son afirmaciones.
.
.
al uso, sino que son el resultado de las evaluaciones que se han hecho de la aplicación de esos mecanismos de reforma en otros países bien conocidos y que no voy a enumerar de nuevo.

Pero, además, el marco global en el que se inscribe su política, definido por el gobierno central, no augura nada nuevo.
Usted mismo ha nombrado el plan de financiación de la sanidad para el período 98-2001, que ha sido discriminatorio para la Comunidad Valenciana.
Y le recuerdo que ese acuerdo fue firmado por el presidente Zaplana.

En otro orden de cosas, por ejemplo, la reforma del impuesto de la renta de las personas físicas va a contribuir de manera decidida a la ruptura del aseguramiento único, ya que explícitamente incentiva fiscalmente la contratación de seguros privados de enfermedad por las empresas y sus trabajadores.
Los efectos de la ruptura del aseguramiento único son bien conocidos y no voy a hacer referencia en este momento.

Llegados a este punto, recordar un dato espectacular de la política de inversiones anunciada por ustedes.
Las inversiones públicas de la Generalitat Valenciana van a priorizar Tierra Mítica en detrimento de inversiones en servicios públicos.
Configuran ustedes así un modelo de sociedad insolidario, especulativo, ineficiente e insostenible a medio plazo.
Al primer contratiempo económico se vendrá abajo.

No podemos, pues, decir, que hay consenso político en materia de política sanitaria que legitime su acción de gobierno.
La reformas que ustedes plantean.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Mendoza, vaja finalitzant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Perdón.
Ya voy acabando.

Las reformas que ustedes plantean aumentan las diferencias en atención sanitaria, según categorías sociales, beneficia claramente, eso sí, a unas cuentas empresas privadas; no mejora la calidad porque no garantizan la suficiencia financiera, no pueden mejorar la calidad si no tienen suficiencia financiera; aumentarán las desigualdades en salud; generan el rechazo de los profesionales de la sanidad pública y van en detrimento de la mayoría, las capas medias y trabajadoras de esta sociedad.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

En principi, açò que fomentarà el debat i que vol les aportacions de l'oposició i dels sindicats, doncs, és d'agrair.
Moltes gràcies.

Mire, vosté ha dit al final que esperava haver transmés quines eren les idees i què és el que vosté pensa fer, i jo sí que he entés que vosté pensa que en lloc que tot canvie perquè res canvie, que res canvie perquè tot canvie.
La immutabilitat, els grans principis, el Servei Valencià de Salut, que res es toque, però vosté comença a parlar, i comença a parlar que s'incentivaran als metges, comença a parlar de noves maneres de gestió, comença a parlar de noves relacions metge-pacient.
Aleshores, a mi em dóna la sensació que, en fi, dins d'un cert temps, cosa que ja venia passant, però ara serà més, dins d'un cert temps, al Servei Valencià de Salut no el coneixerà absolutament ningú, no per res, sinó perquè haurà deixat de ser un servei, el servei de tots, per a ser un servei al servei de molts poquets.

Vosté diu, i té raó: "quan més desenvolupament econòmic millor sanitat".
L'americana, senyor conseller, que dependeix dels diners que tens.
Més desenvolupament econòmic impossible!
I tot dependeix dels diners que tens que pugues anar a un hospital o que et mores en el mig del carrer.
No hi ha un paradigma nou, senyor conseller.
Hi ha, en fi, noves maneres d'entendre l'economia.
Ah!
, i vull dir-li que jo pertany a la gent esta antiga que continua pensat que la sanitat pública és *más mejor.*I vull continuar en el debat.
No és que.
.
.
en fi, vull continuar en eixa polèmica que vosté diu estèril, però que és menys estèril.
És important allò de la sanitat pública per a la gent.

La política que vostés han fet fins ara, que ha sigut una política francament privatitzadora, ha dut a la perduda de llocs de treball, i això mirant la premsa només un ho veu.
Ha dut el desmantellament de serveis en alguns hospitals.
Ha dut a la no inversió en alta tecnologia i, per tant, a la potenciació del negoci privat.

Senyor conseller, ¿vosté sap que una ressonància magnètica en un hospital públic costa entre 14.
000 i 17.
000 pessetes i que en un privat costa entre 25.
000 i 34.
000 pessetes?
Això és així.
I sobre les ressonàncies magnètiques ara parlarem.
I, sobretot, senyor conseller, allò que han fet vostés fins ara de privatitzar porta a la manca de seguretat per a l'usuari i a la manca de control per part dels Consells de salut, al que qualsevol entitat pública sanitària està sotmesa.
Una entitat privada no té perquè tindre eixe control.
I això, què ha dut?
Doncs, casos que sent dir-li-ho, però com el de l'Hospital Marenostrum de San Joan, el de la Clínica de Sant Jordi, d'Alcoi, l'Hospital d'Alzira.
.
.
En fi, no és precís que li diga més.

Senyor conseller, la sanitat ací al País Valencià passa perquè vosté acabe la xarxa sanitària d'atenció primària.
Quan té previst acabar-la?
En estos moments està al 75% d'atenció a l'usuari, i ací a València capital està al 60%.

Senyor conseller, les inversions d'alta tecnologia.
¿Té previst vosté fer inversions per a la instal·lació de ressonàncies, Tac, densímetres d'ossos?
Jo, no veig que en tota la província d'Alacant no tinguem en cap hospital públic cap densímetre d'ossos, a mi em deixa bocabadada això.
I damunt vaig preguntar el que valia i resulta que valia 12 milions de pessetes.
Una cosa d'eixes.
Una misèria, una misèria!
I costats trencats.
.
.
, en fi, que després costa molts diners arreglar un costat, i si es veu primer la densitat dels ossos, doncs, a la millor hi ha medicina preventiva.

Per una altra banda, senyor conseller, com pensa utilitzar vosté els recursos de la sanitat pública a fi d'alleugerar les llistes d'espera?
Nosaltres som conscients que les llistes d'espera no s'acaben mai, perquè si la gent confia en la sanitat pública anirà i s'esperarà, però cal, senyor conseller, que vosté pacte amb els sindicats els horaris de quiròfans, el de les especialitats i que deixe la política d'ara: que a retallar les llistes d'espera per a les coses menors per a augmentar les llistes amb les especialitats, fent un gran tap, fins i tot la radiografia dins de tres mesos.
.
.
, ara torne vosté al metge, dins de tres mesos.
.
.
, total que quan algú t'ha vist la radiografia ha passat un any.
Això necessita vosté.

Per una altra banda, la despesa farmacèutica, tots els anys resulta que són el 10% més del que s'ha pressupostat.
No poden vostés fer pressupostos realistes?
Si la despesa farmacèutica és més gran, pose-ho ja en els pressupostos.
Cal que negocie, senyor conseller, a Madrid la partida pressupostària de les persones desplaçades.
Això en el meu poble ho tenim molt clar, tenim molt clar que en tenim un fum.
I si nosaltres som la comunitat que més gastem en medicaments perquè el "medicamentazo", ni el de vostés ni el d'estos senyors, els del Psoe, ha servit per a res, cal que fem campanyes de conscienciació a l'opinió pública d'utilització de medicaments, cal que negociem amb les empreses farmacèutiques ­que alguna cosa ha dit vosté­ la rebaixa de percentatges, i cal que la conselleria cree una empresa de productes farmacèutics que competisca amb les empreses privades; sempre cal fer empreses públiques, senyor conseller.
No hi ha nou paradigma de sanitat.
No hi ha.
Allò únic que hi ha són.
.
.
en fi, noves idees econòmiques, la única cosa que hi ha és.
.
.
interés de traure diners d'on no s'han de traure.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi i Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Estoy a su disposición, como de todas las diputadas y diputados.

Por el Grupo Popular, el señor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, le agradecemos desde el Grupo Parlamentario Popular su exhaustiva y comprometida explicación, su comprometido discurso con los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Le agradecemos porque, para usted ­se ha visto a lo largo de todo su discurso­, igual que para nosotros, la sanidad es, sobre todo, un compromiso, y para nosotros es un pilar básico para esa sociedad de bienestar que queremos conseguir.

Hemos escuchado con mucho interés su discurso y nos ha parecido sobre todo un discurso de futuro, frente a otros que miran al pasado y que, posiblemente, si como usted y como nosotros miraran al futuro, acabarían viendo lo mismo que nosotros vemos.

Ha sido un discurso de compromiso.
Usted ha propuesto involucrar a todos los ciudadanos en un proyecto social de salud, tanto preventiva como curativa.
Usted ha propuesto la integración de los sistemas de atención, tanto primaria como especializada, asimismo la que se integra también en este compendio que usted está creando y que va a crear en la conselleria de Sanidad, las prestaciones, los programas de salud pública, los programas de prevención, los programas de prevención de diabetes, del melanoma, del cáncer de mama, el segundo Plan del Sida, los programas preventivos de malformaciones congénitas.

Usted ha expuesto de forma clara que es el sistema el que tiene que estar al servicio del ciudadano y el sistema es el que tiene que estar al servicio del paciente, mejorando el acceso a la asistencia primaria, a la asistencia especializada, mejorando la estancia y mejorando la calidad en todos los servicios que oferta la conselleria de Sanidad.

Desde luego, muchas cosas habría que destacar de su intervención que, ya le digo, nos ha parecido valiente y comprometida.
Pero una de ellas es lo que usted ha dicho de la solidaridad con los más necesitados, consolidando la sociedad de bienestar, con una asistencia sociosanitaria para las personas mayores, donde estén solapadas de forma integrada la conselleria de Sanidad y la conselleria de Bienestar Social y otras consellerias que pudieran estar implicadas; un plan de salud mental, creándose unas unidades de media estancia, unos centros de hospitalización de día y un plan de salud infantil.
Asimismo ha hablado usted de la atención a los inmigrantes: con una tarjeta, una tarjeta solidaria, tratan de atender de forma exclusiva a ellos.

Usted ha hablado en su exposición de consenso.
A lo largo de toda su exposición yo me he ido fijando y en todo momento ha habido una mano tendida al diálogo, una mano tendida a esta cámara, una mano tendida a los agentes sociales.
Y usted ya lo ha demostrado con los hechos, con una relación abierta con los sindicatos y con un fomento del foro adecuado, que son los consejos de salud.

Desde luego, nosotros tenemos una encuesta muy reciente, una amplia encuesta, que fue realizada el 13 de junio de este mismo año, donde los valencianos expresaron que tenían un elevado grado de satisfacción de cómo se estaba realizando la política sanitaria en la Comunidad Valenciana.
Pero, desde luego, usted va más allá; va más allá y quiere alcanzar con los valencianos un compromiso.
Nosotros en ese compromiso estamos con usted, en ese compromiso para mejorar la eficiencia, para mejorar la gestión, para mejorar la calidad y para alcanzar entre todos juntos, recogiendo esa mano que usted nos ha tendido, una mejor sanidad para los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per a donar resposta conjunta a les intervencions que s'han formulat anteriorment, té la paraula el senyor conseller de Sanitat.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Siguiendo un ordinal, contestar primero a la señora Mendoza.
Y, en ambos casos, tanto a la señora Mendoza como a la señora Llinares, agradecerles el tono de su discrepancia en los puntos en los que han discrepado.
Yo creo que es bueno, yo creo que eso es lo primero que he dicho cuando he empezado mi intervención expositiva del programa, que quería establecer un tono sosegado en donde pudiésemos debatir aquello en lo que no estábamos de acuerdo.
Pero es difícil debatir aquello en lo que estamos de acuerdo.

Se habla de privatizaciones.
Mire usted, este conseller no ha privatizado en su vida ni siquiera una maceta.
Nada.
Punto número uno.
Punto número dos: no estoy seguro de que si ustedes estuviesen gobernando no hiciesen cosas parecidas.
No creo que ustedes incurran en una contrarreforma, al menos si ustedes siguen las instrucciones de su secretario general nacional, el cual en una entrevista, el pasado 12 de septiembre, a la pregunta de si revisaría alguna de las privatizaciones de este gobierno, del gobierno de la nación, su respuesta fue monosílaba: "no".
Por lo tanto, no podemos discrepar en donde no hay un tema para discrepar.
Pero, por tanto, esto lo digo cordialmente.
.
.
y me alegro de que no podamos discrepar sobre ese tema.

Señora Mendoza, estamos en una legislatura nueva.
Y por tanto ahora existe el mismo presidente que ha nombrado un nuevo Consell.
Y, claro, no se puede venir aquí y empezar diciendo "que usted es igual que el de antes, continuamos haciendo una valoración negativa de la política", porque esto no se sostiene en pie.
Como decía antes, ha habido una encuesta de satisfacción suficientemente expresiva para decir que otros piensan de otra manera.
Y, por tanto, yo, desde luego, para bien o para mal, no tengo nada que ver con el antiguo conseller salvo la misma militancia política y, por tanto, respaldar ­respaldar­ los mismos programas políticos.
En lo demás, personas distintas y le ruego que usted me conceda la caridad de diferenciarme, al menos físicamente.

Yo no voy a hacer de esta intervención de líneas para esta legislatura un debate sobre el área 20.
Lo siento, no lo voy a hacer porque creo que es fuera de lo que la gente está esperando que se comente en la intervención de hoy.

La verdad es que es difícil, siguiendo estas notas, hacer una réplica, porque usted mezcla inversiones en Terra Mítica con la hepatitis, con el programa de financiación 1998/2001.
Yo he dicho que el programa 1998/2001 era excepcionalmente más benigno para los valencianos que el anterior.
Hombre, pero mal estaría que un gobierno recién elegido fuese conformista y no quisiera ser valencianista y reivindicar lo que es de justicia social, lo que es de justicia social, y es cartografiar nuestra situación socioeconómica y llevarla ante el consejo interterritorial cuando toque, que es en el año 2002.
Hombre, estaría mal que nosotros no entrásemos a considerar eso como lícito y pertinente.

Nosotros huimos de la planificación, naturalmente, como ha huido toda la gente, al menos desde el año 1989.
De lo que sí estamos hablando es de planificación indicativa.
Yo he dicho a lo largo de toda mi intervención que estamos hablando de planes abiertos, planes flexibles, planes acomodaticios, no solamente a las nuevas circunstancias sociales sino a las aportaciones de sus señorías desde sus respectivos grupos políticos.

Por tanto, lo que estamos diciendo es que contenido y progreso deben evolucionar simultáneamente.
Por tanto, ese es el tipo de planes que van a presidir la legislatura.
No queremos planes de tres archivadores así, como tienen otras comunidades autónomas, que sólo sirven para engrosar las estanterías de los despachos de los consellers o eventualmente de los presidentes de los gobiernos.
Nosotros queremos programas operativos con revisiones, monitorización permanente.
De todas formas, nuevamente le agradezco el tono de su presentación o de su réplica.

Evidentemente, Terra Mítica no tiene nada que ver con la sanidad, Terra Mítica no desvía recursos de la sanidad.
En el año 1998 y 1999 ha habido un enorme esfuerzo inversor innegable en la Comunidad Valenciana en materia sanitaria.
Yo lo siento, esto es así.
Esto ha sido repetido en esta cámara *ad nauseam,* se ha repetido por el conseller anterior, se ha repetido por el propio presidente de la Generalitat.
Entonces, yo no voy a sacarme la retahíla en un debate de líneas de legislatura a decirle lo que se ha hecho.
*Ad nauseam* se ha explicado en esta cámara.
Consulten ustedes con sus amigos juristas.
*(Remors)*

Y a la señora Llinares también agradecerle el mismo tono, porque honestamente lo agradezco, con independencia de, evidentemente, de las diferencias políticas.
Yo le puedo asegurar que al Servei Valencià de la Salut lo van a continuar reconociendo como un servicio público al finalizar la legislatura.
Y que lo van a continuar reconociendo, espero, y ahí voy a poner todo mi prestigio, toda mi capacidad, toda mi honestidad, para que sea mejor de lo que está en estos momentos.
Y es lógico que en un proceso evolutivo de la sociedad las cosas mejoren.
Nunca ha habido, nunca, salvo los cataclismos que aparecieron antes y después de la II Guerra Mundial, a retrocesos históricos de las sociedades o los más recientes en América Latina.
Nunca ha habido grandes retrocesos.
Y, por tanto, yo estoy en esa labor de adelantar y de impulsar el avance.

Sin duda que vamos a continuar completando el mapa sanitario, también la red de asistencia primaria, es cierto que no está terminada.
Pero sí es cierto, como decía antes, que durante la legislatura pasada se ha hecho un enorme esfuerzo, cuantitativamente demostrado.
Y eso no es argüible.
Están ahí los centros que se han inaugurado, los hospitales que se han inaugurado, con independencia de que, evidentemente, las listas de espera existen, como usted mismo ha dicho, existirán siempre hasta que lleguemos a tener un sistema de responsabilidad social en el gasto sanitario, que yo he propugnado desde esta tribuna esta mañana.

Sólo estoy en desacuerdo con usted en una cosa, en la creación de una empresa pública para la producción de medicamentos o para la compra.
.
.
no, no lo sé.
Nosotros tenemos en la Generalitat una central de compras, porque hemos considerado que era pertinente, que era bueno, agrupar todo lo que se llama en economía capacidad de negociación en la compra en una sola entidad, en una sola unidad administrativa.
Y creo que los resultados de ahorros presupuestarios, también expuestos en esta cámara, a lo largo de la pasada legislatura, han sido importantes.
Han sido importantes y estamos hablando de ahorros de 3.
000 millones de pesetas, que considero que son más que ilustrativos de la justificación de su introducción.

Nuevamente la política no sé en qué es privatizadora, vuelvo a repetir, yo desde luego no me siento identificado con ese adjetivo, considero que se ha hecho una evolución positiva en la prestación y en la expansión del sistema valenciano a lo largo de la legislatura anterior.

Señor presidente, muchísimas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Grups que vulguen fer ús de la rèplica per temps de cinc minuts?
Por el Grupo Parlamentario Socialista-Progresista tiene la palabra la Ilustre Diputada Señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

Bien.
Yo creo que no podemos profundizar en los temas, es evidente la disponibilidad de tiempo.
Pero sí que insistiría en que yo creo que ustedes tienen que cambiar de actitud en el reconocimiento del respeto al debate político.
Yo creo que tienen que respetarse las normas del juego.
Yo espero que a lo largo de esta legislatura nuestro trabajo parlamentario sea favorecido porque ustedes realmente faciliten la documentación que se les pide de la manera y modo adecuado, y no cuando se solicita un expediente se nos remita medio expediente, que no nos permite conocer a fondo realmente el tema por el que se había solicitado.

Yo creo que la legislatura no ha hecho nada más que empezar.
La política sanitaria es una política prioritaria desde el punto de vista social.
Yo creo que el panorama que usted dibuja no corresponde a la realidad.
Yo creo que ustedes patrimonializan cosas tan elementales como los resultados de una encuesta de satisfacción que además se refería a la satisfacción de los ciudadanos valencianos con el sistema sanitario público en los últimos diez años, y formularon de esa manera la pregunta.
Entonces, en cualquier caso, la valoración es sobre el sistema público valenciano y no sobre la política del Partido Popular.

En relación, por ejemplo, al tema de la política farmacéutica, decir que yo creo que hay una carencia importante, y es que no ha nombrado para nada a los profesionales.

Yo creo que en muchos temas técnicos vamos a estar de acuerdo.
La manera que ustedes han intentado que las cosas fueran realidad no ha sido posible.
El déficit en estos momentos es así.

Nosotros vamos a plantear debate, inmediatamente va a ser el debate de presupuestos, y vamos a pedir presupuestos a Sanidad realistas, coherentes y que no nos lleven a la situación en la que estamos en este momento, que se han visto obligados a congelar inversión pública.

Yo soy nueva en esta cámara, soy nueva en la actividad parlamentaria, pero no me mareo, o sea, cuando yo digo que hay una potenciación de otra cosa, de otro tipo de sociedad, cuando se prima la inversión en Tierra Mítica sé muy bien lo que digo.
Y usted puede disentir, pero su modelo de sociedad es otro, es diferente, y además seguiremos argumentando.

Yo creo que vamos a tener tiempo suficiente si realmente ustedes favorecen el ejercicio de la democracia, que es el ejercicio parlamentario, para hablar de temas tan importantes en estos momentos para los ciudadanos y referidos a cuestiones sanitarias como la remodelación de la Fe; la evaluación del modelo Alzira; en qué plazo plantean ustedes realizar esa primera evaluación, por quién y con qué metodología; la polémica sobre la externalización de la custodia y gestión de las historias clínicas; la conversión del Decreto 97/96, el llamado Plan de choque, en una medida estructural; el marco legislativo que acogerá la adopción de personalidad jurídica propia a las instituciones sanitarias.
Usted se refería a la Ley 15/97, pero lo que actualmente es vigente es la Ley de fundaciones.
Entonces yo quería que usted me dijera realmente en qué marco legislativo y qué fórmula o qué fórmulas de gestión son las que propone.

La definitiva universalización de la atención sanitaria, yo creo que han perdido la oportunidad.
Acaban de regular legalmente el tema del sistema de información poblacional y la tarjeta sanitaria y no han aprovechado, y eso es el mes de agosto y estamos en septiembre, no han aprovechado esa reglamentación para solucionar el tema de la cobertura universal y la atención a los inmigrantes sin papeles.

En la participación ciudadana, podemos decir que hasta ahora el funcionamiento de los consejos de salud continuamente ha incumplido la ley, ha incumplido la ley.
Cualquiera de las propuestas que ustedes tenían que haber planteado en un consejo de salud, tanto en los consejos de salud de área como en el Consejo de Salud de la Comunidad Valenciana, en múltiples ocasiones las han presentado cuando ya han tomado una decisión y no han hecho la consulta previa, aunque fuera formalmente una consulta no efectiva porque no cambian la opinión, pero no han respetado la legalidad y no han respetado.
.
.
*(inintel·ligible)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora Mendoza, vaya terminando.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Sí, voy terminando.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Sí, vaya terminando.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias a usted.

Pel Grup d'Esquerra Unida, senyora Llinares.

 

 

**La senyora Llinares Llorca:**

 

Senyor president.

Senyor conseller.

A mi em pareix que la política que vosté va a fer és exactament la política que s'ha fet fins ara.
I diu que és que vosté no ha privatitzat res.
Clar que no!
És que en una setmana què ha de privatitzar?
Fa res que està.
Però que tot vinga.
Vosté diu això de privatitzar.
Bé, en un hospital no cal dir: "tot l'hospital es privatitza".
Això són les gran paraules, i tot el món s'espanta i se li tira a vosté damunt.
Però mire, no pose la ressonància en l'hospital, no la pose, ja ho ha privatitzat; no pose el TAC, ja ho ha privatitzat; no pose el densímetre.
I això és que són.
.
.
en fi, jo no sóc de la sanitat, però són de les coses de més de pes.
"A vore si l'anàlisi li'l donem a este altre servei.
" I un bon dia resulta que ha privatitzat tot però no està privatitzat l'hospital.
Total, estan privatitzats la tira de serveis d'eixe hospital però l'hospital no està privatitzat, l'hospital és públic, clar que sí.
És que les paraules són molt sofrides, i servixen per a indicar moltes coses.

Senyor conseller.
Això dels centres de salut vosté ha dit que aniran fent-se.
Sap què passa?
Que els anys anteriors els centres de salut han eixit sempre del pressupost, sempre, vinga diners al pressupost per a centres de salut i ja està.
Passava l'any i llavors tornaven a vindre al següent pressupost, i passava l'any i tornaven a vindre al següent pressupost.
D'ahí que jo li haja preguntat concretament: quan ho pensa acabar, això dels centres de salut?
O és que vosté pensa igual que els senyors anteriors, dur-ho sempre al pressupost i sempre estan fent-se, sempre estan al pressupost, sempre estan pressupostant-se?
Ara, concretar-se, no es concreten mai.

Senyor conseller, què pensa vosté fer amb la Fe?
La Fe és un problema per a molta gent, per als usuaris, per als empleats, per a.
.
.
Vosté no ha dit res.
La Fe ha sigut com l'hospital emblemàtic del País Valencià, almenys el primer així bé que vam tindre.
Aclarisca'ns coses concretes.

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señor presidente.

Señorías.

En unos pocos minutos voy a intentar dar cumplida contestación a sus señorías, la señora Mendoza y la señora Llinares.

Yo, señora Mendoza, no he intentado al menos dibujar ningún panorama idílico sobre la situación de la sanidad en la Comunidad Valenciana.
He dicho, y la invito a usted a que repase la transcripción literal de las actas, que debemos sentirnos razonablemente orgullosos de nuestro sistema valenciano de salud y que tenemos muchas cosas que hacer todavía hasta que nos sintamos plenamente orgullosos.
Y he pretendido exponer un programa de legislatura en líneas, ejes, que es de lo que se trataba hoy, para poder desarrollarlo como un avance, como una apuesta en el futuro, en esa legislatura, que es para lo que ustedes y nosotros.
.
.
mejor dicho, ustedes, han sido elegidos por los ciudadanos.

A la política farmacéutica sí le he dado mucha importancia.
No sé ahora si usted recuerda o tiene conocimiento de que yo he tenido reuniones con los presidentes de los colegios farmacéuticos de las tres provincias de la Comunidad Valenciana; que se ha creado en la conselleria una.
.
.
Sí, yo tendré que hablar con los presidentes de los colegios de los farmacéuticos para saber qué es lo que opina el sector y para resaltar la importancia que para la conselleria tiene el sector.
No voy a hablar con cada uno de los farmacéuticos que están presentes en la comunidad, tendré que hablar con sus representantes.
Y hemos creado una dirección general para la prestación farmacéutica, una monográfica dentro de la conselleria.
Fíjese usted si incluso desde el lado político le hemos concedido importancia.

El artículo 111 de la Ley de acompañamiento de los presupuestos generales del estado para el año 99, bueno, pues ese es un debate que está en debate, y ese es un debate que afecta al área del Insalud.
Y yo he reivindicado poner en marcha todo aquello que está fuera del debate, como la Ley 15, aprobada por su grupo político en las Cortes de Madrid, y la ley autonómica aprobada por, sin duda, también su grupo, que era el que estaba gobernando en el año 91.
Yo no he hablado de la Ley de acompañamiento, que esa es otra cosa, es área Insalud.
Nosotros, gracias a Dios, tenemos transferidas las competencias sanitarias desde hace muchísimos años.

Voy terminando, señor presidente, pero quiero referirme a dos o tres cuestiones de que ha hablado la señora Llinares.

El problema con las resonancias o el problema con el TAC, como usted sabe, es un problema de si el modelo existente, que data del año 94, fue diseñado y ejecutado en el año 94 con vigencia de cinco años ­acaba en diciembre de este año­ es mantenible en el tiempo o no.
Ese es el debate: si la trashumancia permanente de enfermos es algo que puede permitirse en la antesala del siglo XXI.
Y nuestra reflexión, porque hemos reflexionado sobre eso, es que en los grandes hospitales ese servicio debe darse desde dentro.
Y en eso estamos, para cambiar ese sistema de provisión en los grandes hospitales.

Los centros de salud.
.
.
estoy de acuerdo con usted en que no se puede uno referir permanentemente a que eso está o no está en los presupuestos, pero usted comprenderá y convendrá conmigo en que este no es el momento para que yo le exponga las líneas o cada una de las líneas presupuestarias no ya del año 2000 sino hasta el año 2003 inclusive.
Por tanto, ese no es el debate.
Yo he intentado en mi primera intervención mostrarle la voluntad de ir completando a lo largo de la legislatura y pasar, si es cierta su versión, del 75 a un porcentaje cercano al cien por cien.

Respecto a La Fe, mire usted, yo creo que le puedo asegurar dos cosas: una, que estamos trabajando intensamente en ello.
Llevamos mucho tiempo trabajando en ello.
La decisión no es fácil, hay que hacer compatible lo que es la diligencia en el uso de los recursos públicos con lo que es la tasa de prestación sanitaria o de actividad en la prestación.
Y esa compatibilidad es la que estamos intentando optimizar.
No obstante, y para tranquilidad de su señoría, yo le recuerdo las palabras del presidente de la Generalitat en el propio escenario de La Fe el pasado 12 de mayo, que dijo: "Se conservará la marca Hospital Universitario La Fe.
Se potenciará su papel referencial en la Comunidad Valenciana, en España y en Europa.
Se preservarán todos los puestos de trabajo.
La gestión será directa.
Y desde el punto de vista de actividad asistencial habrá más Fe, no menos Fe.
" Nosotros estamos trabajando intensamente para cumplir absolutamente la promesa del presidente de la Generalitat ante todos los valencianos.

Muchísimas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Antes de levantar la sesión quiero recordar a los miembros que componen la Comisión del Estatuto del Diputado que ahora a continuación está prevista la reunión.
Por favor, que asistan a la sala de reuniones, al lado de la de la Junta de Síndics.

Moltes gràcies.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 44 minuts)*