Aq%C3%BC%C3%ADfers%623161.01.10%20macro.html





Comissió d'investigació per a esbrinar els motius de contaminació dels aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afectació a les embarassades i xiquets realitzada el dia 10 de gener de 2017.
Comença la reunió a les 10 hores i 14 minuts.
Presideix la diputada senyora Graciela Noemí Ferrer Matvieychuc.
Reunió número 7.

(La primera intervenció de la presidenta no s'ha gravat)

La senyora secretària:

Gracias, señora presidenta.

Feliz año a todos los compañeros y a los comparecientes.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum.
)

Hay cuórum.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora secretaria.

El primer punt de l'ordre del dia -perdó, que m'havia equivocat abans-, és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si tots els diputats i diputades estan d'acord, la donem per aprovada per assentiment.
Doncs, està aprovada per assentiment.

I el segon punt de l'ordre del dia són les compareixences.
En primer lloc, la del senyor José Campos Bosch, advocat de l'Associació Pous AVA, que, com tots vosaltres coneixeu, estarà assistit, tal com ha sol·licitat, pel senyor Juan Salvador Torres, secretari general d'AVA i enginyer agrònom en l'especialitat de fitotècnia.

Compareixença del senyor José Campos Bosch, advocat de l'Associació Pous AVA i del senyor Juan Salvador Torres, secretari general d'AVA

La senyora presidenta:

Sense més, passaré a llegir els drets dels compareixents a les dues persones que compareixen hui i, per tant, els informem que compareixen davant d'una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-los, a més a més, que la informació que oferisquen a esta comissió ha de ser veraç i els commine que han d'ajustar-se les seues declaracions a eixa premissa, per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.

Finalment, heu de saber també que la mesa d'aquesta comissió, i concretament la presidenta que vos parla, garantirà el respecte al vostre dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució us reconeix.

Sense més, té la paraula -comença vosté?
- el senyor José Campos, que compartirà el temps amb al senyor Juan Salvador, per un temps màxim de vint minuts en la primera intervenció, i després tindran la paraula pel temps acordat els grups parlamentaris.

El senyor Campos Bosch:

Bon dia a tots.

Estem agraïts d'estar ací amb vosaltres.
I us volem donar una sèrie d'informacions i a totes les vostres preguntes, no ara, sinó a posteriori.

Sense més, i donat l'escassesa de temps, anem a fer una espècie d'explicació i llavors, en la defensa del medi ambient, estem parlant d'una contaminació d'aqüífers, de convenis específics per al control de nitrats que hem fet des de l'associació, la contaminació de procedència agrària, i cal fixar-se en ella, la situació dels aqüífers contaminats per nitrats.

Dins d'eixos, després anem a desenvolupar-los.
En la contaminació d'aqüífers, estem convençuts que són múltiples les fonts contaminants.
Hem preparat un document en què se vos ha fet ja o se vos farà plegar, que és més complet que la presentació i, per tant, tindreu major informació.

També, els objectius d'AVA-Asaja i de l'Associació de Pous per a la Defensa del Medi Ambient i la defensa de la qualitat de les aigües.
Les múltiples fonts contaminants, no fa falta dir-les.
En estos moments, n'hi ha moltes de procedència agrària i, entre els objectius d'AVA-Asaja i de l'Associació de Pous per a la Defensa del Medi Ambient és el de la qualitat de les aigües.

Són múltiples els factors contaminants, com estem dient, que existeixen múltiples factores y productos que pueden contaminar las aguas.
Entre ellos destacan los procedentes de la propia actividad humana, de la industria, de la agricultura, de las calefacciones de las viviendas, de las emisiones de vehículos, y otros que se vierten a la atmósfera, depositándose posteriormente en el suelo y pasando a contaminar los acuíferos.

Els objectius d'AVA-Asaja els teniu en la pantalla: la correcta utilització de les aigües, la defensa i conservació del medi ambient, i la participació i cooperació en organismes, entitats i associacions en favor de la correcta utilització dels recursos hídrics.

Dins de la defensa de la qualitat de les aigües, des de l'associació, ja en l'any 1977, es feren milers d'anàlisis d'aigua i es comandaren reduccions d'adobs.
Des de l'associació, sempre en virtut de les anàlisis, sempre hem comprovat que si n'hi ha nitrats en l'aigua, no s'ha d'aportar-ne des de l'agricultura, i aixina ho hem recomanat.
Ací n'hi ha una fórmula de recomanacions a l'usuari que, en esta fórmula, sí que m'agradaria que Juan Salvador la poguera explicar.

El senyor Salvador Torres:

La fórmula, el que mos diu és que quan tenim l'analítica i mos diu els nitrats que n'hi ha en l'aigua en mil·ligrams/litre, podem convertir-lo en grams de nitrat que s'aporten de fertilització.
Per tant, quan es fa una recomanació de la dosi de nitrogen que és necessari aportar als diferents cultius, caldria restar el numeret que eixiria d'eixa fórmula.
I és el que nosaltres hem estat fent durant molts anys, a centenars de pous de reg.
I a més, mos consta que, en gran mesura, s'ha seguit esta recomanació, perquè, al final, és un estalvi en la butxaca dels agricultors.
I això ha ocorregut.

Una altra cosa és per què ha baixat o no ha baixat la contaminació en nitrats, que això és el que caldria vore.
Què està passant si l'agricultor sí que està reduint la seua aportació i, en canvi, la contaminació no disminuïx.
Això és el que s'hauria de pensar, a vore què està passant.

Continua Pepe.

El senyor Campos Bosch:

Es varen fer dos convenis específics per al control de nitrats, com ha dit, des de l'any 2008 al 2012, (veus) convenis entre l'associació de nitrats, ja hem dit que des del 2008 al 2012 es varen fer anàlisis -tot el que estàvem dient- i que, sobretot, vàrem comprovar que la contaminació és alta o molt alta especialment en la plana nord i sud de València.

En la contaminació de procedència agrària, n'hi ha unes normes reguladores, normes relacionades amb la contaminació dels aqüífers i resum per matèries, control de l'agricultura, y las administraciones públicas que deben controlar las fuentes de contaminación.

Quant a les normes reguladores, seria convenient que Juan Salvador us ho comentara.

El senyor Salvador Torres:

En este moment, volia dir dos coses.
En tema de nitrats és evident, n'hi ha una contaminació, cal vore la procedència, si és tota de l'agricultura o què està passant.
Nosaltres creem que no és tot de l'agricultura.
De fet, en el Centre d'Estudis Ambientals del Mediterrani, o CEAM, creuen que n'hi ha altres causes també importants, potser no tan importants com l'agricultura, però també importants, i que caldria vore què està passant.
Perquè, repetim, nosaltres hem reduït l'aportació de nitrogen i, en canvi, la contaminació no està variant sensiblement.
Llavors, alguna cosa està passant i caldria estudiar-ho.

En aigües subterrànies també s'ha trobat contaminació per altres fitosanitaris, sobretot, i quasi sempre que ocorre això, són herbicides.
En concret, estaríem parlant de dos herbicides, que són de la família de les triazines, i una seria la terbutilazina, i l'altra seria la terbumetona.
La terbutilazina, en l'any 1992, per exemple, estava autoritzat el seu ús, com a herbicida en aguacate, cereales, cítricos, chirimoyo, frutales de pepita, haba, olivo, patata y vid, és a dir, n'hi havia una gran quantitat de cultius en els quals este herbicida estava autoritzat.
Actualment, a soles estar autoritzat junt, es formula amb un altre herbicida perquè la seua eficàcia és reduïda, llavors ha d'anar amb un altre herbicida.
Llavors la formulació actual és amb altres herbicides i soles està permesa actualment en el cultiu de la dacsa i cotó, exclusivament.
És a dir, en la majoria de cultius ja no està permés, i sols es queda ja en dacsa i cotó.

I l'altre herbicida que sol aparéixer en la contaminació és la terbumetona.
La terbumetona està prohibida des del 2003.

Llavors, ací també vull fer-los una reflexió, i és que són productes, un prohibit des del 2003, fa ja tretze anys, i continua apareixent la seua contaminació, el qual hauria de fer-nos pensar, evidentment, que eixa contaminació es va produir per uns fets ocorreguts en aquell temps o més arrere, probablement, vint, trenta o quaranta anys arrere, no actualment.
És a dir, si algú està pensant que hui n'hi ha agricultors que continuen utilitzant massivament estes matèries actives, s'equivoca.
És a dir, si vostés me diuen que pot haver-hi un agricultor, dos agricultors, dotze agricultors, que fan alguna cosa que no toca, són delinqüents i cal perseguir-los.
De fet, el Seprona fa molts controls d'este tipus, però massivament no.
És a dir, estes matèries actives, una prohibida des del 2003, els assegure que el 99,99% de la gent no utilitza ja, sempre pot haver-hi algun delinqüent, evidentment, jo això no ho negaré, s'ha d'anar a per ell.

I en el cas de l'altre, de la terbutilazina, torne a repetir, hui només està autoritzada en dacsa i cotó.
Dacsa, en la Ribera, per exemple, doncs pot ser que hi haja una miqueta, no molt, una miqueta, cotó, gens.
Jo continue, defenc, que eixa contaminació es va produir per un ús de fa dècades, un ús que llavors era legal, estava permés, és a dir, no n'hi havia cap norma que prohibira a l'agricultor utilitzar eixes matèries actives de la manera que les va utilitzar.
Després, m'imagine que la ciència ha comprovat problemes i d'elles ha pres unes mesures i, actualment, els assegure que la gran majoria d'agricultors complixen al peu de la lletra estes normes.

Parlant de normes, que és al que anàvem, evidentment n'hi ha una gran quantitat de normativa, tant en l'àmbit europeu, com en l'àmbit espanyol, com en l'àmbit valencià, que regula l'ús de tots estos contaminants, és a dir, en el seu moment, a mesura que s'ha anat comprovant, les administracions han anat traent normativa que poguera, d'alguna manera, regular això.

Podem parlar de normes europees, doncs, de la Directiva 79/676, sobre contaminació i nitrats.
Directiva 178/2002, sobre principios y requisitos generales de la legislación alimentaria, se crea la Autoridad Europea de Seguridad Alimentaria, la EFSA, y se fijan procedimientos relativos a la seguridad alimentaria.
 El reglament 1107/2009, de comercialització de fitosanitaris, que és molt important que, junt amb la directiva 128/2009, han canviat molt les normes en les quals els agricultors ens podem menejar, ara ho explicaré una miqueta, i n'hi ha més directives.

Després, el mateix ha passat en l'àmbit nacional, s'han trasposat totes les directives en legislació espanyola.
I després, tota la legislació espanyola també en la legislació autonòmica també ha tingut la seua repercussió.
Vull dir, jo, que n'hi ha una normativa impressionant, després, en la Comunitat Valenciana també, i s'aplica, evidentment -ací la tenen en pantalla, si volen-, tota la normativa que mos regula, als agricultors, el que podem tirar, el que no podem tirar, com ho hem de tirar, quan ho podem tirar, en quina dosi, en quins cultius, tot.
Dosi de fertilitzants, tot, està tot regulat.
Els assegure que la majoria d'agricultors hui són complidors d'esta legislació.
I insistisc, si n'hi ha algun que no, endavant!
Nosaltres no anem a defendre cap delinqüent.
Si algun agricultor no fa el que toca, vagen a buscar-lo, però no es pot responsabilitzar de manera general el col·lectiu agrari de certes coses que puguen hui trobar-se que han ocorregut fa no sé quants anys.
Això és la idea que volia donar.

Bé, perdona, una cosa.
.
.
(S'interromp la gravació)

Estava dient, respecte a les normes, que tota esta legislació s'ha traduït en unes normes concretes que han de complir els agricultors.
I, per comentar-les una miqueta -no estan en la presentació però sí en el document-, dir-los que, per exemple, n'hi ha normes que mos fixen la dosi màxima de fertilitzants per cultiu i que, a més, després els agricultors han de dir-ho, han d'escriure-ho en el seu quadern de camp, és a dir, això ha d'anar, d'alguna manera, registrat i comprovat, poden tindre auditories, poden demanar-los les factures, en fi, els agricultors han de seguir i n'hi ha comprovació.

N'hi ha normes relacionades, també, amb l'ús de l'aigua de reg, en el qual també es dóna un cabal màxim per hectàrea i any, i també cal identificar la procedència de l'aigua, de quin lloc estàs agarrant l'aigua per a regar.

Normes relacionades amb la maquinària agrícola.
Tota la maquinària d'aplicació fitosanitària ha d'estar inscrita en el Registre Oficial de Maquinària Agrícola, el ROMA, i a la vegada, ha de tindre una doble revisió, la revisió d'ITV i la d'ITEAF.
L'ITEAF és la inspecció tècnica d'equips d'aplicació fitosanitaris, que és obligatòria, és a dir, és que ningú no pot dir que no ho vol fer, si el pillen, li cau el pèl, i està passant-la tot el món.

Normes relacionades amb la traçabilitat.
Inscripció en el Regepa, i també el registre del destí a on va dirigida la producció una vegada comercialitzada.

I, després, normes relacionades amb l'ús de fitosanitaris.
És obligatòria, actualment, la gestió integral de plagues, és a dir, això és obligatori, ningú no pot dir Â«jo noÂ», és a dir, és obligatori.
Per tant, la gran majoria dels agricultors valencians han de tindre un assessor, que els ha de dir quan poden tractar, en quina dosi, i això, a més, costa diners, tot el que estem dient, costa diners.

Formació obligatòria per utilitzar fitosanitaris, fins i tot per a comprar fitosanitaris, et demanen el carnet de manipulador de fitosanitaris.
Si et pilla el Seprona utilitzant fitosanitaris sense el carnet et cau el pèl, també.

Registre del quadern d'explotació.
Com us he dit abans, han de tindre-ho tots els agricultors.

Després, per exemple, n'hi ha normes de dir que no es pot tractar quan n'hi ha un vent superior a tres metres per segon, perquè no hi haja cap deriva de les aplicacions.

Bandes de seguretat en els cursos d'aigua per a evitar la contaminació d'aigües superficials.
També un cercle de seguretat respecte de pous per a aplicar fitosanitaris, també.
Han d'haver-hi no sé quants metres des del pou en què no es poden aplicar perquè no puga haver-hi una contaminació, en eixe cas, puntual d'eixa aigua subterrània.

Saben vostés també que, en general, estan prohibides les aplicacions aèries, tret d'excepcions en les quals es demostra que és menys contaminant fer una aplicació aèria que fer l'aplicació terrestre.

I, a més, també que sàpiguen que tot el paquet fitosanitari, començant ja per la directiva anterior, que mos va prohibir ja una barbaritat de matèries actives, i el paquet fitosanitari del 2009 acaba de prohibir molt més.

Actualment, s'han prohibit, des de l'any 2000, per dir alguna cosa, fins al dia de hui, s'han prohibit quasi dos terços de les matèries actives que estaven autoritzades, és a dir, hui queda un terç de matèries actives autoritzades, el qual, després, al final, parlarem d'això, si és bo o és mal.

Però vull dir, jo, que n'hi ha una sèrie de normes de la legislació, traduïdes a l'actuació de cada dia en el camp, que estan ahí i que estan complint-se i que, a més, costen diners, és a dir, tenen una repercussió sobre la rendibilitat del sector agrari que, per cert, és prou roín.

El senyor Campos Bosch:

Espere ara no fer.
.
.
(Rialles)

El control de l'agricultura, la gran quantitat de normes que heu vist, el que mos porta a concloure és que està molt regulat el sector agrari, que és necessària una agricultura sostenible, tradicional, però complimentant les normes.

També que si no hi haguera una agricultura, hauríem d'importar de països tercers, que no sabem ni el que mengem, ni els controls que passen, ni les condicions que estem creant en eixos països, productes que poden estar més contaminats, una contaminació incontrolada i, sens dubte, moltes voltes, més altes que en Espanya.

La situació dels acuíferos contaminados por nitratos.
Això és l'estudi que férem de l'any 2008 al 2012, des d'AVA-Asaja.
Varen ser centenars els estudis que es feren, i les conclusions bàsiques les vaig a passar de manera ràpida.

He portat únicament de l'any 2011, ací ho veieu, els resultats de les anàlisis, resultados, resultados de análisis, contenidos de nitratos en fuentes y manantiales, en ríos, abans en aigües superficials, i ací estan, pou per pou, els resultats.
Teníem una sèrie de (inintel·ligible) .
.
.
pilots.
En eixos (inintel·ligible) .
.
.
pilots es feren quatre anàlisis a l'any i després uns (inintel·ligible) .
.
.
a l'àmbit de tota la Comunitat Valenciana, en què, d'alguna manera, tenim un mostrari extraordinari.
Es feren en costes i es feren recomanacions i, en les assemblees que férem, diguérem que tiraren o no tiraren i, en molts casos, diguérem que no tiraren nitrats.

Veieu, segons el pou, la variació és enorme, depenent de cada pou.
No podem identificar com fa la confederació, esta massa té això, perquè això no és de veres.
Depenent de cada zona concreta, la contaminació és més alta o més baixeta, de cada pou, de cada tros de terreny.

Es feren també per comarques.
Teniu el resultat ací.
Açò, en tot cas, sempre ho tindreu a la vostra disposició.
Ho teniu ja.
I l'índex de contaminació.

Les anàlisis d'aigües superficials també estan ací.
El contenido medio de nitratos en ríos y embalses veuen que és assumible en les aigües superficials.

Al final, estem aplegant ja pràcticament a les conclusions en el que són múltiples els factors i els productes contaminants que poden contaminar les aigües.
Destaca la contaminació produïda per la mateixa activitat humana, la indústria, l'agricultura, las emisiones de vehículos y otros y esta contaminación se produce, en mayor medida, en pozos cercanos a núcleos importantes de población.

Si veieu, en algunes zones, n'hi ha algun destacable.
Si veieu n'hi han pous, Motor de les Altes, el blau, l'últim.
El Motor de les Altes té uns nitrats de 500, una barbaritat.
Això està en Albal.
 Tota la zona de la plana nord i sud de València és d'Albal.
Tot el que està més propet, no sabem, és impossible que un agricultor en Albal tinga 500 i que, potser, un pou que estiga en zona agrícola a cinc o sis quilòmetres, en plena zona agrícola, en tinga 80 o 90.
Això és impossible.
D'on carrega este els nitrats?
Per això, és convenient abaixar a la terra, xafar terra, i en cada pou i en cada zona vore com funcionen les coses, i què cal fer i què cal aplicar.
No, la massa d'aigua tal, o la massa d'aigua qual.
Això no és suficient.

Ací tenim, exactament, en alguns casos, possiblement, puntuals.
Què passa ahí?
Llavors, hem de baixar al cas concret.
Jo passe molt ràpidament de les taules, però torne amb elles.
Esta contaminación se produce en zonas, com hem dit, properes a nuclis importants de població.
L'activitat humana, en definitiva, és el que fa també que n'hi haja una contaminació molt gran.

De les anàlisis que férem en el seu moment, varen ser centenars, existien aqüífers de gran activitat agrària, pero más alejadas de las poblaciones que tenien una menor contaminació per nitrats i altres elements contaminants, pel que no hi havia de dir la causa agricultura-nitrats és aixina.
Indiscutiblement, nitrats se n'han produït més, però cal abaixar al terreny a efectes que s'hi haja menys aportació de nitrats, que és el que aconsellàvem nosaltres.

Finalment, de les anàlisis, l'activitat agrària està molt controlada i ací sí que m'agradaria que Juan Salvador seguirà l'últim punt.

El senyor Salvador Torres:

Per anar finalitzant, jo, el que volia dir-los, és que, miren, fa dotze anys o tretze anys, entrà, nosaltres diem, el trip de la corona en cítrics, que és el Pezothrips kellyanus, es va convertir en una plaga que no sabíem què fer amb ella.
Això va provocar que haguérem de fer més tractaments durant diverses campanyes seguides, perquè no sabíem com controlar-lo.
Les taronges afectades es depreciaven.
Després, entrà el que diguérem el cotonet de les valls, Delottococcus aberiae.
Tot això entrà, segurament, en importacions de països tercers.
Suposà el mateix.
S'ha anat expandint.
Actualment, està baixant i està arribant a la Ribera, està afectant ja el caqui, no només els cítrics, el caqui, deforma els fruits.
Tot això significa que cal fer, també, més tractaments.

L'any passat entrà l'àcar de Texas, també ha començat a fer mal.
No sabíem ni com defendre-mos d'ell.
La majoria de matèries actives fallaven, alguna ha funcionat, la majoria fallaven.
S'ha detectat també, al final de l'any passat, per primera vegada el trip del te, l'Scirtothrips dorsalis, en el sud d'Alacant.

A vore, el que vull dir-los jo és que esta comissió el que vol és, d'alguna manera, buscar què ha passat, com s'ha contaminat i quines solucions cal buscar.
Per a mi, el més important, és quines soluciones s'han de buscar.

Jo, el que vull dir-los és que, per favor, no tinguen la mala idea de culpabilitzar el sector agrari o de pensar que, posant-li més mesures restrictives, la cosa va a millorar.
Per favor, no vagen per ahí, perquè és que estem en el límit.
És a dir, tenim una rendibilitat que està ja molt qüestionada en molts casos per baix del que toca, i s'està abandonant molt de terreny.
La mateixa conselleria reconeix que n'hi ha 130.
000 hectàrees de cultiu abandonat; nosaltres creiem que en són 160.
000, és igual.
Són moltes hectàrees.

Llavors, el que volia dir-los és, Això.
Aleshores, si haguérem de fer propostes, quines propostes faríem?
Doncs, faríem dos propostes: una, per favor, facen tota la pressió que vostés puguen en àmbit nacional i en àmbit europeu, perquè es lluite contra la introducció de noves plagues.
Això és un colador.
Europa ha sigut i és un colador de noves plagues.
Mos entren noves plagues contínuament, mos creen una problemàtica terrible, perquè cada vegada que entra una nova plaga, significa que l'agricultor no sap per on pegar i ens comencem a tirar i a vore què fem i a vore què no fem i com controlem una plaga.
Eixa és molt important.

I una altra recomanació que els faria és el tema de la investigació.
L'agricultura, necessàriament, està fent un camí d'ecologització.
I l'agricultura, cada vegada va a utilitzar menys fitosanitaris i menys fertilitzants, això és un camí normal.
Eixe camí està fent-se a una velocitat, la que siga, però està fent-se.
El que vull dir-los és que eixe camí es pot fer més ràpidament si la investigació li dóna suport.
Llavors, per exemple, en el dia de hui, de cinquanta llocs d'investigador principal, només li'n queden catorze o quinze.
Jo el que crec que n'hi hauria de fer és preocupar-se perquè l'IVIA estiguera a ple rendiment, posar els investigadors que toca i, a més, convéncer-los de quins són els problemes i les prioritats, perquè tampoc investiguen el que els done la gana, que vagen al que toca.

Eixes són les dos recomanacions que jo els faria: cuideu la introducció de plagues i molta investigació, que mos ajude, als agricultors, a caminar ràpidament a una major ecologització.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Vol afegir alguna coseta?
Estem ja un poquet fora de temps.
Sí?
D'acord.

Doncs, ara tenen la paraula, per un temps màxim de tres minuts, els representants dels grups parlamentaris per formular les qüestions que consideren oportunes.

En primer lloc, la il·lustre diputada Beatriu Gascó, pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, i moltes gràcies per esta presentació molt treballada, com no podia ser d'una altra manera per part d'un sindicat tan important com el seu.

A nosaltres hi ha diverses qüestions que ens preocupen.
El president del seu sindicat ha tingut ja, en diverses ocasions, declaracions públiques, i es diu preocupat per esta tendència a l'ecologisme per part de la conselleria.
Bé, els titulars dels diaris, moltes voltes, sabem els que estem ací presents, que es manipulen.
No vull dir això, però sí que és de veres que m'alegre molt de sentir el secretari dient que l'agricultura està tendint cap a una ecologització, perquè la qüestió és que el sistema actual de producció agrari està demostrant que no s'està pagant el preu que els productors en realitat es mereixen, no s'està pagant ni tan sols el seu temps de treball, i aleshores caldrà anar a reduir costos per on es puga.

Les qüestions fonamentals són: una, com veu AVA la tendència cap a una agricultura més sostenible, sobretot en el marc de l'aprovació d'uns tractats bilaterals com són el TTIP, com és el ZETA, com és el tractat amb els països de Sud-àfrica, tants tractats bilaterals que estan provocant l'entrada massiva de productes que complixen una normativa europea, però que, a la fi, en alguns casos, són produïts en alguns països on la mà d'obra és encara més barata que ací, encara que ací, els nostres agricultors no arriben ni a pagar-se la mà d'obra.

Aleshores, en eixe sentit, a la Copa-Cogeca, que és el seu sindicat europeu, mai no l'hem sentit pronunciar-se de forma preocupada de cara a estos tractats i ens agradaria molt saber què en pensen els agricultors valencians.

I, d'una altra banda, encara que vosté deia, i hi estic totalment d'acord, que no podem responsabilitzar els llauradors valencians, amb el que els està costant sobreviure, damunt, culpabilitzar-los, però sí que hi ha pràctiques que no són, des del nostre punt de vista, democràtiques, com és la fertirrigació des del pou.
No és democràtica perquè es fa per a un producte en particular.
I el que vullga fer un producte diferent, amb un sistema de fertilització diferent, li costa molt, d'una banda, i perquè qui vullga fer un tipus d'agricultura menys contaminant i que no necessite fertirrigació, no el pot dur avant.
Aleshores, com pensa AVA que este sistema es pot democratitzar un poc més.

D'altra banda, vosté deia que ja, és de veres, és un ús marginal, el de productes prohibits, però també sabem que en l'agricultura valenciana hi ha una presència gran de productors que no són productors a temps complet, que ho fan gairebé per afició i que eixa gent, precisament, perquè no arriba ni tan sols a pagar les despeses, està buscant també alternatives més barates.
I, per desgràcia, en les tendes estan trobant productes que sí que estan prohibits, s'estan trobant hui en dia en les tendes.
Jo no dic, en absolut, que els llauradors valencians, en general, ho facen, però, encara que siga marginal, continua havent-hi un ús de productes prohibits en l'agricultura valenciana.

Jo m'imagine que vostés, com a sindicat, estan molt preocupats de cara a la presència d'eixos productes i potser tinguen alguna solució per a proposar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Un segon.
Va la ronda de preguntes primer.

A continuació, té la paraula la senyora diputada del Grup Parlamentari Ciutadans, per un temps màxim de tres minuts.

La senyora García Jiménez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchas gracias por estar aquí i habernos hecho esta exposición tan exhaustiva y tan completa.
La verdad es que es de agradecer que siempre vengan a poner y a exponer su problemática.

Comentar que es verdad que realmente se está produciendo un abandono de los campos y que no toda la culpa la tienen los agricultores.
Sé que se están poniendo medidas y, cada vez, son medida más fuertes y más incisivas para el agricultor, con lo cual, cada vez lo que está dejando es abandonar sus campos.
Pero bueno, hay que evaluar algunas cosas y mirar, también, cuáles son los motivos por los que se ha producido la contaminación de acuíferos y, una parte, un porcentaje, ha tenido, aunque han dicho varias veces que no solamente es un motivo exclusivo la agricultura, hay otras cosas que también tienen influencia en esta contaminación.

Desde nuestro grupo parlamentario nos gustaría preguntar algunas cositas sobre este tema.
Sé que los pozos tienen que tener una distancia mínima desde que hay un campo hasta que hay una extracción de agua de esos pozos.
Antes era de veinte metros, no sé si ahora es de cincuenta o ha continuado reduciéndose.
Por lo tanto, creo que la influencia de los nitratos, no debería llegar nunca a esos pozos.
Pero, no obstante, me gustaría saber cuál es la distancia, ahora, mínima que hay.
Si realmente hay una distancia y hay, como estamos viendo, campos abandonados, ¿por qué no se amplía esa distancia para que esos nitratos, realmente, no afecten a zonas acuíferas donde están subministrando agua potable a la población?
Eso por una parte.

Por otra, también, nos gustaría saber que los tipos de herbicidas que están gastando ahora y fertilizantes, lo que están gastando actualmente, ¿qué tipo de permanencia es la que tiene en las capas, en los estratos?
Si se puede saber, más o menos, la permanencia, si es de cinco años, dos años, tres meses, exactamente de cuánto.

Y luego, también, nos han comentado que hay estudios en que se han evaluado los pozos hasta el 2011 en el control tanto de nitratos como otros tipos que afectan al medio ambiente y a las personas.
Si realmente ha habido más casos, si se ha estudiado nuevamente, se está estudiando ahora también, si ha habido casos nuevos de personas afectadas por otro tipo de contaminación.
O sea, por ese tipo de contaminación, como ustedes están comentando, que estos casos ya se dieron hace tiempo, que no hay que culpabilizar actualmente a lo que están haciendo, porque lo están haciendo ahora bien, pues simplemente saber si hay nuevos casos en ese sentido.

Por lo tanto, eso es todo lo que queríamos exponer.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora García.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, el diputat Juan Ponce, pel Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ponce Guardiola:

Bon dia.
Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia als compareixents.

Bueno, preguntas concretas.
Ha estado comentando que se hacen recomendaciones en la fertilización cuando se riega de aguas subterráneas en función de lo que dicen las analíticas, niveles de nitratos y demás.
¿Se hace lo mismo respecto a los riegos de aguas superficiales?

Por otra parte, ¿cuál ha sido el alcance de los mecanismos de control y de las inspecciones que lleva haciendo la administración durante los últimos quince años?
¿Cuál es la frecuencia con la que se hacen estas inspecciones y controles por parte de la administración?
Porque, claro, sabemos que existen, pero no sabemos si es el uno por mil, el uno por cien, anualmente.
Bueno, si nos puede concretar el detalle en qué medidas se vienen realizando, pues nos haremos una idea de en qué medida la administración ha estado controlando esto.

Un tema que le preocupa mucho a Compromís es el tema de las plagas que puedan venir de otros territorios, como bien han comentado ustedes, una de sus principales preocupaciones, también.
Pero bueno, ¿de qué manera considera que deberían incrementarse o mejorarse los controles pues, un poco, que la normativa también -porque se supone que se estará cumpliendo la normativa al respecto-, de qué manera podría mejorarse para asegurar que no nos llegan nuevas plagas o que, por lo menos, lo que nos pueda llegar de fuera sea detectado y controlado a tiempo?

También es cierto que, bueno, durante mucho tiempo, las cosas se estuvieron haciendo mal por todas las partes, porque la obligación de la administración de garantizar que el recurso hídrico se mantenga en buen estado y que sea sostenible ha brillado por su ausencia durante muchas décadas.
Solamente cuando el problema era grave se empezaba a actuar.
Y lo que tampoco sabemos es en qué medida esa actuación fue efectiva.
Estamos diciendo que, en principio, no.
La verdad es que las tablas que ustedes han aportado son dramáticas.
De veintitrés comarcas analizadas, en catorce están los niveles por encima de los cincuenta, o sea, las aguas no son potables.
Y en los pozos de la Ribera, más de la mitad superan también los niveles de potabilidad.
Por tanto, es muy grave.

¿Con qué problemas concretos se han encontrado ustedes para poder cumplir esto durante las últimas décadas?
¿Qué tendría que haber hecho la administración para, digamos, no haber llegado a este punto?
Si tienen idea.
Y bueno, no es por nada, pero desde el principio decían: Â«No somos la única fuente de contaminación.
Â» ¿Tienen estudiado, de alguna manera, cuál es el porcentaje de contribución de la contaminación de nitratos de unas fuentes y otras?
Porque todos sabemos que las granjas, si no se depuran adecuadamente, no se tratan las aguas como toca, o la gran cantidad de viviendas de segunda residencia sin sistema de depuración, pueden contribuir a esta contaminación, pero no sabemos en qué medida.
Entonces, como ustedes, de alguna manera, tiran balones fuera en este sentido, pues estaría bien si tienen algún dato, que lo pudieran aportar.

En principio nada más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

A continuació, té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, la senyora Sabina Escrig, pel Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Escrig Monzó:

Bé.
Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies als dos per haver assistit, per haver-nos fet una explicació doncs, la veritat, que molt molt interessant.

En primer lloc, sumar-nos també al que vostés han dit: no hem de criminalitzar el llaurador.
És que el llaurador fa trenta anys no sabia el que estava tirant en la terra, per descomptat.
Però cal buscar solucions perquè l'aigua és fonamental per a la vida i per a la salut de les persones.
Sí que m'agradaria començar, quant a les analítiques de l'aigua, en les que apareixen nivells alts de nitrats, han dit que vostés feien recomanacions als llauradors perquè no tiraren fertilitzants perquè el nivell de nitrats en l'aigua era molt alt.
L'administració, en eixe moment, no haguera pogut dir, en vegada, d'eixes recomanacions que feien vostés, com a sindicat, que fóra obligació a no tirar?
Haguera pogut ser una solució, eixa, de no abocar més nitrats i més fertilitzants a la terra?

Després, quant a l'estudi que vam fer juntament amb un conveni en la conselleria d'agricultura, que la veritat, és que és molt interessant i que també és molt escandalós pel tema dels nivells i per la contaminació, supose que eixe estudi, després, se li havia de donar a l'administració.
Se li va donar tots els anys.
Què va fer l'administració?
Va ficar alguns mitjans?
Es va posar en contacte amb els llauradors?
S'ha de fer això.
Va ficar mitjans per evitar tot això?
Perquè la veritat és que n'hi ha nivells molt elevats i l'administració tenia coneixement.
Si tenia coneixement, havia d'haver posat les mesures adequades per evitar aquesta contaminació.

I també, una altra cosa que han explicat vostés és que els pous més propers als nuclis urbans, curiosament, tenen els nivells de nitrats molt més elevats que els pous que, potser, estaven en zones agrícoles.
Es va fer, per part de l'IVIA o de l'administració, algun estudi per a saber quines eren les causes?
Perquè no és normal que un pou proper a un nucli urbà tinga nivells més elevats que un pou que està situat en una zona agrícola, on es tiren els fertilitzants.
Si vostés saben si l'administració, si l'IVIA, va començar alguna classe d'investigació per a saber per què n'hi havia estos nivells més alts.

I després, vostés també, en aquests resultats, han començat algun estudi, van començar algun estudi, per a saber també les causes?
Sobretot per a saber que ja no sols és l'agricultura la que contamina l'aigua, sinó que n'hi ha uns altres factors, com vostés han dit.

Per la nostra part, és tot.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Escrig.

A continuació, té la paraula el senyor Calpe, en representació del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Calpe Saera:

Sí.
Moltes gràcies, senyora presidenta, i moltes gràcies als dos compareixents per la seua exposició, inclús per facilitar-nos, també, el material per escrit, que ens ajudarà molt, després, a l'hora de reflexionar i de treballar sobre estes qüestions.

Al final, ja és un tòpic.
Com que intervenim els últims, quasi si contestaren tot el que se'ls ha preguntat, seria suficient.

De tota manera, jo voldria alguna concreció més en alguna cosa, sobretot, tenint en compte que, tot i que s'han plantejat qüestions molt interessants, estem en una comissió que tracta de fixar els motius de contaminació d'aqüífers i la seua possible incidència en la salut humana.

Vostés, especialment el senyor Salvador, ha fet referència, per exemple, en el cas dels herbicides, a la prohibició d'una substància, d'un principi en el 2003, a una altra prohibició d'ús, que hui sols es dóna en dacsa i en cotó, que, per tant, no estem parlant de cultius majoritaris.
Però, per als altres cultius, perquè ha citat, al principi, molts altres, de fruits secs, de cítrics, etcètera, en els que s'hi aplicava, podria concretar quan es va produir eixa prohibició?
Perquè, a més, s'ha parlat després de la prohibició que hi va haver el 2009 per part de la Unió Europea, ja posterior a una altra anterior.
Tot això ve per, si d'alguna manera, crec que vosté també ha dit que, en algun cas, estem parlant de coses que es feien fa dècades, no que se feien fa deu anys o fa quinze, sinó fa dècades, perquè probablement en este temps immediatament anterior al present ja existien totes estes prohibicions, i per tant, la incidència era menor.

Si pogueren concretar una miqueta eixe calendari de prohibicions, potser està el material que per escrit ens han donat i podem vore-ho.
Però li ho podríem agrair.

D'una altra banda, i també aprofitant que tenim al lletrat de l'associació de pous, que a més ens ha manifestat els resultats de les anàlisis que s'havien fet i, efectivament, en alguns casos, l'alt nivell de contaminació per nitrats que n'hi havia, saber si pel seu exercici professional, per assistir a associacions de pous o com a AVA per assistir a agricultors individuals, tenen notícia de la instrucció de molts expedients sancionadors o de no cap.
En fi, com solen acabar eixos expedients o com solien acabar i des de quan s'han produït en cas que s'hagen produït.

I, finalment, també estem parlant de la contaminació -tots els que han intervingut ho han dit- per nitrats, perquè són nocius per a l'ús humà però no pareix que siga aixina per a l'ús agrícola o per a reg.
Al contrari, en algun cas inclús altres compareixents han defés ací que podria ser bona eixa aigua.
Ho plantege per si cabria, creuen vostés que cabria alguna alternativa -el senyor Ponce ha parlat de l'anàlisi de les aigües superficials-, si seria viable, si caldria pensar sobre això.
A la millor de canviar una miqueta l'ús, o siga, dedicar més aigües subterrànies a regadiu i dedicar més aigües superficials al consum humà.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

Ara tindran la paraula per a contestar els dos compareixents per temps il·limitat.
(Pausa)

El senyor Salvador Torres:

Moltes gràcies, senyora presidenta, i gràcies a tots per l'atenció i per les preguntes perquè crec que moltes d'elles son molt interessants.

En primer lloc, Beatriz, voldria de veritat deixar clar per sempre quina és la posició d'AVA respecte de l'agricultura ecològica, perquè s'han creat -crec que interessadament- molts malentesos que crec que deuen acabar ja.

A vore, nosaltres representem tots els agricultors, els de l'agricultura ecològica i els convencionals; per tant, en AVA no pot haver-hi mai en la vida ninguna actitud contrària a l'agricultura ecològica, de ninguna manera.

El que està dient el president d'AVA és que li crida l'atenció, i l'indigna que l'agricultura convencional valenciana, que representa un noranta i tant per cent, tant de les explotacions com de la superfície com.
.
.
, de la producció és més alt encara, que té uns problemes gravíssims, pareix que estiga desatesa en certes mesures, en certs plans, en certs projectes, en certes iniciatives que s'estan prenent des del govern actual de la Generalitat valenciana.

I, en canvi, l'agricultura ecològica, que és molt important i nosaltres ho reconeixem, i és bo que creixca -ara també matisaré el creixement-, és bo que creixca, no deixa de ser una agricultura molt minoritària amb molts poquets problemes.
Llavors, crida l'atenció, mos dol que d'alguna manera se li done una prioritat a l'agricultura ecològica descuidant -això és el que mos sap mal- descuidant o no posant per igual l'agricultura convencional.

A vore, Cristóbal Aguado, per exemple, el que ha criticat -i vull que ho entengam, per favor, i si no queda clar m'ho tornen a preguntar, perquè vull que quede clar-, el que ha dit Cristóbal Aguado, anem a vore: es fa un pla d'agricultura ecològica, el primer pla d'agricultura ecològica i se li destinen huitanta milions.
Escolte, si tots vostés.
.
.
(Remors) Huitanta.
(Remors) Sí, sí, per a quatre anys, huitanta milions.
Però si tots vostés -no dic tots els partits, però la majoria de partits-, si miren el seu programa electoral, voran que el terme Â«agricultura ecològicaÂ» apareixia molt poquetes vegades i en canvi la majoria de mesures anaven dirigides a l'agricultura convencional, que és la que realment està passant problemes gravíssims.

Eixe abandó està donant-se -anava a dir majoritàriament, mentira- totalment en l'agricultura convencional, és a dir, cal prestar més atenció a l'agricultura convencional, és l'única cosa que està dient Cristóbal.
No està dient que no se preste atenció a l'agricultura ecològica; està dient que, per favor, l'agricultura que té problemes seriosos és l'agricultura convencional.
Cristóbal ho dia, huitanta milions en un pla de quatre anys específics de l'agricultura ecològica.
.
.
, doncs, escolte, en un pla de xoc, huit-cents milions per la convencional.
És una manera de parlar, no?

Per exemple per a l'agricultura convencional és molt important que tire avant la nova llei d'estructures; és a dir, l'esborrany de la llei d'estructures és una cosa que és importantíssima i necessita molts diners, i no sabem quants diners n'hi han per a això i en quants anys.

Llavors, mos agradaria que algú diguera, Â«doncs mira, per la llei d'estructures per a quatre anys, me pareix molt bé, aniran tants milions, però que se tinga en compte que el problema estructural és infinitament més gravíssim que el problema de l'agricultura ecològicaÂ», que -si no recorde mal jo- en una compareixença ací del president de l'associació d'agricultura ecològica el que va dir és que el problema greu que tenien era el preu de la certificació.

O siga, entre el preu de la certificació -si no recorde mal que vaig mirar la compareixença d'ell- i problemes greus d'agricultura ecològica l'únic que va dir ell que tenia era eixe, el preu de la certificació.
Però, escolte, entre el preu de la certificació de l'agricultura ecològica i el problema d'abandó que n'hi ha en l'agricultura convencional.
.
.

El que Cristóbal vol dir és que, per favor, no desatenguem l'agricultura convencional, per favor, simplement.
No estem criticant l'agricultura ecològica.
L'agricultura ecològica ha de créixer però, alerta, a poquet a poquet, sostingudament.
Per què?
Perquè ja s'han donat en alguns anys alguns casos de productes ecològics que han hagut de vendre's pel canal convencional perquè no n'hi havia demanda en un moment determinat de certs productes ecològics.

Llavors, l'agricultura ecològica ha de créixer a mesura que la demanda puja, és a dir, si es constata eixe augment de demanda ha de créixer, però si no se constata, atenció, perquè se pot produir el mateix cas que en l'agricultura convencional, és a dir, es pot produir que n'hi haja més oferta que demanda i automàticament afones la rendibilitat de l'agricultura ecològica.

Llavors, sí que ha de créixer, estem d'acord que ha de créixer, però anem amb molt de coneixement, amb molta cura i a més, inclús, hauríem de vore i estudiar en què convé que creixca, és a dir, en quins cultius paréixer que va a haver-hi més demanda.
I llavors convé que creixca en eixos però no fer un plantejament general perquè mos podríem equivocar, podríem tindre un problema.
S'entén?
(Se sent una veu que diu: Â«Molt bé.
Â»)

Correcte.
Tractats bilaterals.
Mire, vosté ha dit dos coses que crec que no són veritats totalment i vaig a explicar-li-ho.

Mire, els productes que vénen de fora ací, els productes agraris -inclús ramaders- que venen de fora ací no complixen les normes europees, ni de broma.
No complixen les normes europees; complixen les normes de la Organització Mundial del Comerç o les de la FAO, però no les europees.

Les europees només les complim els agricultors europeus.
I són molt més estrictes i molt més dures que les que n'hi han fora.
O siga, hui, el continent europeu, l'agricultura europea és la més exigent i la més rigorosa del món, amb diferència, però amb molta diferència.

Llavors, eixe és un tema que nosaltres estem cansats de denunciar.
És a dir, si els agricultors d'ací venem els productes en un mercat al qual té accés gent de fora que té unes normes molt més laxes, per tant, molt més barates de produir, no a soles la mà de obra, no a soles la mà de obra, jo tinc un problema.
Bé, tenim un problema tots els agricultors europeus.

Això no s'està complint hui en dia.
I en la Comissió Europea li assegure que la idea és que això mai arribe a complir-se perquè pensen que d'alguna manera n'hi ha uns tractats internacionals que mos obliguen i que una cosa és el que fem a la Unió Europea.
.
.
(La senyora Gascó, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Mos obliguen?
Si voten a favor en la Unió Europea.
Â») Perdone, mentres existisquen els tractats mos obliguen, no sé si m'entén.
És a dir, el dia que algú diga que no volem firmar més eixos tractats o que volem eixir-mos d'eixos tractats, d'acord, però actualment estan firmats eixos tractats.
Aleshores, actualment, si tu estàs en l'OMC doncs tindràs de tragar en tot el que diu l'OMC, no pots dir, Â«jo no vaig a complir.
.
.
Â».
O siga, no pots impedir l'entrada d'un producte tractat en alguna cosa que estiga prohibit en la Unió Europea si en l'OMC està permés sempre que no afecte la salut humana.
És a dir, si afecta el medi ambient poden enviar-ho.
En eixos països s'estan utilitzant fitosanitaris que afecten el medi ambient d'eixos països i vénen a la Unió Europea i entren a la Unió Europea.
I nosaltres els tenim prohibits.
I no em pareix mal, no sé com dir-li-ho.

És a dir, nosaltres tenim de ser molt bons, hem de procurar fer les coses molt bé, però, atenció, s'està creant un problema de competitivitat.
.
.
, greu.
Perquè, ja li dic, no sols es la mà de obra, hi ha moltes coses més les que al final fan que un producte de fora arribe ací molt més barat que el nostre.

I no n'hi ha ninguna manera que un consumidor europeu al final diga, Â«jo agarre este i no agarre l'altreÂ».
És més.
.
.
, normalment busquen el més barat, en general.
No mos enganyem.

El Copa-Cogeca, li assegure que ha mostrat preocupació en comunicats públics per este tema.
Ara ací en este moment no ho tinc però com sí que tinc els documents jo li'ls faré arribar, i vorà vosté que ho ha dit diverses vegades.

Sí que li admet, i això és de veres, que hui lamentablement -o no lamentablement, no sé com dir-ho-, però les circumstàncies són que hui en la Unió Europea els països del nord tenen el poder, diga-m'ho aixina.
Per la raó que siga, no ho sé, per moltes raons, però tenen el poder.
Llavors son ells els que estan fixant les condicions de treball i aquesta gent doncs, no sé, entre cometes, doncs pareix que són molt liberals, entre cometes.

És a dir, per a ells el comerç està per damunt de tot, és a dir, el no obstaculitzar el comerç és un objectiu.
És a dir, el comerç ha de tindre tota la facilitat del món perquè funcione.
És a dir, estos països la majoria de gent d'allí dalt pensen aixina.

Ja sé que allí també n'hi han partits, n'hi han persones que pensen d'una manera i uns d'una altra.
Però majoritàriament són països que són molt liberals -per dir-ho d'alguna manera-.
Potser perquè tenen molts interessos en colònies, en antigues colònies o tenen moltes relacions comercials amb països tercers en els quals els convé que envien les seues produccions a Europa.
Si vol li pose exemples, però crec que no fa falta, no?

Si parlem de Sud-àfrica, evidentment en Europa n'hi han uns quants països que tenen una relació íntima amb Sud-àfrica -Gran Bretanya, Holanda, Alemanya-, és a dir, tots han tingut alguna cosa a veure en Sud-àfrica i tots estan per recolzar Sud-àfrica en el que siga, per damunt del que siga, no?

Bé, doncs això lamentablement és aixina.
I eixa situació de majoria del nord es dóna en totes les institucions europees, és a dir, també en el Copa-Cogeca.
Però així i tot li assegure que el Copa-Cogeca, sí que ha mostrat preocupació, i li ho faré arribar.
Ara no ho tinc però li ho faré arribar, li assegure que li ho faré arribar.

La fertirrigació en comú des d'un capçal de reg del pou per a tots els usuaris, a vore, jo l'únic que puc dir-li és que.
.
.
, això és que no té res a vore.
Nosaltres no hem dit que es fera aixina o que es fera de l'altra manera.
Més bé, en algun moment jo sí que sé que molts tècnics de la conselleria i alguns investigadors de l'IVIA defenien eixe model.
Defenien eixe model perquè deien que era més racional.
Perquè llavors sí que d'alguna manera sí que se controlava millor el que cada agricultor tirava.

És a dir, no era la llibertat de cada agricultor de tirar el que li donara la gana, de fer la fertilització que li donara la gana, sinó que n'hi havia una fertilització, digam, més racional.

De fet, en les ajudes que ens donaren des de l'administració a la racionalització de l'ús de l'aigua de reg, és a dir al reg per degoteig i les instal·lacions aparellades, es prioritzava l'ajuda a aquelles entitats que proposaven este sistema, és a dir, el d'un capçal que feia la fertirrigació en comú per a tots, perquè es considerava més racional, però torne a repetir, AVA ni entra ni ix en eixe tema.

És a dir, en el seu moment -torne a repetir- tècnics i investigadors pensaven que això era el millor i es van decidir per ahí.
Però nosaltres no tenim res a vore.
Això, cadascú en el seu moment pren les decisions que vol prendre.

I quina solució tindria hui en dia?
Doncs no ho sé.
Jo no puc dir-li, no sé quina solució se li podria donar hui en dia.
Jo m'imagine que vosté està pensant en aquell agricultor que vol fer agricultura ecològica, que està dins d'una comunitat de regs, que estan enviant-li una fertilització.
.
.
, doncs no sé què dir-li, de veres, no puc contestar-li.
M'agradaria poder-li donar una solució però no la tinc.

Mire, ha dit vosté que de vegades en les tendes es fan analítiques i apareixen matèries actives prohibides.
Jo, el que li demanaria és que vera estadísticament què significa això, és a dir, si estem parlant de l'1 per mil, o del 0,1 per mil, o del 0,01 per mil, o de què estem parlant.

Perquè li assegure que ni tan sols els agricultors que no són professionals tampoc fan això.
Quan un agricultor -li ho he dit abans- va a comprar un fitosanitari, li demanen sí o sí el carnet de manipulador i li assegure que, tant el que compra com el que ven, se l'estan jugant si treballen amb un producte prohibit, però jugant com a que seria delicte greu, eh?

Llavors, jo de veres li assegure que eixe cas tal i com vosté ha dit és marginal i molt, molt, molt minoritari.
I li torne a repetir, nosaltres no defendrem mai eixes pràctiques.
Mai perquè al final perjudiquen el col·lectiu, llavors nosaltres això no ho defendrem mai en la vida.
No tinc res més a dir-li.
No li queda res més, del que vosté m'ha dit està tot ja.

De Ciutadans, distància a pous.
En estos moments no li ho puc dir, però també ho miraré i li ho diré.
Però tinga en compte una cosa: una contaminació per la distància al pou no seria una contaminació difusa, seria una contaminació puntual, és a dir, seria una contaminació que es produeix en eixe moment i d'una manera ràpida, no difusa, m'entén el que vull dir-li?

Llavors, el fet que estigam regant a cinquanta metres del pou o aplicant fitosanitaris a cinquanta metres del pou o a cent metres, a vore, si s'ha fet bé la legislació -i jo crec que s'ha fet bé- s'ha agarrat la distància per la qual s'impedix la contaminació puntual.
Puntual, no estic parlant de la difusa.
La difusa és el que cau en terra i poquet a poquet va.
.
.
, bé, o se metabolitza o va baixant, i punt.
Però no seria una contaminació al pou, d'acord?
Queda clar?
Molt bé.

M'ha preguntat vosté quina és la permanència dels fitosanitaris en les capes del sòl.
Mire, depén del tipus de sòl, del tipus de fitosanitari, dels bacteris que n'hi han en el terreny, de la insolació que rep, de la quantitat d'aigua amb què reguem.
Depén d'un fum de variables i és impossible dir que tal fitosanitari està ahí mig any o està ahí vint anys, no podríem dir-ho, dependria de moltes coses.

Ara, per exemple, si que és evident -ara ja se sap, se sap amb seguretat- que estos dos herbicides que jo he comentat -la terbutilazina i la terbumetona- doncs pareix ser que aguanten molt i que a més són prou solubles, és a dir, que baixen, però això se sap en el temps.
La ciència va avançant i al final se saben coses que abans no se sabien, i això és aixina.

Casos de contaminació actuals nous jo no en conec.
Jo crec -i ja ho he dit abans i ho torne a repetir- que tota la contaminació de la qual estem parlant -de fitosanitaris i en part la de nitrats- ve de coses que s'han fet en arrere.

La contaminació de nitrats he dit abans que a mi em preocupa que, a pesar que els agricultors han reduït l'aportació, la contaminació seguix sent alta.
Llavors jo clar, és una opinió, no ho he estudiat i no ho sé i no estic en condicions de dir res però sí que recomanaria que miren vostés qui pot estudiar açò, però que s'estudie, és a dir, ahí n'hi han uns quants organismes científics de la Comunitat Valenciana que poden fer este treball, està la universitat, està l'IVIA, està el CEAM.
.
.
, mire-ho.
Jo crec que seria interessant vore, a banda dels nitrats agraris, d'on poden haver-hi altres fonts de contaminació.

El que dia Millán Millán del CEAM és que, per exemple, dia ell que en la combustió de combustible dels cotxes, per exemple, o de la calefacció i tal es produeixen una barbaritat de diòxid de nitrògens, tots els òxids de nitrogen en l'atmosfera al contacte en l'oxigen s'oxiden, passen a NO3.
El NO3 es deposita en tots els llocs.
Aleshores, ell dia que una part d'eixa contaminació, ell dia que era alta, pot ser que no siga alta, no ho sé, però s'hauria de vore, també acaba contaminant els aqüífers.
Ell posava un exemple i és que s'han trobat contaminació per nitrats en manantials d'alta muntanya on no hi ha agricultura.

Llavors, d'algun lloc ha d'haver arribat.
Totes estes coses són interessants com a element de debat per a dir, Â«bé, hauríem d'estar preocupats, i hauríem de vore què està passantÂ», i ho deixe ahí.
No puc continuar més.

De Compromís, mire, una cosa que no hem deixat nosaltres clara i l'hem de deixar nosaltres ara.
Les recomanacions que nosaltres féiem eren a pous associats d'AVA.
Ni tan sols eren a la majoria, no era una cosa general, és a dir, nosaltres no anàvem pou per pou fent.
.
.
, no, eren a pous que estan en l'associació de pous d'AVA que mos dien que volien que els analitzàrem el tema este.

I, llavors, analitzàrem tant aigua subterrània i en molts casos aigua superficial, eh?
En molts casos -minoritari- però també en alguns casos aigua superficial.
Però sempre era a entitats associades a AVA que mos demanaren a nosaltres que férem eixa analítica, o siga, que no era una cosa genèrica, i ni inclús jo diria que ni tan sols era representativa.

S'hauria de fer una cosa molt més seriosa per a arribar a conclusions, encara que per exemple, doncs a vore, a mi també me preocuparia una cosa que ha dit Pepe, que és, escolta, si els pous que estan propet dels grans nuclis urbans pareix ser que tenen més contaminació per nitrats, a mi me preocuparia això també, caldria lligar-ho en alguna cosa, pensar a veure què està passant, és a dir, és una cosa interessant també.

De totes les preguntes que ha fet vosté de les inspeccions de l'administració, no puc contestar-li.
Nosaltres ni som l'administració ni sabem com se prenen.
.
.
, de veritat, és que no puc contestar.
No sabem ni quin percentatge s'inspecciona ni en quina regularitat s'inspecciona.
.
.
, no ho sabem.

O siga, ni estem en la presa d'eixes decisions ni sabem el que se fa.
O siga, no puc contestar-li, de veritat, crec que eixa pregunta l'hauríem de fer directament a les administracions i que siguen elles les que diguen què es el que estan fent, què es el que han fet i per què ho fan aixina.
No puc dir-li més.

Plagues d'altres territoris, com es podria millorar els controls.
Bé, vostés saben que fa poc el Parlament Europeu -bé, el Parlament Europeu no, el Parlament Europeu i el Consell d'Europa, perquè és per decisió conjunta- han decidit canviar la legislació de sanitat vegetal europea i és un tema que s'ha treballat molt també en el Parlament Europeu, en la Comissió d'Agricultura del Parlament Europeu.
Vostés saben que Jordi Sebastià ha estat ahí i ha estat treballant i està fent junt amb altres eurodiputats espanyols que també estaven per la labor, eixe canvi perquè ho veien realment terrible.

És a dir, esta introducció de plagues de malalties procedents de països tercers no sé si ho saben o no però afecta especialment el Mediterrani perquè tenim unes condicions climàtiques que són les millors d'Europa per a rebre plagues i malalties, és a dir, per humitat, per temperatura, doncs es donen les condicions perquè la majoria de plagues i malalties vinguem al Mediterrani.
Llavors, evidentment, per a nosaltres era molt important que es canviara la normativa.
Eixa normativa s'ha canviat, però s'ha canviat a penes.
El problema no s'ha acabat ni molt menys, el problema va a continuar.
Si no, digam, en una intensitat deu serà en una intensitat huit però no s'ha canviat el problema, i m'explique.

La Comissió Europea ja els he dit abans que prioritza la facilitat del comerç.
Per a ells això és el més important, per la raó que siga prioritzen el comerç.
No s'adonen que el comerç no està renyit amb la seriositat, en el control fitosanitari que han de tindre tots els països.
Bé, doncs, en teoria, el país més liberal del món, almenys en teoria, que se suposa que és Estats Units, no sé, serà o no serà però passa per ser el paradigma del liberalisme en el món, no?
, doncs, en Estats Units, el tema del control de plagues procedents de l'exterior està muntat d'una altra manera molt més eficient.
Estats Units té llista blanca.
Llista blanca significa que Estats Units només deixa entrar productes agraris de països tercers que prèviament han donat garanties comprovables que ells el que van a enviar no porta plagues ni malalties.
Tota la resta està prohibida.
Europa és al revés.

Europa és, ací pot entrar tot fins que comprovem que algú no està fent-ho bé.
I quan algú no està fent-ho bé comencem a dir-li-ho, i passen no sé quants anys dient-li-ho.
A Sud-àfrica, no sé, mos haurem passat quinze anys dient-li que estava fent les coses mal i continuava fent les coses mal i, al final, ja, de vergonya la Comissió Europea dia, Â«doncs, quan arribem a cinc deteccions li prohibirem exportar a EuropaÂ».
Mentira.
Arribaven a cinc, a deu, i a dotze i no li ho prohibien.
Llavors, a vore, baix el meu punt de vista, el plantejament de llista blanca per a mi és el millor de tots.
És a dir, açò no va en contra del lliure comerç.
Això el que obliga és a un país a ser rigorós.
I punt, i ja està, i juguem tots al mateix i punt, i s'ha acabat, no n'hi ha més.

Però no, però no ho entenen aixina en Europa, en Europa no ho entenen aixina.
Què hem de fer?

Bé, després diu vosté que les coses en el tema de la contaminació ha dit vosté que probablement van fer mal per part de tots.
Doncs a la vista del que ha ocorregut doncs segurament que vosté te tota la raó però això no vol dir ni que es fera amb mala consciència ni que es feren il·legalitats.

És a dir, vull dir, se feren unes pràctiques que eren les que se seguien d'acord amb el que en eixe moment se coneixia científicament i amb uns procediments que n'hi havia establits i aprovats.
I llavors, doncs, és de veres.

Ara hem vist que potser -o potser no, no se sabien fer les coses d'una altra manera-, efectivament el que hem de tindre clar és que la ciència és la que mos ha de guiar.
I quan la ciència detecta que alguna cosa no funciona bé, corregir-ho i punt.
Si les administracions diuen que ho han fet mal dir, Â«escolta, pregunte-ho a les administracionsÂ».

Nosaltres no estem en condicions de respondre per ninguna administració.
I quan diuen que ho han fet mal tots, ho han fet mal tots.
Però quan es referixen a les administracions, pense també en l'administració europea, la nacional, i la valenciana que estiguera en el seu moment ací.

Vull dir-li que no és un tema d'un temps curt, és un tema de un temps molt llarg, molt llarg.
No li puc dir més.

I l'altra pregunta que vosté em fa, que em pareix preciosa, és del percentatge de la contaminació per nitrats, quina és la part de l'agricultura.
Mire, jo també voldria saber-ho.

Jo ja estic cansat que em diguen que l'agricultura és la principal responsable de la contaminació per nitrats.
No li dic que no siga veritat, però també li dic que m'agradaria saber-ho, és a dir, sí que m'agradaria saber quina és la part que la responsabilitat és nostra i quins altres tenen responsabilitats.

I també m'agradaria saber què està passant quan nosaltres reduïm i la contaminació es manté alta.
Què es va fer en el seu moment per part de l'IVIA i de les administracions?
Bé, jo sí que recorde que, quan la contaminació de nitrats va començar a agarrar rellevància, un problema que es detectava que anava a ser un problema greu, jo sí que recorde que en l'IVIA es va fer un treball en aquell moment molt seriós, de fixar -cosa que no s'havia fet massa seriosament fins llavors- les quantitats de fertilització cultiu per cultiu.

Se va d'alguna manera normalitzar la fertilització dels cultius.
Altres te dien que primer als cítrics, doncs que amb nitrogen podies arribar fins no sé on, fòsfors fins no sé on, potassi fins no sé on, depén de l'edat de l'arbre, depenent de la producció que tenies eixe any, etcètera, etcètera.

Se va fer eixe treball, es va fer.
I posteriorment eixe treball no es va quedar allí estancat, és a dir, ha continuat treballant-se sobre este tema i, per exemple, actualment n'hi ha un programa de l'IVIA que es diu Ferticid, que continua dient-mos les dosis de fertilitzants que podem gastar.
.
.
, segons unes determinades variables, mos diu la dosis.
I a més el que es comprova és que en este programa de Ferticid encara hi ha una reducció més gran encara de l'aportació a la que es va fer fa deu o quinze anys.
Vull dir que eixe tema, almenys, a nivell IVIA, a nivell científic sí que ha preocupat i jo pense que continua preocupant.
Però potser son vostés els que haurien d'exigir que li preocupe més.
(Pausa)

Sabina, crec que la primera pregunta ja l'he contestat.
Nosaltres fem recomanacions a les entitats que estaven amb nosaltres i que mos dient Â«analitzeu-mos i dieu-mosÂ», però fora d'ahí nosaltres no féiem res.

El que passa és que com teníem eixe conveni en l'administració, el que sí que féiem era aportar-li a l'administració els resultats d'estes analítiques i també les recomanacions que nosaltres havíem fet a les entitats de reg perquè reduïren, però clar, la nostra responsabilitat s'acabava ahí.
A partir d'ahí nosaltres no sabem què s'ha fet o què no s'ha fet o com s'ha fet o com no s'ha fet.

El que sí que està clar és que la legislació estava ahí per complir-se.
I jo no li puc dir que no s'haja complit, vull dir, és que continue pensant que moltes coses s'han fet legalment.
Més bé per desconeixement o per ignorància del que en eixe moment se sabia que per mala voluntat o per deixadesa.
(Pausa)

Dels pous més propers a nuclis de població compartisc la seua preocupació.
M'encantaria saber per què ocorre això i què va fer l'administració?
Doncs no ho sé.
No puc saber-ho, ni tan sols sé quina administració és competent, se suposa que serà la nacional, supose que serà la confederació hidrogràfica, no ho sé, no ho sé, de veres.

Però a l'administració que fóra competent doncs sí, seria interessant saber si s'ha fet alguna cosa per saber açò o no.
Inclús poden vostés ara indagar en això en el sentit que si no s'ha fet es pot fer, és a dir, sempre estem a temps de saber com van ocórrer les coses i com es poden solucionar.

I pense que mai és tard, no sé com dir-ho, en estos temes és millor fer-ho tard que no fer-ho mai.
No ho sé, tampoc sé el que s'ha fet, eh?
(Pausa)

I, per descomptat, compartim que s'hauria d'estudiar totes les causes de contaminació.
Però a nivell científic.
A mi el que no me val ja és quan la gent comença a dir, Â«jo pense, jo crec, jo opine, a mi em pareix.
.
.
Â».
No.
A nivell científic, a nivell d'institucions qualificades i competents, que tinguen un prestigi.
A eixos és a qui cal dir, Â«per favor, estudieu açò i sapiam lo que ha passat i què és el que no hem de ferÂ».
(Pausa)

El senyor Calpe ha preguntat quan es va prohibir la terbutilazina en cítrics.
Doncs no ho sé.
Ho miraré i li ho diré.
Evidentment en el 1992 estava permés en cítrics, actualment no.
Actualment no està permesa en cítrics.
En algun moment s'hagué de fer alguna cosa.
Jo pense que seria per a l'any 2003.
I li dic que pense que seria per a l'any 2003 perquè va ser un any a on va tindre conseqüències la directiva d'ús de fitosanitaris anterior i en eixe any 2003, per exemple, doncs es van prohibir totes estes matèries actives.

En 2003 es van prohibir més de tres-centes matèries actives.
Però no soles se van prohibir matèries actives sinó és quan també es va entrar en el tema de reduir dosis i de prohibir en alguns cultius.
Llavors jo pense que en eixe any, pense jo que devia ser eixe any.
Però ho miraré i li ho faré arribar.

Perquè efectivament és important saber quan va deixar d'utilitzar-se en la Ribera.
Doncs home, si els cultius majoritaris son cítrics i fruiters, llavors si actualment no està permés ni en cítrics ni en fruiters, n'hi hauria que vore efectivament en quin any va deixar d'estar permés per fer-mos una idea de quan es va produir eixa contaminació.

Però jo li torne a repetir que estic segur que fa dècades.
I no en un moment, sinó contínuament.
Però bé, també seria bo que algú ho estudiara, crec que ací ningú és expert en este tema.
Geòlegs han vingut també a esta comissió i han dit que la contaminació difusa, depén de quina matèria estigam parlant, doncs la contaminació es produeix més ràpida o molt més lenta o ni tan sols es produeix, no?

Llavors, si volen vostés això també poden saber-ho científicament, és a dir, preguntar-ho a la gent que sap exactament d'estes coses.
Però que, efectivament, caldria tindre més coneixement de les dinàmiques, dels fluxos, d'estes matèries en el sòl i el que aguanten i la seua solubilitat i què tarden en anar baixant, etcètera.
Efectivament és un tema clau per saber quan va ocórrer i com va ocórrer.

I ha fet vosté una pregunta a Pepe que ara la contestarà ell, i l'altra pregunta que ha fet vosté és si no seria interessant suggerir un canvi per a utilitzar més l'aigua subterrània per a reg i l'aigua superficial com a potable.

Doncs jo crec que això deuria ser més bé l'administració la que decidira en funció de moltes variables el que convé.
Normalment s'utilitza sempre que es pot s'utilitza per a tot la superficial perquè sempre és més barata.
Per a tot.
És més barata per a potable, és més barata per a regar i és més barata per a tot perquè no has de tindre un consum d'energia d'extraure-la de ningun lloc.

Llavors, sempre que se pot es gasta aigua superficial.
I quan no hi ha aigua superficial s'intenta gastar la subterrània.
No sé, ja dic jo que hauria de ser l'administració competent la que pensara si eixa pregunta realment podria aportar alguna solució, és a dir, perquè vosté al final crec que el que planteja és de quina manera fem que el consum d'aigua potable tinga la contaminació més menuda.

Doncs, imagine que alguna administració hauria d'estudiar-ho i contestar-li-ho però podria ser una idea interessant a tindre en compte.
Jo el que veig ahí, insistisc, és el tema econòmic.
El tema econòmic és un tema que és difícil de torejar.
I Pepe, a tu t'han preguntat si coneixes d'expedients sancionadors.
.
.

El senyor Campos Bosch:

Sí.
Bé, eixa és l'última.
Crec que vaig a intentar simplement complementar però tampoc excessivament llarg tampoc.
No sé si hi haurà torn de preguntes o.
.
.
, (algú diu: Â«No.
Â») però vaig a intentar el que quan Salvador ha contestat, no tornar a contestar-ho.
En el tema de vosaltres pràcticament crec que està tot contestat.
Tot anava per fitosanitaris, per anàlisi, etcètera i, per tant, el partit, el Grup Socialista.
.
.
Nosaltres quan férem este estudi, és el que vull dir perquè el portàvem nosaltres des del departament d'allí, quan férem este estudi vàrem entregar tota una sèrie de plànols, tota una sèrie de documents, inclús els anàlisis de cada pou, perquè anàvem a pous concrets.

Teníem uns vint-i-cinc o vint-i-sis pous pilots, férem anàlisis d'aigües de fonts, anàlisis d'aigües de rius -ho haureu vist en la presentació-, i anàlisis d'aigües subterrànies.
Hi havia un mostreig de pous de distintes comarques, teníem plànols i teníem també les anàlisis de tot, de tot el que mos podien (inintel·ligible) .
.
.
Tampoc era una anàlisi.
.
.
, això, però especialment dirigit al tema de nitrats.
Està clar que el tema de nitrats és elevat.
Què es va fer o no es va fer amb això?
Nosaltres entregàrem un disquet, nosaltres entregàrem documentalment de tots i cada any les dades totes a efectes de que vostés vegen les fitxes que féiem nosaltres.
Jo podria ensenyar-los, si volen s'ho poden passar de taula en taula, de persona en persona perquè vagen mirant-ho al mateix temps.
Ho tinc ací en paper açò perquè ho vegen.
(Pausa) (El senyor Campos parla amb el micròfon desconnectat)

Eixe estudi, que el férem del 2008 al 2012, d'alguna manera hui en dia també està fent-se, d'alguna manera a un nivell més de massa d'aigua i punts de mostreig i està en internet, per la mateixa confederació hidrogràfica.
Açò es trau d'internet, ho traguérem ahir de vesprada.
Vostés ho hauran vist i també està.

Nosaltres partim que vàrem analitzar pou per pou, férem unes anàlisis i unes recomanacions del pou de tal manera que si passava del nivell de nitrats li déiem que no en tirara gens i tot això.
I això li ho férem a la conselleria.
Se li va entregar en disquets.
També d'alguna manera també féiem unes enquestes als pous, els enviàvem unes dades perquè mos digueren el que tiraven els seus agricultors, etcètera, etcètera, i que seguiren les recomanacions.
Féiem sectorials de tota la gent, una espècie d'assemblea, allí en AVA i d'alguna manera els díem el que havien de fer, a tots i cadascú, a part que personalment els ho díem.

Què entenc que falta?
No es tracta de fer comissions d'estudis, comissions d'investigació, informes.
Es tracta d'això traslladar-lo a la gent i educar la gent i ensenyar a la gent el que ha de fer.
I això és el que des de.
.
.
, quan jo mateix estudiava projectes de transvasaments des del Duero, des del Tajo, des de l'Ebro, n'he vist que hi han un muntó de transvasaments per a la Comunitat Valenciana i n'hi han un muntó d'informes de tota classe.

No anem a fer informes únicament que no aprofiten només que si són per a una cosa per a traslladar-los.
Mentre no es traslladen a la gent i es porten a la pràctica, això no aprofita per a res.
Per tant, eixos informes estan molt bé però cal educar la gent, cal avançar.

Llavors, què és important?
Què és important?
(So d'un mòbil) Que la conselleria o qui siga seguira els casos de cada tema puntual del pou que han dit abans, de cinc-cents o altres, per què, com, quan, no deixar-lo ahí.
Nosaltres l'únic que podíem fer és dir-li, Â«senyor, vosté té un nivell de nitrats molt alt -ja no vull que aplegara a cinc-cents, però un nivell de nitrats de 150, de 90, del que siga- i, per tant, vosté les aportacions que necessita esta planta, este arbre, no són estos i, per tant, no necessita res més, ja té l'aiguaÂ».
I ahí acabava la nostra missió.
Tampoc som el nostre senyor.

Però les recomanacions, la conselleria hauria d'educar i facilitar les coses.
No tindre els estudis per tindre els estudis, ni tindre les fitxes per tindre les fitxes.
Perquè nosaltres sí que féiem la faena però perfecta, vull dir, la nostra part.
Però vostés han de fer l'altra part i altres faran l'altra part.
Però cadascú la seua part.

El que vull dir jo, que estos estudis, i contestant el Partit Socialista, doncs són altres administracions, altres persones, les que ho han de fer.
I els agricultors també és una cosa.
Quan nosaltres anem a comprar productes i ho ha dit Juan Salvador, no apliquem el que no mos poden vendre.
És en les tendes on han de tindre les coses legals.
Bàsicament és dl que vull dir.

Llavors, estudis n'hi han.
Estudis?
N'hi han.
Cal simplement preocupar-se de llegir-los, preocupar-se de desenvolupar-los i preocupar-se de fer les coses bé.
Res més.

I, per descomptat, molt important, que no vaja l'administració per un lloc i els usuaris, i en este cas les associacions agràries que tindrien més facilitat a aplegar als usuaris, als agricultors, no tindre una relació molt fluïda de contacte i ser una mateixa cosa a efectes de traslladar les coses bones, les coses i les pràctiques a l'agricultura.
Això és essencial.

I ja la pregunta que se m'ha fet de si n'hi han hagut inspeccions, a nivell sanitari, per descomptat, supose.
.
.
, que això jo ho desconec.
A nivell d'agricultura per aportació d'excés de nitrats o -d'excés de nitrats no, perquè això va a l'aigua-, d'excés puntual, sobretot en granges.
En granges sí que n'hi ha hagut procediments sancionadors.

Aplegar a un camp i tirar una muntonada de productes procedents de la ramaderia, doncs ha anat el Seprona i ha sancionat.
I, efectivament, fins ahí, i han pagat les sancions corresponents, especialment en el tema de la ramaderia en conec alguns casos.
Eixa és la contestació que jo li puc dir.
Hi han hagut sancions.

I no sé si se me queda alguna cosa més.
Si algú vol dir alguna cosa més perquè com ha sigut compartida.
Però el bàsic, eixa.
.
.

I finalment, finalment.
.
.
Efectivament n'hi han nitrats, n'hi han nitrats en les poblacions.
Als ajuntaments els resulta molt còmode tirar mà de les aigües del poble.
Però també han de tindre la possibilitat de tindre ajudes d'altres administracions per poder fer instal·lacions adequades per a llevar tots els components que ataquen la salut.

La salut, això és responsabilitat de l'ajuntament, però no d'un ajuntament que no té mitjans econòmics.
.
.
, no pot assistir això.
Ha de fer-ho el conjunt de les administracions i l'aigua ha d'aplegar, per suposat, de qualitat a les persones.

Perquè jo fa anys que no bec aigua de l'aixeta, només que algun momentiu, i molts de vosaltres.
I en molts llocs ni tan sols serveix per a cuinar.
Però això també, els tractaments adequats tenen de produir-se, i això és una responsabilitat de les distintes administracions, especialment dels ajuntaments.

I això cal tindre ajudes i tot això.
Si n'hi han productes o contaminacions s'ha de llevar perquè la contaminació està en l'aqüífer, i tardarà algunes d'elles molts anys en anar-se'n.
Altres no, però moltes, sí.

I, per suposat, l'educació als agricultors i a tota persona de les coses en el camp controlar-les, í, però el que es tire en.
.
.
.
Jo he vist estudis de cocaïna -home, els agricultors no li tiren cocaïna als tarongers, això es tira pel vàter, pels embornals- i molts productes es tiren pels embornals de les cases i de les industries.
I això també caldria controlar-ho un poquet més.
I això no se controla.

Bé, no sé si hi ha alguna cosa més però moltes gràcies per la seua atenció i, per descomptat, també, el servici postvenda, per dir-ho d'alguna manera, mos teniu a la vostra disposició.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies als dos compareixents que ens han acompanyat avui.

Anem a fer una pausa d'un parell de minuts per a acomiadar-los i tornem per acabar la sessió.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
del Xúquer i per aquesta vesprada la compareixença del senyor Jesús García Martínez, actualment cap de l'oficina de planificació de la Confederació Hidrogràfica del Segura.

Ja ens han comunicat per correu electrònic, ens han fet arribar els escrits dels presidents -president i presidenta respectivament- de les confederacions del Segura i del Xúquer dient que no autoritzaven aquestes persones a comparéixer davant aquesta comissió i ahir arribà (remors) -sí, lo teníamos- arribà als serveis jurídic (remors) un correu electrònic que enviaren -sí, el teníem fa un moment- que enviaren la presidenta de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer explicant que estaven pendents del resultat, que els enviaren un informe de l'advocacia general de l'estat referent a la possibilitat o no.
.
.
, (remors) referent a si podien o no comparéixer finalment les persones que treballen en la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i que mentre no tinguera aquest informe que no autoritzava la seua compareixença.

El que hem fet els membre de la mesa és demanar als serveis jurídics els criteris jurídics respecte a com actuar i com prosseguir i eixos criteris s'estan elaborant, amb la qual cosa en este moment no tenim les següents compareixences, és a dir, tancaríem la sessió ara.

Suposem que ens tornaran a dir alguna cosa des de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i que a més a més des dels serveis jurídics elaborar un poc un seguit d'antecedents i de quines coses se podrien plantejar amb la qual cosa es queda damunt de la taula i continuarem els treballs d'aquesta comissió el proper dimarts amb les compareixences que ja tenim programades.

O siga que, sense més, tanquem la sessió.
(Pausa)

Perdó, una novetat.
Ens ha arribat també per a la del dia 17 de gener.
Han comunicat als serveis jurídics de Les Corts que el senyor Andrés Martínez Espinosa no podrà comparéixer, és a dir, que no podrà vindre.
(Remors) Que no podrà vindre eixe dia.
(Remors) Sí, dóna unes altres alternatives que no estan programades que no se corresponen.
.
.
(Remors) Clar.
Dona com a dates alternatives.
.
.
¡Ah, perdó!
Dóna com a dates alternatives la setmana del 23 al 27 amb la qual cosa ja tenim.
.
.
, a més a més, les persones ja estan citades per al dia 24.
(Remors) Tenim quatres compareixences per al dia 24 de persones.
.
.
(Remors) Són tres?
No n'hi han quatre?
(Remors) Fenomenal, doncs li podem dir que vinga el dia 24.
I en lloc d'acabar al migdia doncs acabarem per la vesprada.
(Un diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«¿El compareciente de la 13:30 lo pasamos a las 11:30?
Â») Perdó?
(Remors) El del 17?
Sí, sí.
El que farem serà racionalitzar l'horari perquè siga contínua la sessió, val?

Doncs, ara sí, tanquem la sessió.

Moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 11 hores i 59 minuts)