Medi%20Ambient%134639.10.07%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 7 d'octubre de 2015.
Comença la reunió a les 11 hores i 40 minuts.
Presideix la diputada senyora Belén Bachero Traver.
Reunió número 2.

La senyora presidenta:

Comencem la sessió de la Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori.

I començarem passant llista.
Li passe la paraula a Beatriz Gascó, la secretària.

La senyora secretària:

Bon dia.

Veig que no som molta gent.
Crec que hi ha algunes persones que estan fora.
Però bé, comencem de totes maneres.
¿A la presidenta y vicepresidenta las tengo que nombrar también?

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

Comencem amb l'ordre del dia, i el primer punt és la pregunta que se li formula a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori i, per tant, donarem pas al secretari autonòmic d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, Josep Vicent Boira, en substitució de la consellera.
(Veus) Sí, ve el secretari autonòmic.
(Una diputada diu: Â«No, pero es que eso no está avisado en ningún momento.
Â»)

El secretari autonòmic… (Una diputada diu: Â«Es que no se ha advertido en ningún momento la sustitución de la consellera María José Salvador por el secretario autonómico.
Â»)

Per ordre d'agenda (inintel·ligible) .
.
.
secretari autonòmic.
(Una diputada diu: Â«Solicito un receso de cinco minutos porque esto no puede ser.
Es que esto no puede ser.
Señora presidenta, esto no puede ser.
Es que están incumpliendo el reglamento.
Â»)

Fem una pausa de cinc minuts.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora Díaz González:

Sí, presidenta, por favor, me permite un minuto entonces para que conste la queja del Grupo Parlamentario Popular, y a partir de ahí ya comenzar el orden del día.

La senyora presidenta:

Bien.
Le doy la palabra a la diputada Elisa Díaz González.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, presidenta.

Simplemente dejar constancia de una queja del Grupo Parlamentario Popular porque las tres preguntas que hoy se van a plantear en esta comisión iban dirigidas a la consellera María José Salvador y en ningún momento se nos ha informado de que…, se ha excusado la consellera, en ningún momento se nos ha informado de que no pudiera venir y de que sí vendría el secretario autonómico, al que le doy la bienvenida a esta comisión, y que estoy convencida de que me puede contestar, no lo dudo.
Pero pediría respeto hacia los diputados y que estas circunstancias se informaran a los grupos parlamentarios que planteamos las cuestiones.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra.

El senyor Cerdán Pastor:

No, simplemente a mí me gustaría dejar claro que hay un cumplimiento estricto del reglamento.
Por lo tanto, desde nuestro punto de vista no se entiende que haya una falta de respeto a ningún grupo político.
Otra cosa es que podamos afinar mejor el sistema de funcionamiento dentro de los parámetros de la cortesía, pero desde luego no se ha violado el reglamento, que está aquí, que está en el artículo 156, que se cumple estrictamente y que, por lo tanto, entendemos que el respeto por parte de los miembros del gobierno y el resto de grupos al conjunto de los compañeros de otros partidos políticos es estrictamente el que exige el decoro parlamentario.

Por lo tanto, yo entiendo… y podemos admitir la queja, pero desde luego no la compartimos en absoluto.

Gracias.

La senyora presidenta:

Graciela Ferrer, tiene la palabra.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Desde el Grupo Parlamentario Compromís nos expresamos en los mismos términos que lo ha hecho el diputado del Grupo Socialista.
A tenor de lo que pone el reglamento, no hay ninguna incorrección ni ninguna falta de respeto, a nuestro entender.

Por tanto, nos parece absolutamente legítimo empezar ya esta comisión y ponernos a trabajar.

La senyora presidenta:

Por parte del Grupo Ciudadanos.

El senyor Tormo Moratalla:

Presidenta.

Señorías.

Voluntad y capacidad de acuerdo entre los diputados, entre los distintos grupos parlamentarios.
No hubiera estado de más, yo entiendo perfectamente también la queja del Grupo Popular, no hubiera estado de más que la consellera hubiera trasladado un mensaje que no cuesta absolutamente nada diciendo que el señor secretario autonómico toma la palabra y responde las preguntas en nombre de la señora consellera.
Estoy perfectamente seguro de que el secretario autonómico tiene la capacidad para responder a esas preguntas y más.
Pero, no obstante, hemos hablado de educación y cortesía, y yo creo que se hubiera impuesto por parte de la señora consellera haber trasladado, no solo al Grupo Popular, sino al resto de grupos, que no podía comparecer por las razones que fuera.

Por lo tanto, de acuerdo con el reglamento, por supuesto que sí; de acuerdo con el dictamen de la letrada, también; pero también podía haber hecho un pequeño esfuerzo y haber permitido su no posibilidad de comparecer hoy.

La senyora presidenta:

Bien, el Grupo Podemos.

Preguntes

La senyora presidenta:

Pues empezamos con el primer punto, y por el artículo número 156 comparecerá el secretario autonómico en sustitución de la consellera, Josep Vicent Boira.

Le doy la palabra a la diputada Elisa Díaz para que formule la pregunta.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidenta.

Señor Boira, ¿estaban ya presupuestados los 1,2 millones de euros que anunció la consellera que se van a invertir en el módulo Juan XXIII y para cuándo tienen previsto iniciar y finalizar las obras?

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el secretario autonómico.
(Pausa i remors)

El senyor vicepresident:

Por eso hay que poner el reloj porque no tiene tiempo ilimitado.
(Pausa)

Vamos a ver, tiempo máximo… en esta hoja que nos… es cuatro minutos por interviniente, por interviniente.
(Veus)

Article 156 del reglament.
(Veus)

No, pero si es que lo tenemos en la carpeta que se nos ha dado, solo hay que leer esta hoja.
Si leemos esta hoja, lo tendremos claro, ¿eh?
Leamos los papeles.
(Veus)

Hay que venirse con los papeles leídos.
(Remors) Ah!
Val, no ho teniu.
Val, val.

Senyora presidenta, vosté ho té ahí, pot llegir-ho per a informació de tots.
(Pausa)

La senyora presidenta:

Pero es que esto lo ha realizado ella.
Entonces, si ahora me dice que no.
.
.
(La lletrada de la comissió parla amb el micròfon desconnectat)

Amb quatre minuts té prou?
(Algú diu: Â«Jo sí.
Â»)

¿Le damos el tiempo por cuatro minutos?

El senyor secretari autonòmic d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Ja puc contestar?

Molt bé.
Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Efectivament la conselleria ha inclòs en la proposta que ha fet de pressupostos de La Generalitat valenciana per a 2016, dins del programa d'habitatge i en el capítol VII, transferències de capital, efectivament, una línia nominativa d'1.
250.
000 euros per a les actuacions en el barri Joan XXIII, d'Alacant.

Contestant a la seua pregunta també, en tot cas, com el que s'ha proposat és una subvenció que anirà a l'Ajuntament d'Alacant com a beneficiari, per tant hauria de ser l'ajuntament, si de cas, i tant que promotor de les obres, qui podria donar dates sobre aquesta actuació.

Moltes gràcies.

La senyora Díaz González:

Es que me ha parado más tarde.
He terminado a 3:50, pero.
.
.
3:50.
(Remors) Exacto, que me quedaban 3:50.
(Pausa) 3:50.
3:44 es cuando lo has apagado, porque estabas hablando y no te has dado cuenta.
3:50 era lo que me quedaba.
Pero, vamos, son seis segundos que de todas formas supongo que me dará si me faltan.

Gracias, presidenta.

Señor secretario autonómico, en este tema, en este grave asunto, la gestión por parte de La Generalitat ha sido muy, muy complicada.
Pero también le digo que brilló por su ausencia por parte de la entonces oposición reivindicar algo al respecto en Juan XXIII.
La señora consellera llevaba la portavocía de vivienda del Grupo Socialista en la oposición y se pasó la legislatura anterior requiriendo que se pagaran ayudas a la vivienda, que no prescribiera un calendario de pagos, solicitando la rehabilitación de viviendas, pero en ningún caso habló de módulos Juan XXIII, de esto absolutamente nada.

Se olvidó de las personas que no podían hacer frente a grandes obras para mantener sus viviendas.
Y tal vez fue un error querer dar respuesta a lo que se pedía por parte de la oposición.
Porque ante la situación económica a la que, no me cansaré de decirlo, nos llevó un gobierno socialista, y ante una infrafinanciación causada también por el Partido Socialista, que deberían de apuntarse ese dato para estas charlas que están dando explicando la financiación autonómica, ante dichas circunstancias, en las que ahora ustedes se excusan para explicar que no pueden llevar a cabo todo lo que quieren, pues al Partido Popular le tocaba tomar decisiones.
Y con respecto a esas decisiones y ser responsables pues se destinaron todo lo que había, todo lo que disponía la conselleria a rehabilitar viviendas, a posibilitar el pago de las ayudas.
Pero en los presupuestos, efectivamente, constaba ese 1,2 millones de euros para módulos Juan XXIII.

Señor secretario autonómico, señor Boira, a pesar de ustedes, el Partido Popular ha ido solucionando los temas.
Y yo quería agradecer enormemente a todos los vecinos, mis vecinos de la zona norte de Alicante por esa paciencia y ese comportamiento que han tenido durante todos estos años, porque evidentemente la situación no ha sido fácil.
Y sí se han llevado actuaciones en Juan XXIII, segundo sector, con el plan E, pero no solo con plan E, también con inversión de un gobierno del Partido Popular local se llevaron actuaciones de rehabilitación de fachadas, de cubiertas, de aislamiento térmico.
Todo esto se ha llevado a cabo gracias también a la gestión del Partido Popular.

Yo quiero dar las gracias a todos esos vecinos que sí, que lo han pasado muy mal y que ahora están esperando que estas obras, independientemente de que sea el ayuntamiento, formado por el tripartito, el que las tenga que realizar se hagan, porque al final es lo que nos importa a todos.
Creo que en eso estamos de acuerdo.
Estas obras se tienen que hacer.
Pero ese 1,2 millones no puede salir la consellera y decir que los ha puesto la conselleria, su conselleria.
Claro que salía publicado en sus declaraciones.
Estos 1,2 millones de euros estaban ya presupuestados por la anterior consellera.

Por lo tanto, apoyamos que ese destino, que el destino de ese presupuesto vaya dirigido a módulos Juan XXIII, agradecemos que sea así, pero también estamos preocupados porque las últimas noticias que nos llegan es que ustedes proponen que en el presupuesto de 2016 conste 1,2 millones.
Entonces, ¿qué ha pasado con lo presupuestado?
Yo supongo que no, que al final eso sí que está consignado y se va a destinar a lo que el Partido Popular tenía previsto.

Nada más.
Gracias.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor secretario autonómico por un tiempo de tres minutos y doce segundos.

El senyor secretari autonòmic d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo no li puc parlar del passat, no crec que siga la meua missió, no crec que jo estiga ací per parlar de qüestions que ja han passat.
I jo crec que estic en la secretaria autonòmica per a mirar al present i al futur.
I, per tant, me vaig a limitar a dir-li algunes qüestions, que crec que són importants que es coneguen també en la comissió.

Vosté ha parlat d'unes inversions que ja estaven previstes.
Jo li he de dir que, efectivament, en el 2010 es va firmar un acord en la comissió bilateral del Pla estatal d'habitatge entre el ministeri i la Generalitat valenciana.
I el ministeri va fer una primera transferència a l'abril de 2011 de 130.
000 euros i les actuacions no es posaren en marxa no perquè el ministeri no posara els diners sinó perquè no hi havia consignació pressupostària de la Generalitat valenciana.
I això cal dir-ho i són les dades que estan i les dades que figuren en la realitat.
La realitat és que per falta de crèdit pressupostari per part de la conselleria eixos diners se van perdre i no se va posar en marxa la rehabilitació.

Per tant, en estos moments, l'únic que jo li puc repetir és que en els pressupostos 2016 n'hi ha una partida d'1.
250.
000 euros i que també estem treballant amb la comunitat de propietaris de Juan XXIII perquè al seu torn puguen també sol·licitar les ajudes que requerisquen, atés que també tenien algun problema amb les obligacions de la seguretat social i hem demanat també al patronat de l'habitatge d'Alacant que faça el possible per ajudar-los en este sentit.

La rehabilitació és un dels aspectes essencials per a esta conselleria, un dels objectius essencials i treballar en estos barris perifèrics me sembla que és obligació de tota l'administració.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Continuem amb la segona pregunta, formulada també per la diputada Elisa Díaz González, del Grup Parlamentari Popular.

Miguel Ángel Mulet té la paraula per un temps de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Benvingut, senyor secretari autonòmic.

Deu milions d'euros pressupostats pel Partit Popular per a una important actuació de rehabilitació en el barri José Antonio de Alicante.
Per a quan la seua execució?

La senyora presidenta:

Senyor secretari autonòmic té la paraula.

El senyor secretari autonòmic d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Estem en una situació amb un panorama que és semblant a l'anterior.
Dos dels barris d'Alacant que tenen uns greus problemes, en este cas el Grup José Antonio, barri José Antonio, que té, si no recorde malament, 525 habitatges en una situació complexa.
I, efectivament, en el mateix sentit, voldria dir que va ser una de les prioritats dins de les línies de rehabilitació d'habitatge, una de les línies fonamentals d'esta conselleria.

Tenim previst actuar en el barri.
Ara bé, també he de dir que, atesa la importància d'esta actuació, hem d'estudiar prèviament quina és la millor solució per a totes les parts.
I que, a més, jo crec que és necessari i és obligatori consensuar d'alguna manera amb l'Ajuntament d'Alacant la seua participació en una obra com aquesta, que fins i tot té una envergadura superior a la que comentàvem abans.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Diputat Miguel Ángel Mulet té la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo m'alegre molt que el senyor secretari autonòmic comence la seua intervenció anterior dient Â«jo no puc parlar del passatÂ».
Ens haguera agradat que eixa mateixa actitud l'haguera tinguda la senyora consellera en les seues manifestacions.
Pregue que trasllade a la senyora consellera tot el que jo avui diré perquè tenia previst per a dir ella, la qual cosa d'alguna manera també mos invita a mosatros a recordar allò bo que haguera estat bé dir, igual que se diu allò roín que s'haguera dit allò bo.

Hi havia un programa extraordinari de lloguer d'interés social fet pel PP.
Totes les entregues que han realitzats vostés estaven rehabilitades i preparades per a entregar.
Hi ha un requeriment permanent i vostés mos diuen que és prioritari.
I vosté mos diu que han d'estudiar.
Però el que mos diu és que, donat que eixos 10 milions, 10 milions, una quantitat concreta, ja estaven pressupostats per a una acció concreta, que era el barri José Antonio, ara mos ve a dir que ha de parlar amb l'ajuntament, que com s'ha de fer, que tal i qual.

Mosatros li estem fent una pregunta molt més concreta.
En un compromís de l'anterior govern i que ara, pel que veiem, també està assumit pel present govern, tots volem que eixe parc de La Generalitat, que això també és important dir, perquè el barri de San José, les vivendes, les més de cinc-centes, són del parc de La Generalitat, estiga rehabilitat.
I rehabilitat no és estar rehabilitat per dir que bonic sóc o que bonic està; no, no, és per atendre una necessitat social.

Ja estava pressupostat, ja estava assumit eixe gasto, perquè era necessari i perquè era prioritari.
I ara necessitem que se mos diga que se manté i com s'ha d'executar.
Això de dir parlarem amb l'Ajuntament d'Alacant per a vore com i quan pensem, no vaig a dir que siga una irresponsabilitat, però pensem que no és una contestació adequada d'una consellera, vosté està representant la consellera, davant d'esta comissió de diputats.

I acabe.
Quan va a rehabilitar vivendes que estaven previstes?
Quantes vivendes té previst rehabilitar en 2016 i per a quan la rehabilitació del barri de José Antonio d'Alacant?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Donem la paraula al senyor secretari autonòmic per un temps de dos minuts i cinquanta segons.

El senyor secretari autonòmic d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, amb esta pregunta, jo crec que efectivament tenim en tota la Comunitat Valenciana uns barris amb molts problemes, unes perifèries que han estat abandonades absolutament.
I, per tant, en Alacant el cas és excepcional.

Jo la primera qüestió que vull dir-li és que l'obra del barri de José Antonio és d'una gran magnitud i se necessita un projecte global.
I moltes vegades estem acostumats a començar les obres sense tindre eixe projecte global.

En segon lloc, vosté crec que hauria de saber, les dades que jo tinc aixina ho diuen, que el Ministeri de Foment no va subscriure l'acord de la comissió bilateral Ministeri de Foment-Generalitat valenciana, 30 d'octubre de 2014, sobre este barri precisament, perquè l'actuació que proposaven necessitava una modificació de planejament que no s'havia realitzar.
I, per tant, era impossible posar-lo en marxa fins que eixa modificació del planejament no se realitzara.
Per tant, no estava fet, no estava preparat el barri des del punt de vista legal per a poder aportar això.

I la tercera qüestió que a mi m'agradaria posar aquí damunt la informació és que a mi no me consta que hi hagen 10 milions dedicats estrictament a este barri.
Entenc des de la meua posició que vosté es referix al 10,9 milions d'euros que existeixen consignats en els pressupostos de 2015 per a inversions reals del capítol VI del programa d'habitatge.
Però això són 10,9 que es desglossen en una sèrie de projecte i subprojectes dels quals, efectivament, hem licitat ara en el mes de juliol 2 milions d'euros, Alacant zona 1 amb 1 milió d'euros i Alacant zona 2 amb un altre milió d'euros.
En esta comissió la pregunta no va per ahí, però per a Castelló, zona 3, hi ha mig milió d'euros també.
Per tant, entenc que se referix a estos 10,9 milions d'euros.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Passem al punt 3 i passa a formular la pregunta la diputada Elisa Díaz González, del Grup Parlamentari Popular, per un temps de quatre minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias de nuevo, presidenta.

Ha quedado claro, entonces, que respecto a José Antonio, al barrio José Antonio lo que había destinado para dicho barrio ya no está, ustedes lo han destinado a otros proyectos.

En cuanto a Labradores, 15 ¿desde cuándo están presupuestadas las obras para finalizar?

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyoria.

Té la paraula el secretari autonòmic per un temps màxim de 4 minuts.

El senyor secretari autonòmic d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

En resposta a la seua pregunta, efectivament, la consellera en la seua visita a Alacant va anunciar una inversió màxima de 690.
000 euros que es recull en el conveni que va signar la conselleria i l'alcalde d'Alacant el passat més d'agost, el dia 6 si no recorde malament.
I eixos 690.
000 euros són els que van anar a les obres d'adequació de l'edifici del càrrec Llauradors, 15.
I això s'instrumenta mitjançant una subvenció a favor de l'Ajuntament d'Alacant.

Esta quantitat està dotada en els pressupostos de la Generalitat per a 2015, a càrrec del capítol VII del programa pressupostari, que si vol li puc detallar, però que són moltes xifres.
Però que li puc donar la xifra, li puc donar la dada concreta si li interessa, dins d'un capítol que es diu Â«ampliació d'actuacions del pla RachaÂ», efectivament.

Respecte a altra informació li puc dir que, d'acord amb el conveni que està signat amb l'Ajuntament d'Alacant, la finalització de les obres contractades amb el patronat municipal d'habitatge d'Alacant està prevista a finals d'any.
I també li puc dir que la conselleria, efectivament, ha invertit fins a la data en esta obra, la quantitat de 2.
080.
289,67 euros en esta actuació concreta d'este palau barroc d'Alacant, que s'ho mereix, efectivament.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula la diputada Elisa Díaz per un temps de 3,37.

La senyora Díaz González:

Gracias.

Mire, la recuperación de este palacete, conocido como Labradores 15 por donde está situado, ha sido un trabajo que inició y ejecutó el Partido Popular con una inversión, y usted lo ha dicho, de casi tres millones de euros desde que se inició.
Se ha hecho poco a poco en el centro histórico que albergaba un plan Racha con muchísimas obras, obras ante las cuales la oposición no podía oponerse porque eran necesarias y se ha reconocido que se ha hecho bien.
Y, bueno, para finalizar Labradores 15 quedaban 690.
000 euros.
Y digo Â«quedabanÂ» porque no faltaban, ya estaban presupuestados.

Le digo todo esto porque la señora consellera sale y vuelve a salir haciendo declaraciones y diciendo Â«la gestión del Partido Popular ha sido nefasta en viviendaÂ».
Bueno, ella fue portavoz de vivienda y conoce el tema.
Y parece mentira que conociendo el tema tan bien salga diciendo eso y luego se quiera colgar medallas de cada una de las actuaciones que ya estaban previstas por el Partido Popular.

Una vez más está haciendo eso, apropiarse indebidamente por su falta de humildad, de elegancia y respeto hacia todas y cada una de las personas que han trabajado en este y en otros tantos proyectos.
La adecuación de Labradores 15 ya estaba finalizada prácticamente.
Y la finalización estaba presupuestada.

Lo que le pedimos es que esa transparencia de la que tanto hablan y predican que la apliquen en sus manifestaciones, que digan la verdad o por lo menos que no digan que ha sido nefasta la gestión del Partido Popular, no lo digan.
Porque, claro, decir eso y luego coger y quererse colgar medallas de algo que ya había hecho el Partido Popular, sinceramente no lo veo muy coherente.

Decirle, no obstante, que le agradecemos que no haya hecho una modificación presupuestaria, se lo traslada a la consellera, para destinar esa cantidad necesaria para finalizar las obras a otros proyectos, que lo podría haber hecho, como han hecho en el caso del barrio de José Antonio.
En este caso, va destinado a eso; lo cual le agradecemos porque, al final, la demanda de los alicantinos era esa.

Bueno, esperemos que sí.
Sabemos que la contratación y la adjudicación…, nos hemos enterado de que ya está hecha.
El ayuntamiento está siguiendo conforme a lo previsto.
Pero ustedes espero que, ya que la inversión es de La Generalitat, sigan la actuación hasta su fin, ya que tanto interés ha mostrado la señora consellera cuando fue a Alicante, tanto en Juan XXIII como en Labradores 15, porque estos dos proyectos salieran adelante.
Sí que es verdad que en ningún momento visitó el barrio de José Antonio, y no dijo nada al respecto.

Bueno, pues, decirle que le agradecemos que haya mantenido ese presupuesto y vayan a finalizarse las obras de este palacete barroco, que todos los alicantinos le tenemos especial cariño.

Nada más.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula ara el secretari autonòmic, per un temps de quatre minuts.

El senyor secretari autonòmic d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Este palau està cedit a l'ajuntament des de març de 2015.
Per tant, La Generalitat el que farà és el seguiment de les obres, en el sentit en què se seguixen este tipus de coses.
Perquè és l'Ajuntament d'Alacant qui té la potestat, diguem-ne, de finalitzar l'obra perquè, efectivament, en març de 2015 este palau es va cedir, mitjançant un acord, a l'Ajuntament d'Alacant.

També els he de dir algunes coses que, provenint un poc d'un món que no és estrictament este, a mi m'han sorprés sobre este palau.
Per exemple, que les obres van començar l'any 2001.
I les obres van començar l'any 2001 i no se reprengueren les obres fins a l'any 2010.
I, clar, quan passen nou o deu anys per a una obra com esta, alguna cosa està passant en la gestió, supose, o en algun problema que n'hi hauria.
(Veus) Però és evident que, efectivament, l'obra ha estat molts anys arrossegant-se, en una situació complexa; i que, tant de bo, efectivament, tots els.
.
.
, en este cas, se puga finalitzar una obra com esta, que ja porta massa anys.

Ja li dic que no li puc dir res.
Però algun problema tindria esta obra quan de 2001 fins a 2010 no es va completar i a ritme molt lent.
I ha sigut ara quan acabem, efectivament, l'obra, amb esta subvenció final.
Una subvenció que jo voldria recordar -i amb això acabe- que forma part d'una idea molt interessant que va sorgir en els anys noranta, en concret l'any 1992, si no recorde malament, que és el pla Racha i el pla Riva, que jo vaig conéixer en el cas de la ciutat de València molt bé, i algun diputat d'ací també ho coneix perfectament, no?
Esta rehabilitació integral dels barris històrics, que va nàixer, efectivament, en els anys noranta, i que ha permés la rehabilitació de grans extensions del nostre patrimoni històric i urbà i que jo crec que seria una molt bona idea continuar en este sentit, inserint este tipus d'actuacions dins d'una perspectiva global, com és el Racha d'Alacant o és el Riva de València o d'altres barris de centres històrics del territori valencià que, tant de bo, pogueren entrar en este tipus d'actuacions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic, Josep Vicent Boira.

I ara, per a continuar en el punt 2, farà falta la compareixença del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, Julià Álvaro.

Despedim el secretari autonòmic, i perdó!
(Rialles.
Pausa)

Compareixença del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, senyor Julià Álvaro Prat, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 736)

La senyora presidenta:

Benvingut, senyor secretari autonòmic, Julià Álvaro.

I ara passe a donar-li la paraula al membre del Consell.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Molt bé.

Moltes gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

M'agradaria que esta primera intervenció meua, com a secretari autonòmic, fóra la continuació de la presentació que vàrem fer fa unes setmanes en esta mateixa comissió de Les Corts, no?
Crec que aquell acte, que va ser, diguem, poc usual i poc habitual, era com una referència que ens ha de servir de guia, que a mi almenys em servix de guia, per tal de saber un poquet el que volem fer en tots estos temps, no?
Perquè aquell esperit que nosaltres, d'alguna manera, vàrem voler reflectir en aquella presentació és el que volem continuar també, no?

Hui, en esta meu primera intervenció, no vinc a contar el que voldria fer com a secretari autonòmic, sinó a contar el que espere fer com a secretari autonòmic i com a membre del Consell, i també el que ja estem fent com a responsables públics.

Vull començar amb una declaració d'intencions, que és que tot el que fa referència a la preservació mediambiental no és ni un luxe ni el complement a l'activitat política o de gestió que s'ha de fer quan la situació econòmica ho permet.

El que nosaltres tenim clar és que la sostenibilitat i l'equitat, que d'alguna manera ha de presidir la nostra gestió, va a presidir la nostra gestió, no és que siga una opció política, sinó que és l'única opció possible.
És a dir, quan parlem de sostenibilitat, no parlem d'una opció perquè enfront de la sostenibilitat, l'únic que hi ha és la insostenibilitat.
I nosaltres no podem fer, per responsabilitat política, encara que només fóra quasi diria jo que per responsabilitat amb el gènere humà, no podem fer cap tipus de política que siga insostenible.

Nosaltres volem fer una política i posar l'economia al servei de les persones, perquè considerem que és la via més útil i més pràctica, per tal de satisfer allò per al que ens han posat en el lloc que ens han posat.

Nosaltres no venim a defendre la competitivitat per la competitivitat ni una política productivista, de creixement absolutament insostenible, exponencial, impossible; sinó que venim a defendre esta sostenibilitat ambiental, perquè diguem que és l'única manera de preservar el millor que tenim, l'única cosa que tenim, que és el planeta que ens vàrem trobar quan vàrem arribar ací tots i que tenim la responsabilitat de deixar-lo com a mínim en les millors condicions possibles, jo diria que com a mínim igual que ens el vam trobar, a les generacions que vindran.

Vull dir com a titular, perquè crec que és una reflexió interessant a tindre en compte, que tot això no ho fem tant pel planeta, perquè al final el planeta continuarà, fem nosaltres el que fem, sinó que ho fem per nosaltres.
Perquè el problema serà que, en determinades condicions del planeta.
.
.
I ja ho dic, el planeta continuarà, però nosaltres no estarem en condicions de viure en ell.

Per tant, des de la Secretaria Autonòmica de Medi Ambient i Canvi Climàtic, vinc ací amb la consciència que el patrimoni natural que ens hem trobat és absolutament insubstituïble i hem de ser molt curosos amb ell.
Que no es puga mesurar el que val econòmicament el nostre patrimoni natural, no vol dir que no valga res.
Perquè, encara que tinguem la tendència a pensar que les coses que són gratis no tenen valor, nosaltres considerem que, en este cas, esta cosa que és gratis és la que té més valor de tot.
I nosaltres estem per tal de defendre-la.

Està d'actualitat estos dies -ho va comentar la consellera també en la seua compareixença- la situació de tots estos refugiats que estan tocant a les portes d'Europa i que omplin els telediaris i que tanta preocupació ha generat en tots nosaltres.
Al final, tota esta gent, tota esta pobra gent són refugiats mediambientals, refugiats mediambientals.
Se'ls pot dir que fugen de la pobresa i que fugen de les guerres, però és que, al final, darrere de la pobresa i darrere de les guerres hi ha la situació de desequilibri mediambiental que porta que, en alguns llocs, el canvi climàtic haja tirat la gent dels seus conreus i ja no puguen viure sistemàticament, mínimament, ja no puguen viure en els seus llocs i, per tant, vénen cap ací.

I també ve gent que fuig de les guerres.
Però és que, darrere de les guerres, també hi ha la lluita per les últimes gotes del combustible fòssil que cada vegada és més car, cada vegada és més difícil d'aconseguir.
I això també ho hem de considerar part d'este canvi climàtic en què estem instal·lats.

Nosaltres venim a defendre, en el fons, un món de felicitat de les persones, perquè considerem -i crec que també és la pedagogia que volen fer des de la nostra secretaria autonòmica i des d'este govern- que a la ciutadania, a les dones i homes d'este món ens fa molt més feliç poder continuar banyant-nos els peus acompanyats de la nostra filla.
.
.
Jo, per exemple, tinc una filla de nou anys, i jo ho vull continuar fent en qualsevol dels rius que tenim en el nostre País Valencià, o en la platja de Sant Joan, que no lluitar i lluitar per poder comprar-nos la tercera televisió de plasma per a la segona residència que tinguem a prop de la platja, suposant que puguem tindre residències a prop de la platja quan les coses comencen a posar-se més difícils que estan ara, no?

Per tant, crec que esta és un poquet la reflexió de fons en què vull emmarcar després tot el que vaig a dir.
Però abans també volia fer una referència a qüestions formals, respecte a què serà la nostra tasca política i la nostra forma de fer les coses, que enllaça un poquet amb el que jo deia de la presentació de l'altre dia, que és que nosaltres volem, des de la nostra secretaria autonòmica, també des de la nostra conselleria i estic segur que puc parlar en nom de tot el Consell, que siga el diàleg i el debat el que presidisca la nostra gestió.

Sabem que el ordeno y mando és molt senzill de gestionar des de l'administració; però sabem que és absolutament inútil, sabem que no servix per a res, sabem que no és pràctic, sabem que no ens porta solucions que siguen realment definitives.
I, a més, el ordeno y mando ens pareix que no és democràtic.
Per tant, nosaltres no anem a aplicar això, sinó que anem a aplicar un procediment basat en la participació ciutadana.
I, per això, anem a reunir, en tots els casos, tots els òrgans de participació ciutadana en matèria de medi ambient.
Anem a recollir les opinions de tot el món, des del CAPMA, en les meses forestals, en els consorcis de residus, en les confederacions hidrogràfiques, en les juntes rectores dels parcs naturals.
I anem a ser especialment curosos, en el sentit d'escoltar la gent que sap, la gent dels nostres centres d'investigació, de les nostres universitats.
La gent dels organismes, com és el CEAM, com és el Cide, com és l'IVIA, com és el CIEF.
Nosaltres no ho sabem tot.
Som conscients que no ho sabem tot, que estar en el govern no vol dir que tu tingues més raó que els que estan en l'oposició.
Senzillament sabem que estem en el govern i que per tant hem de gestionar una determinada responsabilitat.
Però que això no ens garantix que nosaltres estiguem encertats, ni que tinguem tota la raó.

Per tant, en este sentit, tenim molt d'interés en escoltar totes les veus, i això no ho dic com una posa ni com un discurs senzill ni com una cosa per a quedar bé, sinó que m'agradaria que tot el món entenguera eixa paraula i que m'exigira el compliment d'això.
Perquè, si nosaltres en algun moment ens podem despistar d'estat actitud fruit de l'oripell del poder, voldríem que hi haguera algú que ens ho recordara constantment.

En este camí, ja l'hem encetat i no és allò d'explicar el que has fet, i el molt que has treballat, però ho dic en el sentit de la tasca que hem fet d'escoltar la gent.
La nostra secretaria autonòmica ha tingut en estes dotze setmanes de treball aproximadament 280 reunions i entrevistes diferents.
De totes elles hem tret alguna cosa, la veritat és que no hem pogut satisfer el que ens han demanat, esperem poder-ho fer més endavant.
Algunes segurament no les podrem satisfer a curt termini.
Qui sap si al cap de la legislatura tampoc.
Però en fi, nosaltres anem a posar tota la tasca en fer-ho.
Però sí que hem satisfet ja algunes coses, i sobretot nosaltres hem aprés prou en este sentit.
Jo demà, per exemple, me'n vaig a Xixona, perquè per culpa de tot l'embolic dels residus, tenim la situació de la planta de l'abocador de Xixona en unes condicions prou preocupants per a la gent del poble.

Des del ple municipal se'm va reclamar la meua presència allí.
Els vaig dir que hui tenia la compareixença i que era impossible fer-ho estos dies.
Però demà anem allà, perquè crec que és una obligació nostra anar allà on hi han més problemes, on els problemes són més urgents, per tal d'escoltar la gent i d'intentar resoldre els problemes.
Que no els anem a poder resoldre tots i des d'un primer moment, però com a mínim sí posar tot l'intent, tot l'esforç en poder-ho aconseguir.

Abans d'entrar en les qüestions concretes de la meua secretaria, voldria dedicar uns minuts a dos empreses que estan baix la meua responsabilitat, sobre les quals s'ha parlat molt en les últimes setmanes i mesos, que són VAERSA i l'EPSAR.
Vull avançar-los que per a nosaltres són dos instruments bàsics en el que ha de ser el servei a la ciutadania des de la nostra secretaria autonòmica, i en general des del nostre Consell, més enllà d'on ens porten totes les qüestions judicials que hi ha al voltant de les dos empreses, i que ara no són qüestions de tractar ací, que no és en el que jo vull entrar en esta compareixença.
Nosaltres estarem a les ordres del que diguen els jutges i del que siguen els processos judicials, i no anem a fer més referència a això.
Creiem que són dos empreses que són, ja ho he dit, bàsiques per al servei que hem de donar a la ciutadania.

I en el cas de VAERSA és una empresa que ja està en plena reestructuració.
S'està revisant ja l'organigrama, es vol fer una estructura d'empresa que siga més àgil i més operativa, que siga més horitzontal.
Ja s'estan prenent les primeres decisions.
S'ha constituït ja el consell d'administració, estem ja treballant en això.
I hi ha tres coses que a nosaltres ens pareixen fonamentals que hem d'aprofitar VAERSA perquè és un element, ja ho he dit, fonamental perquè la nostra tasca puga reeixir, que és: en una primera qüestió, VAERSA ha de ser un puntal fonamental en tot el que és la nostra política de residus, l'organització de la nostra política de residus.
Sense VAERSA, aniríem absolutament coixos.
L'altra qüestió és que VAERSA ha de ser un puntal també en el que és enginyeria de La Generalitat, per tal de fer molts treballs que nosaltres necessitem per saber exactament quin és el terreny que xafem en moltes de les coses i treballar coordinadament amb els nostres tècnics.

I la tercera cosa també fonamental en el tema de VAERSA és tot el que fa referència a la seua gestió i vigilància dels nostres boscos.
I això és important, ho comentaré després, quan parle de medi natural i de prevenció d'incendis, però ens pareix que és fonamental el paper de VAERSA.
Quant a l'EPSAR, arrosseguem per culpa de determinades inversions que s'han fet, que al nostre mode de vore van ser poc pensades i prou arbitràries, un deute al qual haurem de fer front, i que vorem com es fa tot este treball de neteja de deutes i de dèficits, que això hauríem d'emmarcar-ho en tot el que és el problema financer del govern de La Generalitat, de La Generalitat en general, i que ens portaria a referir-nos també al tema del finançament, en el qual jo per descomptat no vaig a entrar, perquè si no el parlament, que jo espere que no siga més llarg de l'imprescindible, se'm faria especialment llarg, i per tant, en això no vull entrar.

Però sí que vull dir que no s'ha constituït encara el consell d'administració d'EPSAR per la qüestió dels membres de determinats representants municipals, que per culpa que encara determinats organismes, com la Federació Valenciana de Municipis, no es va constituir, no s'ha constituït.
Fins a esta setmana pràcticament encara n'hi havien membres que s'havien d'escollir, i per tant no podíem completar tot el que són els membres del consell.
Però ens pareix que és un element bàsic EPSAR en el sentit de donar este servei que jo deia en el que és subministrament d'aigua, cobrament de cànon a la ciutadania valenciana.
I creiem que bàsicament ahí s'ha de fer una aposta més decidida per tot el que és reutilització d'aigua que té molt a vore amb les polítiques mediambientals.
I després ser també capaços de buscar noves fórmules de retorn que, assumibles per part dels usuaris, puguen ajudar també al que és el funcionament de l'empresa.
Sí que considerem que s'ha de fer en el cas d'EPSAR un esforç gran en el que és transparència i política participativa.

Bé, emmarcades estes dos qüestions a què jo volia referir-me, a estes dos empreses que són, diguem, les dos grans empreses que d'alguna manera depenen de la meua secretaria autonòmica, volia començar el que són les competències més concretes, parlant del que per a nosaltres és el gran problema que tenim, no com a secretaria autonòmica, sinó com a humanitat, encara que puga paréixer un poquet pretensiós, dir que el nostre gran problema de secretaria autonòmica és el mateix gran problema de la humanitat.
Però crec que, al cap i a la fi, este gran problema està per damunt del cap de tots, que és el canvi climàtic.
Sabem que el canvi climàtic és el gran repte d'esta generació, el gran repte present de la humanitat.
En el fons crec que esta generació, la gran qüestió per la qual d'alguna manera, si la història ens ha de passar comptes serà pel que vàrem fer en esta situació de canvi climàtic.

Vull fer esta apel·lació al canvi climàtic entenent que, si algunes coses de les que dic sonen un poquet en negatiu, crec que hem de passar la pàgina d'estos elements negatius relacionats amb el canvi climàtic, perquè el canvi climàtic, més enllà de ser un problema, l'hem d'assumir com una gran oportunitat, una gran oportunitat de fer les coses d'una altra manera i de posar en marxa una manera de viure diferent, però al mateix temps també una manera de viure millor.
Abans de dos mesos, o d'ací a poc més de dos mesos, se celebrarà a París una gran cimera sobre el canvi climàtic, l'1 de desembre, a la COP21, i nosaltres volem que este esdeveniment estiga especialment present, la ciutadania nostra siga especialment conscient que va a fer-se això.
A mi m'agrada dir que quan hi han grans esdeveniments esportius, siga a París o qualsevol altre lloc, la ciutadania sap que va a passar eixe gran esdeveniment esportiu.
A nosaltres ens agradaria que d'alguna manera la celebració de la gran cimera del canvi climàtic fóra percebuda al País Valencià també com un gran esdeveniment.

No anem a guanyar cap títol en aquell esdeveniment, però sí que d'alguna manera podria servir per marcar un rumb nou a la civilització i a la nostra humanitat.
La consellera ja va anunciar en la seua compareixença la celebració d'unes importants jornades de reflexió sobre el canvi climàtic a casa nostra, i jo estic en condicions de concretar un poquet més: serà el dia 6 i 7 de novembre, es farà al Palau de la Música, hi hauran personalitats destacades i també participació de les diferents comunitats autònomes de tot l'arc mediterrani de l'estat espanyol, perquè considerem que la zona és d'una especificitat especial, quant a vulnerabilitat en relació al canvi climàtic.
I ací vull entrar en una cosa que crec que és important que tinguem clara, que és que quan parlem de canvi climàtic no estem parlant d'eixes grans hecatombes de les pel·lícules, eixes catàstrofes que ara no estan molt de moda, però que en un altre temps sí que ho havien estat, que són grans catàstrofes universals.

No estem parlant d'això.
Estem parlant d'una cosa molt més concreta que anem a notar en el dia a dia de cadascú de nosaltres i que és important que des de la nostra responsabilitat pública això ho puguem explicar.
Estem parlant que les nostres fruites i verdures que ara estem produint poden deixar de produir-se.
Que els rius que ara tenim i en els quals ens podem banyar poden deixar de ser els rius que nosaltres coneixem.
Estem parlant que el clima que permet que tinguem unes platges plenes de turistes pot començar a canviar i fer que els turistes ja no vinguen ací, sinó que vagen quilòmetres més al nord on hi acabe havent el clima que ara tenim nosaltres.
I estic parlant també que algunes qüestions de molèsties per culpa d'insectes es poden convertir en greus problemes sanitaris.
I al final, això el que comportarà serà que la nostra vida pot ser una altra, i no serà millor sinó que serà pitjor.

I ho torne a dir: crec que això no ho hem de prendre com l'anunci d'una catàstrofe, com l'anunci d'una hecatombe, sinó com una cosa que sabem i davant de la qual ens hem de preparar.
Nosaltres hem començat ja la revisió de l'Estratègia valenciana contra el canvi climàtic i la tindrem a punt durant el pròxim any.
Volem fer una revisió de cara a l'escenari de 2030 i també de cara a 2050, com ja estava plantejada en l'estratègia que ens hem trobat, però la volem concretar encara més, perquè volem que hi hagen coses que es comencen a notar en esta legislatura.
Sabem que estes qüestions no canvien d'un dia per un altre, però l'horitzó del 2020, que d'alguna manera és l'horitzó de la legislatura creiem que també l'hem de tindre en compte.

La nostra conselleria porta molts cognoms.
Hem fet unes conselleries un poquet llargues.
Això és de veres.
I una de les qüestions que porta és el tema del canvi climàtic.
Està la conselleria, està la nostra secretaria autonòmica.
Nosaltres som conscients que, encara que ho tinguem nosaltres en la secretaria autonòmica, en el fons en relació amb el canvi climàtic tenim molt poqueta cosa a fer, perquè nosaltres, la nostra gestió política, no l'afectarà directament.
Però sí que tenim una responsabilitat molt gran, que és ser el motor en tot el govern, en la nostra secretaria autonòmica, ser el motor de tot el govern pel que fa a la conscienciació i a la transversalitat necessària per tal de treballar en el tema del canvi climàtic.
És esta la responsabilitat que nosaltres tenim.
Hem de ser d'alguna manera la veu de la consciència i de tot el govern en el tema de posar-nos al dia en este tema, i en això ja estem treballant amb les conselleries que bàsicament estan en esta qüestió, que van des d'educació, sanitat, vivenda, hisenda, i sobretot la conselleria d'economia.

Abans que acabe la legislatura volem donar rang normatiu a les principals estratègies i conclusions a què arribem en tot el que jo abans parlava dels plans sobre canvi climàtic.
Li volem donar un rang normatiu, perquè creiem que seria una bona base cap al futur, que és responsabilitat nostra posar.
I en tot el que és canvi climàtic una de les qüestions problemàtiques que té molt a vore amb esta lluita -diguem- del que jo en dic la màxima responsabilitat o el màxim compromís de la humanitat, i afecta també la qualitat de vida de les persones, ho tenim també en tot el que fa referència a la qüestió de residus.

La setmana passada una sentència judicial va portar el propietari de l'abocador d'Abornasa Crevillent a tancar la instal·lació.
Estem parlant d'aproximadament seixanta mil tones de fem anuals, dos-centes tones diàries, que ha calgut redirigir bàsicament, perquè és la nostra responsabilitat, a Villena i a Xixona.

El tancament també comporta la pèrdua de quaranta llocs de treball i a eixes persones nosaltres també les tenim presents, i els hi anem a procurar buscar una solució en tot el que siguen respostes alternatives o respostes de substitució al que tenim.
Jo des d'ací vull dir, perquè crec que és un bon lloc per a dir-ho, vull dir a les ciutadanes i als ciutadans de Villena i de Xixona, i també d'alguns altres llocs, perquè també una part va a Elx, però vull dir-los que d'alguna manera estem en deute amb ells.
Que som conscients del que passen i nosaltres volem resoldre el problema que tenen perquè la seua generositat no la podem penalitzar.
El país sencer té un gran problema de residus i nosaltres en este sentit som conscients que tenim una immensa faena per davant.

El fem de la planta de Crevillent, el que ara va a Xixona o va a Villena, no és ni de Crevillent ni de Xixona, ni de Villena.
És de la Vega Baja, on no hi ha ni plantes de tractament, ni abocadors, ni estacions de transferència.
No hi ha res.
I això és una cosa en la qual nosaltres tenim en estos moments posada tota l'atenció perquè és una situació que no pot continuar.

A la Vega Baja, per no haver-hi no hi ha ni consorci en funcions, és a dir, no hi ha res.
El pròxim dia 13 anem a constituir el consorci.
Jo crec que hem treballat bé en una reunió prèvia que vam fer la setmana passada, crec que hem treballat bé, tant amb els representants de la diputació com amb els diferents alcaldes o amb alcaldes de diferents partits de la zona perquè -crec- n'hi ha una consciència generalitzada que realment el problema és un problema gran i és cosa de tots.

I en estos moments estem en la recerca tots, ¿no?
, nosaltres, la diputació, els alcaldes, en la recerca d'un lloc on posar una planta de transferència que ens servisca com a primer punt a partir del qual començar a resoldre la situació.

Serà una solució absolutament provisional però eixa planta de transferència pot servir, com a mínim, per a ser un punt des del qual ordenem la redistribució del fem a altres plantes però ho fem d'una manera ordenada i no que cada ajuntament vaja pel seu compte, que això genera una certa indefensió per part.
.
.
, una sensació d'aïllament per part dels ajuntaments que se senten a soles, però al mateix temps també genera un problema molt gran perquè cadascú busca la solució més a curt termini i més barata quan això, al final, se'ns torna contra nosaltres i contra ells mateixos, ¿val?

Doncs crec que nosaltres en este sentit, jo estic molt content de la reunió que vàrem fer la setmana passada pel bon clima que va haver-hi, crec que el dia 13 en la constitució del consorci anirà bé, i crec que començarem a solucionar el problema però farem el primer pas d'una marató, si em permeten vostés la comparació, ¿no?

Sabem que hem de construir moltes instal·lacions o, com a mínim, el parell d'instal·lacions bàsiques, no només en el consorci de la Vega Baja sinó en algun més que necessitem per tal de reorganitzar tota la redistribució del fem a nivell del país, i això ho volem fer sense violentar la voluntat dels habitants de les nostres comarques.

No farem cap tipus d'instal·lació contra la gent dels llocs afectats però farem instal·lacions perquè les hem de fer sí o sí.
I hem de ser capaços d'arribar a acords un poquet amb la filosofia eixa que jo plantejava de posar-nos tots d'acord i, si em permeten, un poquet amb la filosofia no només de les converses que vam tindre en la comissió en aquella presentació, sinó també amb l'esperit de la reunió que la setmana passada vàrem tindre les diferents institucions i que -crec- va anar raonablement bé.

Quede clar, però, que més enllà de les instal·lacions, el que és la nostra política de residus ha d'anar centrada en tot el que és reducció, separació, reutilització i reciclatge.
La qüestió estratègica és eixa segona; el primer són les solucions immediates, que no seran tan immediates perquè requeriran un temps, però són immediates a problemes que tenim plantejats, però crec que hem de modificar el terreny de joc, hem de fer una aposta per tot el que és reducció, reciclatge i reutilització en relació al fem.

La frase eixa molt coneguda -que jo la vaig a dir també i que segur que ja la coneixen- que és allò que el millor residu és el que no existix, i nosaltres en això farem el que podrem.
Però som conscients que als grans productors internacionals, per exemple, nosaltres des de la nostra secretaria autonòmica no els anem a influir massa quant al que és la seua política d'envasos, per exemple, ¿no?
, farem el que podrem i ho farem en el nostre àmbit més immediat.
Però sabem que nosaltres en esta qüestió ho tenim complicat, i tampoc volem ser tan ambiciosos com per a plantejar-nos això.

Però sí que tenim una voluntat decidida en el que és la millora de la separació en origen i, per tant, en el que és la millora i la disminució de tots els materials que arriben a planta, amb la qual cosa aconseguirem que les plantes que ara tenen problemes i requerixen alternatives doncs igual en alguns casos no necessiten alternatives, perquè si són capaços de rebaixar la quantitat de materials que els hi aportem doncs igual plantes que ara estan saturades comencen a ser plantes molt més útils perquè vagen un poquet més desfogades, diguem-ho així, ¿no?

No contemplem la incineració dels residus per tres raons.
La primera perquè és una política que desincentiva la reducció dels residus.
N'hi ha molts estudis i moltes proves que la incineració reduïx i desincentiva la reducció de residus; és la sensació que no hem de reduir residus perquè els cremarem i, com si fóra el bàlsam de Fierabràs, desapareixerà i ja no tindré més problemes.
Això és un error perquè la incineració, a més, té un alt poder, un alt nivell de contaminació i, per tant, és una mala solució.

Però és que, a més, sabem que tot el que és reciclatge i reutilització, reducció de residus en general, comporta, significa set vegades més llocs de treball que la incineració.
Per tant, crec que és una qüestió que tampoc podem oblidar.
En este canvi del que jo deia del model este de substituir competitivitat per sostenibilitat, diguem que això seria un element a considerar.

Anem a posar en marxa tot un seguit d'ajuntaments interessats amb els que ja estem en contacte i que ja n'hi ha iniciatives que estan en marxa, algunes de les quals, certament, ja estaven en marxa en eixos ajuntaments abans de les reunions que nosaltres hem mantingut amb ells, és a dir, que ha sigut una qüestió de sinergies en este sentit i de voluntats coincidents.

Anem a posar en marxa experiències pilots de dos coses que ens pareixen que són molt interessants, que tenim ple de referències en les quals mirar-nos, que són la col·locació del quint contenidor per a la matèria orgànica de manera que pugam aconseguir que la matèria orgànica no embrute altres residus i, per tant, siguen més fàcils de reciclar i de reutilitzar; i, al mateix temps, també, que altres residus no embruten la matèria orgànica per tal de -diguem- donar-li més qualitat al compost que puga eixir d'ella, ¿no?
Per tant, anem a posar en marxa experiències pilot sobre el quint contenidor.

I anem a posar, també, experiències pilot del que es coneix con el porta a porta, que són unes experiències que s'estan fent en moltíssims indrets de l'estat espanyol i molts indrets d'Europa, n'hi ha ciutats potents com Milà o Brussel·les en les quals parcialment es fa això, i crec que nosaltres hem de començar a experimentar alguna cosa al respecte perquè crec que és responsabilitat nostra començar a experimentar en este respecte.
N'hi ha ajuntaments que tenen l'interés i, per tant, nosaltres anem a posar també el màxim de suport a això.

Ho anem a fer sempre (soroll de papers) -ho he dit abans, no em vullc repetir- de forma consensuada i escoltant els afectats, i negociant amb els afectats, i posant en comú les decisions a prendre perquè som conscients que des de la Secretaria Autonòmica de Medi Ambient i Canvi Climàtic tenim clares algunes coses al respecte; però ningú millor que els ajuntaments que coneixen la realitat dels seus municipis i als seus barris, i, per tant, sense ells res pot ser possible, ¿no?

I anem a un altre tema sensible també, que també té molt a vore amb este consens del que havíem parlat, que és tota la qüestió relativa a l'aigua.
Comencem per dir les coses clarament.

Els escenaris de futur que se'ns acosten, que ens anuncien, són aportacions naturals al cicle hídric cada vegada menors.
I això ho hem de tindre clar -diguem-, en el frontispici de la nostra gestió hem de tindre això clar perquè si no tenim clar això i vivim en un miratge que tot continuarà com sempre i que res hem de modificar doncs ens estarem equivocant.

Tenim molts recursos però els hem de saber optimitzar (remors), i sabem -inevitablement he de fer esta referència-, sabem que la solució als nostres problemes no vindran de guanyar guerres en què no ens sentim implicats sinó de ser capaços de consensuar les coses amb tot el món, també amb els que pensen diferents a nosaltres, i d'aprofitar tots els recursos que tenim perquè tenim molts més recursos dels que habitualment es posen damunt de la taula.

Sempre es pensa que és el sud d'Alacant -diguem- la zona zero dels problemes amb l'aigua, i no és així, ¿no?
Tenim dèficits en zones que res tenen a vore amb el sud d'Alacant; tenim dèficits al nord de Castelló; a la Foia de Bunyol; a la zona del Forata; en el riu Magre, n'hi ha problemes de subministrament de boca en comarques que d'alguna manera -diguem- si se'ns mira des de fora pot parèixer un poquet estrany, però sí tenim problemes de subministrament d'aigua en comarques com la Ribera o Les Marines, ¿no?

I a tot això li hem de plantar cara i hem de buscar solucions d'una manera -ja dic- tranquil·la, consensuada i, a més, buscant rendiment a nivell d'utilització de les aigües i no rendiment ni en negoci, ni en vots ni en cap tipus d'estes consideracions.
Nosaltres això ho tenim clar.
Estos dies, estes setmanes ja hem fet un discurs en este sentit i volem continuar en la mateixa línia.

Per plantejar les qüestions clarament, per no defugir d'etiquetes, nosaltres no som transvasistes, no som transvasistes.
Però vullc fugir d'etiquetes perquè, al final, el no ser transvasista ens col·loca en una situació que tampoc és real.
Nosaltres no som transvasistes però sí que som respectuosos amb totes eixes lleis i amb totes les possibilitats d'ús de l'aigua que se'ns vénen donades.

En este sentit, nosaltres tenim clar que anem a posar tot el nostre esforç, tota la nostra dedicació i tota la nostra capacitat d'influència, de pressió, i la nostra capacitat política en el compliment de les lleis, també en la llei que fa referència al que és el transvasament del Tajo-Segura.

En este sentit, tots els usuaris d'este transvasament poden estar tranquils perquè nosaltres anem a esforçar-nos al màxim en defendre tot el que diuen les lleis que fan referència a eixe transvasament.

I no només això, sinó que també anem a posar tots els nostres esforços pressupostaris -perquè això és una qüestió que ens afecta a nosaltres- en tot el que són el remat de les obres del transvasament i del posttransvasament del Xúquer-Vinalopó i en assegurar totes les obres del posttransvasament que vinguen a garantir que l'aigua de l'assut de la Marquesa arribarà a totes les comarques que ho necessiten en el Vinalopó.

En este sentit, traurem a licitació obres ja per a acabar definitivament el marge esquerre dins d'este mateix exercici.
Ho anem a fer ja perquè no pot ser que per culpa de determinats interessos econòmics, que tenen molt poc a vore amb els interessos generals, estes obres no s'acaben de tancar mai i hi hagen unes limitacions que fa que hi haja gent al Vinalopó que tinga problemes per a accedir a aigua, que no hi ha cap tipus de problema en el que és la conca que ha de cedir-ho, ni amb la voluntat política d'estos no transvasistes -que deia al començament-, però conscients que n'hi ha necessitats i transvasaments que s'han d'ajustar a una determinada realitat i complir tal como estaven previstos.

Per tant, no volem que problemes d'índole estrictament, de rendiments econòmics vinguen a impossibilitar que s'acaben ja d'una vegada les obres estes del marge esquerre del Xúquer-Vinalopó.

I, en este sentit, creiem molt important fer arribar a la gent que no estem en un problema de recursos sinó en un problema de com organitzem els recursos que tenim.

I, per tant, nosaltres hem de garantir esta aigua de qualitat pel subministrament urbà però, al mateix temps, també hem d'assegurar un potent sector econòmic que és l'agricultura valenciana de regadiu, que necessita unes determinades condicions d'aigua i que en alguns moments es planteja que estiguen en perill.
.
.
, quan n'hi ha recursos suficients per no posar-la en perill.

El que es neguem és a acceptar que n'hi ha només una via per a arribar a l'aigua que es necessita i eixa via es diu transvasaments.
Nosaltres considerem que els transvasaments estan en marxa, s'ha de mantindre el que n'hi ha, però no ens hem d'enganyar perquè els transvasaments no són una garantia estable d'aigua i això se li ha d'explicar, i crec que els regants són els primers que això ho tenen molt clar.
Perquè quan ens barallem per transvasaments i per aconseguir el compliment d'un determinat transvasament a l'any 2015 doncs fem un esforç que certament podem garantir-lo per al 2015, però sabem fefaentment que al 2016, o al 2017, o al 2018 anem a trobar-nos en situacions en les quals ja segurament no serà possible parlar de les magnituds de les que estem parlant.

Per tant, això ho hem d'explicar perquè, si no, estarem enganyant la gent a la que teòricament hem de servir.

Per tant, jo el que mantinc és que hem d'utilitzar els transvasaments tal com estan en estos moments.

Hem d'utilitzar els transvasaments perquè és una possibilitat que tenim i a la qual no hem de renunciar si som capaços de compatibilitzar-los amb una sostenibilitat ambiental que -ja he dit jo- oferix les nostres polítiques, però hem de fer més coses al voltant d'això.

Hem de millorar la xarxa de distribució d'aigua; no pot ser que s'estiguen perdent magnituds del 70 i el 75% en les xarxes de distribució d'aigua d'algunes de les nostres poblacions.

Hem de continuar aprofundint en una cosa que ja s'ha fet però que hem de continuar fent, que és la modernització dels regadius.

Hem d'aprofitar les aigües depurades, no pot ser que pels nostres barrancs acaben en el mar aigües depurades que podien ser molt útils per a determinats tipus de reg.
I, sobretot, també hem d'aprofitar el cabal immens que tenim d'aigua dessalada.

En el marc d'un ús racional de l'aigua, tenim la immensa sort de tindre a les portes de casa un mar.
Tenim un mar a les portes de casa i hem de ser capaços de posar eixe mar a disposició de la satisfacció d'uns interessos.
.
.
, d'unes necessitats d'aigua, que sabem que cada vegada es pot fer d'una manera més avançada tecnològicament.
Això ho hem d'aprofitar.

Tenim una directiva marc de l'aigua que s'haurà de complir, però, al mateix temps, jo voldria fer.
.
.
, abans de referir-me a esta qüestió de la sostenibilitat, volia fer una referència a la necessitat que tenim de millorar i optimitzar la gestió pública eficaç i transparent del que és el cicle integral de l'aigua urbana.

Nosaltres defensem, en tant que l'ús i el dret a l'aigua és un dret humà absolutament indiscutible, que eixe dret humà no podem deixar-lo en mans del mercat, i tenim una responsabilitat pública fonamental en el tema de la gestió pública eficaç, transparent i participativa de l'aigua.
No pot ser que la gestió municipal de l'aigua es mercantilitze com s'està mercantilitzant i és una cosa que mou massa diners per tal que estiga sotmesa a esta opacitat en la qual ha estat tant de temps sotmesa.

En este sentit, nosaltres volem fer una aposta per avançar, per guanyar terreny cap a la remunicipalització de determinats serveis i, en este sentit, estarem al costat dels ajuntaments que vullguen implicar-se en este projecte que a nosaltres ens pareix fonamental.

Nosaltres no tenim una visió mercantil de l'aigua i creiem que, amb esta situació de modificació i minva dels recursos hídrics, tal com els hem conegut, hem de tindre una responsabilitat, hem d'agarrar les regnes de la responsabilitat pública de tot l'abastiment d'aigua a nivell urbà.

Som conscients que tenim unes necessitats d'aigua -ho deia abans quan parlava que tenim una directiva marc de l'aigua que hem de complir-, però som també conscients que tenim uns ecosistemes que hem de conservar.
I en l'equilibri d'estos dos pols és amb el que hem de jugar i amb el que la nostra responsabilitat política com a administradors està el centre del que van a reclamar-nos els ciutadans, no només ara, sinó també cap al futur.

Hi han discursos que els poden paréixer poc rendibles a nivell popular, però crec que nosaltres els hem de fer.
I hem de ser conscients -i crec que això ho hem de dir públicament en tots els marcs, també en els que puga resultar incòmode- que som nosaltres, la nostra economia i la nostra agricultura, en el fons la nostra de vida i, per tant, també, la nostra gestió de l'aigua, la qual ha d'adaptar-se a la realitat.
No podem viure en el miratge que anem a adaptar la realitat a quina és la situació i el futur de recursos en la qüestió de l'aigua.

Nosaltres ens hem d'adaptar a ella perquè no podrem adaptar-la a ella, tal com l'hem coneguda fins ara.

En este sentit, hem de fer un esforç també.
.
.
, i és una cosa que va molt.
.
.
molt junt a tot el que he dit, hem de fer un esforç també molt gran per lluitar contra la contaminació d'aigua, contra la contaminació de les aigües en general.
Però això, no per a una qüestió mediambiental, sinó perquè tot allò que siga contaminació d'aigua són recursos que perdem.
I hem de fer un esforç per contaminar el menys possible, perquè això ens donarà peu a tindre més recursos.

Vull fer una referència també ací a dos joies que tenim en relació a l'aigua i que em servixen per fer el pas al que vull parlar després, de medi natural, ja per a acabar la meua intervenció, que és que tenim dos joies com són.
.
.
, en tenim més, ¿eh?
, però tenim dos joies com són l'Albufera i el Fondo d'Elx i crec que en tot el que he dit, d'alguna manera, està.
.
.
, emmarquen un poquet el que són dos referències, com el Fondo i l'Albufera, que són l'exemple del que nosaltres hem de preservar, un marc concret de relació entre la ciutadania i l'aigua, zones humides que hem de preservar i que, d'alguna manera, vénen a posar d'alguna manera imatge a tot el que jo he dit ací.

Si tenim la imatge del Fondo o tenim la imatge de l'Albufera, entenem perfectament del que jo estic parlant.
I crec que és una cosa que hi ha una vinculació.
.
.
una vinculació emocional que tenim amb estos indrets i crec que servixen per entendre, no tant segurament per cervell, com pel cor, el que jo he intentat explicar d'una manera segurament molt més farragosa que el que implica vore el Fondo o vore l'Albufera i entendre què és el que estem parlant quan parlem de preservació.

Però tenim moltes més joies naturals, ho deia perquè no només amb aigües, sinó que també les nostres muntanyes i boscos són joies que hem de conservar i que hem de ser capaços de compatibilitzar la nostra presència en el seu entorn amb la nostra activitat econòmica i social, i que també és responsabilitat de la nostra secretaria autonòmica.

Tenim en estos moments bona part del nostre territori protegit, però creiem que hem de fer una aposta no només per la quantitat de territori protegit, sinó també per la qualitat de la protecció que li donem al nostre territori.
I, en este sentit, hem d'incrementar l'eficàcia en la nostra gestió i, un poquet, també, en la línia que dia abans, de buscar vies de col·laboració amb institucions i sumar a més gent, per tal de ser capaços de posar en marxa el màxim de recursos en esta tasca de conservació que és fonamental.

Hi ha una cosa que a nosaltres ens pareix molt bàsica, que és: hem de ser capaços d'obrir, d'una manera respectuosa i d'una manera ordenada, però obrir els nostres parcs i els nostres boscos, les nostres muntanyes a la gent.
Perquè si som capaços que la gent conega les nostres muntanyes, conega els nostres parcs naturals, els pose en valor, els estimarà molt més del que els estima i ens ajudarà, o ens ajudarem tots, a fer la necessària tasca de protecció que, d'alguna manera, ens pot garantir l'èxit.
Perquè si això ho fem sense la gent, no ens n'eixirem.
Crec que la responsabilitat que tenim de conservar el nostre patrimoni l'hem de compartir amb la gent i només el compartirem si li facilitem l'ús i la valorització, ¿no?
, el posar en valor estos terrenys.

Els ajuts europeus en el Pla de desenvolupament rural poden ser un destacat suport en tot el que són estes tasques de protecció.
Perquè protegir la natura no és malbaratar recursos.
Al contrari, si la gestió bona que és fa, si la gestió que es fa de tot el que és la protecció de la natura, si la gestió és bona, per cada euro que s'invertix, se'n poden recuperar, o siga, es pot multiplicar.
.
.
, eixe euro es pot multiplicar per vuit.
Hi han moltíssimes coses a combinar.
Hi han un grapat d'activitats compatibles que, ben ordenades, ben regulades, poden generar moltíssimes sinergies i moltíssims beneficis.
Uns beneficis que seran reals i funcionaran si som capaços de fer-los arribar primer que tot a la gent que habita les zones que estan a l'entorn dels parcs naturals.
És a dir, els habitants de les zones protegides, de les zones de parcs naturals han de ser els primers que, d'alguna manera, reben els beneficis de tota esta protecció i de la nostra activitat.

No vull paréixer reiteratiu, però crec que.
.
.
, jo crec que és un missatge que sí que tinc molt d'interés que quede clar que, d'alguna manera, és la divisa de la nostra tasca, que és que no estem parlant, quan parlem en este cas de parcs naturals, però servix per a tot allò altre que he dit abans, quan parlem de limitacions, no estem parlant de prohibicions, sinó que estem parlant d'una gran oportunitat, que és el desenvolupament rural si som capaços de equilibrar-lo i de compatibilitzar-lo amb el respecte als ecosistemes i amb el respecte, perquè al final també és això, amb els seus habitants.

La necessària protecció i la necessària concreció de la nostra tasca passa per integrar l'agricultura i la ramaderia ecològica amb les activitats d'aprofitament forestal que han de ser diversificades i de baix impacte i, al mateix temps, també, compatibilitzar-lo amb una cosa de la qual tots en som usuaris, estiguem en l'àmbit rural o no estiguem en l'àmbit rural, que és el turisme.

Tenim unes possibilitats enormes de dignificar els nostres parcs, posar-los en valor i, al mateix temps, també, donar-los sentit, si som capaços de posar en marxa, de posar en peu un turisme d'aprofitament d'estos espais que siga respectuós, però que no quede com una etiqueta que nosaltres diem quan parlem del turismo de sol y playa i, després, diem: Â«Sí, però també el turisme rural.
Â» No, el turisme rural no només és una activitat econòmica, sinó que és una activitat també de conservació bàsica i, o som capaços de posar en marxa les dos coses, o no.
.
.
o no ens n'eixirem.

I, fins i tot, també en podem integrar allí formes de desenvolupament industrial integrats en l'espai, que, encara que sone d'alguna manera contradictori, no, hi han processos de transformació industrial que també es poden fer a l'entorn dels nostres parcs naturals i protagonitzats per la gent que viu allí.

Dos coses concretes per a acabar esta referència als parcs naturals.
Anem a restituir la figura dels directors dels parcs i ho anem a fer a través de convocatòries públiques per a la seua designació, i anem a renovar també les juntes rectores dels parcs naturals ampliant la participació, ampliant la seua representativitat i revertint les retallades que han patit durant els últims anys per tal de poder-los dotar del personal tècnic que necessitem.

A nosaltres ens pareix que la gestió forestal és un eix bàsic en la nostra política de sostenibilitat perquè la gestió forestal és molt més.
.
.
, s'ha de vore molt més que com un negoci, que és el que, d'alguna manera, s'està plantejant parlar de gestió forestal com si això fóra l'inici d'un negoci que, d'alguna manera, vinga a donar sentit a la gestió forestal.
No, dins de la gestió forestal, hi han maneres de rendibilitzar-la, però la gestió forestal és molt més, i és un servei.
.
.
-un poquet el que he dit jo al començament- un servei que és molt difícil de comptabilitzar en el que és repercussió econòmica, és molt difícil de comptabilitzar en el seu valor, però són també moltes les externalitats negatives que, d'alguna manera, es ve a resoldre.
Perquè gestió forestal és fixació del CO2; gestió forestal són els equilibris ecològics i mediambientals, els equilibris atmosfèrics i climàtics; gestió ambiental és la recàrrega dels aqüífers, és el manteniment del nostre sòl, és evitar l'erosió.
.
.
Tot això també es fa amb gestió forestal.

Hem de combatre la pèrdua de superfície forestal, degut als últims processos urbanístics desordenats i disseminats que considerem que li han fet molt mal i, també, en transformacions agràries que considerem que han segut inadequades per a les zones de muntanya.

Estem en plena revisió dels parcs de desenvolupament rural i anem a fer el màxim d'esforç per introduir en ells tot el que és distribució de les ajudes en matèria forestal i fer-ho d'una manera diversificada, tant pel que fa a la qüestió territorial de les ajudes, com pel que fa a beneficiaris.

Nosaltres considerem que hi han moltíssimes activitats econòmiques que s'han de posar en marxa.
Creiem que la importància de la gestió de la fusta i de la gestió de la biomassa és fonamental, però que s'ha de fer des d'una visió molt multifuncional, d'una manera molt àmplia perquè considerem que, al final, tot junt, és el pot posar el nostre patrimoni cultural que representen els nostres boscos i les nostres muntanyes en el valor que tenen, és el que pot millorar les rendes i els serveis de la gent que viu en el nostre entorn rural i, també, el que pot servir per a arrelar-los en el territori, perquè al final eixa gent, quan es parla sempre de quina és l'etiqueta de l'ecologista i es posa l'etiqueta d'ecologista en persones que d'alguna manera vénen a limitar les condicions de vida i de desenvolupament de determinats ciutadans en l'entorn rural, jo crec que eixa gent que està en eixos entorns rurals són els primers dels ecologistes i com a tals els hem de tractar.
I molt abans que s'inventara l'etiqueta, ells ja estaven exercint d'ecologistes i, per tant, encara que només siga per això, crec que hem de posar en valor el seu paper.

És important que totes les activitats que es fagen en l'entorn dels boscos i de les nostres muntanyes estiguen ben regulades i controlades, perquè només aixina podrem complir els requisits mediambientals que es marquen també des d'Europa i, en este sentit, nosaltres anem a reformar el Patfor per fer-lo més coherent i més operatiu amb el que és totes les polítiques de sostenibilitat.

A curt termini, volem revertir les modificacions que s'han fet de la llei forestal, via diferents canvis que s'han fet en les lleis d'acompanyament i que han vingut a reduir tot el que són les avaluacions ambientals en qüestions forestals i, també, anem a revisar, perquè considerem que ja toca, la llei forestal de l'any 1993, han passat molts anys i considerem que s'ha de fer.
I, també, estem treballant ja en la base del que pot ser o del que ha de ser la revisió i la posada en valor d'una llei que afecte els nostres espais naturals, la xarxa Natura 2000 i que faça referència també a la biodiversitat.

Així mateix, aprovarem també els plans rectors dels parcs naturals de Xera, Sot de Xera, del Túria, de l'Albufera, de la Puebla de San Miguel, del Penyagolosa, de la Tinença de Benifassà.
I modificarem el PORN del Parc Natural del Túria, que ara no disposa de zona d'esmorteïment d'impactes.

I tot això ho volem fer, ja ho he dit abans també, i em servix per anar acabant esta meua intervenció, des del consens i treballant amb tots els agents implicats, sindicats, agrupacions conservacionistes, excursionistes, ajuntaments, associacions empresarials.
Creiem que tots han de tindre la nostra oferta de diàleg.
Nosaltres hem d'escoltar les seues propostes i tots junts hem de conformar i ens hem de confondre, realment, en el que són els òrgans de participació.

I tot això ho vull lligar a l'última de les nostres competències, de les quals volia parlar, que és la que fa referència a prevenció d'incendis.
Nosaltres, i això ho celebrem.
.
.
, hem patit sempre, sabem que la zona nostra és especialment sensible en este sentit i és molt difícil imaginar-nos que anem a poder arribar a zero en la qüestió dels incendis, però sí que hem tingut una destacable reducció en superfícies cremades en els últims anys.
Creiem que és una cosa que s'ha de posar en valor.

Però el que no ha passat en els últims anys, ni ací ni bàsicament en l'entorn de l'estat espanyol, és que el nombre d'incendis.
.
.
, s'ha rebaixat el nombre d'hectàrees cremades, però no s'han rebaixat el nombre d'incendis.
En l'estat espanyol estarem parlant de quatre, cinc mil incendis anuals.
I són uns quatre-cents els que tenim al País Valencià.

Sabem que estos incendis en el 80 o 85% dels casos responen a imprudències per part de les persones, bàsicament, imprudències que moltes vegades venen d'activitats agrícoles.
Creguem que ahí tenim un marge molt gran en estos 400 focus d'incendi, que de vegades acaben en no res, però que en eixos 400 estan també els més grans, que tenim un ampli ventall i un ampli camp de treball per tal de reduir-los.
I esta ha de ser la nostra tasca en el que fa referència a la nostra responsabilitat quant a prevenció d'incendis.

Volem començar per agrair als agents mediambientals i als nostres vigilants i a tots voluntaris que treballen en el camp, a tota la gent que està en els grups de custòdia, que estan fent una tasca absolutament impagable respecte a la protecció del que jo deia abans, de les nostres joies, que són els boscos i les muntanyes.
Els anem a fer costat i anem a posar tots els nostres esforços en millorar les seues dotacions pressupostàries per tal que no siga per manca de gent que hi haja més incendis dels que inevitablement s'hagen de produir.

Des del primer dia estem analitzant, gràcies als expedients sancionadors que hi ha en marxa, tot el que són les causes concretes dels focs.
I volem agrupar en un únic cos normatiu tot el que fa referència a la regulació del foc en els boscos i també revisar tot el que fa referència a les cremes agrícoles, que moltes vegades estan darrere de les imprudències i ens acaben portant als incendis que lamentem.

Apostem per una silvicultura preventiva i respectuosa que ens permeta millorar les resiliències dels nostres ecosistemes en tota la qüestió dels incendis.
I ja ho he dit abans, però vull fer especial referència.
.
.
, volem garantir l'estabilitat del personal dedicat a les tasques de prevenció.
Volem fer-ho col·laborant amb universitats i amb els centres d'investigació.
Per a nosaltres són bàsics estes universitats i estos centres d'investigació, com ara el CEAM o el Cide en tot el que és l'estudi tant de les causes generals com de les causes concretes dels incendis al país, i volem treballar amb ells.

Volem remodelar les línies del PDR per tal de redirigir-les a foment d'este mosaic agroforestal que ens puga ajudar en les tasques estes de prevenció.
I també volem dir-li a la gent de les zones urbanes que estan més vinculades als límits forestals, que nosaltres els ajudarem, i els primarem i els encoratjarem en tot el que són tasques d'autoprotecció d'estos nuclis urbans que estan en les zones estes de límit amb les zones forestals, perquè ens pareix que estan en una situació especialment sensible i no volem que se senten sols en este sentit.

Acabe.
Este estiu, en realitat no ha sigut este estiu, ha sigut a la primavera, vam patir un incendi, el més gran que hem patit enguany al país, que ha sigut l'incendi de Pego, l'Atzúvia, la Vall d'Ebo, la Vall de Gallinera, que ha sigut gran.
Nosaltres hem fet el seguiment.
Disposem de tots els informes, des del primer moment hem disposat dels informes, els hem posat en comú amb la gent dels ajuntaments, bàsicament a l'Ajuntament de Pego, que ha sigut el que tenia més zona afectada, els hem posat en comú per tal de revisar què és el que s'havia de fer i què aconsellaven els nostres tècnics que es fera.
I hem convocat ja la mesa de concertació per tal que tots els agents implicats ens puguem seure al voltant d'una taula per tal de discutir i vore exactament què va succeir en aquell foc i com podem fer coses per tal que no torne a succeir i què podem fer també per tal de refer tota la desfeta que va hi haver per culpa del foc en aquelles valls de la Marina.

Ho anem a.
.
.
Està convocada ja la mesa i vull.
.
.
com que he començat per este procés que jo deia de forma de negociar i de discutir, vull destacar que és la primera vegada que es convoca una mesa de concertació d'estes característiques, no?
Perquè crec que això d'alguna manera ve a ser la prova que realment el que diem.
.
.
en el sentit este de fer les coses entre tots, realment és el que volem fer.

Nosaltres tenim per davant en esta qüestió dels incendis una immensa tasca de pedagogia que crec que servix per altres àmbits també de la nostra política, perquè crec que hem de fer-li arribar a la gent, responsabilitzar la gent que l'administració no va a poder cuidar de la no-propagació d'un incendi, que no es provoque un determinat incendi d'una manera absoluta.
Això, o ho hem fet entre tots o no ho fem.
I això nosaltres ho volem fer un poquet en la línia aquella que deia la Direcció General de Trànsit, que deia Â«no podemos conducir por tiÂ».
Doncs nosaltres tampoc podem controlar tots els incendis per tu.
Crec que esta filosofia hem ser capaços de fer-li-la arribar a la gent.

En el fons estic dient el mateix discurs que nosaltres fem nostre com a govern, que és que nosaltres només som els gestors d'una gran empresa, d'un gran repte, que és el futur del país i que està en mans de totes i de totes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic.

Ara passarà la paraula al Grup Parlamentari Popular.
Tindrà huit minuts per a la seua intervenció.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidenta.

Gracias por su comparecencia, señor Álvaro.

Â«La sostenibilidad va a ser el eje director de todas estas actuaciones y políticas.
Â» Lo dijo la consellera y usted se ha referido a todo ello.

Pue empiezan bien, señor Álvaro, porque separan el urbanismo y la ordenación del territorio y el medio ambiente cuando con el Partido Popular habíamos dado un paso ejemplarizante para un desarrollo urbanístico sostenible, que es lo que ustedes piden, y en lo que tanto trabajó el Partido Popular desde el origen.

Habíamos conseguido la simplificación de los procedimientos y una tramitación ambiental y urbanística unificada, un proceso que integraba los procedimientos administrativos referentes al planeamiento y a la evaluación ambiental territorial estratégica.
Ustedes se lo han cargado.
¿No cree que la evaluación ambiental del planeamiento debe ser un trámite intrínseco al procedimiento de aprobación de planes y programas?
Me pregunto.

Lo que ustedes han hecho es colocar la evaluación ambiental estratégica como una traba administrativa fuera de las competencias territoriales.
¿Cree que el territorio debe ser ordenado al margen del medio ambiente?
¿No cree que más allá de la economía procedimental que suponía la unificación de las competencias de ordenación del territorio, urbanismo y evaluación ambiental estratégica deberían cumplir con las leyes?
¿Conoce nuestra LOTUP, señor Álvaro?

¿Sabe que con la misma se solventó el problema de cómo integrar en la aprobación de planes y programas las circunstancias territoriales y ambientales?
¿Van a corregir esta situación?
Y yo sé que ustedes pidieron y que había un guirigay de competencias entre una conselleria y otra, y que pidieron que esas competencias de ordenación del territorio y urbanismo estuvieran en su conselleria.
Pero, bueno, finalmente no ha sido así.

Respecto al agua, sí que habla de que la nomenclatura de la conselleria tiene el nombre de Â«cambio climáticoÂ»; sin embargo ha desaparecido la nomenclatura de la conselleria Â«aguaÂ», para nosotros era importante y así como estaba.

Â«Tenemos recursos suficientes para no depender de agua ajena.
Hemos de ser capaces de poner en acción nuestros recursos sin que la demagogia de quienes llevan años haciendo negocio con el agua, ya sea ganando dinero o votos, como usted ha dicho, nos desvían de nuestro camino responsable.
Los agricultores y regantes están dispuestos a pagar más por el agua.
Â» Son afirmaciones de la señora consellera.
Usted más o menos aquí ha dicho que está de acuerdo con algunas, no sé si con todas.
¿Cree que el déficit hídrico de más de trescientos cincuenta hectómetros puede desaparecer abasteciéndonos con recursos que se encuentran en la Comunidad Valenciana?
También es verdad que usted ahora dice que los trasvases los va a mantener, con lo cual entiendo que no.

¿Cree que el agua que viene de otras comunidades autónomas es ajena?
¿El agua es propiedad de alguien?

¿Cree que se gana dinero o votos con el agua?
¿Por parte de quién, señor Álvaro?
Si lo cree así, no sé.

¿Cree que la gestión del agua por el Partido Popular no ha sido buena?
Y si lo cree así, ¿por qué hasta gobiernos de otro color político nos han premiado, por ejemplo por lo que tanto dice usted de la reutilización del agua depurada?
Es que nos han premiado.
Es que nosotros lo hemos hecho bien.
¿Por qué vienen de otros países a copiarnos?

Le pido que realmente no se desvíe de ese camino responsable que quieren, como hizo el Partido Socialista derogando el Plan hidrológico nacional o llevando a cabo el programa AGUA con una inversión impresionante de cerca de quinientos millones de euros en desalinizadoras que al final son bastante inviables y sirven para lo que la consellera ha dicho que al fin y al cabo tendrá en cuenta las desalinizadoras para actuaciones concretas, en lugares concretos y por situaciones concretas.

¿Les han preguntado a los regantes y a los agricultores cuánto más están dispuestos a pagar por el agua?
Ya que esa es la afirmación de la consellera.

Mire, estamos hablando de un déficit hídrico importante.
El Grupo Parlamentario Popular presentó en agosto la solicitud para constituir una comisión de estudios sobre este déficit hídrico de la Comunidad Valenciana y posibles soluciones.

No se trata de una guerra, se trata de una necesidad y de buscar esas soluciones en consenso, tal y como usted ha dicho.
Para eso nosotros estamos totalmente dispuestos.
Y celebramos que otros grupos hayan solicitado una comisión similar después de que nuestra petición haya sido publicada en el boletín de las Cortes.

Sobre residuos, usted habla mucho y la consellera por supuesto en sus afirmaciones sobre la recogida, la reutilización de residuos.
Dice que el mejor residuo es el que no está.
Pero es que eso se contradice, porque dice Â«valorización energéticaÂ» no, pero sin embargo qué hacemos con ese desecho, con el desecho.
Yo no lo estoy diciendo con todo lo demás, porque estamos totalmente de acuerdo y hemos trabajado mucho precisamente para eso, para que lo que no se puede reutilizar qué hacemos con ello, ¿lo seguimos enterrando?
Es enterrar combustible, usted lo sabe.
¿Sabe que actualmente tecnológicamente hemos avanzado mucho y la valorización energética no contamina?
¿Sabe que hasta incluso las cenizas que quedan en el horno de esos desechos que entrarían en el horno se reutilizan para áridos artificiales que luego son utilizados para hacer carreteras y vidrios?
¿Que países como Suecia, que es el país que más recicla de la Unión Europea, tiene 32 plantas de valorización energética?
Le podría poner muchísimos más ejemplos.

Pero no entiendo por qué lo descartan cuando no está reñido con la reutilización y el reciclaje, más bien todo lo contrario.
Porque estamos hablando de valorización energética sobre desechos, lo que no se puede utilizar.

Es un problema de todos y nosotros somos conscientes de ello.
Y por eso hemos dicho siempre, hemos llevado a cabo actuaciones en las que no nos quedaba más remedio que llevar a cabo.
Pero sin embargo ustedes parece que quieren hacer un queso gruyer de la Comunidad Valenciana y luego sí que es verdad que dice que tienen que tomar medidas inmediatas, como las que están tomando, y por ejemplo en Tales, que decía que no había vertedero, pues sí lo que habrá.

Luego también dice y se contradice diciendo que van, que sí o sí se van a tener que construir las infraestructuras necesarias para llevar a cabo esa gestión de residuos, pero que no lo va a hacer en ningún sitio donde los vecinos se vayan a negar.
Le adelanto, lo tiene muy difícil, lo tiene muy difícil.

En cuanto a forestal, bueno, el terreno forestal aumenta un 3% cada año.
Este dato es que no tiene nada que ver con lo que usted estaba diciendo y es por el abandono de cultivos.
Pero apúnteselo.
La biomasa es fundamental, pero han suprimido las convocatorias que estaban previstas.
Es algo que tampoco se entiende.

El Patfor estaba consensuado con la plataforma forestal.
¿Está escuchando usted a la plataforma forestal o a las organizaciones agrarias?
Cuando habla de modificar la ley forestal ha escuchado, no digo reunirse, porque una cosa es reunirse con todas estas organizaciones, con la plataforma, y otra cosa es escucharles.
¿Les ha escuchado?
Yo le sugiero que les escuche, porque resulta interesante luego a la hora de gestionar, de tener esa responsabilidad de gobierno puede que cambie los criterios que expone.

En cuanto a los parques naturales llevan desde que están en el gobierno, los parques naturales están sin gestión, las brigadas no saben qué hacer, están sin hacer nada…

La senyora presidenta:

Señora Díaz, vaja acabant.

La senyora Díaz González:

…Le agradecería que todo esto que ha dicho -ya termino, gracias- que ha dicho, que ha adelantado que quieren hacer en los parques, que por cierto ya están abiertos, hace muchos años que están abiertos y se hacen muchísimas actividades en los parques y han sido muy bien gestionados, pues que usted los pusiera en funcionamiento, porque están ahora mismo abandonados.

Y, luego, un pequeño índice.
Es que usted, ustedes están criticando constantemente la gestión del Partido Popular…

La senyora presidenta:

Senyora Díaz, vaja acabant.

La senyora Díaz González:

.
.
.
pero, un ejemplo solo, la población de buitre leonado que haya alcanzado el nivel estable en la Comunidad Valenciana cuando en los años setenta estuvo a punto de desaparecer, ¿ha sido por acción divina o por buenas políticas del Partido Popular?
…

La senyora presidenta:

Senyora Díaz…

La senyora Díaz González:

…o que los galápagos hayan vuelto al Parque Natural de la Albufera.

Y, bueno, por favor, díganos algo sobre la caza, que también tiene que ver mucho con el ecosistema.

Nada más.
Ya seguiré con el tema de la prevención de incendios en la réplica.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Díaz.

Ara té la paraula el senyor Montiel, com a portaveu del Grup Parlamentari Podem, per un temps de quatre minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Álvaro.

M'alegre molt de sentir-lo, m'alegre molt.
Crec que ha fet vosté una exposició molt ràpida per a la densitat del problema i m'agradaria revisar alguns dels temes en el mateix ordre que vosté els ha plantejat.

Compartim la preocupació al voltant de la qüestió del canvi climàtic.
Pensem que l'oportunitat d'aquesta.
.
.
, no sé si vostés tenen pensat que el dia 6 i 7 en aquesta trobada al voltant de l'impacte del canvi climàtic en l'àrea mediterrània les conclusions puguen servir per a la cimera de París, no sé si n'hi haurà algun tipus d'articulació que puga permetre portar aquestes idees allà.

Crec que és molt important assumir que, efectivament, cal dissenyar mesures adaptatives a un procés de canvi climàtic que és irreversible i que a més mos obliga a canviar la nostra cultura, no solament les nostres pautes socials sinó el nostre model productiu i també la nostra cultura en la relació amb el territori i el planeta.
I crec que és una… Espere que puguem tindre temps d'avançar.

Sembla molt interessant la proposta que puga assolir rang normatiu l'estratègia de lluita enfront del canvi climàtic.
Crec que és molt important destacar que fins ara l'estratègia per al canvi climàtic no ha tingut cap avaluació i crec que és molt important.
I crec que també és molt important que prenga vosté nota, com ja li vaig dir a la consellera, que cal convocar la comissió d'experts que no se reunix des de desembre d'enguany.
La comissió que estava fent el seguiment del canvi climàtic.

Compartisc també amb vosté el tema de la gestió de residus.
Nosaltres no estem a favor de la incineració.
Compartim, perfectament, l'avaluació.
Però sí que tenim problemes per a entendre la situació en particular de la Vega Baja.
Hem presentat una pregunta parlamentària al voltant d'això.
Pensem que sí que n'hi ha un abocador en aquest moment que està, que no es considera geogràficament com Vega Baja, però és un error, perquè bona part de les activitats d'este abocador estan justament dins del territori de la comunitat i, per tant de la Vega Baja.
I jo crec que deurien investigar aquesta situació i també el pla de gestió de residus en eixa comarca, que està especialment maltractada en este sentit.

En el tema de l'aigua, nosaltres tampoc som transvasistes.
Però entenem que no pot haver-hi més que una solució combinada.
I celebrem que estiga vosté, que nomene vosté la directiva marc de l'aigua, perquè semblava fins ara que a soles hi havien dos posicions o pro pla hidrològic de l'Ebre o el caos.

I jo crec que l'estratègia, les línies generals del que vosté planteja són correctes.
Crec que la directiva marc de l'aigua és un full de ruta i crec que cal treballar molt.
Però jo li demanaria una cosa.
Crec que cal insistir molt més en el circuit urbà de l'aigua.
Crec que n'hi han pèrdues terribles en este moment, perquè les xarxes en la immensa majoria dels casos són xarxes molt antigues, perquè no n'hi ha una bona gestió del cicle integral de l'aigua en termes urbans.
I crec que, a més, s'ha mercantilitzat en excés el sistema.

Crec que fins i tot hi ha un oligopoli de l'aigua urbana, per a consum urbà.
I crec que cal treballar en la direcció que vosté planteja d'anar desmercantilitzant el sistema.
Precisament part dels negocis més bruts d'aquesta comunitat s'han fet al voltant dels residus i de l'aigua.
I encara no sabem tot el que espere que puguem saber quan vostés facen l'auditoria que esperem que facen totes les conselleries de La Generalitat.

En relació al medi natural celebre també les coincidències.
Estem de la part de treballar en la defensa dels ecosistemes…

La senyora presidenta:

Senyor Montiel, vaja acabant.

El senyor Montiel Márquez:

Un minut a soles.

Sí que volia, ho dic per deferència.
.
.
, la part proporcional que em toca de la senyora del Partit Popular, sí que li pregaria que en el tema dels ecosistemes i en el tema relacionat amb la prevenció d'incendis se garantira d'una manera estable una major coordinació amb els consorcis provincials per a evitar ineficiències i evitar també els riscos que comporta per a tots els incendis.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Montiel.

Té la paraula el senyor Tormo del Grup Parlamentari Ciutadans.

El senyor Tormo Moratalla:

Muchísimas gracias, señor secretario autonómico por comparecer hoy aquí.

Mire, usted y yo tenemos un problema.
Somos perfectamente conscientes de los problemas que tienen el medio ambiente y su departamento.
El problema que tenemos es que estoy plenamente de acuerdo en el 95% de su exposición.
¿Cómo no voy a estar de acuerdo en no degradar el territorio, en la sostenibilidad, en el diálogo, en el debate, en la lucha contra el cambio climático, en el reciclaje y todos otros muchos aspectos que usted ha dicho?

El problema es que usted gobierna.
Usted no puede decir, -y ahí estoy de acuerdo plenamente con nuestra compañera del Partido Popular- usted no puede decir que va a implementar una serie de políticas sí o sí y que tiene a la vez que poner de acuerdo a todo el mundo, porque eso es imposible.

Usted gobierna y el estado, y usted es representante del estado en la Comunidad Valenciana, tiene el poder coercitivo de obligar a los ciudadanos cuando estos no están de acuerdo.
Y pasa en multitud de ocasiones, pasa con los residuos sólidos, pasa con las cárceles, pasa con multitud de instalaciones públicas que no son deseadas por los ciudadanos, pero que tienen que instalarse en algún sitio.

Y las basuras es uno de estos ejemplos clarísimos donde usted tendrá que decidir, usted tendrá que mandar y usted al final, si no consigue el acuerdo de los ciudadanos, tendrá que decir aquí, con un montón de variables, si quiere usted, pero al final usted tendrá que hacer uso de su capacidad de mando, aunque no le guste la expresión, y decir dónde va o dónde no va.
Y dejar ese buenismo que desde la oposición es claramente entendible, pero cuando uno gobierna puesto tiene que al final hacer uso de esa capacidad de mando, que no es ordeno y mando sino que es capacidad de diálogo y, por último, decidir donde se instalan las instalaciones públicas, valga la redundancia.

El tema del agua.
¿Qué problema tienen ustedes con los trasvases?
Es decir, aceptan ustedes los trasvases construidos, pero no aceptan que se construyan trasvases como última solución para aportar agua y traer agua de donde la hay a donde no la hay.

Mire, usted sabe, porque usted es un experto en esto, que las mejores agriculturas del mundo, como puede ser la californiana, y muchas veces utilizamos el término la California de Europa para referirnos a lo que hubiéramos deseado que fuera esta comunidad.
.
.
No hay agricultura de secano, toda la agricultura es de regadío y es la agricultura probablemente más rentable del mundo.
Pregunte usted a nuestros agricultores, que sin duda ya lo ha hecho, cuál es el modelo de agricultura que ellos quieren.
Agua de boca, por supuesto, y también agua para regar.

Y eso, si no tenemos inconveniente en hacer una autopista de cemento, de acero y de cables para hacer el corredor mediterráneo, ¿por qué tenemos problema en hacer una conducción de agua que lleve agua de donde no la hay, perdón, de donde la hay a donde no la hay?

Por lo tanto, utilicemos todos los recursos, incluso el agua desalada, si alguien la puede pagar hoy por hoy y al final utilicemos los recursos también de los trasvases, los que hay y los que no hay.

Y le voy a dar un dato que también usted conoce.
En la zona del Bajo Vinalopó llevan reclamando agua del Júcar al Vinalopó desde hace cuatrocientos años; hay estudios desde hace cuatrocientos años que ya pedían una especie.
.
.
una especie no, un trasvase, lo que querían era aquella gente ya, nuestros antepasados, pensaban que la forma única de solucionar sus problemas de déficit hídrico era un trasvase.

Por lo tanto, vamos a reciclar, vamos a ahorrar, vamos a modernizar.
Y lo decía el otro día en mi intervención con la consellera.
Pero cuando todo eso se acabe, cuando la modernización de las instalaciones de las ciudades se acabe, cuando las pérdidas se consigan solucionar al máximo tanto por ciento, ¿qué van a hacer ustedes?
¿Cómo van a proporcionar agua a los ciudadanos que no la tienen?

Por lo tanto, ese es un problema que usted, también con esa capacidad de diálogo que sin duda le presumo, tendrá que solucionar.
Y, mire, tenemos problema también en cuanto, también se lo planteaba a la señora consellera el otro día, hay multitud de ayudas, decenas de miles de millones de euros que se pierden en la Unión Europa y que nadie pide.
Durante muchísimos años nadie ha pedido esas ayudas o las ha pedido gente más astuta que nosotros desde otras instituciones europeas.

Por lo tanto, hagámoslo, utilicemos esos recursos que tenemos, ya que las arcas de La Generalitat están vacías, para poder implementar políticas en cuanto a reciclaje, en cuanto modernización de regadíos, en cuanto a modernización de instalaciones, etcétera, etcétera, porque si no, como digo, vendrán otros y las utilizarán.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Té la paraula la senyora Graciela Ferrer del Grup Parlamentari Compromís per quatre minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc vull felicitar el secretari autonòmic, a tot el seu equip, per les línies de treball que ens han esbossat ací per aquesta legislatura.
Per una vegada tindrem una conselleria de medi ambient que s'ocupe del repte fonamental que tenim de cara al futur i que ja està en el present, que és el canvi climàtic, no sols per la mitigació sinó també per l'adaptació del nostre sistema productiu i de la nostra manera de viure per tal de ser menys vulnerables, tant des del punt de vista socioeconòmic com des del punt de vista ambiental.

Un poc ací el marc de referència de cara a les polítiques a aplicar en tots els capítols que ens ha desgranat, en el tema de residus, de gestió forestal, d'espais naturals protegits, inclús de participació ciutadana en el tema d'aigua, és el marc europeu, el marc en què estem inserits de directives europees que són d'obligat compliment, és a dir, que no és una elecció.
I d'ahí que l'estat espanyol estiga dels primers en el rànquing de col·lecció d'infraccions i denúncies europees amb penalitzacions econòmiques per incompliment de dret ambiental.

I bona part del lloc on han estat causades eixes infraccions i eixos incompliments ha estat malauradament el nostre territori, pel que fa, per exemple, a depuració d'aigües residuals, pel que fa als incompliments reiterats en la protecció d'hàbitats i aus, en compliment dels requisits obligats de la legislació de la ret Natura 2000, pel que fa a la desastrosa gestió de residus, que pràcticament un 70% de residus van a parar a abocadors.

Clar, si no fem una altra cosa, efectivament, no fem una política efectiva de selecció de residus en origen per a poder reutilitzar i reciclar els materials al final va tot mesclat als abocadors i tenim creixents problemes, com els que estem patint ara mateix, un PIR que està a punt d'eixir una sentència per la seua inadequació a la jerarquia europea de residus.

I també, pel que fa al tema de l'aigua, evidentment, els ecosistemes aquàtics i el cicle hidrològic són dels aspectes més afectats pel canvi climàtic, no?
, i, sobretot, en els rius de règim mediterrani, com són bàsicament la gran majoria dels que tenim a la península ibèrica, excepte els que van a parar al Cantàbric, no?

Amb la qual cosa, de cara al futur de deu o quinze anys, la visió és que anem a tindre més temperatures, per tant més evapotranspiració; anem a tindre menys recursos; unes precipitacions que estaran més extremades.
I, per tant, si som responsables, hem de preparar-nos per a això.

Evidentment, hem de passar d'un model insostenible, que és el que tenim, a un model que siga sostenible i adaptat a eixa situació de canvi climàtic.
I, evidentment, eixe pas no se fa d'un dia per a un altre, però sí que cal posar les bases.
Però, sobretot, protegir els ecosistemes aquàtics i les fonts de subministrament d'aigua, perquè són l'única garantia que tenim a llarg termini de tindre aigua en quantitat i qualitat suficient per poder satisfer les nostres possibilitats.
I això també passa per fer gestió de la demanda i una gestió intel·ligent de totes les ofertes possibles i sostenibles d'aigua a llarg termini.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Ferrer.
.
.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

.
.
.
No m'estenc res més.
Simplement torne a felicitar l'equip de la conselleria per la visió integral del territori, dels principals aspectes dels cicles dels materials i, també, de la incorporació en aquesta visió del canvi climàtic.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ferrer.

Té la paraula el senyor David Cerdán, del Partit Socialista.

El senyor Cerdán Pastor:

Gracias, presidenta.

La verdad es que coincido, coincidimos mi grupo con gran parte de la exposición que ha hecho el secretario autonómico.

Mi grupo, mi partido, se considera y se autodefine también como grupo y partido político ecologista, conservacionista y medioambientalista.
Con lo cual, sí le damos la importancia necesaria a esta materia que usted tiene que regular a lo largo de estos cuatro años que tiene por delante en la legislatura.

Lo que le vamos a pedir es que se aplique y se implique y que las medidas que tome sean a través de una política transversal, como usted ha apuntado, es decir, que afecte a industria, a ordenación del territorio, a sanidad, a turismo, a educación fundamentalmente también, y que su materia impregne a todo el Consell, porque yo creo que es fundamental que sea compartido, ¿no?

Es verdad que tenemos una obligación importante, porque el mediterráneo es una de las zonas más afectadas por el cambio climático -usted lo sabrá mejor que yo-, y nuestra comunidad, evidentemente, es frente en eso, ¿no?
, especialmente en desertización, que afecta en particular a mi provincia.
Y ahí tendremos que hacer un frente común para tratar de paliar los efectos que ello pueda llevar a largo plazo, evidentemente, pero, bueno, tendremos que poner las piezas necesarias para ponerle solución a estas cosas.

Como le digo, hay dos obligaciones: una que es la moral, como usted bien ha apuntado, es decir nuestra obligación de dejar este planeta, a ser posible, como está o un poquito mejor; y, también, porque es una oportunidad.

Yo también creo, como usted, que el cambio climático es una oportunidad de hacer las cosas de otra manera y, al mismo tiempo, una oportunidad de mejorar nuestro modo de vida.
Yo creo en la economía verde.
Yo creo que esto puede generar, es verdad, unos empleos diferentes y unos negocios y una capacidad de hacer negocio, de actividad económica, que es muy importante en la condición humana, diferente a la que venimos haciendo.

Voy a ser esquemático en los puntos que me quedan.
Y, evidentemente, hay que hablar de agua.
Pues, aunque no lo crea, estamos de acuerdo usted y yo.
Es verdad que hay que utilizar absolutamente todos los recursos que tenemos, que son muchos y que no se han puesto al cien por cien a disposición ni de los regantes ni de los usuarios de esta comunidad.
Y de la capacidad que tengamos en estos cuatro años de ponerlo en marcha, será la senda a seguir para acabar, evidentemente, con un déficit hídrico que, evidentemente, no es de 350 hectómetros, porque eso es insalvable, eso no es cierto, ¿no?

Y le digo que, afortunadamente, hay un programa AGUA que tiene unas infraestructuras que han sido las que nos han permitido, en nuestra provincia, no pasar sed.
Cuando la conducción de Ojós se rompió, nosotros bebimos de esas…, parte de esas infraestructuras del programa AGUA… la ciudad de Alicante, sin lugar a dudas, y parte de esa comarca viven y beben de esa agua.

Pero le tengo que afear una cosa, con todo el cariño del mundo.
Si vamos a utilizar, evidentemente, todos los recursos que tenemos disponibles, los actuales, yo creo que huelga decir que no somos transvasistas.
No somos nada, somos todo.
Se lo digo porque esa aseveración tan rotunda puede generar, en un cargo público, como el que usted empeña, dudas en determinados sectores de la población que lo que quieren es estabilidad.
Y hemos entendido muy bien su mensaje y le digo que lo compartimos todo.
Hay que utilizar todos los recursos de los que tenemos disponibles; algunos transvases, como los que ya están viables, como ya están construidos, evidentemente, también.

Con lo cual, sin ánimo de contradecirle, le digo y le sugiero que no hagamos declaraciones tan rotundas, porque yo creo que, en cierta medida, puede ser utilizada torticeramente por terceros y creo que no nos conviene.
Hace falta más sosiego en el tema del agua.

No me voy a extender más en el agua.
En el agua sí que es importante la entidad que usted ha mencionado, la EPSAR.
Es verdad que hay que meter ahí más participación de la administración, más participación pública, evidentemente, que haga una mejor gestión y que defienda el bien común y que no lo común se convierta en un bien para unos poquitos, ¿no?

Veo que el tiempo se me ha ido.
Quería hablarle también de residuos.
En fin, cuente con VAERSA.
Cuente con sacar el capital privado de la gestión de residuos, yo creo que ha generado más problemas que soluciones.
Y, desde luego, tendamos a un concepto de movilidad cero de los recursos; no puede ser que los residuos de Castellón acaben en (inintel·ligible) .
.
.
Alicante o viceversa, yo creo que es un error.

Y para acabar el tiempo, que ya se me ha acabado… En fin, atienda muy bien la legislación medioambiental.
Ha hablado usted de la ley forestal.
Hay que tratar otra vez la ley de conservación de espacios naturales.
Hay que revisar muchas cuestiones que, en estos últimos años, se han trastocado para desproteger el territorio.

Y, por cierto, yo creo que está muy bien que el territorio esté en una parte y medio ambiente en otra porque uno no puede ser juez y parte, cuando le interesa, de la misma cuestión.
Entonces, yo celebro que, efectivamente, ordenación de territorio no esté en el mismo saco donde tenemos que defender una cuestión muy concreta, que es nuestro espacio, nuestros recursos y nuestro medio ambiente.

Presidenta, muchas gracias.

La senyora presidenta:

Bé.
Gràcies, senyor Cerdán.

Té ara la paraula el secretari autonòmic, Julià Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Moltes gràcies.

Vaig a començar pel final.

Senyor Cerdán, realment sí que la nostra.
.
.
, ho he dit abans, no?
, que la nostra responsabilitat és transversal.
I, en este sentit, tenim clar que hem de ser motors d'esta pedagogia interna dins del govern, per tal de fer vore que totes les qüestions que tenen a vore amb les coses econòmiques han de tindre un esperit o una impregnació mediambiental, perquè, en el fons, no estem parlant de posar pegats a una realitat en què estem immersos, sinó que estem parlant de donar-li la volta al model econòmic i, per tant, fer les coses d'una altra manera.

Per tant, sí que tenim clar que la nostra responsabilitat és d'impregnar el Consell d'este.
.
.
Diguem-ho aixina, per dir-ho molt simplement, impregnar, colorejar de verd un poquet el Consell, no?

Jo.
.
.
, en fi, això que els grups.
.
.
A mi la veritat és que m'alegra que els grups que donen suport al govern.
.
.
, sempre pareix que hagen d'estar absolutament d'acord en tot, no?
Jo crec que està molt bé que discrepem en este tema.
Mantenim la discrepància.
Jo crec que, des de l'oposició esta nominalista, crec que està bé que nosaltres diguem.
.
.
, que nosaltres diguem que no som transvasistes, en el sentit que és la manera de posar damunt la taula una necessitat de fer pedagogia, en el sentit que no podem posar tots els ous en la mateixa cistella i donar la imatge que, igual que no podem donar la imatge que incinerant els residus sobrants no ens hem de preocupar dels residus, a través dels transvasaments podem resoldre universalment la qüestió de la manca d'aigua, no?

En este sentit, crec que, des de posicions segurament molt pròximes.
.
.
Però jo crec que sí, diguem, em reitere en l'etiqueta esta de no sóc transvasista, la qual cosa no vol dir que no accepte que els transvasaments són, en estos moments, una font absolutament.
.
.
, una, reconeguda per llei, d'una banda, i, després, una font absolutament útil i pràctica d'accedir als recursos hídrics, no?

Vull aprofitar també per dir una cosa en relació als residus, que en la resposta a la representant del Partit Popular també entrava més o menys; però aprofite per dir-ho ara i aixina ja queda dit, no?
El problema de residus que tenim al País Valencià en estos moments és tan gran, és tan gran, quant a instal·lacions en què han d'anar a parar i com s'ha de fer el tractament, que sí que haurem de posar en marxa una determinada estratègia de mobilitat de residus.
Perquè, (inintel·ligible) .
.
.
matemàtica pura, en el sentit este que en la Vega Baixa no tenim instal·lacions, però sí tenim tres-centes o tres-centes cinquanta mil tones de fem que han d'anar a algun lloc.
Per tant, moviment n'hi ha d'haver.

Si en les plantes immediatament contigües a la Vega Baixa la situació és d'absolut col·lapse, en el sentit que estan plenes i que les situacions, ara provisionals, serviran per un determinat termini de temps, però no poden allargar-se els quatre anys de legislatura, que és el que ens pot costar, anant bé les coses, fer les instal·lacions que toca en la Vega Baixa, és evident que haurem de fer un determinat moviment de fluxos de fem cap al nord, per tal de poder deixar, d'alguna manera, un poquet més alleugerides eixes plantes de la zona de límit perquè puga arribar el de la Vega Baixa.

Això no vol dir que el fem de la Vega Baixa haja d'anar a Castelló, no.
Però sí que vol dir que haurem de buscar alguna fórmula.
I, en este sentit, crec que és bàsic la posada en marxa dels consorcis i de la coordinació dels consorcis, la coordinadora de consorcis, que està reconeguda, per tal d'arribar a estratègies conjuntes perquè hi haja un moviment de zona a zona, de pujada, per dir-ho aixina, cap al nord, per tal que puga haver esta posició de més alleujament en la part esta del límit en la Vega Baixa, per tal que es puga fer així.
Perquè és que no hi ha una altra alternativa.
Perquè la situació és aixina de, si em permeten l'expressió, complicada; és aixina de complicada.

Durant molts anys ha passat al revés.
És a dir, fem del nord se n'ha anat cap al sud, val?
, no d'esta manera que jo he dit escalonada, sinó fent quilometratges de dos-cents, dos-cents cinquanta quilòmetres.

Ara estem parlant de mesures quilomètriques que no han de modificar-se respecte a què hi ha ara, però que sí que representen un poquet això.

Volia explicar esta posició també, perquè ens pareix que a curt termini crec que és una cosa de què haurem de parlar.
I volia aprofitar la meua presència ací per tal de deixar-ho damunt la taula.

Dit això, dit això, sense entrar en més qüestions, volia també fer referència a la intervenció de la senyora Ferrer, en el sentit de tot el que és el cicle integral de l'aigua.
Crec que ja ho he dit en la meua intervenció.
Realment, -i això també servix un poquet com a referència al que ha dit el senyor Montiel- sí que tenim clar que nosaltres hem de fer una aposta decidida per facilitar la intervenció pública en tot el que és la gestió de l'aigua, del cicle integral de l'aigua.
I, per tant, anar cap a remunicipalització de la gestió, perquè considerem que un dret fonamental, com és l'ús de l'aigua que tenen els ciutadans, ja ho he dit abans també, però no pot quedar en mans del mercat.
I tenim un responsabilitat que no podem defugir.
Perquè a més sabem -i això crec que ho ha dit també el senyor Montiel i jo coincidisc, jo ho havia apuntat també- que en estos processos que generen tant de moviment econòmic, per dir-ho aixina, suaument, hi ha una certa tendència que, barrejat amb l'opacitat, hi hagen negocis estranys que nosaltres no volem facilitar i que volem controlar des de la mateixa assumpció de responsabilitats en la gestió.

Per tant, crec que estes dos coses volia deixar-les clares.

Continue cap enrere.
Sí que pensem que el que isca de les jornades dels dies 6 i 7.
.
.
I, en este sentit, diguem, estem satisfets que la representació de les altres comunitats autònomes, que són de diferent signe polític i que.
.
.
Perdonen que faça incidència quan fem coses amb gent de diferent signe polític que ixen bé, que faça referències a això, però és que crec que és fonamental això.
Vull dir, que crec que no tindria sentit que jo parlara ací de nou model econòmic, de nou model de vida, si no som capaços també d'anar vestint un nou model polític quant a relació, no?
Vull dir, que no.
.
.
Diguem, esta política de trinxeres jo crec que l'hem de defugir.

En este sentit, hi haurà presència d'alt nivell de diferents governs autonòmics de tot el.
.
.
, ja ho he dit, de tot l'arc mediterrani i espanyol i de diferent signe polític, i crec que sí que via govern central estes conclusions han d'arribar a la COP21, perquè l'especificitat de la situació de vulnerabilitat del mediterrani crec que està molt bé que nosaltres ho posem en comú i que s'escolte la nostra veu.
Crec que això ho tenim perfectament clar.

Som conscients que el PIR requerix una reforma profunda, una reforma profunda que vaja bàsicament encaminada a defugir la incineració d'una banda i apostar per la reducció de residus d'una altra.
Però no volem traure la bandera de reformulació de PIR o de reforma de PIR com a estendard de la nostra gestió, perquè ens pareix que és com intentar abastar el més general, quan tenim coses concretes i problemes que hem d'anar solucionant en el dia a dia mentres som capaços de posar en marxa un procés de renovació del PIR.

Però crec que no hem de plantejar una espècie d'aparador de dir, Â«nosaltres anem a canviar el PIRÂ», com si canviar el PIR puguera a ser -torne a dir, també- la solució definitiva a tot, i esperar a reformar el PIR per fer tota la resta.
Que no done eixa sensació.
Nosaltres volem intentar anar solucionant i resolent les coses amb la legislació i amb les normes que tenim que ens donen molt de marge, i mentres posar-nos en el tema del PIR que sí que ens pareix que és fonamental que el marc s'ha de modificar.

Coincidixc, també ho he dit, crec, que en problemes que tenim en les xarxes de distribució a nivell municipal.
És molt dur dir-ho aixina, però és que estem parlant de pèrdues del 75 i del 80% en alguns municipis.
Això és absolutament inacceptable.
I quan parlem d'això dels recursos, doncs crec que també hem de referir-nos a això.

I, per acabar, la referència a les preguntes que em feia, o les reflexions que em feia la representant del Partit Popular, senyora Díaz, vaig a fer-ho per parts i mantenint el to que ella ha utilitzat i que crec que és perfectament coincident amb el que jo deia de ser capaços de consensuar i de dialogar, encara que es faja des de posicions diferents.

El que va fer el Partit Popular en relació a les seues polítiques territorials i ambientals, no vaig jo a jutjar-ho ací.
Ho han jutjat els electors i fins i tot ho han jutjat les autoritats europees, i aixina ens han sancionat les vegades que ens han sancionat.
Per què separem i ens pareix molt positiu separar el test, l'avaluació ambiental, del que és la gestió territorial està clar perquè estan les lleis.
És que les lleis diuen que una cosa és l'agent substantiu, que és el que fa el procés, i l'altra cosa és l'agent ambiental.

Per tant, nosaltres legalment no teníem altra alternativa que fer això.
I això no té res a vore amb l'operativitat, i bàsicament la separació d'això ve perquè considerem que és molt important no posar el llop a cuidar les gallines.
Perquè vostés ho han tingut i ara tenen mig govern passat i la meitat o una part altíssima dels seus exalts càrrecs embolicats en embolics judicials que nosaltres no ens volem vore implicats.
Per tant, crec que requerix una certa modèstia plantejar el fet que nosaltres fem les coses d'una altra manera pot donar prou millors resultats del que els han donat a vostés.
Esperem que a nosaltres no ens sancione ningú, i que per qüestions urbanístiques ningú tinga problemes, com tenen fins i tot exalcaldes d'Alacant.

Dit això, vosté pregunta.
.
.
(Se sent una veu electrònica que diu: Â«¿No hay nada con lo que te pueda ayudar?
Â») (La presidenta diu: Â«Ui, això és l'Ipad, segur.
Â») (Rialles) Perdó.
Això és el.
.
.
Sí, sí, molt bé.
Moltes gràcies.
Preguntava a què em referia jo de guanyar vots i no guanyar vots en el tema de l'aigua.
En fi, jo, amb tot el bon to que sóc capaç de tindre, però jo crec que sí, que el Partit Popular durant molt temps ha utilitzat el tema de l'aigua per guanyar vots, i vostés s'han gastat en la fundació Agua y Progreso més diners que en solucionar determinats problemes, per exemple, problemes de pèrdua en les xarxes d'abastiment urbà.
Tan simple com això.
Això és el que vostés han fet i nosaltres això considerem que no ho volem fer.
I conteste a la pregunta que vosté m'ha fet concretament.
No volia jo entrar per ahí.

Les dessaladores no són inviables.
Al contrari, les dessaladores són una solució dins de tot el procés global de solucions als problemes hídrics que nosaltres tenim.
Són una part de la solució, no l'única solució, però sí una part de la solució.
I pel que fa a quant estan disposats a pagar per aigua els nostres llauradors, doncs mire, jo li vaig a dir dos coses: una, que per culpa que no s'hagen acabat les obres del posttransvasament del marge esquerre del Vinalopó, en estos moments hi han llauradors que estan pagant a preu real l'aigua per damunt dels seixanta cèntims metre cúbic.
Seixanta cèntims.
Això és molt menys del que en el pitjor dels casos costaria l'aigua de dessaladora.
Però, més enllà d'això li vull recordar que el seu president del partit, el senyor Rajoy ja va explicar, els va explicar als regants murcians, supose que també es referia als regants alacantins que, una vegada estiguen en marxa les dessaladores, ja es buscarà la fórmula per tal de compensar les diferències.

Però, és que li vaig a dir una cosa: és a dir, si l'aigua de dessaladora la calculem en un marge aproximat dels cinquanta cèntims metre cúbic, aproximadament, i l'aigua de transvasament la comptem en trenta-cinc cèntims metre cúbic, estem parlant de quinze cèntims metre cúbic.
Si considerem.
.
.
Sí, sí, sí, quinze cèntims metre cúbic.
Si considerem que en relació a l'aigua del transvasament, el que havia d'arribar, que vostés parlen de 340 hectòmetres cúbics de pèrdua, en realitat no és això.
En realitat del transvasament havien d'arribar seixanta-tres metres cúbics per als regants alacantins.
Seixanta-tres hectòmetres cúbics.
Seixanta-tres.
En relació, o per culpa, o per causa, o per motiu del memoràndum, en el qual no vaig a entrar, n'arriben quaranta-tres.
Estem parlant de vint hectòmetres cúbics, que multiplicat per quinze cèntims, vénen a ser no arriba a tres milions d'euros.
Tres milions d'euros.
Això no pot generar la guerra que es genera tan de tant en tant.

Tres milions d'euros no pot generar això.
Quan, li torne a dir, en la fundació Agua y Progreso es van gastar vostés set milions d'euros.
Però li vaig a dir més coses, mire: el que està en dubte, en lluita, en guerra, serien estos vint hectòmetres cúbics.
Només amb els vuitanta hectòmetres cúbics de la dessaladora de Torrevieja i els cent vint hectòmetres cúbics de la depuradora de Pinedo, que en estos moments van al mar, estaríem generant-ne dos-cents.
Per favor, discutim el que vullguen sobre els vint hectòmetres cúbics.
Defensem-los, lluitem-los, tots junts.
Diem-li a Castella-la Manxa el que li hàgem de dir.
Però són vint hectòmetres cúbics, mentre estem fent vore que no veiem que només en la dessaladora de Torrevieja, i amb el que se'n va a l'aigua de la depuradora de Pinedo.
.
.
Altra cosa és que la depuradora de Pinedo estiga immersa en altre tipus d'embolics que no siga tirar l'aigua als barrancs, però en això tampoc vaig a entrar, i n'estem generant sempre.

Per tant, tinguem en compte tot això, per favor, quan parlem de la qüestió global.
Després, em diu vosté que valorització.
.
.
No, nosaltres estem a favor de la valorització.
La mecanització, per exemple, dels residus sòlids urbans, nosaltres estem a favor.
Del que no estem a favor és de les grans incineradores.
I vosté em parla de Suècia, i té raó.
En Suècia hi han incineradores, incineradores que tenen més de quaranta anys d'antiguitat i que s'estan tancant, igual que s'estan tancant les centrals nuclears en els últims deu anys.
Per tant, tinguem també en compte això, per favor, quan diem que la situació és la que vosté planteja.
Perquè jo li dic: nosaltres no tenim el patrimoni de la raó, però no ens pose com a exemple Suècia, per favor, perquè és un exemple, en tot cas, parcial, només parcial.

Ens diu que ho tindrem difícil amb els veïns de les zones afectades per la instal·lació de possibles abocadors.
Doncs sí, ho tindrem difícil, però a la vista de com tenim el mapa d'instal·lacions sobre residus, si les coses ens van molt malament, molt malament, molt malament, molt malament, acabarem com vostés.
I jo crec que no ens anirà molt malament, perquè negociarem, discutirem amb tots, també amb els seus alcaldes, també amb les plataformes que els hi puguen ser més pròximes, amb tot el món.
Perquè nosaltres, la veritat, és que distingim poc quant a etiquetes partidistes en este tipus de qüestió, i crec que només amb un xicotet esgraó, però ja ho hem començat a demostrar.
Per tant, en fi, no ens condemne, per favor, per endavant, que no anem a posar-nos d'acord.
Jo estic segur que sí que ens anem a posar d'acord.

Després, sobre el tema de la biomassa, m'ha parlat vosté.
Ja ho he dit.
És a dir, creiem que la gestió de la biomassa és un element clau en la gestió forestal, un element clau, important, fonamental, bàsic, pot servir per donar moltes possibilitats d'aprofitament econòmic per tal que les poblacions rurals s'arrelen en el seu entorn, per tal que tinguen millors serveis i que tinguen millors rendes.
Però ha de ser d'una manera regulada i d'una manera normalitzada.
I el que no pot ser és acabar amb la matèria dels boscos, per tal de traure-li partit a la matèria dels boscos, perquè al final estarem fent el pan para hoy y hambre para mañana.
La gestió forestal està per davant de l'extracció de biomassa.
L'estació de biomassa és una part.
I en este sentit, nosaltres del que estem en contra és de la privatització dels boscos.
Estem en contra, en general, dels processos de privatització en la sanitat, en l'educació, en el tema de l'aigua, per exemple, també.

Però el fet que no estiguem a favor d'això no vol dir que ho anem a tancar.
Però sí que anem a gestionar-ho d'una manera molt acurada.
I ens pareix que posar boscos d'utilitat pública en mans de gestors privats durant vint anys, ens pareix una cosa absolutament inacceptable.
I això no ho anem a fer.
I el que vàrem fer a començament d'agost, si no m'enganye, en dos boscos del municipi de Barracas, en Castelló, si no m'enganye, és això.
És revertir una determinada forma de contractació, de licitació, per tal de no caure en esta privatització dels boscos durant vint anys.
Però és que n'hi han hagut altres processos d'estos que ha segut la mateixa advocacia de La Generalitat, mentres governaven vostés, la que ha dit que determinades licitacions s'havien de tirar cap arrere, i en este cas en muntanyes d'Aiora i Utiel es van tirar arrere licitacions també perquè aixina ho va aconsellar l'advocacia de La Generalitat, cosa que demostra que la nostra posició tampoc és tan estranya.

Els parcs naturals sense gestió, em diu vosté.
No estic d'acord, no estic d'acord.
Jo crec que sense gestió han estat fins ara.
Mire, li vaig a dir.
.
.
(Remors) Li vaig a donar una dada sobre com han sigut les inversions en la Direcció General de Medi Natural.
Esta és la gràfica.
En medi natural, la inversió ha arribat a estos nivells en l'any 2015.
Per tant, vull dir que la gestió s'ha fet d'una manera com a mínim poc compromesa.
.
.
Ja?
Bé, esta és la gràfica.
Que s'ha fet d'una manera poc compromesa crec que està evident en esta gràfica.
Però concretament, el cas dels parcs naturals no és de veres que s'hagen quedat sense gestió.
Que repetixc, jo crec que estaven sense gestió durant tot este temps.
I la prova està que nosaltres ara no tenim directors, és cert.
Però és que directors no n'hem tingut mai.
Vostés no tenien directors, perquè quan una sentència judicial els va obligar que els directors foren funcionaris, vostés van eliminar la figura dels directors.

I van crear la figura del dinamitzador, que eren càrrecs de confiança del director general de Medi Natural i que ara han cessat quan ha cessat el director de Medi Natural.
I que eren gent que no havia de complir cap tipus de requisit.
I li vaig a dir més concretament: en la majoria de casos servien per contractar a dit persones que no tenien cap tipus de lligam amb el que és la gestió mediambiental, i que tenien els mateixos coneixements tècnics que podia tindre un zelador, per exemple, de l'hospital de La Fe, per dir alguna cosa.
Això està exactament aixina, i nosaltres el que anem a fer per compensar això, mentres entre els tècnics, les direccions territorials i la mateixa Direcció General de Medi Natural s'està gestionant el funcionament dels parcs naturals, el que anem a fer són proves d'accés -ho he dit abans- per tal de, amb criteris objectius i primant la capacitat tècnica, cobrir les places dels directors.

Sobre el tema de la cacera -que vosté m'ha insistit-, crec que nosaltres no tenim en este sentit més preocupacions que preservar els drets de tota la gent que està en el món de la caça; de fet, ens han plantejat algunes de les seues necessitats quant a presència de caçadors il·legals i de comportaments en relació a veïns dels que ells estan especialment molestos i especialment preocupats.
I, en este sentit, nosaltres anem a interessar-nos i a fer el que en la nostra responsabilitat està la cura de totes estes demandes.

Però si vosté al que es refereix és al tema del parany, nosaltres considerem que és una…, si no es refereix al tema del parany res a dir, sabem que és una qüestió il·legal i que, per tant, ni amb etiquetes d'investigació científica ni res anem a donar possibilitat perquè esta pràctica es desenvolupe.

I, després, vosté m'ha parlat de Califòrnia quant a les conduccions i el transvasament i tot això.
(Remors) ¡Ah!
, perdó, és que n'hi ha una cosa que m'havia quedat i em pensava que era això.
No, només dos coses.

En relació a això, en estos moments a Califòrnia n'hi ha una situació de sequera greu, molt greu, que no s'està podent compensar amb estes canalitzacions de transvasament, i vosté segur que sap perfectament que el segon país després d'Aràbia Saudita en tot el món que més aigua dessalada gasta són els Estats Units.

Res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Julià Álvaro.

¿Vol la rèplica?

Senyora diputada Elisa Díaz.

La senyora Díaz González:

Sí, por favor.

La senyora presidenta:

Té quatre minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias.

Miren, ha iniciado su intervención, su primera intervención hablando de diálogo, de consenso, diciendo y evitando que el ordeno y mando no va a estar pero, sin embargo, cuando ustedes nada más llegar inician su gestión lo primero que hacen es mediante el ordeno y mando cesar a personas, profesionales, extraordinarios profesionales que están en sus casas debido a la ineficacia de este Consell.

Sobre los parques naturales, ¿cómo se va a nombrar?
, ¿van a ser funcionarios?
, ¿van a ser funcionarios?
Se van a crear las plazas para que sean funcionarios.
Vale.
Es una duda que tenía.
No, no sé cómo lo van a hacer.
Se lo pregunto: ¿cómo lo van a hacer?

Sí que le pediría un poquito de respeto (algú tus) hacia los dinamizadores de parques porque han hecho un trabajo extraordinario, han trabajado cien por cien, con cuerpo y alma y mucho corazón en todos y cada uno de los parques, un poquito de respeto.
Y conozca mejor lo que se ha hecho porque parece que tiene muchísimo desconocimiento al respecto, muchísimo, se lo digo en serio.
Es que ni siquiera cuando habla de abrir los parques, ¿es que ni siquiera se ha mirado los datos de los visitantes que han tenido los parques, nuestros parques naturales?
Es que, de verdad, quiero pensar que es desconocimiento.

Respecto a la evaluación ambiental, bueno, decirle que Europa avala nuestra LOTUP, en base a la cual le he contado todo lo que le he dicho, pero no solo Europa sino Naciones Unidas también, también lo avala.

Entonces, claro, que usted me venga aquí diciendo que con esto estamos incumpliendo leyes, pues lo siento pero no estoy de acuerdo.

Entiendo que esa desconfianza que hay entre ustedes haga que les lleve a tomar esas decisiones de separación cuando, al final, quienes salen afectados son los ciudadanos porque por interés general la otra forma -tal y como presenta la LOTUP- era más adecuada.

No se equivoque, los votos no se ganan con el agua, se ganan con una buena gestión del agua.
(Algú tus) Eso quería puntualizárselo.
¿Por qué no se ha inaugurado Benicarló y Moncofa, las depuradoras, que ya están?

En el tema de los residuos yo entiendo que tengan que adoptar medidas.
Creo que el Grupo Parlamentario Popular es el que mejor lo entiende porque ha estado en el gobierno.
Y me alegro que empiecen a situarse, dejen esa labor de oposición, de la oposición, y empiecen a situarse como gestores llevando a cabo decisiones que al fin y al cabo ustedes han criticado durante muchísimos y muchísimos años.

Bueno, la desaladora de Aguamarga -hablando de agua- no es del programa AGUA, ¿eh?
, esto no tiene nada que ver.
Yo he criticado el programa AGUA, no las desaladoras, y esta desaladora además se hizo con buen criterio y con previsión, no para disfrazar la derogación del trasvase del Ebro ni de ningún trasvase.

Sobre el Júcar-Vinalopó, las obras si no se han llegado a hacer es porque no hay trasvase y porque, además, son 30 millones de euros lo que hacía falta en una situación económica que -repito- era complicada.

También le digo y le apunto, 1.
600 millones de euros son con los que ustedes cuentan de más en el presupuesto para 2016, 1.
600 millones de euros que van a venir del gobierno del Partido Popular de España.

Espero que ese presupuesto de más, que no va a ir íntegramente a esta conselleria (rient), lo siento, supongo que no, no lo sé, a lo mejor me equivoco, pero al final van a tener mejor presupuesto.
Esperemos que eso también se note.
A ver.

Sí, bueno, y todas estas gráficas es que están un poco, porque claro, ¿tiene en cuenta la prevención de incendios?
, ¿no?
Es que ahí esas gráficas creo que están un poco.
.
.
(remors) que no dicen toda la verdad que deberían de decir.

Y ¿cómo se paga el agua, el agua de las desaladoras?
¿Cómo se paga?
Es que subvencionar no se puede subvencionar, es que la Unión Europea no deja.
Entonces, ¿cómo se va a pagar?

Es que no es cierto lo que está diciendo, es que las gráficas que está mostrando no son ciertas, es que el agua desalada cuesta diez veces más que el agua transvasada.
Sí, cuesta diez veces más, es que no…

La senyora presidenta:

Señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Yo, de verdad, espero que se informe mejor,…

La senyora presidenta:

Vaya terminando su intervención.

La senyora Díaz González:

…que se informe mejor y podamos seguir… pues, dialogando.

Gracias.

(Els diputats i les diputades, amb el micròfon desconnectat, parlen entre ells)

El senyor Tormo Moratalla:

Yo pediría a la señora letrada que se manifieste.

(El vicepresident parla amb el micròfon desconnectat)

La senyora Díaz González:

Claro, he pedido yo la réplica, los demás no la han pedido.

Entonces, por favor, un poquito de rigor en el cumplimiento del reglamento.
(Algú parla amb el micròfon desconnectat) ¡Por favor!
, ¿eh?
Claro, es que no hay un segundo turno, esto es réplica.
No, yo ya no tengo más intervenciones, esto es réplica, ya no hay más intervenciones.
Hay una intervención por parte del secretario autonómico que finaliza la intervención.

Bueno, pues que conste otra queja del Grupo Parlamentario Popular.

La senyora presidenta:

(Inintel·ligible) … la letrada me ha comunicado que la réplica la debía de haber usted pedido al inicio de su intervención y no se la había solicitado.

La senyora Díaz González:

¿Perdón?

La senyora presidenta:

Eso es lo que me comunica la letrada.
Entonces…

La senyora Díaz González:

Perdón, yo la he solicitado y, de hecho,…

La senyora presidenta:

Estaba la opción como caso excepcional que pidiera todo el mundo el turno, y se tenía que acordar por la mesa.

La senyora Díaz González:

Si usted quiere inventarse el reglamento y lo que aquí…

La senyora presidenta:

Yo le traslado lo que me ha dicho a mí la letrada.
(Remors)

La senyora Díaz González:

…y lo que aquí ha sucedido que se deje constancia de otra queja por parte del Grupo Parlamentario Popular…

La senyora presidenta:

Artículo 168.
4 del reglamento.

La senyora Díaz González:

…porque lo que se tenía que haber hecho aquí y que debería de suceder es un turno de réplica y contrarréplica por parte del secretario autonómico.

Yo no digo que no repliquen si están en contra de algo pero es que resulta que no, que es que han dicho que todo es maravilloso y perfecto.
Entonces, no tiene sentido ese turno de réplica.
(La lletrada de la comissió parla amb el micròfon desconnectat) No, perdón, no hablo por parte del Grupo de Ciudadanos.
(Alguns diputats i diputades parlen entre ells)

La senyora presidenta:

Pero es que ella me dice que tú tampoco la habías solicitado cuanto tocaba.

La senyora Díaz González:

¡Pero cómo que no!
¡Si me ha dado la palabra!
¡Por el amor de Dios!

La senyora presidenta:

La has solicitado después y en teoría no se podía, tenías que solicitarla antes.

La senyora Díaz González:

Pero, ¿cómo que antes?
En el momento que.
.
.
(El vicepresident, els diputats i les diputades parlen entre ells amb el micròfon desconnectat)

(La lletrada de la comissió, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«El 168.
4 permite que haya otra intervención por parte de todos los grupos.
Eso no es réplica.
Réplica es cuando alguien es contradicho con sus argumentos.
Eso es verdad, es verdad, pero que hay un derecho a un segundo turno, naturalmente que sí.
Pero el 168.
4 no establece el tiempo.
Lo que tiene que decir la mesa es el tiempo por el que lo concede.
Â»)

La senyora presidenta:

Ellos pueden hablar por el artículo 168.
4.

El senyor vicepresident:

Eso quiere decir que vas a tener otra intervención.
Pide la réplica para el final.

La senyora presidenta:

Entonces, lo que me decía la letrada era que hay que ponerse de acuerdo con el tiempo.
(Remors)

La senyora Díaz González:

Entonces mi intervención ha sido una segunda intervención, por aclararlo, ha sido una segunda intervención y tengo derecho a réplica.
(Remors)

(El vicepresident parla amb el micròfon desconnectat)

(El senyor Montiel parla amb el micròfon desconnectat)

La senyora presidenta:

Pues, damos dos minutos a todos los grupos y también tiene dos minutos más Elisa Díaz (remors), por orden de intervención.

El senyor vicepresident:

No quiero ser insistente, es que… Perdón, no se trata de que tenga dos minutos más, se trata de que apliquemos el reglamento.

Yo creo que lo que hay que decir es que si esto es una segunda intervención que por discrecionalidad de la presidenta da a todos los grupos y, luego, una réplica para los que lo soliciten, que han sido contradichos.

La senyora presidenta:

El tiempo de la segunda intervención se cita en dos, y ella ha gastado ya cuatro.
Por lo tanto, lo de ahora ha sido la réplica ya, y ahora damos una segunda intervención de dos.
(Els diputats i les diputades parlen entre ells)

Per a la segona intervenció de dos minuts, li done la paraula al senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies.

A vore, jo volia insistir en dos o tres aspectes.

En una qüestió, quan hem parlat de l'Albufera, del Fondo d'Elx i els humedals, jo volia transmetre la nostra inquietud al voltant de les obres que ha paralitzat d'Acuamed, l'empresa del Ministeri de Foment que estava fent obres de protecció de l'Albufera i que les ha paralitzades.

Crec que cal treballar en l'Albufera en dos direccions: una, per a exigir el compliment de les obres, del programa d'obres que tenia Acuamed iniciades de protecció, el col·lector -crec que era oest-, i algunes obres més perquè les aigües que apareixen en l'Albufera aplegaren depurades; i, una altra, és que volia també un compromís d'espentar la declaració de l'Albufera com a patrimoni de la humanitat.

Una altra qüestió en què volia insistir era en el tema del planejament supramunicipal.
Em preocupa molt el pla del litoral i crec que està molt lligat al nostre problema de descompensació territorial.
Tenim un problema que el 93% de la població viu en els 30 quilòmetres de la franja litoral.
I, per tant, crec que ahí cal fer un esforç.

I el pla litoral del Partit Popular va presentar -si no recorde malament, de memòria- al 2006-2007, molta gent va fer al·legacions i ahí es quedaren, mai s'han contestat.

I, per tant, em sembla molt important que el planejament territorial estiga en este sentit penetrat d'algunes de les idees, de les línies estratègiques que vosté ha plantejat.

I tornant a aquestes línies estratègiques, mire, jo crec que està molt bé la separació de les conselleries, crec que estarà molt millor que enfrontem una revisió radical de la LOTUP.
Desconec l'aval de les Nacions Unides a la LOTUP.
Em sorprén, fins i tot, que les Nacions Unides s'ocupen d'això.
El que sí que crec és que la LOTUP està penetrada en part de la filosofia de la LRAU i de la llei posterior de l'època Blasco.
I, per tant, jo crec que deurien revisar aquesta filosofia perquè crec que no servix per a aquesta conjuntura històrica, ni per a aquesta conjuntura econòmica, ni tampoc per a la conjuntura en termes mediambientals i, per tant, crec que deurien treballar en una direcció de fer una revisió amb profunditat d'aquesta.

Juntament, amb el tema del planejament territorial, crec que és bona la idea de separar -efectivament, com dia el company, de no ser jutge i part- i crec que, d'alguna manera, hauríem de garantir que el planejament de caire supramunicipal tinga una nova espenta.
Crec que n'hi han plans en àrees metropolitanes.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Montiel, vaja acabant.

El senyor Montiel Márquez:

.
.
.
d'Alacant.
Crec que n'hi ha l'àrea metropolitana.
.
.
, està el Patecas de Castelló, el PATEMAE d'Alacant; està també el pla d'acció territorial de l'Horta de València; està el pla de la Vega Baixa.
Tots aquests plans deurien ser, o definitivament arraconats, o ficats, de nou, en revisió per a incorporar criteris mediambientals i altres criteris en matèria de planificació i urbanisme.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Té la paraula el senyor Tormo per un temps de dos minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora presidenta.

Gracias, de nuevo, señor secretario autonómico.

Este grupo no se va nunca a oponer al debate, creo que es la casa del debate, incluso haciendo una interpretación generosa del reglamento.

Señor secretario autonómico, usted decía que no pone todos los huevos en la misma cesta.
Evidentemente, nosotros lo que queremos hacer es ese full, digamos, de posibilidad de suministro de agua…, es no poner los huevos…, todos los huevos en la misma cesta.
Al revés, es decir, poner más huevos en la cesta para que tengamos más posibilidades.

Mire, le voy a hacer una sugerencia que seguro que usted conoce.
En la zona oeste de Italia, donde hay unos cursos de agua muy parecidos a los nuestros, de la Comunidad Valenciana, se han hecho a lo largo de los últimos decenios una serie de miniembalses que ayudan a recoger esa agua de las gotas frías -de esas corrientes de agua cortas y tumultuosas, si quiere usted llamarlo así- y aprovechan para recargar los acuíferos durante las épocas donde el agua… donde el agua corre.

Por lo tanto, sería una buena idea que empezáramos a pensar en políticas nuevas, y no solo ceñirlo a los trasvases, a las desaladoras, que sin duda hacen falta.

Le voy a hacer… (tus) -perdón, discúlpeme; ruego me descuente el tiempo- otra sugerencia.
Hacer un reconocimiento a nuestros agricultores.
Usted sabe que la agricultura ecológica es sin duda un valor, también sabe que es más cara que la agricultura tradicional y también sabe que nuestros agricultores -aunque no es medio ambiente, también es medio ambiente, me refiero stricto sensu- en los últimos años han pasado de poder utilizar mil productos para combatir las plagas a utilizar solo trescientos.
Eso ya es agricultura ecológica.
Por lo tanto, se merecen también un reconocimiento por el esfuerzo que han hecho.

Y le voy a hacer otra apreciación: cuando esa niña de la que usted hablaba, que es su hija -yo tengo cuatro-, se pone enferma, ¿usted qué le da?
Le da antibióticos, sin duda ninguna.
A los productos agrícolas les pasa algo parecido.
O sea, no abusemos de esos productos químicos para combatir las plagas, pero sí utilicemos lo estrictamente necesario para combatirlos.

Y una última apreciación, y ya termino, señora presidenta.
No hemos hablado de fotovoltaica, no hemos hablando de ACS -agua caliente sanitaria-, no hemos hablado de aerominigeneradores, no hemos hablado de movilidad sostenible y no hemos hablado de vivienda sostenible y rehabilitación, que también son muchos puestos de trabajo, también es ahorro y también es cuidado del medio ambiente.

Muchísimas gracias, señor secretario autonómico.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Té la paraula la senyora Graciela Ferrer per un temps de dos minuts.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Simplement, plantejar algunes qüestions.
Perquè quan se plantegen els problemes, en lloc de per l'objectiu, pels mitjans, ¿no?
-transvasament, sí; transvasament, no-, caiguem en contradiccions i, a més a més, ens enganyem.
Perquè aquí la qüestió està que se poden plantejar tots els transvasaments que vullguen, però hauré de partir que hi han recursos des d'on transvasar.

I amb el canvi climàtic i les conseqüències previstes i previsibles d'estudis científics i el que n'hi ha en la història recent dels últims trenta anys, les aportacions que vegem en els nostres rius -els nostres rius, estic parlant dels rius de la península-, francament fiar tot això, jo crec que, més que solucionar, és crear un nou problema i una nova vulnerabilitat.

També s'ha de treballar de l'altre costat.
És que també s'ha repartit molta aigua de paper en els plans hidrològics i se parla de dèficits de paper, però és que els papers no creen aigua.

I tampoc s'han posat de manera substantiva damunt de la taula, ni per part de les confederacions, ni menys encara per part dels governs anteriors en La Generalitat, realment quines són les subvencions que reben les aigües transvasades.
Perquè si les subvencions són il·legals, per l'article 9 de la directiva marc de l'aigua, per a la dessalació, també ho hauria de ser per als transvasaments.
Perquè en això la directiva marc de l'aigua no fa diferència, si és una tecnologia o si és una altra.

Per tant, crec que este tipus de qüestions les hem d'abordar amb més profunditat i estaria molt bé que des de la Direcció General de l'Aigua i des de la secretaria de medi ambient i canvi climàtic es plantejara un poc abordar la qüestió de la gestió de l'aigua partint des d'este punt de vista genèric i general de transparència de totes les dades, perquè d'eixa manera aprendrem millors decisions tots junts i haurà menys conflictes.

De fet.
.
.
-estic acabant- de fet, hem presentat, ací, a les Corts Valencianes, una proposta per una comissió especial d'estudi de la gestió de l'aigua a la Comunitat Valenciana davant el canvi climàtic.
Crec que és un tema que hem d'abordar i és un tema en el qual tenim molt de futur, perquè n'hi han molts recursos i n'hi han moltes alternatives de gestió i d'ús per a poder eixir endavant.

La senyora presidenta:

Senyora Ferrer, vaja acabant.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Ja està.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Ferrer.

Té la paraula el senyor David Cerdán, del Grup Parlamentari Socialista, per un temps de dos minuts.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, voy a aprovechar el espacio que me dan para recordarle algunas cositas que se me había…, no me había dado tiempo a apuntar.

Le quiero matizar al secretario autonómico que cuando decía movilidad cero de los recursos, no lo digo a corto plazo.
Eso era una obviedad.
Evidentemente, compartimos la postura que antes me ha explicado.

Había dejado en el tintero antes algo que ha apuntado el compañero de Ciudadanos, hay que trabajar en la cuestión energética, es fundamental para atender los efectos negativos del cambio climático y, ahí, es verdad que las competencias no están en la Generalitat valenciana, pero se pueden hacer muchas cosas de promoción, de autogestión y de incentivar medios propios de producción muy dedicados también…, o destinados al sector agrícola, que puede paliar el sobrecoste que tiene la energía para su sector.

Y, luego, recordarle que, efectivamente, hace faltar gastar, gastar y gastar, es decir, recursos.
Es importante.
Es importante -y usted lo ha anunciado- que se acabe con las obras del postrasvase margen izquierda.
No es que no se haya hecho porque no haya trasvase, sino, ¿para qué queríamos un trasvase si no había manera de postrasvasar después el agua?
Es una contradicción el Partido Popular que nunca ha resuelto.
Y esa deuda con los regantes de la margen izquierda de mi provincia tiene que estar resuelta en esta legislatura.

Hay que aprovechar las aguas depuradas.
Le insisto en que tiene que haber un tratamiento terciario en todas las estaciones de la Comunidad Valenciana, que hoy no todas la tienen, para poder utilizarlas con garantías.
Y, evidentemente, habrá que hacer un coste importante en inversión, porque el agua es verdad que para bombearla de un sitio a otro requiere una infraestructura y un coste evidente.

Y recuerdo una de las infraestructuras fundamentales, que es Rincón de León, que está en la ciudad de Alicante, y que ahí se echan al mar hectómetros, muchos, casi veinte, que podían ser reutilizados para determinadas comunidades de regantes.

Y para regular y gestionar bien el agua hace falta -y voy a cortar ya- mejorar nuestra capacidad de embalsar, de ahorrar y de, posteriormente, utilizar cuando haya carestía.

En la provincia de Alicante, que es la que más conozco, existen esas infraestructuras, pero no son suficientes, e intuyo y sospecho, y así me han comentado, que en el resto de la Comunidad Valenciana, en el resto de las provincias, ese déficit también tenemos que paliarlo.
Para hacer esa gestión, en la medida que apuntaba el compañero, como hacen en Italia, o en otra gestión, es necesario…, esos embalses, esas infraestructuras para gestionar esa agua.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Cerdán.

Té la paraula la senyora Díaz, del Grup Parlamentari Popular.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidenta.

Bienvenidos todos a las obras de postrasvases.
Bienvenidos todos, porque hasta ahora, el único, el único partido que lo tenía incluido en el… -sí, perdón, pero sí- el único partido que lo tenía incluido en su programa electoral es el Partido Popular.
Así que bienvenidos todos.
(Veus) Me alegro… de verdad, me alegro muchísimo.
(Veus) Bienvenidos todos.

Miren, señorías…, señor secretario -perdón-, señor secretario autonómico, le doy la bienvenida, ya le he comentado, en ese y en muchos otros aspectos que ha explicado, porque también con la biomasa había muchas voces en contra por parte de quien ahora gobierna.
Sobre los cortafuegos no ha explicado tampoco cuál es su postura.
¿Qué pasa con los agentes medioambientales?
Porque sí que es verdad que no se lo he preguntado, pero, ¿qué pasa con los agentes medioambientales?
¿De quién dependen?
¿Dónde están?
Porque eso creo que no lo han dejado… no lo han dejado claro.

Respecto a los residuos.
Es que necesitamos, necesitamos concreción, señor Álvaro.

Reutilización, reciclaje.
Sí, de acuerdo, pero desechos hay.
Es que los desechos, ¿qué van a hacer con ellos?
¿Se van a seguir enterrando?
Esa es la propuesta, que sigamos enterrando los desechos.

Bueno, que sepa que la directiva marco de los residuos está más por la valorización… -sí, perdón, pero sí- está más por la valorización energética, que por enterrar los residuos.

Usted dice que escucha…, que diálogo, pero parece… parece que no.
Es que parece que no, que todo eso se queda en palabras.
Y la imposición de la que usted renegaba hace poco es lo que, al fin y al cabo, aplican.

Y sobre el agua, estamos hablando de…, cuando hablamos de trasvases, que quede bien claro, hablamos de cuencas excedentarias…, del agua de cuencas excedentarias a cuencas deficitarias.
No hablamos de otra cosa.

Y si tanto preocupa el cambio climático, que yo entiendo que sí, ¿verdad?
Sí.
Bueno, las desaladoras, las desalinizadoras, ¿saben la contaminación que producen?
¿Saben si producen más contaminación las desalinizadoras que los trasvases?
¿Lo han tenido en cuenta?
Incluso en cuanto a la valorización…

La senyora presidenta:

Señora Díaz, vaya terminando su intervención, por favor.

La senyora Díaz González:

…también energética, ¿han tenido en cuenta qué contamina más, enterrar esos desechos o la valorización energética?

Nada más.
Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Díaz.

Tiene la palabra el secretario autonómico Julià Álvaro.
(Veus) Tiempo de cuatro minutos.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Moltes gràcies.
(Veus)

Sí, sí, està molt bé.
Jo ho sabia, ¿eh?
, però fa molt bé en recordar-ho, perquè se me'n podia anar i a la presidenta se li podia oblidar recordar-m'ho.
Li agraïsc molt.
.
.
li agraïsc molt això.

Comence pel final.
Anem a dialogar tot el que siga possible i un poquet més.
Però tampoc confonga vosté dialogar amb fer allò que vostés volen que fem.

Crec que en el tema este de les competències, que vostés tenen molta dificultat o molta preocupació pel tema de com ens repartim les nostres competències dins del govern, jo crec que ací hi ha un problema de competències, i el tenen vostés.
Li vaig a dir la veritat, el tenen vostés, que no són conscients encara que la seua competència és l'oposició i ja no estan en el govern.

Dit això, nosaltres no hem cessat a ningú al davant dels parcs naturals, perquè eren càrrecs de confiança del director general i, per tant, han quedat fora del seu lloc de treball quan ha cessat el director general.

Entre.
.
.
entre nosaltres, no hi han hagut cessaments, ja li dic, sinó que hi han hagut, diguem, cessaments automàtics perquè eren càrrecs de confiança.
Si vostés hagueren fet el que la sentència els indicava, que és haver posat funcionaris, segurament no haguera passat això.

I, bàsicament, a mi em demana que m'informe.
Jo li vaig a demanar a vosté per favor que s'informe.
La diferència que hi ha entre l'aigua de dessalinitzadora i l'aigua de transvasament és aproximadament de quinze cèntims, no de deu vegades, no de deu vegades.
I li pot preguntar a qualsevol llaurador i li ho dirà d'una manera clara i específica i concreta.

Després, nosaltres no estem en contra de la valorització, perquè valorització és també la metanització.
Ja li he explicat, estem en contra de la incineració.

I sí, entre la incineració i una gestió acurada dels residus i que acaben en abocador en una.
.
.
en una fase, diguem, transitòria, el mínim de residus possibles que vagen a abocador, nosaltres sí que estem a favor d'això, en contra de la incineració, perquè, diguem, és o roín o molt roín.
I ja li he explicat que a més la incineració té tota la càrrega de desincentivar tot el que és la recollida selectiva i a més, i a més, un nivell de contaminació molt més alt, però igual en eixe moment no m'ha atés.
.
.
absolutament.

Al senyor Montiel li vull contestar que allò de la separació avaluació ambiental.
.
.
diguem gestió territorial, és que està per llei.
I el que era absolutament inusual era que estiguera tot en la mateixa conselleria en el seu moment, i aixina vam acabar com vam acabar.

Al senyor Tormo dir-li que sí, que certament, tant de bo tinguem més ous per posar en les cistelles, però és que anem cap a un escenari de menys ous com a mínim, tal com els hem entés fins ara.
És a dir, anem cap a un cicle hídric de resta i no de suma.
I, per tant, això ho hem de tindre en compte.

L'exemple d'Itàlia a mi em pareix que és molt interessant, i que s'està tenint en compte i que s'està revisant.
I només per afegir un poquet,.
.
, certament, a la meua fila quan està malalta li done antibiòtics, però jo, la meua preocupació bàsica és que la meua filla no es pose malalta, bàsica, (remors) però es pot treballar en una direcció o en una altra.
Si la cuides i la ben tractes segur que emmalaltirà menys que si la maltractes i la descuides, diguem-ho aixina.

Al senyor Cerdán dir-li que sabia que estàvem d'acord en el tema de la mobilitat, però que em pareixia que m'anava molt bé perquè m'ha servit per a explicar un poquet la nostra tesi en este sentit, no?
, un poquet avançar, avançar en això.

No em volia deixar res per contestar aixina per damunt encara que fóra només.
.
.
Perquè volia acabar.
.
.
, tenia un altre acabament, però vaig a acabar amb una referència ecologista que segurament coneixen i que els volia llegir, perquè pareix que és una bona cloenda a la meua primera intervenció.

Diu: Â«Com sol passar en èpoques de profunda crisi, es requerixen decisions valentes.
Tenim la temptació de pensar que el que està ocorrent no és cert.
Si mirem la superfície, més enllà d'alguns signes visibles de contaminació i de degradació, sembla que les coses no siguen tan greus i que el planeta pot persistir durant molt de temps en les actuals condicions.
Este comportament evasiu no servix per a seguir amb els nostres estils de vida, de producció i de consum.
És el modus com l'ésser humà se les arregla per alimentar tots els vicis autodestructius que té, intentant no vore'ls, lluitant per no reconéixer-los i postergant les decisions importants com si no passara res.
Â» Això ho va dir el papa Francisco.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Bé, moltes gràcies, senyor Julià Álvaro.

Despedim el senyor secretari autonòmic.
I jo crec que ho deixarem ací.
Els altres dos punts se quedaran per a la propera sessió, si a tot el món li sembla bé.
(Veus)

(S'alça la reunió a les 14 hores i 58 minuts)