Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Sanitat i Consum realitzada el dia 24 de novembre de 2009.
Comença la reunió a les 16 hores i 33 minuts.
Presideix el diputat senyor Vicente Soria Mora.
Reunió número 17.

Proposició no de llei sobre la creació immediata de places de psicòlegs clínics i treballadors socials per tal d'augmentar la ràtio i assolir els objectius marcats per la Conselleria de Sanitat per a l'any 2004, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
238, BOC número 172)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
Comisión de Sanidad convocada para hoy rogando a la señora diputada, secretaria, que compruebe si hay quórum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El primer punto del orden del día lectura y aprobación, si procede, del acta de la reunión anterior.
¿Queda aprobada el acta?
Se aprueba por unanimidad.

El senyor president:

El punto número 2: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la creación inmediata de las plazas de psicólogos clínicos y trabajadores sociales para aumentar la ratio, presentada por el Grup
Parlamentari Esquerra Unida- Bloc-Verds-IR: Compromís.

Tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Efectivament, en l'exposició de motius hi ha, citem el perquè d'esta proposició no de llei.
La Generalitat havia establert el Pla director de salut mental i
assistència psiquiàtrica de la Comunitat Valenciana, pla que considerava que havia d'establir un marc d'actuació públic consensuat per a integrar de manera precisa tots aquells recursos
assistencials públics amb els quals comptava i en el que és fonamentava la creació de nous centres i equips multidisciplinaris per atendre les necessitats
creixents i sobretot de gestionar la qualitat.
Establia un marc en què el professional i moviment associatiu assumia junt a l'administració el protagonisme que requeria el desenvolupament insuficient d'un pla.

En eixe pla hi ha una qüestió molt important, una base, que era el que dia que l'individu, la persona, ocupava el centre sobre el qual gravitava tota la
planificació i que anava a afavorir la dignificació del malalt i la seua integració per considerar-los elements actius de la nostra societat.

Eixe pla era considerat pel govern de La Generalitat com una ferramenta
insubstituïble a l'hora d'articular una política en matèria d'atenció psiquiàtrica que es podia qualificar com a seriosa i assumible, i establia els compromisos, així com les col·laboracions necessàries per dur-lo endavant.

Es considerava un primer pas per a una reforma importantíssima i un avanç cap a la professionalització i la dignificació del col·lectiu públic d'atenció psiquiàtrica i psicològica.
Es considerava com un repte, i el repte era precisament atendre les
necessitats del malalt mental i la família.

Com he dit, insistint reiteradament amb el protagonisme i els beneficis per a
les persones.
Això, arribà un moment en què establia uns objectius.
Objectius, mos marca en el mateix pla, l'estimació de (inintel·ligible) .
.
.
professionals, i la previsió per a l'any 2004 que és la que tinc ací.

Dia que els psiquiatres per 100.
000 habitants, les recomanacions de les
societats científiques era de huit, que la previsió que establia el pla per a la Comunitat Valenciana era de nou, nou psiquiatres
per 100.
000 habitants.

Psicòlegs, per cada 100.
000 habitants les recomanacions de les societats científiques era de sis.
Establien una previsió per a l'any 2004 en la Comunitat Valenciana de set.

Infermers, per cada 100.
000 les recomanacions era de set, i aquesta recomanació era assumida com una previsió per a compliment l'any 2004, i treballadors socials de tres per cada 100.
000 habitants, com dia
també, era assumida eixa previsió com a pròpia.

En este moment, com estan?
Les xifres que l'Observatori de Salut Mental de la Societat Espanyola de Neuropsiquiatria
Professional de la Salut Mental del País Valencià parlen, és de 2,4, 2,41 psicòlegs clínics i 1,15 treballadors socials per cada 100.
000 ciutadans.
Això queda clar, per una part l'incompliment del pla que després s'ha desenvolupat en un pla posterior però que estem parlant d'incompliments.
Una cosa és planificar i una altra és marcar objectius, i la tercera i més important és complir els objectius, dotar-los econòmicament per poder-los donar solució, i en este moment el que podem dir clarament és que el govern de La Generalitat incomplix els seus propis objectius i no és això prou sinó que, a més, no establix els mecanismes de reforma necessaris per anar situant estos
objectius en uns límits assumibles.

Estem en l'exposició del que és la política de propaganda en la qual se planifica, se fan públics els objectius i s'incomplixen de manera, jo diria, per una part, sistemàtica, i per altra part, fraudulenta de cara als que són els interessos tant de les necessitats com de totes les persones a les quals el govern de La
Generalitat representa, que són tots el valencians i valencianes.

És per això, és possiblement per això, perquè són objectius que marca la pròpia Generalitat pel que insistim a fer totes les modificacions pressupostàries adients i és el moment oportú per a fer-les, lògicament.
Estem parlant de pressupostos encara que no siga en esta comissió perquè açò està presentat, com he dit, de fa molt de temps.

Per a la creació immediata de les places de psicòlegs clínics i treballadors socials necessaris per tal que la ràtio siga la de set psicòlegs clínics i tres treballadors socials per cada 100.
00 habitants, que eren els objectius que havia marcat la pròpia Generalitat, de manera que en l'any 2009 es puguen aconseguir aquests objectius.
Ara serà pràcticament impossible però bé, si el 2009 no és possible, si anem al 2010 i ho férem possible ja em consideraria en este moment sobradament satisfet, ja que els pressupostos, i quan parle.
.
.
, els supòsits en els quals actua La Generalitat, realment no són estos.

I lògicament això comportaria també la iniciació de tots els procediments de l'adjudicació de les places per a poder-les cobrir i també augmentar la quantitat de llits hospitalaris dedicats als malalts mentals fins
arribar a cobrir la ràtio de deu llits per 100.
000 habitants que recomanen els organismes
internacionals.

Senyories, exposats els arguments espere, estic a l'espera dels raonaments que vostés fagen.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Pañella.

Para fijar posición y en nombre del Grupo de Diputados No Adscritos tiene la palabra la diputada
doña Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, des d'Esquerra Unida pensem que el progrés d'una societat no es mesura pel número de parcs temàtics, o de ciutats diverses, o de carreres de cotxes o de vaixells, sinó que se mesura per com s'atén les persones amb més necessitats, els nens, els majors, els malalts, els discapacitats, els
immigrants i, en definitiva, a totes les persones i col·lectius que necessiten una atenció especial per part de l'administració.
I nosaltres pensem que en això el País Valencià encara té els deures per fer, uns deures que el Partit Popular no ha fet en catorze anys
que porta governant.

I si entre tots els col·lectius que la dreta té oblidats se n'ha de triar un, un que especialment té abandonat a la seua sort, és el dels malalts mentals.
Malalts mentals que estan estigmatitzats per la
societat i abandonats pel govern i aleshores fa que siguen les famílies les que s'encarreguen de tot el pes que suposa la seua atenció.

En aquest moment, el panorama és absolutament desolador, com ja ha explicat el proponent de la iniciativa.
Els
recursos destinats a l'atenció als malalts mentals són completament insuficients.
De fet, hi ha comarques senceres sense atenció.
Tenim la meitat de psiquiatres dels que el Partit Popular, dels que el Consell
va prometre en el Pla de salut mental 2001-2004.
Vam plantejar en eixos moments
un objectiu raonable d'arribar a nou psiquiatres per cada 100.
000 habitants.
Han passat huit anys i la
xifra no supera els cinc psiquiatres per cada 100.
000 segons xifres que tinc
jo, però segons altres xifres encara és més baixa.

Les unitats de salut mental per adults són deficitàries en número i en recursos de personal.
Hi ha la meitat de psiquiatres dels que
necessitem, com ja hem dit, i això és molt greu, però més greu encara és que només hi ha un terç de psicòlegs i infermeres necessàries, més del 50% de les unitats no tenen treballadors socials, etcètera, etcètera.

Nosaltres pensem que açò dificulta moltíssim l'atenció integral dels pacients.
I en recursos hospitalaris, doncs, la situació no millora en absolut, més bé empitjora.
L'objectiu que es va marcar en l'any 2001 era el d'arribar a dotze llits per cada 100.
000.
La realitat és que tenim sis per cada 100.
000 habitants, és la meitat dels que es van prometre i és una taxa inclús inferior a la que teníem va vint anys, perquè de fet en 1988 teníem huit llits per cada 100.
000 habitants.

I aquesta és la dura realitat, que en algunes qüestions estem pitjor que fa vint anys.
I nosaltres per això anem a recolzar aquesta proposició no de llei perquè va en el camí d'avançar cap a una millor atenció a aquestos pacients i pensem que s'han de donar tots els passos necessaris per poder tindre una atenció integral dels malalts mentals.

Res més.

El senyor president:

Gracias, señora Albiol.

En nombre del Grupo Socialista tiene la palabra doña Rebeca Soler.

La senyora Soler Cejudo:

Gracias, señor presidente.

Nuestro grupo, por supuesto que vamos a votar favorable a esta iniciativa.

Desde luego, siempre que tenemos la oportunidad de denunciar la situación de la salud mental en esta comunidad lo hacemos, y en esta ocasión como no puede ser de otra manera vamos a adherirnos a la propuesta que realiza
el señor Pañella.

Ni que decir que la salud mental ha sido la gran olvidada, la gran abandonada
del Consell durante los catorce años casi que gobierna el Partido Popular esta comunidad, y no nos vamos a cansar
de repetirlo y de denunciarlo las veces que haga falta.

Ese abandono se aprecia de una forma considerable, de una forma importante, en
la falta de recursos, en la escasa atención que se le otorga en los presupuestos anuales de La Generalitat, y sobre todo yo quiero insistir en esta cuestión, sobre todo en el flagrante, lo que es un flagrante incumplimiento del Plan de salud
mental de la Comunidad Valenciana que fue presentado en el 2001 y que, teóricamente, debería estar culminado en el 2004.

Este es en un plan que en sí podíamos considerar un buen marco teórico, un modelo bueno en sus planteamientos, aunque sólo sea eso porque a la práctica se reduce a un plan que permanece absolutamente secuestrado por la
pasividad de este gobierno, un gobierno que paradójicamente se muestra más activo en la constante degradación de los servicios públicos que en la mejora de los mismos.

El principal problema de la salud mental en esta comunidad, aparte, aparte, ya
lo he dicho, de la falta de voluntad del gobierno valenciano, radica en la incapacidad de
delimitar un espacio sociosanitario propio que salvaguarde el derecho del
paciente a recibir una atención adecuada, una atención adecuada desde un enfoque estrictamente comunitario.

Al Partido Popular creo que eso del modelo comunitario le suena a chino mandarín porque lo que es la praxis de ese modelo en esta comunidad desde luego está a años luz de lo que debería de ser una implantación adecuada de este modelo, de un modelo de estas características.

Ustedes saben que la demanda asistencial en las patologías mentales aumenta sin cesar, y este gobierno continúa enfrascado en su peculiar trato a todo lo que tenga que ver con estas
cuestiones.
Si tuviéramos que reducir a la mínima expresión gráfica qué es lo que hace el Partido Popular, el gobierno del Partido Popular con la salud
mental diríamos, yo me atrevería a decir, que tratan de suplir la intervención psicoterapéutica con el gasto en psicofármacos.
Esto es una expresión que así a bote pronto puede parecer un tanto dura pero es real, así de sencillo.
Sustituir la intervención psicoterapéutica por el gasto en psicofármacos.

Por cierto, una cuota de gasto farmacéutico elevadísimo y aquí sí que podríamos estar en condiciones de abrir todo un debate en lo que realmente está haciendo este gobierno en aras del ahorro farmacéutico y el uso racional de medicamento.

Yo me imagino que sabrán de la existencia de un informe muy reciente y, por tanto, con datos muy actualizados, elaborado por un grupo de psicólogos clínicos de las unidades de salud mental, de las tres provincias de la Comunidad
Valenciana, Alicante, Valencia y Castellón, en la que constatan serias deficiencias en la calidad de la atención de los servicios de salud mental, y al mismo tiempo demandan lo que
precisamente reivindica esta propuesta, una mayor presencia de psicólogos, psiquiatras, trabajadores sociales y, en definitiva, de equipos multidisciplinares.

Precisamente este estudio surgió a raíz de una encuesta realizada en el año 2005 que venía a identificar una muy escasa delimitación, leo textualmente, «de las funciones del psicólogo clínico en los servicios de salud mental y esa necesidad de adaptar las funciones
dentro de los nuevos marcos legales que suponen el reconocimiento de una
especialidad, como ustedes saben, y la reclasificación del puesto de psicólogo como facultativo especialista».

Estos profesionales autores del estudio reivindican un cambio del modelo
tradicional, del modelo hospitalario al modelo comunitario, basado como ya les
digo en el trabajo multidisciplinar para el cual dicen que el sistema sanitario
valenciano no se encuentra preparado, y esto es revelador, francamente.

Y concluyen este estudio, o estas conclusiones, asegurando que este retraso en
la adaptación al nuevo modelo es el que está originando esas graves deficiencias en la atención a la salud mental, y nosotros, nuestro grupo parlamentario, evidentemente,
compartimos este diagnóstico.

Deficiencias, por ejemplo, en las derivaciones de primaria a las unidades de
salud mental.
Se está detectando un exceso de derivaciones por problemas de trastornos mentales
comunes, como pueda ser la ansiedad o la depresión, lo que viene a provocar un colapso, una saturación y enormes retrasos en el diagnóstico de los casos, problemas para realizar el seguimiento de los pacientes, así como limitación del tiempo necesario para atender como toca a los pacientes en las consultas.

Por ello -permítame que sea reiterativa-, es necesario incrementar -ya lo hemos denunciado y lo hemos propuesto en reiteradas ocasiones-, incrementar el número de profesionales de la psicología en las unidades de salud mental.

Si para el año 2004 aquel plan, al que hemos hecho referencia todos los portavoces, para
aquel plan se preveía una ratio de 7 psicólogos clínicos y 3 trabajadores sociales por cada 100.
000 habitantes, en diciembre de
2008, es decir, con cifras, con datos muy recientes y, por lo tanto, de plena
actualidad, la ratio se situaba tan solo en 2,4 psicólogos clínicos y 1,15 trabajadores sociales por cada 100.
000 habitantes.
¡Demoledor!
Yo creo que no hay más palabras para interpretar estas cifras.

Las cifras hablan por sí solas y son más crudas todavía cuando comprobamos in situ que las bajas, muchas veces las bajas no se cubren,
porque sucede que hablar de plantillas es una cosa y hablar de los
profesionales que están en ejercicio realmente es otra cosa, la cosa cambia mucho.

Pero ya no solo hay que hablar, entendemos, desde luego, desde la perspectiva
de este grupo parlamentario, no solo hay que quedarse en ese discurso, en
hablar del subir la ratio, sino que convendría realizar un análisis quizás atendiendo más a la dimensión cualitativa de la cuestión.
Y plantear, por ejemplo, ese aumento de psicólogos clínicos con funciones en atención primaria que se dediquen a una cosa que realmente no se está trabajando en absoluto en esta comunidad desde la atención primaria, que es a las tareas de prevención y promoción de la salud; y si se está haciendo, de una forma bastante precaria.

Y sería interesante también aprobar el reconocimiento de las categorías especializadas en salud mental.
Yo recuerdo que recientemente en esta cámara se trajo una propuesta que pretendía darle reconocimiento las categorías, las plantillas, a la enfermedad psiquiátrica.
Y, lamentablemente, el Grupo Popular su aportación fue votar en contra a esta iniciativa.

A nivel organizativo sería interesante poner en marcha un nuevo modelo basado en centros de salud mental
comunitarios, comunitarios, dentro de ese modelo comunitario, y una dirección general de salud mental que coordine todos los recursos existentes, cosa que
yo recuerdo que este grupo también ha planteado en esta cámara y también con el voto desfavorable del Grupo Popular.

En fin, una serie de medidas que ya no se quedan en la cifra, en la ratio, en
lo puramente cuantitativo y que ahonda en cuestiones cualitativas que son cada
día más necesarias para reflotar la situación de la atención a las patologías mentales, que, lamentablemente, en esta comunidad, tal y como he expuesto en
mi intervención, se encuentran en unos niveles absolutamente deficitarios, en unos niveles
absolutamente precarios y que, al final, acaban pagando no solo los enfermos, ¡ojo!
, no solo los enfermos, sino los familiares, que es una parte muy importante
en este problema, y el conjunto, el conjunto de la sociedad.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora diputada.

Para fijar posición, en nombre del Grupo Popular, tiene la palabra doña María Rosa Roca.

La senyora Roca Castelló:

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, con todo respeto, señorías, he tenido que hacer un esfuerzo para seguirles a ustedes con lo que me
estaban contando, porque creía que íbamos a hablar de la realidad en psiquiatría, en salud mental de esta comunidad, y ustedes me han hecho esforzarme
doblemente porque tengo la sensación de que desconocen exactamente de lo que están hablando.

Para puntualizar, he oído decir que se deriva desde atención primaria a las unidades de salud mental.
Las unidades de salud mental están incluidas dentro de la atención primaria.
Será que los médicos de cabecera pueden derivar a las unidades de salud mental, que están ubicadas en el mismo sitio, supongo.

Basar el excesivo gasto farmacéutico en la receta de psicofármacos, continúa siendo ignorar que los psicofármacos, como cualquier otro fármaco, está recetado por un montón de especialistas, que no solamente son los psiquiatras, se podría hablar de neurólogos, de internistas, de neurocirujanos, etcétera.
Estando de acuerdo plenamente en que hay que reducir el gasto farmacéutico.
¡Faltaría más!

Y como eso, otra serie además de, si me permiten, de exabruptos y barbaridades.
Y por más que repitan ustedes las mentiras, a lo mejor llegan a creérselas, que es la sensación que me está dando.

Por unificar un poco criterios y conceptos, permítanme que les dé una serie de datos, que son reales, que son objetivos y que ustedes pueden
constatar, pero que quiero pensar que o no les preparan a ustedes bien los
discursos o no se molestan en mirar directamente las fuentes, que es la
Conselleria de Sanidad, entre otras cosas, con el desconocimiento pleno de que
los especialistas en este país es el Ministerio de Sanidad y Consumo quien hace, a pesar de las peticiones de
las comunidades autónomas, la distribución de cada uno de ellos por comunidad autónoma.

La Conselleria de Sanidad dispone, pues, de una red de salud mental de ámbito departamental que les enumero: unidades de salud mental, unidades de salud
mental infanto-adolescentes, unidades de hospitalización psiquiátrica, unidades de trastornos de la conducta alimentaria, unidades de
hospitalización a domicilio; y recursos de ámbito supradepartamental: unidades de media y larga estancia.

En cada departamento de salud se garantiza una adecuada ordenación de la asistencia sanitaria en materia de salud mental, de manera que se
posibilita la máxima eficacia en la ubicación y uso de los recursos, siendo la gerencia del departamento de salud la
encargada de la dirección y gestión de los recursos de salud mental del departamento.

Los recursos humanos se estructuran desde un enfoque multidisciplinar y
flexible y basan sus actividades en la coordinación y cooperación de todos sus miembros.

Dentro de la prestación asistencial en atención ambulatoria, tiene especial relevancia, tanto por su volumen como por ser la
puerta de entrada del sistema sanitario, la atención primaria de salud, es decir, donde están ubicadas las unidades de salud mental.

La unidad de salud mental tiene como prestación básica la atención integral al paciente, tanto en régimen de consulta como en régimen de atención domiciliaria -es decir, el especialista psiquiatra o el equipo multidisciplinar se desplaza al
domicilio-, así como la rehabilitación y la integración del paciente.

En cuanto a la asistencia especializada, dependiendo de las características y del grado de complejidad.
.
.
Asistencia especializada es cuando el
paciente -lo digo por si no tienen ustedes conocimiento de la misma- se encuentra ubicado dentro de.
.
.
pernocta, es decir, duerme en un hospital,
por decirlo de alguna manera.
Dependiendo de las características y el grado de complejidad de la atención requerida, esta es prestada a través de la hospitalización tradicional, ya sean unidades de agudos o unidades de media estancia.
Hay una
unidad recientemente abierta, además con muy buena funcionalidad.
Es en el Padre Jofre, que hay una unidad de salud
mental de atención a crónicos mentales, entre otras cosas.

Las unidades de hospitalización a domicilio y los hospitales de día.
Actualmente, más que de ratios, más que de ratios, se habla de adecuación, organización y adaptación a la realidad social en la que se plantea la atención a la salud mental.
Más que debatir sobre un número, corresponde debatir sobre fórmulas organizativas innovadoras y adaptadas a las necesidades de los pacientes
y, por supuesto, a la realidad histórica de la salud mental, al tiempo de desarrollo y al planteamiento de atención integrada en el sistema sanitario.

Así, en cuanto al cálculo de la ratio, hay que tener en cuenta que en muchas ocasiones los
dispositivos existentes a nivel europeo y nacional pueden tener la misma
denominación, pero referirse a distintas prestaciones asistenciales y programas, por lo que
es difícil que un organismo internacional o nacional pueda establecer taxativamente una
indicación numérica en cuanto a ratios.

Asimismo, los ratios que se manejan actualmente de recursos humanos, que
desarrollan su trabajo en distintos ámbitos asistenciales, se cuestionan en numerosas ocasiones, porque cada
comunidad autónoma puede recoger profesionales puramente del ámbito asistencial, de salud pública, de drogodependencias, de rehabilitación o de recursos sociales, y todo esto dentro del ámbito público y privado.

De este modo, el Ministerio de Sanidad y Política Social no aporta datos de ratios de comunidades autónomas en este sentido, como tampoco lo hace la OMS, que en lugar de establecer
ratios, recoge recomendaciones de buenas prácticas y organización de cada región europea.

La Conselleria de Sanidad sigue trabajando para adecuar el número de psicólogos clínicos a las necesidades existentes en nuestra comunidad, incrementando
progresivamente su número y favoreciendo la inclusión del psicólogo clínico como elemento importante de los equipos.

En este sentido, se ha publicado la oferta de empleo público de personal sanitario 2007, Decreto 176/2008, de 21 de noviembre, donde,
entre otras plazas, se prevé la convocatoria en los próximos meses de 72 plazas de facultativo especialista en psicología clínica.

En cuanto a las ratios referidas por el diputado basadas en estudios realizados
por el observatorio de salud mental, la Conselleria de Sanidad considera que el
análisis de la situación de la atención mental en las comunidades autónomas que publica dicho organismo en su página Web no es un estudio oficial que pueda servir como referencia a la hora de
establecer ratios, ya que aporta datos parciales de algunas comunidades autónomas.

Es más, si utilizamos los últimos datos de psicólogos clínicos -y tengo un anexo aquí que está a su disposición-, recogido por este observatorio en su página web, en el apartado generador de estadísticas correspondiente a 2007, y calculamos la ratio para la comunidad,
observamos que esta no sería, tal y como se específica, de 2,41 psicólogo clínico, tal como se refiere a la formulación de la proposición no de ley, sino de 4,27 psicólogos clínicos por cada 100.
000 habitantes.

Si además tenemos en cuenta las 72 nuevas plazas de psicólogos clínicos, publicadas en la OPE -no oigo, no me oigo yo misma, señoría-, publicadas en la OPE, dicha ratio ascendería a 5,37 plazas cada 100.
000 habitantes.

La Conselleria de Sanidad va a seguir esforzándose en esta línea, convocando nuevas plazas de psicólogos clínicos en las próximas ofertas de empleo público, con el fin de incrementar la ratio de psicólogos clínicos en nuestra comunidad.

Asimismo, la Conselleria de Sanidad ha hecho un esfuerzo en la negociación -un esfuerzo, y les estoy hablando con conocimiento de causa-, en la negociación con el Ministerio de Sanidad y Política Social para incrementar el número de plazas ofertadas para la formación de psicólogos clínicos residentes, PIR.
En el próximo año 2010 es de 13, frente a los 8 que fueron ofertados en 2005.

En los últimos años, además, se ha procedido también a una reconversión de los puestos de psicólogo a la normativa sobre psicología clínica, lo que ha supuesto una tarea importante y laboriosa, con una dotación presupuestaria mayor, con el objetivo de situar al psicólogo en el papel que le corresponde para el beneficio del abordaje
biopsicosocial del paciente con trastorno mental.

La Conselleria de Sanidad continúa realizando este fuerzo notable presupuestario incrementando un año más el presupuesto destinado al programa de salud mental y atención sanitaria de media y larga estancia.
Les recuerdo a su señorías que no solamente ha habido un plan de salud mental, ha habido planes
sucesivos plurianuales.

La Generalitat ha dotado este programa en su presupuestos de 2010 con 79,2
millones de euros, lo que supone un crecimiento del 14,53% frente a 2009, en
que se han destinado 69,1 millones de euros.

Desde el año 2003, este programa, el programa de salud mental, se ha incrementado en un
130%, lo que denota el interés del Consell por mejorar la asistencia que se presta a los ciudadanos de salud
mental.

Gracias a este programa presupuestario, hemos ido abordando, entre otras
medidas, un incremento de camas destinadas a las personas con enfermedad
mental.

En cuanto a las camas de hospitalización, la Conselleria de Sanidad ha ido incrementando en los últimos años su número en la red hospitalaria, con la apertura de nuevos hospitales y la ampliación de los ya existentes.
Ampliaciones en Elda y en Elche, y nuevos hospitales de
Torrevieja, Manises, Padre Jofre y Denia.

A lo largo de 2010, la Conselleria de Sanidad ha previsto, además, la creación de 88 nuevas camas de hospitalización en salud mental, tanto de agudos como de larga y media estancia, en el
hospital de Vinaroz, en el hospital militar situado en Mislata y en la Pedrera.

Y en cuanto a la atención prestada en régimen de hospital de día, habrá un aumento de 50 plazas para la atención de pacientes adultos y pacientes infanto-adolescentes, que se distribuirán en los hospitales militar de Mislata y Arnau de Vilanova.

Respecto a las unidades de hospitalización a domicilio, recordar que en 2009 se abrió la línea de salud mental de los departamentos del Arnau, La Fe y Gandia.
Y señalar que está previsto en 2010 abrir la línea de salud mental de la UHD de la Villajoyosa.

Por todo ello, señorías, no tenemos nada más que rechazar la proposición no de ley que hoy se presenta en esta comisión.

Nada más, muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Roca.

Para el turno de réplica, y en nombre del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyora Roca, gràcies per la seua exposició, però me permetrà que dissentisca profundament de tot això que mos ha dit i que els faça un consell.

Vostés, que reiteradament citen el Pare Jofre, no estaria de més que l'imitaren en la part que correspon i actualitzaren la seua doctrina, passant del
que era caritat al que és l'existència de dret que, en este moment, s'hauria de reconéixer per La Generalitat, cosa que no fa.

Si vostés mos parlen de models, quan mos parlen de models assumisquen o callen, perquè tot el que ha dit no és més que el reconeixement, primer -no vaig a dir d'ignorància-, d'amagar la realitat davant l'absència de xifres, i, quan n'ha dit alguna, corroborar exactament allò que estàvem dient, perquè l'única que mos ha dit és l'existència de 4,27 psicòlegs per 100.
000 habitants, quan vosté.
.
.
I li ensenye que no són arguments meus, no estic dient el que jo com a Bloc o com a Compromís voldria, estic traient, senyories, el Pla director de salut mental i assistència psiquiàtrica de la Comunitat Valenciana que van redactar vostés.
I quan dic «vostés», segurament, no vostés en el sentit perquè, realment, qui era president era el senyor Zaplana quan ho va redactar, era el
senyor Zaplana.
I, després de tots anys, quan ell marcava que per al 2004 el nombre -i parle per la xifra que vosté ha dit de psicòlegs per 100.
000 habitants-, recomanats per les societats científiques era de sis, i va traure pit i va dir: «I ací, al País Valencià, en ficarem set per al 2004.
» Doncs, en l'any que estem -li recorde que fa cinc anys d'esta previsió, no de la redacció del pla, d'haver sobrepassat esta provisió, vosté m'acaba de dir -i no necessite més- que estem per sota, pràcticament a la meitat.

Per tant, dir això és assumir la realitat dels plantejaments, i, davant la realitat dels
plantejaments, no li toca més que assumir que han de fer un esforç pressupostari per anar i complir això.
Perquè tot el que vosté mos diu, que no n'hi ha ràtios, perquè no se poden, perquè estan amagades -que ho ha dit aixina-, perquè no són oficials.
Mire, no són oficials perquè vostés no volen, entre altres coses, perquè vostés no les faciliten, com en tantes coses.
No, no, vostés no les faciliten.

I tampoc li done la credibilitat al cent per cent!
Però, clar, és que quan jo me trobe que l'observatori de salut mental de l'Associació Espanyola de Neuropsiquiatria Professional de la Salut Mental del País Valencià, AEN, resulta que ho diuen tan clar, diuen del 2,41, del 2,41 al 7 tinc
suficient marge com per a dir que vostés estan incomplint-ho.
I vosté m'ha donat una xifra que demostra que ho estem incomplint.
O, l'1,15 de treballadors socials per cada 100.
000 habitants, que és menys de la meitat dels que vostés tenen en este moment.

Vostés estan fent una cosa que és habitual, dir-mos que el pla.
.
.
-sí, senyora, i li done la raó, ja ho fan-, primer van fer el Pla director de salut mental, l'han incomplit.
I per a continuar incomplint-lo redacten un altre pla, abans de
complir, que la fórmula més fàcil és dir: quan no vull incomplir la llei, canviem la llei, renovem terminis, i,
aleshores, tornarem a tindre no sé quants anys per tornar a arribar a complir el objectius.
I això és el que estan fent vostés, redactar pla darrere pla incomplint-los tots un a un.

I així ho estan fent!
Com, per exemple, no els importa que els infermers i infermeres
especialistes en salut mental, que estan formant vostés, no tinguen places.
Vostés han creat -i estan fent-ho a l'escola-, i resulta que la unitat docent de salut de la Comunitat Valenciana, dependent
de l'Escola Valenciana d'Estudis de Salut, ha format en uns anys 95 professionals d'infermeria especialitzats en salut mental des de l'any 1999, que no poden aplicar els coneixements adquirits i exercir la seua
professió en el sistema sanitari valencià perquè no hi ha llocs de treball catalogats amb eixa categoria.
I això és preocupar-se pels malalts mentals.
Com és preocupar-se dels malalts mentals intentar enfonsar els centres de dia que
tenen els seus familiars retardant-los contínuament les seues subvencions perquè no puguen pagar al personal.

Vostés, els estan utilitzant d'una manera indecent, indecent -i perdone-.
Vostés els han qualifitat en el seu costat i.
.
.
«estos no els interessen».
I vostés tenen una actitud indecent cap als malalts mentals.
I perdone que ho diga amb
totes les paraules.
Ni caritativa ja, ni caritativa!
I parlar de caritat és anar molt enrere en el temps.
No parlem ni de drets!
Parlem que vostés no tenen ni això.

I, per tant, estan utilitzant-los d'una manera miserable.
I estan mentint quan els diuen el que han fet, perquè vostés mateixos mos donen dades que diuen que no estan complint.
Ho sent molt, però eixa és la realitat, podran dir.
.
.
Eixa és la seua realitat, eixa és la seua responsabilitat també.

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gracias, señor Pañella.

Para turno de réplica, en nombre del Grupo Popular, tiene la palabra doña María Rosa Roca.

Señorías, ruego silencio.

La senyora Roca Castelló:

Gràcies, senyor president.

Jo disculparé les coses que s'han dit ací perquè sé que són producte de la ignorància, no puc pensar una altra cosa.
Perquè fugir de la realitat, del que és palpable, és que vostés no se molesten ni en comprovar-ho, però no comprovar-ho amb les dades dels números d'esta associació, d'esta web.
Vagen vostés i xafen el lloc!
Què volen, el model mental que n'hi havia en l'any 1995?
No li vaig a dir el que se vàrem trobar, un model mental en el qual, primerament, aboliren el que anomenaren
com hospitals monogràfics: «Bé, doncs, anem a extrahospitalitzar a tots els malalts mentals.
.
.
».
Va ser un model que va fracassar, reconegut pels mateixos que ho havien ficat.
Afortunadament, se torna enrere i se busca un altre model, però no hospitals monogràfics que és el que pareix que estiguen demanant vostés, perquè quan parlen de salut comunitària no sé a què s'estan referint perquè no saben ni el que estan dient, que és el problema.

I el problema està que quan n'hi ha desconeixement i el que n'hi ha és una ofuscació del no perquè no i el de no comprovar, al final, el que passa és que el que se fa -i més en sanitat que, a més, és més greu probablement que en qualsevol altra matèria- és marejar a la gent i donar-li dades que no són certes, i provocar angoixa i provocar malestar en les persones que,
desgraciadament, han de patir per ells mateixos, pels seus familiars, estos
malalts.
Clar que sempre se pot millorar!
Però mai en la vida, però mai en la vida ha estat com està!

I si mosatros fórem tan mentirosos, mire vosté, estan com està diguent vosté, estarien equivocant-se la majoria dels votants d'esta comunitat.
Tontos són?
Totes les persones que voten, van a votar en la Comunitat Valenciana, són tan tontos com vostés diuen?
Pareix mentira.
Això sí que me pareix una falta de respecte per a les persones que voten el Partit
Popular.

I l'Agència Valenciana de Salut -li ho dic per al seu coneixement- seguix l'estratègia en salut mental del sistema nacional de salut que se va aprovar per
unanimitat en el consell interterritorial, amb data 11 de desembre de 2006.
Afortunadament, afortunadament, en algunes qüestions, com són en sanitat, els consells interterritorials estan, des del meu punt de vista,
treballant com se deu treballar; estar per damunt de les mentides i de les
tergiversacions que se fan per alguns personatges dels grups polítics.
Això és el que no devien consentir.

En este sentit, jo ja no he de dir res més, només que la Conselleria de Sanitat i el govern del Consell està treballant en esta matèria probablement més que cap govern des que estem en democràcia ha treballat.

Quan vosté anomena la caritat, afortunadament la Comunitat Valenciana -i en referència al Padre Jofre- va ser pionera en crear el primer hospital, el primer centre reconegut a tot
Europa de malalts mentals.
A partir d'ahí, que vosté diu que era caritat, doncs, a la millor no seria tant i serien coneixements a
recollir.
El que passa és que a vosté li fa falta estudiar un poc més i estudiar un poc més d'història de la medicina.

Jo no tinc res més que dir.
Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Roca.

Vamos a pasar a votar.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
6.
¿Votos en contra?
8.
Por tanto, queda rechazada.

Proposició no de llei sobre la introducció en el projecte d'ampliació de l'hospital comarcal de Vinaròs d'una base d'heliport, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
434, BOC número 172)

El senyor president:

Pasamos al punto número tres: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la introducción en el proyecto de ampliación del hospital comarcal de Vinaroz de una base de helipuerto, presentada por el
Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Sense entrar a definir la intel·ligència de les persones en raó del seu vot, mai en la vida, perquè si són llestos els que voten a un partit, serien tontos els que voten a un altre, i mai en la vida se m'ocorreria fer una diferència similar.
Les ideologies són diverses i el respecte a la pluralitat se demostra.
.
.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María Josefa García Herrero)

La senyora vicepresidenta:

Señor Pañella, aténgase a la cuestión, por favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
en base als pensaments i les paraules de cadascú.

La proposició no de llei que acabe de presentar és molt senzilla, i la seua necessitat l'avala pel fet que en este moment ja s'està utilitzant una part com a heliport, una part de l'hospital no apropiada per a heliport, no apropiada tal com consta en l'exposició de motius; és una zona distant i requerix, després, trasllat, ordenació per part dels membres de seguretat, de la policia o de qui fóra, amb una SAMU, etcètera, etcètera, quan si això es preveu, aleshores, pot fer-se correctament: situar en l'àmbit de l'hospital, precisament, l'heliport.
És més, pense que això hauria de ser avui obligatori ja, en cada reforma de l'hospital, que es contemplés per al servei d'urgències la situació d'un heliport, però, a més, una situació que facilitara el transport posterior sense cap complicació més.
Avui, hi ha mitjans tècnics com perquè des de l'heliport fins als quiròfans o a la zona d'urgències puga anar directament sense passar per altre sistema de transport.

Per tant, és un retardament que avui no es faça, i més -com repetisc- quan ja s'està utilitzant una zona de l'hospital de Vinaròs com a heliport, la qual cosa vol dir que té una necessitat.
Quan es presente, està pendent l'ampliació, i, per tant, no està prevista la creació de la base.

Espere que ningú diga tontos als que no ho han previst.
Supose que és simplement perquè no se li han donat instruccions.
No és qüestió d'intel·ligència ni de tonteries, sinó que és qüestió que qui mana, qui mana, estiga suficientment informat.
.
.
Perquè, clar, no només és l'oposició qui no està informada, perquè en este cas se demostra la falta d'informació que té el govern valencià i la falta de perspectiva a l'hora de fer unes reformes que no contemplen els mitjans més necessaris per a les urgències.

En la meua intervenció intente apartar la crítica, sobretot en la primera part.
Segons la contestació, indubtablement, la meua contestació va a altres termes.
Igual que he fet en la primera, he donat dades, se me diu
que estic equivocat, però no se me donen les dades, se confirmen les meues.

I, per tant, a partir d'ahí, com la proposició no de llei és molt concreta, no tinc res més a dir.
Simplement esperar la responsabilitat de les persones, sobretot dita
per aquella que no li prepara ningú el seu discurs, que se'n va, s'assabenta, parla amb la gent, i ve i fa amb les seues paraules, molt pobres, del
discurs que sap fer, però basat en la realitat, i que contrasta amb aquells que porten un paper escrit,
que no sap que li l'ha escrit, que mos donen les dades i damunt volen definir-mos-les com les més efectives del món quan ells no s'han preocupat ni de comprovar cada una de les paraules que diu el seu escrit.

Sentiria molt que algú se senta insultat amb les meues paraules, però és freqüent que jo mateix, i supose que altres diputats de l'oposició, se sentim de manera extrema menyspreats contínuament per la prepotència d'aquells que ni tan sols se preparen el seu discurs.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Pañella.

Tiene la palabra, en nombre del grupo no adscrito, la señora Albiol, por cinco minutos.

La senyora Albiol Guzmán:

Simplement, dir que des d'Esquerra Unida anem a recolzar aquesta proposició no de llei perquè em sembla lògica i necessària.
Crec que s'han expressat ja ací tots els arguments necessaris i no cal tornar-los a repetir, perquè és una qüestió molt, molt concreta, que se faça este heliport en l'hospital de Vinaròs.

Per tant, votarem favorablement.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Albiol.

En representación del Grupo Parlamentario Socialista, tiene la palabra la señora Jiménez.

La senyora Jiménez Gutiérrez:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

El departamento de salud número 1 del hospital comarcal de Vinaroz tiene unos 100.
000 habitantes.
La
provincia se caracteriza por tener una complicada orografía y de tener unas distancias considerables, tanto con la capital como del
interior a la costa, como puede ser, por ejemplo, Morella.
Y si, además, se tiene el problema de los duros inviernos -aunque, el caso de este año no vamos por ahí- con nevadas abundantes y difíciles accesos por carretera, las cosas se ponen aún más difíciles, sobre todo con respecto al transporte de enfermos, situación ya de por sí complicada y con una alta dosis de estrés tanto para el paciente como para sus familiares, ya que en muchas ocasiones es
la vida la que corre peligro de perderse por el camino, por las largas
distancias existentes, lo que hace muchas veces necesario el transporte por
helicóptero, pero para esto es necesario que hayan helipuertos en los hospitales.

Los déficit tanto de infraestructuras sanitarias como en camas, que son considerables
en este departamento, llevan prometiendo años tras año centros de salud que no construyen, como los de Vinaroz y Peñíscola, con el consiguiente malestar de la población afectada y poniendo en evidencia la falta de interés del Consell en la sanidad valenciana, que esté a la altura de lo que ustedes tantas veces predican.

También hemos denunciado en varias ocasiones la falta de dotaciones de SAMU, de puntos
de atención sanitaria de urgencias.
En el interior de esta zona solo se encuentra el punto
de San Mateo, careciendo los habitantes de esta zona de la adecuada atención sanitaria.

Con todos estos problemas descritos, creemos primordial y necesario la
construcción un helipuerto en el hospital comarcal de Vinaroz, como ya ha expuesto el señor Pañella, ya que, actualmente, donde aterriza el helicóptero no tiene las condiciones adecuadas, tiene que desplazarse una SAMU, las
patrullas de policía tienen que esta impidiendo que la gente pase, hay unas farolas cerca.
.
.
En
fin, todos estos problemas que ya nos ha expuesto el señor Pañella, además de que hay compromisos con este departamento de salud, por parte de ustedes,
de la creación de dicho helipuerto, y, por lo tanto, deben cumplir con su compromiso, y que
no quede en papel mojado.

Por lo tanto, la creación del helipuerto facilitaría en gran manera el desplazamiento en helicóptero de las personas enfermas o, en casos de urgencia, de la población que vive en estas zonas orográficas de difícil acceso y con largas distancias hasta el hospital.
Esta sería una buena ocasión, con la ampliación del hospital de Vinaroz, la de la construcción de una base de helipuerto, de demostrar que además de que cumplen con sus compromisos tienen un verdadero interés en facilitar y mejorar la vida de los habitantes de esta zona, evitando las
posibles desgracias que ocurren con los traslados por carretera.

Si queremos tener una sanidad moderna y avanzada, hay que demostrarlo con
hechos y con inversiones, no con palabras, porque en el año 2010 todavía hay zonas de la Comunidad Valenciana en que el progreso todavía no ha llegado, como es en el caso que nos ocupa.

Y por todo lo anteriormente expuesto, el Grupo Socialista votará a favor de esta proposición no de ley.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Jiménez.

En representación del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Pañella, bé, anem a parlar de l'hospital de Vinaròs.
L'hospital de Vinaròs, com vosté comprendrà, a mi me queda molt prop i coneixo una mica quina és la situació del l'hospital, i perquè al mateix temps en sóc usuari, però hem estat en eixe hospital veent tota la seua evolució i el que he sentit aquí, voldria centrar-me només en la proposta de resolució, que és la que ara plantegem, ¿eh?
, perquè si, afortunadament, plantegem ara una proposta de resolució, la plategem perquè n'hi ha hagut anteriorment.
.
.
, s'ha dotat la zona de SAMU que no tenien en el seu moment, que tenim una SAMU en l'hospital i, a més, ne tenim a l'interior; tenim helicòpters que poden fer un servici, i estem d'acord que puga tindre l'heliport l'hospital de Vinaròs.

Però, indubtablement també, i vosté ho ha reconegut en la seua proposta, s'està utilitzant ja d'alguna forma una zona per a fer.
.
.
, utilitzar-la com a mateix heliport.
S'està utilitzant una zona després d'haver barallat moltes possibilitats, i després parlarem del tema de com s'ha arribat fins ahí, d'a on ubicar-se.
Perquè vostés sap que l'hospital de Vinaròs està ubicat al costat d'una via de ferrocarril, i, per tant, al costat de la via de ferrocarril, que és la zona més pròxima al que és la
(inintel·ligible) .
.
.
d'urgències, difícilment se podia adaptar una zona d'aterratge de.
.
.
Anant-se'n a un lloc més desplaçat de l'hospital, més desplaçat de l'hospital, automàticament també consideraran amb mi que, quan se tinga de traslladar una persona, se té de traslladar una SAMU, indistintament inclús si està molt pròxima a l'hospital.
No pot sortir.
.
.
, moltes vegades, pel tipus de malalt que està traslladant, no pot sortir directament des d'ahí en una llitera directament al d'allò, perquè normalment ja vénen també preparats i entubats, i tot arreglat perquè puguen arribar al lloc.

I en este cas, se va.
.
.
, juntament amb l'Ajuntament de Vinaròs, se va parlar de designar eixe lloc, a uns cinc-cents o mil metres del que és l'hospital, a on poder aterrar los helicòpters per al seu ús.

Però jo voldria anar a la seua proposta, i la seua proposta diu que Les Corts insten
la Conselleria de Sanitat que introduïxca en el projecte d'ampliació de l'hospital comarcal de Vinaròs una base per a l'heliport.

L'hospital comarcal de Vinaròs, l'ampliació està acabada, vosté sap que està acabada l'ampliació de l'hospital, i la data que vosté va fer la proposta, estava acabada.
.
.
, estava acabada, per tant, difícilment en una ampliació i en un projecte d'ampliació pot ficar-li un heliport.
Eixa, la primera.

Segona, en este moment tots sabem que l'ampliació de l'hospital de Vinaròs està en el concurs que es va fer per a tot el que són el seu equipament, ja adjudicat en este moment i, per tant, entrarà en funcionament no crec que a finals d'anys, però primers de l'any que ve, sí que entrarà en funcionament tota l'ampliació que s'ha fet.

I per un altre cantó indicar-li que una tramitació d'un heliport és totalment independent del que és un projecte d'una ampliació d'un hospital, i independent com a tal, perquè els tràmits no són los mateixos.

Quant vosté tramita una llicència d'una activitat d'una obra i fa una ampliació d'un hospital, l'heliport, senyor Pañella, i vosté ja me dirà després el que sàpiga al respecte.
.
.
, ¿eh?
Per tant, des del moment que se creu que té una necessitat l'hospital de Vinaròs de crear un base d'heliport, i estem parlant del 23.
12.
2008.
.
.
, ¡del 2008!
, no li parlo jo de l'any 2009 ara, del 23.
12.
2008, per a l'heliport de Vinalopó se va redactar ja un estudi de viabilitat i l'anàlisi de sostenibilitat del territori preceptiu, i es va tramitar davant la
Direcció General de Ports, Aeroports i Costes de la Conselleria d'Indústria i Transport la sol·licitud de compatibilitat de l'espai aeri en l'emplaçament elegit, ¿eh?
(Remors) Per tant, això ja se va fer el 23.
12.
2008.

En data 16 de juny de 2009, el director general d'Aviació Civil adjunta el certificat de compatibilitat de l'espai aeri per a l'heliport de l'hospital comarcal de Vinaròs.
I en este moment està redactant-se el projecte bàsic de l'estudi d'impacte ambiental i del paisatge i la tramitació de l'autorització corresponent davant la Direcció General de Ports, Aeroports i Costes de la Conselleria d'Infraestructures i Transport.
Tras la seua aprovació es procedirà a la redacció del projecte d'execució, licitació d'obres i execució de l'heliport.

Per tant, la necessitat que se cree eixe heliport està ja sospesada no d'ara, sinó de fa més d'un any, ¿eh?
, quan ja l'hospital estava fent-se la seua ampliació, se tramita de forma independent a esta.
Per tant, tots som conscients, i des
del nostre grup també, de la necessitat que allí tinga un heliport l'hospital de Vinaròs.
Allò, d'alguna forma dóna constància que allí donarà un servei que en este moment lo podem efectuar perquè també tenim una altra sèrie de mesures per a les urgències importants en tots los nostres hospitals, i concretament aquell que està allunyat de centres com és Castelló i com és València, sobretot en centres de cremats o altres coses que necessiten un trasllat urgent,
i en accidents de carretera que puguen n'hi haure en aquella zona.

Per tant, la creació d'eixe heliport està contemplada, se n'està fent la tramitació, i la seua proposta.
.
.
, li torne a dir que la seua proposta diu que Les Corts
insten la Conselleria de Sanitat que introduïxca en el projecte d'ampliació.
.
.
No es pot introduir res en el projecte d'ampliació, perquè està finalitzat i en este moment l'heliport està, d'alguna forma, per part de la conselleria, està assumit i s'està tramitant en tota la seua amplitud, perquè en el termini més breu possible, se faça.

I conjuntament amb l'Ajuntament de Vinaròs, s'ha buscat el lloc més idoni en este moment, una vegada té l'autorització de compatibilitat de l'espai aeri per a poder aterrar los helicòpters i, doncs, donar un servei en estes condicions.

Per tant, nosaltres no podem recolzar la seua proposta, pel que estava dient en este
moment, perquè és inviable que en el projecte d'ampliació en este moment establim nosaltres una ampliació d'eixe projecte per a crear un heliport.
S'està creant, però per la forma adequada, per la tramitació adequada i, en conseqüència, per tant, no podem aprovar la seua proposta.

(Ocupa la presidència el president, senyor Vicent Soria Mora)

El senyor president:

Gracias, señor Mundo.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Senyor Mundo, jo coincidixc que vosté viu molt a prop i que, segurament, no ho sabia, però segurament, per la zona a on viu, n'és usuari, i, per tant, no estaria de més, ¿eh?
, que atenguera les demandes d'usuaris i professionals del sector, si és aixina.

L'heliport, efectivament, si es llig tota la proposta, tota.
.
.
, perquè si només se limita a llegir allò que és inaplicable, ¿eh?
, trau conseqüències o conclusions equivocades.
Si la llig tota, fa la crítica del lloc a on s'està utilitzant.
.
.
Vosté m'està dient que està demanant ara totes les autoritzacions.
S'està utilitzant, dic jo, ¿eh?
Serà sense autoritzacions, no ho sé.
Vosté ho sap, jo no.
Si ho sapiguera, li ho haguera dit: s'està utilitzant, ¿val?

Diu que està tramitant.
.
.
Se fa en la proposta una crítica raonada de per què en el lloc a on no deuria estar, perquè se suposa que un trasllat en helicòpter d'un malalt és d'extrema urgència.
Si un transport d'extrema urgència té d'estar pendent perquè, el transport, hi haguen gent d'ordenació de trànsit, de les forces públiques, per a ordenar allí, té d'haver-hi la SAMU, té d'haver-hi un canvi a la SAMU, té de tornar a urgències, té de ser descarregat, perdone, però no estem complint bé, almenys no estem complint bé, la finalitat per la qual es fa.
I això ho tindrà d'admetre.
(Veus)

Quan parlem d'heliport en un lloc adequat, no estem parlant a distància, i si ho posem en el projecte d'ampliació, és perquè quan jo la vaig presentar, i mire la primera data de presentació.
.
.
Una altra cosa és la data que quan queda, decau i cal tornar a presentar.
.
.
Mire totes les
dates.
.
.
Però és que és un projecte de modificació, sí, senyor, perquè en la nostra idea, i li ho he dit abans, el transport té de ser immediat, sense passar per cap vehicle, i això s'aconseguix moltes vegades posant-lo sobre el mateix hospital.

I això sí que és un projecte de modificació de l'hospital, ¿val?
, i això és fer les coses bé, i no és fer-les.
.
.
, no hem pensat i ara tenim de fer una componenda per a anar i buscar un lloc que, per cert, com vosté ha dit, està al costat de la via, que té uns problemes de transport, però, bé, lògicament, si vosté me diu, «¿i vols que ho lleve?
», no.
De fet ahí no trobarà cap frase que li porte a llevar un servei que s'està donant ja, però sí que diu que eixa no és la forma i, per tant, tenim d'anar a les formes adequades.
Les formes adequades en un transport de màxima urgència, és no perdre temps.

I si vol saber-ho, li dic, tan pròxim que està l'hospital, parle amb els professionals de l'hospital, que ells li ho explicaran detalladament, acuradament, senyor Mundo,
perquè una cosa és la proximitat territorial i l'altra la proximitat que porta a consultar, escoltar i parlar, cosa que vostés.
.
.
, no hi estan massa acostumats.

I ni tan sol l'ha llegit.
És més, vaig a dir-li una cosa: si els problemes.
.
.
, tots els problemes que vosté troba ací són que ahí diu «en el projecte d'ampliació», tranquil, ¿eh?
Transaccione, que jo li l'accepte.
Si tot el problema és que diu «projecte d'ampliació», bé, tranquil, jo li accepte la transacció que vullga, l'esmenem i s'ha acabat el problema, perquè tot això que m'ha dit després no va destinat a donar solució en els termes que ací estan
(inintel·ligible) .
.
.
.

¿Que vosté se troba satisfet?
Bé, molt bé.
Doncs, vosté va, i quan vaja a Vinaròs diu, «estem molt satisfets de fer un heliport en este condicions».
Vosté va i assumixca la seua responsabilitat.
Jo, quan aniré, diré el mateix que estic dient ací, (remors) i el mateix que he dit: que este condicions no són les apropiades.
I cada u assumixca les seues responsabilitats.
¡Si és molt fàcil!
, si açò és qüestió únicament de responsabilitat, i se dóna la cara cada u davant de les persones, ni faves ni llestes, sinó simplement persones, ciutadans i ciutadanes que ens donen el seu vot i la seua
confiança, a vosté, uns, a mi, uns altres, i cada u dels grups ací, uns altres.

Si fóra qüestió d'intel·ligència, seria molt estable açò.
Ara, que, com la intel·ligència també evoluciona, podíem anar canviant de tant en tant.
Però el que no sabríem mai és quin és el partit que representa el intel·ligents.
Per descomptat, en mi no ho sentiran mai, provinent de mi, no ho
sentiran mai.

Simplement, que dic.
.
.
, qüestions de responsabilitats, jo li demane la seua, en un projecte que és més que millorable, i vosté no me podrà refutar les condicions que jo li he dit, els problemes que jo li he dit.
Ara, ¿vosté se considera satisfet?
Perfecte, doncs, vosté vote que no a la meua proposta, perquè jo pense votar que sí.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Pañella.

En nombre del Grupo Popular, tiene la palabra el señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Bé, jo, per unes paraules que vosté ha dit, i ha començat aixina i no vull entrar també en el tema, no parle d'intel·ligència ni boig ni res, no li he parlat de res, (veus) vosté és lo que trau aquí el tema, vosté és lo que trau aquí el tema.
Jo m'he limitat a parlar-li única i exclusivament del tema de l'import de Vinaròs, de l'hospital de Vinaròs, i, per tant, jo crec que vosté és lo que està tractant de tergiversar el tema.

I vosté parla d'una proposició no de llei que té dos parts.
Una, que és una exposició de motius i, una altra, que és una proposta de resolució.

En l'exposició de motius jo crec que li he deixat molt clar com s'ha arribat fins aquí.
S'ha arribat fins aquí en este moment, no perquè hagen aprovat ni perquè la conselleria diga que el lloc idoni siga el que en este moment s'està utilitzant, perquè, a més té una cosa que la té molt clara vosté, senyor Pañella.
En este moment les urgències no estan en el moment que quan estiga l'ampliació en funcionament, precisament les urgències estan en l'ampliació, no estan en el moment que estan ara, eh?
En l'ampliació de l'hospital se donen urgències, entraran per allí, s'anul·laran les que actualment estan, les urgències.
No sé si ho sap, de l'hospital.
Les urgències se donen per la part ampliada.
Per tant, no està en funcionament encara en este moment, eh?
 I estem entrant a urgències pel lloc antic de l'hospital, no pel lloc que després serà.

Per tant, és lògic, és lògic que quan se faça un projecte global de tot se diga clarament en quin lloc està.
Jo no dic que en este moment el lloc idoni siga el que s'està emprant.
S'està emprant un lloc que se considera per part de tots que és l'idoni degut a la situació que està en este moment l'hospital.
Que s'està redactant un projecte, i li ho he dit a vosté anteriorment.
Que s'han demanat les autoritzacions a aviació civil i s'han demanat les autoritzacions per la compatibilitat de l'espai aeri, que sap que s'han donat.
Que en este moment, n'hi ha projecte?
No n'hi ha projecte.
Però jo no li diré en cap moment que en este moment hi haja una aprovació d'un lloc on poder aterrar l'helicòpter.
Tampoc n'hi ha, quan n'hi ha un accident, un lloc per aterrar l'helicòpter.
Però en este moment s'està utilitzant el servei quan és necessari.

Vosté me dirà que eixe lloc no s'utilitze.
És vosté el que d'alguna manera ficava en dubte la utilització.
Jo dic que en este moment tenen un lloc, perquè hi ha una necessitat i perquè al mateix temps tenim els mitjans per a fer-ho, tenim una SAMU permanent en l'hospital, cosa que no n'hi havia, no fa més que quatre o cinc anys no n 'hi havia una SAMU permanent a l'hospital, que té la base allí, en el mateix hospital, eh?
, per a moltes coses d'este tipus.
I, per tant, tots eixos serveis s'han anat millorant en la zona aquella nostra.

Vostés la pinten d'una altra forma.
I jo crec que realment, realment, l'hospital de Vinaròs, en esta ampliació que s'està fent en este moment, millorarà molt més la seua atenció i el seu servei en els nous llits hospitalàries.

Abans ha parlat també d'una ampliació en la part (inintel·ligible) .
.
.
, i la part de quiròfan i tot el que comporta esta ampliació de l'hospital, que en este moment li he dit anteriorment que està finalitzada i està adjudicat el seu equipament.
I que, per tant, que continue en el seu tràmit és el que en este moment considerem nosaltres oportú.
Estem d'acord que se fique la base de l'heliport a l'hospital de Vinaròs.
I que la seua proposta, tal com està especificat en este moment i tal com l'havia fet en el seu moment, perquè açò té data 13 de juliol, però m'imagino que és la que va decaure anteriorment i, per tant, quan s'estava construint l'ampliació de l'hospital de Vinaròs, tal com estava una i tal com estava una altra, eh, vosté s'ha donat compte que no és la forma en la qual nosaltres pensem que allò s'està fent, s'està fent per part de la conselleria i, en definitiva, tal com està, nosaltres no podem donar suport.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Vamos a pasar a votar la proposición no de ley.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
Por tanto, queda rechazada.

El punto número 4, se ha presentado, nos han informado que se ha presentado un escrito por don Enric Morera i Català, portaveu adjunt del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís, on sol·licita l'ajornament d'este punt.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un nou mapa sanitari de la ciutat de Gandia, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 41.
822, BOC número 172)

El senyor president:

Per tant, passem al punto número 5.
El punto número 5: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la elaboración de un nuevo mapa sanitario en la ciudad de Gandía, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra, doña Josefa Frau.

La senyora Frau Ribes:

Senyor president.

Senyories, bona vesprada.

La necessitat d'un mapa sanitari per a la ciutat de Gandia és cada dia més evident.
Hem passat de ser una ciutat mitjana a aspirar, i espere que a
aconseguir, tindre l'estatus de «gran ciutat» amb tot el que comporta de noves expectatives, tant en el camp organitzatiu del
mateix ajuntament, com en allò econòmic, en allò social, en allò cultural i urbanístic.
En definitiva, un canvi importantíssim per a la ciutat.

El creixement de la població de Gandia ha sigut constant i sostingut en el temps, amb un augment
espectacular en els darrers anys.
Degut a aquestos canvis demogràfics, socials i econòmics, s'evidencia la necessitat del nou mapa sanitari, que no és altra cosa que planificar de forma coherent i consensuada amb l'ajuntament, com a representant del poble, i amb tots els ens socials que puguen
aportar i participar en un mapa sanitari pensat per a una societat que vol una
ciutat del segle XXI, també pel que fa a la sanitat.

El mapa sanitari pel qual es va intentar regular l'assistència a tota la ciutat i que, la veritat siga dita, mai es va desenvolupar del
tot, ha quedat totalment obsolet, més passat impossible.

En l'atenció primària, per posar alguns exemples, la població a assistir ha passat d'uns 50.
000 habitants a més de 80.
000, sense incloure la població immigrant que no té regularitzada la seua situació, però que sí genera demanda sanitària, com és evident.

Cal recordar que Gandia és un dels municipis turístics -i vull fer ací un parèntesi-, a pesar que la conselleria no mos considera municipi turístic i mos envia cartes que per això no mos fa les urgències en els mesos d'estiu, però bé, és evident que Gandia és un dels més importants de la Comunitat Valenciana, i arriba a doblar els habitants
empadronats en els mesos d'estiu.

La previsió que es va fer als anys noranta dels quatre grans centres de salut, que són el del Grau, Beniopa, Corea i del Raval, mai es dugué del tot a terme.

Al barri del Raval la pressió veïnal, sindical i política procurà l'establiment d'un consultori al veure que el centre de salut programat no es feia.
Aquest
consultori no cobrix ni de lluny les expectatives sanitàries de la població.
I, com sempre passa, com les seues senyories bé saben, en aquesta terra, i en quasi tota Espanya, el que és provisional és el que més dura.
I ahí està el consultori, sense fer-se el centre de salut.

Per això, ja seria hora que eixe centre de salut es construïra en el solar que l'ajuntament ha disposat en el seu pla general que es va modificar expressament
perquè tingueren eixe solar de més de tres mil metres.

El centre de salut del Grau no dóna la necessària cobertura sanitària a aquest populós barri.
Però no vaig a entrar en res sobre este centre perquè hi ha una proposició no de llei que de seguida vaig a defensar.

Però sí que vaig a centrar-me en el centre de salut de Corea, que és totalment insuficient per a donar l'atenció precisa a tota la població del barri, molt menys per a cobrir la nova expansió del barri de Corea cap al Grau i la platja amb noves urbanitzacions, que en
aquests moments ja estan en una fase molt avançada de construcció, amb moltíssims veïns vivint allí -jo mateixa.

El centre de salut de Beniopa està absolutament massificat.
Les llistes d'espera per a ser atesos pels metges poden arribar a ser d'alguns dies, fins i tot de dues setmanes, sent creixent el malestar, tant entre
els professionals sanitaris com entre els administratius, que es veuen incapaços d'atendre la demanda assistencial dels usuaris.

S'ha mantingut per criteris polítics -eren ajuntaments fins a finals dels seixanta i foren absorbits per Gandia- dos consultoris auxiliars: un en el barri poble de Beniopa, perquè en Beniopa no es pot dir barri, perquè si no te maten, es consideren encara poble, on hi ha un metge i un infermer sense
suport administratiu; altre, en Benipeixcar, on el personal, una metgessa i una
infermera, pertanyen per nomenament -fixe's vosté l'embolic- en la respectiva oposició a la població de Benirredrà.

El desenvolupament.
.
.
Per cert, Benirredrà és un poble que està envoltat, diríem, per Gandia, i és una anècdota curiosa, però allí li diuen que es el Vaticà, perquè consideren Gandia com a Roma.
El desenvolupament de la ciutat cap a l'oest ha comportat que la població del final del passeig Beniopa, creixent constantment al costat d'un barri densament poblat ja com és el Roís de Corella, fa imprescindible un nou centre de salut que alleugerisca la
pressió assistencial que hui tenen els centres ja existents i el mateix hospital,
ubicat en esta zona.

Amb tot aquest plantejament, unit a la construcció del tant necessari nou hospital, que naix amb un dèficit del nombre de llits per atendre a una població que rondarà els 180.
000 habitants en període no vacacional i que en estiu es pot veure incrementada en més de 100.
000 habitants, es fa precís el disseny d'un nou mapa sanitari que contemple, no només la realitat actual, sinó que mire el futur, perquè una ciutat que vol ser referent de modernitat i cohesió social no veja minvades les seues possibilitats, negant als seus habitants un
servei bàsic com és el de la salut.

L'actual mapa està totalment desfasat, com ja he dit abans.
Hem - pense jo- de ser intuïtius i planificar amb molta antelació i participació ciutadana un mapa ambiciós i amb visió de futur, que projecte una implantació de centres de salut que puga donar complida atenció a la població, almenys durant un període de dos decennis,contemplant de manera clara una redistribució de recursos professionals i sobretot una disminució de les targetes SIP entre els professionals que permeta una atenció de qualitat als malalts, d'almenys deu minuts per visita.
Fixe's, deu minuts per visita!
Això crec que és una cosa raonable.

Insistint en un model de sanitat, sense dubte preventiu, i en l'educació sanitària de la població, el que aquesta proposició no de llei demana és una reflexió conjunta de com i quant tindrem la sanitat eficient i de qualitat que la ciutat
es mereix.
Un servei de salut que des d'una gestió pública aplique criteris d'eficàcia i d'eficiència, que rendibilitze al màxim els elevats costos sanitaris amb criteris de solidaritat i de rendibilitat
social, no només econòmica, com desgraciadament estem veient en els últims temps.

Per tot açò demanem que s'elabore el més prompte possible i amb la col·laboració de l'Ajuntament de Gandia un nou mapa sanitari que reculla i cobrisca les actuals
necessitats sanitàries de la ciutat i que contemple les projeccions futures en aquests terrenys.

També desenvolupar en la seua totalitat, i mentre es redacta i aprova el citat mapa,
el centre de salut de Raval, previst en la planificació vigent i que mai s'ha fet.

Construir un nou centre de salut en la zona oest de Gandia, passeig de les
Germanies, Beniopa, Roís de Corella, que atenga la població de la zona.

I ja sé que és avançar-me a l'esmentat mapa, potser siga deformació per tants anys d'estar al front d'eixa ciutat, però estic segura que dels estudis pertinents que es faran per a elaborar-lo, es vorà clar que s'ha de pensar en un nou centre de salut o almenys un consultori cap al final de
la platja de Gandia.
S'ha de recordar que l'extensió de la platja són tres quilòmetres, més, a partir del Grau fins Gandia són tres quilòmetres més.
I s'ha de recordar que ahí hi ha urbanitzacions i barris perifèrics al voltant de la platja i del Grau que fan necessari, urgent, que se faça almenys un consultori.

Espere de l'amabilitat que aproven esta proposició no de llei, que l'únic que intenta és ajudar amb la màxima informació que es puga a planificar, a previndre les demandes sanitàries del nostre futur immediat.
Crec que és una voluntat que hem de compartir.

El senyor president:

Gracias.

Después de esta apasionada defensa de la proposición no de ley por parte de la señora ex alcaldesa de Gandia y diputada, tiene la palabra para fijar posición, en nombre del Grupo Compromís, la señora doña Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, bona vesprada.

Per a fixar posició i donar recolzament a la proposta presentada pel Grup Socialista.
I,
efectivament, donar compte que l'increment de la població de la ciutat de Gandia ja de per si és un argument prou sòlid per a plantejar-se la modificació del mapa sanitari d'esta ciutat i de qualsevol altra que en les mateixes circumstàncies puga reclamar-la.

Però sent este argument el central, no hi ha dubte que Gandia, a banda de
canviar.
.
.
, exponencialment d'haver crescut en població, també ha canviat substancialment la distribució i origen dels seus habitants perquè resulta urgent el canvi del mapa sanitari, dotant-lo de nous serveis i
completant aquells que porten anys de retard, com els que s'esmenten en la mateixa proposició no de llei que se'ns ha explicat anteriorment.

A més, s'ha de tenir en compte que l'atenció sanitària i assistencial que reclama la població de Gandia no és la mateixa ni en temps de dedicació com en la qualitat de l'assistència.
És a dir, no sols es reclama més assistència, sinó millor assistència, la qual cosa comporta incrementar les hores d'esta, serveis d'assistència domiciliària, millores dels serveis de transports mèdic i de l'assistència de les urgències en determinats barris de la ciutat.

Estes són una antiga reivindicació de la població i també de l'Ajuntament de Gandia que s'ha ajornat, i ara resulta urgent completar i adaptar este mapa sanitari a noves
realitats.

El reforç dels serveis en el Grau de Gandia, Beniopa, Corea i Raval, l'única cosa que aconseguirà és oferir uns serveis a la ciutadania que complirà amb els estàndards mínims d'assistència sanitària que tota la població exigeix i té dret.
I el retard en l'adopció de mesures en este sentit, en realitat, està perjudicant l'assistència sanitària i impedint el ple desenvolupament d'un dret essencial que està contemplat en la nostra Constitució.

Però més enllà de les reivindicacions, partidistes o no, hi ha una realitat política que no es pot obviar, i és que hi ha dues administracions, la local i l'autonòmica, que tenen competències compartides en el desenvolupament d'esta prestació.
I és urgent, per tant, que les dues administracions s'assenten a negociar la construcció dels centres sanitaris necessaris per a atendre la població, dotant-los dels mitjans humans i materials per a dur a terme esta prestació, modificant així l'actual mapa sanitari que ha quedat obsolet.

La reivindicació dels agents socials de la ciutat, l'ajuntament, la població en general és unànime, i el Consell no pot fer oïdes sordes a esta petició.

Per tant, sol·licitem que s'aprove esta proposició no de llei, nosaltres l'anem a recolzar, i que la Conselleria de Sanitat preveja els mecanismes
necessaris per a dotar a la ciutat de Gandia dels serveis sanitaris d'acord amb les seues necessitats.

Moltíssimes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María Josefa García Herrero)

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Oltra.

En representación del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra, señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Muchísimas gracias, presidenta.

Señorías.

Antes de entrar en la proposición no de ley, quería hacer un comentario con relación a lo que ha dicho la señora Frau del municipio turístico.

El Partido Popular comparte totalmente su posición, porque tengo que decirle que no es la conselleria la que da la denominación de municipio turístico, sino el ministerio.
Y lo hace en función del número.
.
.
, de la relación que hay entre el número de camas hoteleras y el número de habitantes.
Y tal es el caso, que no la tiene Gandia, la denominación, pero tampoco la tiene Benidorm.

Por eso, hoy mismo, el portavoz del Grupo Parlamentario Popular de turismo en
el Senado ha presentado una propuesta para que se cambie la normativa y se
tenga en cuenta esto.
Esto es porque creemos que será interesante para usted.

Y ahora ya, entrando de lleno en lo que nos trata la proposición no de ley de hoy, quería decirles que, con el objeto de mantener unos parámetros de calidad asistencial adecuados, la Conselleria de Sanidad lleva a cabo
una planificación que siempre es dinámica de todos sus recursos.
De tal forma, que cuando se produce cualquier
variación en los parámetros que condicionan la atención sanitaria a los ciudadanos, en todo momento, como es obligación de la Conselleria de Sanidad, y teniendo en cuenta la especial sensibilidad
del gobierno valenciano y del presidente Camps en todos los temas de atención sanitaria a las personas y a los ciudadanos de nuestra comunidad, procede
adecuar la oferta sanitaria a las nuevas necesidades, a las necesidades que van
emergiendo en todo momento.

Ésta es la forma clara de trabajo de la Conselleria de Sanitat, trabajar de forma
continua para establecer y prestar las necesidades asistenciales en cada uno de
los 23 departamentos de salud que, a día de hoy, componen la geografía sanitaria de la comunitat.

Y, en concreto, en uno de estos 23, que es el departamento de salud de Gandia,
la Conselleria de Sanidad ha llevado a cabo una serie de actuaciones en los últimos años en el marco de ese programa que está siendo tan importante para toda la comunidad que es el de «Construyendo salud», con el fin de mejorar la atención sanitaria que se presta en el mismo.

En concreto, y si nos referimos a atención primaria, se han puesto en marcha en el centro de salud de Bellreguard y cinco
nuevos consultorios auxiliares, un centro de salud y cinco nuevos consultorios
auxiliares, que es Real de Gandia, Rótova, Miramar Playa, Simat de la Valldigna y Xeresa.

Asimismo, se han llevado a cabo la ampliación y adecuación de otros cuatro consultorios auxiliares, que es en L'Alqueria de Comtessa, en Ador, en Benirredrà y en Palma de Gandia; además, en estos momentos, está en ejecución la ampliación del centro de salud de Tavernes de la Valldigna y está prevista la construcción de otros dos consultorios auxiliares, Benicolet y Miramar y, además, la reforma del consultorio auxiliar de Font d'En Carròs, porque claro, todo lo que es la asistencia tenemos que verla como área de salud.
Todas estas actuaciones suponen una inversión conjunta de 6 millones de euros -1.
000 millones de las antiguas pesetas.

En cuanto a la asistencia especializada, está en programación en estos momentos la transformación del centro de salud de Oliva en centro sanitario integrado, con lo que este
municipio va a pasar a contar con diversas especialidades.
Y, además, lo comentaba la señora Frau y yo se lo digo, se está construyendo un nuevo hospital -que ella ya lo sabe- que reemplazará al actual hospital Francisco de Borja, mejorando y ampliando notablemente los
servicios actuales.

El nuevo hospital de la Safor, cuyas obras se finalizarán en el 2010, contará con 312 camas en habitaciones individuales; pueden parecer muchas o pocas, pero
doy el dato de las que había anteriormente, 236.
Un nuevo hospital que viene a ser la sustitución del anterior en el que pasamos de 236 a 312 camas, que son las que en este
momento cuenta el actual hospital Francisco de Borja.

Su construcción, para que nos hagamos una idea de la inversión importantísima que hace la Generalitat valenciana en materia de salud, y recuerdo que aquí siempre que hablamos de las grandes inversiones hay que recordar que el
gobierno central no atiende del mismo modo las necesidades de la Comunidad
Valenciana, pues bien, solamente este hospital tiene una inversión de 53 millones y medio de euros.
Una cantidad, yo creo, que demuestra el claro
esfuerzo que se está haciendo.

Una vez que se ponga en marcha este hospital, desde luego, lo que se va a hacer
es proceder a la reorganización del mapa sanitario de la ciudad de Gandia.
Porque la puesta en marcha supone
una apuesta importante en la que hay que tener en cuenta que entran en
funcionamiento nuevas especialidades, o las mismas, pero ampliadas, es decir,
que va a dar un servicio yo creo que importante.

Pero es que hay más.
Por otro lado, también se han incrementado en los últimos años el número de recursos de urgencias y emergencias del departamento, concretamente en
dos unidades SAMU con base en Gandía y en Oliva y en cinco unidades de soporte vital básico, Tavernes y Gandía, puestas en marcha en 2003, y Castelló de Rugat, Llocnou de Sant Jeroni i Oliva, en funcionamiento desde el 2006;
recursos con los que actualmente cuenta este departamento.

Y si hablamos de recursos humanos, que también se ha comentado, bueno, pues, este departamento se ha aumentado desde el año 2003 en 189 profesionales, 189; de los cuales, 101 han incrementado la
plantilla de atención especializada y 88 la de los centros de atención primaria.

La ciudad de Gandía dispone actualmente, según lo que está diciendo la Conselleria de Sanidad, según los datos que ella tiene y teniendo en cuenta que se va a renovar este mapa
sanitario con la puesta en funcionamiento del hospital, en este momento tiene
los recursos asistenciales necesarios para atender correctamente la demanda
sanitaria que generan.

Y no lo dicen por decir, es que según la evolución de los datos demográficos del último año, el incremento poblacional que se ha producido en la ciudad de Gandía no ha repercutido de forma significativa en el aumento de la presión asistencial de los centros que atienden a su población, por lo que en estos momentos no está justificada la construcción de un nuevo centro de salud en esta ciudad.
También habría que además entrar en las ratios que hay establecidos para todo.

Y, en este sentido, sí que le tengo que decir que cuando los datos demográficos y de gestión muestren que es necesaria la construcción de un nuevo centro de salud en la ciudad de Gandia, tenga usted la absoluta
seguridad, como la tienen ya una inmensa mayoría de los valencianos, que la Conselleria de Sanidad procederá a su inclusión en la programación de infraestructuras que lleva a cabo.
Porque lo creo, lo creen -como le decía- muchos valencianos, la inmensa mayoría, y yo se lo digo con el claro convencimiento que la sanidad en la Comunidad
Valenciana es eficaz, es de calidad, y no lo digo por decir, es que lo
demuestran todos días las encuestas de satisfacción.

Por todo ello, el Grupo Parlamentario Popular va a proponer que se rechace la
proposición no de ley.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Vicente Soria Mora)

El senyor president:

Gracias, señor Iranzo.

Para la réplica tiene la palabra, señora Frau.

La senyora Frau Ribes:

La veritat és que m'he quedat un poc sorpresa.
En principi, pensava que anaven a dir-me que sí, perquè ha dit vosté que com l'hospital ja està acabant-se, segons el conseller, s'acabarà en el mes de març de l'any que ve, doncs bé, ja sabem que el que és un pla sanitari significa un estudi, significa una reflexió, significa participació ciudatana, significa ajuntar-se amb l'ajuntament, en fi, un treball que portarà uns mesos.

Doncs si vostés tenen clar que el canvi que va a suposar el nou hospital necessitarà un mapa sanitari, jo havia entés que anaven a dir-me que sí, però al final m'ha dit que no.

Després, ha dit vosté coses molt curioses que no vull deixar de reflectir.
Diu que tenim 30.
000
persones més, segons l'últim empadronament, més que quan es va fer l'antic pla sanitari, i que és meravellós, és miraculós, resulta que no hi ha pressió assistencial, que tenim els mateixos centres de salut, 30.
000 persones més i no passa res, no hi ha pressió assistencial.
Doncs és un milacre.

Jo sé que l'aigua de Gandia és bona, que el clima és bo, però fins a l'extrem que la gent no es faja malalta, doncs la veritat és que m'ho acaba vosté de deixar clar.
Vaig a dir-ho, eh?
, que vinguen a Gandia, que allí no es fa malalt ningú.

Després, també voldria aclarir-li (rient) que jo m'alegre molt.
.
.
, tot el que m'ha dit de la comarca.
Però jo voldria recordar-li que no fa ni dos dies es va deixar sense pediatria -fixe's vosté- tots els xiquets de la comarca, huit pobles sense pediatra perquè degut als problemes que tenen, segons en el que diuen en la grip A, s'ha de concentrar tot en uns quants centres de salut i la resta de la comarca -huit pobles- es queden sense pediatra.

No estarà tan boiant tot el tema que m'ha comentat de la quantitat de gent que està entrant, de metges, ni tan sols l'assistència.

Després, també voldria aclarir-li una dada que vosté m'ha donat i que crec que vosté està equivocada.
Gandia sí que és municipi turístic.
Va haver un decret de La Generalitat dient que Gandia era municipi turístic, entre els 159 pobles que va dir que eren municipi turístic, perquè va voler fer una cosa racional, però al final, com sempre passa, es va desbordar i tots volien ser municipi turístic.
I al final, el que comportava era que tingueren unes ajudes de La
Generalitat o no.

Després, també vull recordar-li, per si no ho sap, que Gandia va tindre el premi d'excel·lència turística i que per això se li va donar uns diners de la Unió Europa, perquè va ser dels cinc pobles d'Espanya que va tindre el premi o el reconeixement d'excel·lència turística.
O siga, que m'alegre relativament del que està dient-me, perquè és una constatació total.

I el que jo em referia no era a res més que vostés, en una carta, en una contestació que me van fer a mi personalment, me dien que Gandia no se reforçava en l'estiu perquè no la consideraven una zona turística.
Està escrit, està firmat pel conseller, que ell mateix me va dir que va ser una vertadera
barbaritat d'eixes que no s'expliquen si no es lligen.

I després, també voldria recordar-li que hi ha unes preguntes que van a fer-se ja i que ja s'estan fent tots els saforencs, que és què passarà quan el nou hospital es pose funcionament, que, ja dic, serà d'ací uns mesos.
Hi han unes preguntes que estan ja ahí en el carrer i que jo espere que algú les conteste.
Vosté no dubta de la capacitat de la conselleria, jo sí, perquè fins este moment no ha donat ninguna resposta coherent a tot el que ha sigut
eixa pressió assistencial.

¿Quin ús tindrà el vell hospital?
¿Seguirà tenint un ús sanitari o no?
¿Com afecta la zona, el barri Roís de Corella, Passeig de Germanies, sanitàriament parlant, que desaparega l'hospital?
¿És necessari un centre d'especialitats?
¿Tindrà un ús sociosanitari?

Són respostes que necessitem i que açò es fa, com ja he dit, d'una manera consensuada, parlada, amb els qui saben d'estes coses, que són la conselleria -perquè té tota la seua planificació, espere- i l'ajuntament, i tots els ens socials que volen participar, que volen ajudar que hi
haja una millor sanitat.
Si l'únic que estem demanant-los.
.
.
I a més, és un cost mínim.
No sé per què m'han dit que no.
Hagueren pogut quedar vostés de meravella, perquè el cost que significa un estudi per a fer un mapa sanitari no és massa elevat.
Ja sé que vostés tenen problemes de liquiditat, ho sé -i jo, i totes les empreses que estan ahí-, ho sé.
Però m'agradaria que hagueren tingut un poquet de sensibilitat amb un poble com Gandia,
que necessita, però de veritat, de forma urgent eixe mapa sanitari.

El senyor president:

Gracias, señora Frau.

En nombre del Grupo Popular, para réplica, tiene la palabra la diputada señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Muchísimas gracias.

Bueno, lo primero que quiero recordarle, después de oírla, porque ahora ya está preguntándome a mí sobre los nuevos usos del antiguo hospital.
.
.
Eso yo creo que sería otra proposición no de ley.
Y si no, desde luego, debería decírselo.
.
.
preguntarle al conseller, que yo estoy convencida de que en cualquier pleno lo puede hacer.

Pero es que le quiero recordar cuál era su proposición no de ley, porque parece que ya nos hemos ido.
Usted no solo pedía un nuevo mapa sanitario para Gandía, sino que pedía la construcción de un nuevo centro de salud.

Yo le estoy diciendo que esa nueva consideración de mapa sanitario se hará en el momento que se ponga en funcionamiento este nuevo hospital, que le estoy
diciendo que está dotado muy bien y que, desde luego, ha sido un esfuerzo importantísimo de La Generalitat.
Y otra cosa es la construcción en este momento de otro nuevo centro de salud.

Y sí que de verdad me gustaría volver a nombrar muy por encima todo lo que se ha hecho en este «Construyendo salud».
Porque, claro, es que estamos hablando que se han puesto en marcha el centro
de salud de Bellreguard; cinco nuevos consultorios auxiliares: Real de Gandia,
Rótova, Miramar Playa, Simat de la Valldigna, Xeresa; se han adecuado y ampliado
cuatro consultorios auxiliares más: Alqueria de la Comtessa, Ador, Benirredrà, Palma de Gandía; está en ejecución la ampliación del centro de salud de Tavernes de la Valldigna; está prevista la construcción de otros dos consultorios auxiliares más; la reforma del consultorio de la Font d'En Carròs; estamos hablando de esa transformación del centro de salud de Oliva en asistencia especializada; la construcción de ese hospital.
.
.

En fin, yo creo que se está haciendo un esfuerzo importante, pero es que se está haciendo un esfuerzo importante en esta área y en las 23 áreas de la Comunidad Valenciana.
Y creo, de verdad se lo digo, sinceramente, que
la relación de servicios sanitarios que se están poniendo en la zona de Gandía, incluido, como le decía, el nuevo hospital, justifican por sí sola la respuesta que le estoy dando, porque ya le he dicho que en el momento
que se ponga en marcha el hospital, se atenderá el nuevo mapa sanitario.
Pero es que usted me estaba pidiendo un nuevo centro
de salud en este momento.

Pero además le digo que consciente de la sensibilidad del gobierno del Partido Popular,
del gobierno del presidente Camps -que además le recuerdo que es el más social de la historia, porque así lo demuestran sus presupuestos, que dedican más del 80% de los presupuestos del 2010 al área social, de la que sanidad se lleva una parte también muy importante-, pues en el momento que sea necesario, la Conselleria de Sanidad incluirá la puesta en marcha y la construcción de ese nuevo centro de salud que usted está solicitando, a pesar.
.
.
Y le tengo que recordar que esta sensibilidad de
financiación y este esfuerzo no es, por supuesto, respaldado por el gobierno central, que
hace oídos sordos de todas las peticiones.

Pero sí que le quiero además decir que me da un poco de tristeza ver la demagogia que se emplea con lo de
la gripe A, porque, mire, lo que se está haciendo es un plan especial de atención para la gripe A, que lo estamos viendo en todas las áreas.
Entonces, no utilice esa especial atención que se está dando a cualquier paciente que pudiera tener un problema de gripe A, y muy
especialmente a los niños, para justificar algo que no es en absoluto verdad.

Yo creo que con lo que le estoy diciendo queda absolutamente justificada la
atención eficaz y la sanidad de calidad que recibimos los valencianos.
Y no tengo más que, una vez más, después de aportar todos estos datos, sentirme muy orgullosa de la utilización de recursos que está haciendo el gobierno valenciano, demostrando esta sensibilidad especial en la
atención a las personas, como es la atención sanitaria, y también en el departamento de salud de Gandía.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Gracias.

Vamos a pasar a votación ya, señora Frau.

La senyora Frau Ribes:

Senyor president, sols és un aclariment.
Per a dir-li que si efectivament.
.
.

El senyor president:

Es que.
.
No, no.
No hay derecho a réplica.

La senyora Frau Ribes:

Per a poder aproximar postures.

El senyor president:

No, no.

La senyora Frau Ribes:

Perquè si sols és el punt eixe, jo li demanaria.
.
.

El senyor president:

Vamos a pasar a votación ya.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
5.
¿Votos en contra?
8.
Por tanto, queda rechazada.

Proposició no de llei sobre l'adopció de mesures perquè el centre de salut del Grau de Gandia mantinga obert el servei d'urgències les vint-i-quatre hores del dia al llarg de tot l'any, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 41.
823, BOC número 172)

El senyor president:

Pasamos al punto número 6: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la adopción de medidas para que el centro de salud del Grao de Gandía mantenga abierto el servicio de urgencias las veinticuatro horas del día a lo largo de todo el año, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Les he de informar que se ha presentado una modificación por parte del Grupo Popular a esta proposición no de ley.

En nombre del Grupo Socialista, tiene la palabra la señora Frau.

La senyora Frau Ribes:

Bé, a vore si ara tinc més sort (rient) amb esta proposició no de llei.

Sol·licitem que es mantinga obert el servei d'urgències les vint-i-quatre hores del dia els 365 dies de l'any del centre de salut del Grau de Gandia.

Esta proposició no de llei té molta història.
Va començar en el mateix moment que es va inaugurar dit centre com a una necessitat
evident.
Els veïns estaven molt contents amb la nova instal·lació sanitària, però demanaven tindre assistència les vint-i-quatre hores, pensant que el barri del Grau -cal recordar-ho- sempre ha tingut el desavantatge respecte a altres barris de la ciutat d'estar molt lluny del nucli urbà.

I és evident perquè la població ha augmentat moltíssim també des que es va fer.
I calia pensar que la platja de Gandia cada dia més tenia primera residència, perquè, al principi, quan estàvem parlant en els anys noranta, la platja de Gandia estava considerava sempre
com a segona residència, no vivia la gent allí, però hui, cada dia més, i sobretot a la gent més jove, els agrada.

I pense que és una bona elecció viure en la platja de Gandia i, a més, molt pròxim al que és el centre i nucli del barri antic, que és el barri de pescadors del Grau.
I ara s'ha convertit ja en una primera residència.
Ha canviat molt, no sols estan els qui vénen a estiuejar, sinó que viu allí moltíssima gent.
Tot això canvia molt el que són les necessitats.

També hi havia un fet nou, hi ha ja un fet nou evident: la universitat de Gandia.
El
campus de la politècnica de València ubicat entre el Grau i la platja incrementava de sobte en quasi tres mil
estudiants i més de cent professors els habitants d'eixa zona de la ciutat, tots al voltant de la platja i el Grau, sense oblidar la
quantitat de gent que no viu habitualment en la platja, però que sí que passen caps de setmana, ponts, vacances de Nadal, Pasqua, etcètera, augmentant els possibles pacients de forma claríssima.

Com veuen, senyories, era i, cada dia més, és una reivindicació lògica, sobretot si tenim en compte que estem parlant de quasi sis quilòmetres -ja ho he explicat- des del final de la platja i tres des del barri del Grau fins al centre de
salut més pròxim, que és el del barri de Corea, amb un transport públic, la Marina Gandiense -vull explicar-los-ho-, que durant l'hivern té poc de servici i no en té de nocturn ni en hivern ni en els mesos d'estiu.

Van a permetre'm fer un poc història -ja he dit-, perquè és bo que es coneguen les coses perquè mos situem tots millor i que pugam prendre les decisions més encertades.

Els diré que ja en l'any 2001, el dia 10 de gener, el ple de l'Ajuntament de Gandia va aprovar una moció per unanimitat perquè la Conselleria de Sanitat obrira el centre les vint-i-quatre hores.
En no
obtindre la contestació per part de la Conselleria de Sanitat, es va tornar a presentar una altra moció al ple de l'ajuntament el dia 16 també de gener -es veu que és un mes que desperta sempre la inquietud- de l'any 2003, dos anys després, reiterant la petició feta amb anterioritat.

El dia 20 de juliol d'este mateix any, vaig presentar esta proposició no de llei que hui estem substanciant en esta comissió, demanant el mateix que any rere any la conselleria nega sense ninguna base
real als veïns d'un barri, com és hui el Grau i la platja, una assistència d'un mínim de qualitat.
I no dóna tampoc les garanties de seguretat i confiança que un servei d'urgències permanent garantiria a tots els qui viuen en eixes zones tan poblades.

En vista que res del que feem les institucions no teníem èxit, ni l'ajuntament ni jo mateixa, varen despertar, diríem, varen agafar la bandera els mateixos veïns avorrits que no els fera ningú cas.
I les associacions de veïns del Grau Rafalcaïd, Venecia, la Platja, San Nicolás i Kentucky, i totes les associacions de comerciants i totes les associacions
de tot tipus que hi ha en eixos barris varen sol·licitar debatre este tema en la junta de districte del Grau el dia 19 de gener
de 2009.
Va ser una junta de districte, de veritat, que va valdre la pena anar
per vore la inquietud de la gent i les ganes que tenien perquè això es resolguera d'una forma tranquil·la i assossegada.

Així mateix, el ple de la junta de districte del Grau Venecia-Rafalcaïd, en sessió ordinària celebrada el dia 2 d'abril d'este any, acordà per unanimitat -estic parlant per unanimitat; ahí estan tots els partits polítics, cal recordar-ho, no sols els veïns-, també urgències per al servei de pediatria i demanar un nou servei de radiologia.

El dia 1 d'octubre de 2009 l'Agència Valenciana de Salut, de la Conselleria de Sanitat, remet escrit contestant
a la petició formulada per dita junta de districte, on, no mos oblidem, estan -ja ho he dit- totes les associacions del barris i també els polítics.
I la conselleria diu, eh, vaig a llegir-ho tal qual: «La Conselleria de Sanitat no tiene prevista la ampliación del horario del punto de atención continuada del centro de salud del Grao de Gandía durante el resto del año, una vez vista y analizada la actividad de urgencias en horario nocturno de
las zonas básicas Gandía-Corea».
Ahí té -això és un parèntesi que òbric jo ahí-, ahí té un oblit flagrant, no compta les urgències d'estos barris, que una volta dalt del cotxe propi o del prestat opten per anar a
l'hospital directament, col·lapsant, com és habitual, totes les urgències de l'hospital tots els anys, i molt més en estiu.

I seguix la resposta oficial de vostés, de la conselleria, en este cas del seu partit.
«El punto de atención continuada del centro social Gandía-Corea dista tres kilómetros del centro de salud del Grao, sin solución de una vía amplia y llana, con paseo y a pocos minutos con medio de transporte habitual».
I ahí tanque les cometes.

Després d'esta carta que diu veritats a mitges, que són per a mi les pitjors mentides, perquè sols hi ha transport al Grau i platja, no en els altres barris afectats, on viu
també moltíssima gent tot l'any, i per suposat la Marina Gandiense, ja ho he dit també, no dóna servei nocturn ni tan sols en estiu; també tenen un xicotet despiste en la distància, que és justet el doble des de Gandia fins al final de la platja, on hi ha ja, com he
dit, sis quilòmetres.

Conseqüència d'esta, jo diria, desafortunada i prepotent contestació hi ha hagut una crítica generalitzada dels veïns afectats que no comprenen la falta de sensibilitat de La Generalitat enfront
de temes de tanta importància, com és el dret a tindre la millor sanitat, i encara comprenen menys la resposta quan
al mateix temps La Generalitat aprova gastos per a mosatros i per la gran
majoria de la ciutadania superflus, com són la fórmula 1 i altres esdeveniments que, sense dubte, no tenen la importància que la seguretat d'una bona atenció sanitària té per als ciutadans.

Totes estes reflexions que els veïns es fan porta que torne a demanar-se de forma encara més clara, en un evident enfadament, una altra cosa que no havia passat fins ara,
un altre acord de la junta de govern de l'Ajuntament de Gandia del dia 2 de novembre d'este any, aprovant per unanimitat una moció que va passar al ple del dia 5 de novembre d'este any, reiterant de forma contundent les demandes dels ciutadans fetes fins
ara i ampliant les seues peticions a millors serveis en pediatria i radiologia.

Han passat alguns dies des de la contestació fora de to i poc rigorosa de la conselleria.
I jo espere que després de la resposta ciutadana i mediàtica tan forta que ha tingut la negativa de La Generalitat a una reivindicació tan justa, hagen reflexionat tots vostés i hui tinga l'alegria que accepten esta proposició no de llei, feta de forma constructiva, per a evitar mals majors, per a evitar
eixa sensació de desemparament, de falta de rigor per no prioritzar el que de veritat val la
pena.

Eixa sensació de tranquil·litat que dóna.
.
.
, que no dóna, que hauria de donar el nostre govern de La Generalitat preocupant-se per
assegurar-mos, entre d'altres coses, la millor sanitat possible enfront de la imatge de frivolitat, i
vull dir-ho clarament, que dóna sols preocupant-se de les coses que tenen a vore amb el luxe i amb el glamour, sobretot en estos moments difícils per a tanta gent que sofrix la crisi en carn pròpia i que estes actituds de La Generalitat sols porten al descrèdit dels polítics i a la decepció ciutadana.

Hui podria ser un bon moment, qualsevol seria bo, però hui, a mi m'agradaria que fóra hui, per a canviar de tàctica i apostar de forma decidida per allò que de veritat importa: la qualitat de vida dels nostres ciutadans, que passa
irremeiablement per una bona sanitat.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Frau.

Para la defensa de la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Popular,
tiene la palabra, por un máximo de diez minutos, la diputada doña Esther Franco.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Al Grupo Parlamentario Popular le interesa la calidad de la sanidad y el
bienestar de todos y cada uno de los ciudadanos.
Prueba de ello es que a lo
largo de los años que estamos gobernando la sanidad ha mejorado notablemente, y no sólo porque lo digamos nosotros, sino porque se nos conoce a nivel nacional y en
algunas áreas incluso a nivel internacional.

Nosotros queremos que los ciudadanos de Gandía tengan una buena atención, lógicamente, como no puede ser de otra manera, y prueba de ello es todo lo que se
ha ido diciendo por parte de la diputada del Grupo Parlamentario Popular que me
ha precedido en el uso de la palabra.

No solamente hemos aumentado recursos económicos, hemos aumentado recursos humanos, y queda constancia en todo lo que hemos
ido diciendo y en esos centros que se han ido construyendo a lo largo de estos
años.

Por eso, nosotros pensamos que si el Grao de Gandía es un centro que necesita una mayor apertura de horas, lo normal es que la conselleria, que es la responsable de adecuar los recursos a las necesidades, sea ella la
que haga el estudio y sea ella la que decida cuándo y cómo se debe hacer.

Es cierto que en los meses de verano se abre este centro las vint-i-quatre
horas del día durante los meses de junio, julio, agosto y septiembre.
Y se hace con la
responsabilidad de que, lógicamente, hay una mayor afluencia de ciudadanos, hay una mayor demanda de
servicios y prestaciones sanitarias y, por tanto, se abren los centros.

En el mes de septiembre ese centro vuelve a funcionar tal como lo hace en el
resto del año.
No es por capricho, es simplemente porque a lo mejor los estudios que ha
hecho la conselleria le llevan a la conclusión de que la proporción de personas que se van a ese centro pues no es suficiente como para permanecer
abierto las veinticuatro horas del día.

No obstante, lo que está claro es que hay una buena predisposición por parte de la conselleria y por parte de este grupo, y por ello hemos presentado una enmienda donde
decimos: «Las Cortes instan al Consell de La Generalitat a que, por medio de la
Conselleria de Sanidad, realice un estudio de viabilidad que pueda determinar,
prolongar el horario de atención del servicio de urgencias del centro de salud del Grao de Gandía las veinticuatro horas del día a lo largo de todo el año.
»

Yo creo que esta propuesta que mi grupo hace sería la que deberíamos firmar todos los grupos parlamentarios porque es la coherente y la que se
acerca más a la realidad.

Yo animo a su señoría a que la estudie y lo hablemos y, a ser posible, pues, bueno, vea que la tendencia y la disposición, tanto de este grupo como desde la conselleria, es a que haya una atención adecuada.

El Grupo Popular, como ustedes saben, da soporte al gobierno del presidente
Camps y queremos que los ciudadanos del Grao de Gandía tengan, como les he dicho, la mejor atención.
Y esta mejor atención no es ya por satisfacer a la ilustre diputada, sino porque realmente yo creo
que lo que nos importa y nos ocupa es que los ciudadanos estén bien atendidos.

Mire, yo le he oído decir a usted que hay que pedir una mejor sanidad, unos mejores centros y
unos mejores profesionales.
Y parece mentira que usted, que ha tenido la
responsabilidad de gobierno en su ayuntamiento, hable de esta manera.
Usted,
precisamente por tener esa responsabilidad, sabe que en algunos momentos lo que
piden los ciudadanos puede estar muy ajustado a la realidad o en algunos
momentos puede estar manipulado por algunas personas o por algunas
instituciones o asociaciones, que está muy bien, eh, movilizarlos para que pidan cosas a otros, pero tener callados
para lo que nos interesa que nos pidan a nosotros.

Por ejemplo, yo ahora le diría a usted que por qué esos mismos ciudadanos que a usted le protestan no protestan por el tren Gandía-Oliva-Denia, tantos años sin construir.
¡Eso clama al cielo!
Todos los ciudadanos, también han recogido muchas firmas y lo han pedido.
Pero a ustedes yo no les oigo
protestar hacia el ministerio para que incluyan en ese plan que tendrían que incluir en el 2010 esa construcción.
A lo mejor sería bueno que también esas cosas las tuviésemos en cuenta.

Yo no entiendo qué ciudadanos están en desamparo sanitario.
Dígamelo usted, por favor.
No sé en qué imagen de frivolidad nos incluye usted.
Dígamelo, por favor.
Quizá la mayor imagen de frivolidad nos la dé el gobierno central cuando en los presupuestos del 2010 nos ha rebajado 416
millones de euros a la Comunidad Valenciana, lo que implica que cada ciudadano
de esta comunidad reciba 85 euros menos que la media de España, cuando este gobierno del señor Rodríguez Zapatero, gobierno socialista, a esta comunidad le niega las ayudas que da
a otras comunidades de su color político a la hora de construir hospitales.

Usted está criticando todas estas cosas, pero no le oigo ni una sola crítica, ni una sola vez se pone a nuestro lado para pedir aquello que a los
ciudadanos de la Comunidad Valenciana, no sólo a los de Gandía, les interesa.

Sería bueno, eh?
, que alguna vez, y se lo pido por favor, reflexionen sobre estos temas y no se
dediquen solamente a hacer críticas destructivas de esta comunidad.
Únase a nosotros para que muchas de las cosas que no tenemos podríamos tenerles si se nos tratase con el mismo cariño y con el mismo afecto o con el mismo rigor político que se trata a otros municipios y a otras comunidades gobernadas por el
Partido Socialista.

Yo digo, señorías, que la proposición que nosotros hacemos está basada en la sensatez y me gustaría que la apoyasen el resto de los grupos.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Franco.

Para aceptación o no de la enmienda, tiene la palabra el grupo que ha presentado la proposición no de ley, la señora Frau.

La senyora Frau Ribes:

En primer lloc, començant quasi pel final que ha dit vosté, jo no crec que la gent es deixe manipular d'eixa manera.
I si algú està en un intent de manipulació clar són vostés en Canal 9, evident.
Eixe sí que està molt demostrat.

La gent pensa, discorre i al final opta.
I jo espere que després de tot el que estan veient, la gent al final es done compte de qui està enganyant-los i qui no.
Perquè ací han fet vostés una cosa molt estranya, que jo no ho he fet volent, ha sigut l'ordre del dia que havia marcat la mesa, però, clar, venia primer el pla sanitari, que és un estudi, realment, una reflexió del que volem fer, i després venia això, venia esta PNL en què parlàvem del centre de salut del Grau.
I resulta que vostés me diuen que «no» a fer eixe estudi i ara me proposen fer un estudi de les hores del centre de
salut del Grau.

Bé, no es donen compte que no pot ser, que això és una bogeria.
Me diuen que no a una cosa i sí a fer un estudi de sols un centre, quan per a fer, tindre una idea del que està passant en la sanitat en Gandia s'ha de pensar d'una forma molt més globalitzada, que és el que precisament m'acaben de dir que no.
No es donen compte que ningú es va a creure que vostés volen fer això?

Vostés en esta esmena l'únic que volen és dilatar en el temps una decisió que tenen presa ja.
.
.
¡Ja la tenen presa!
, i que la va dir i la va escriure el mateix conseller
contestant-los als veïns, i que vist el soroll, clar, que hi ha hagut mediàtic, que s'ha produït amb la resposta de la conselleria, volen ara tapar i parar.
Això és el que passa.

Però, mire per a on, jo, per descomptat, no vaig a caure en eixa ratera que vostés volen.
No podem acceptar un estudi de viabilitat, després, no podem mosatros ni.
.
.
, vaja, acceptar un estudi de viabilitat després de deu anys de reivindicacions totals, de tota la gent d'eixe barri, i que és una cosa claríssima, que és evident, que no necessites ningun estudi, que només cal anar al centre del Grau, només cal anar al centre de Corea, si no se necessita ningun estudi, ¡el visualitzes el tema!
, el visualitzes.
Però és que m'han dit que no a fer-ho abans, ¿eh?
, és que fixe's vosté la bogeria que estan fent.

¿I què més estudi de viabilitat que les contínues demandes socials i els fets objectius que les avalen?
, ¿què més estudi?
La distància, la falta de transport, els possibles pacients, els que viuen tot l'any i els que mos visiten, ¿què més estudi de viabilitat que els tres mil estudiants del campus universitari de la
politècnica junta amb més de cent professors i les seues famílies?
.
.
.
¿Què més estudis de viabilitat que la realitat de quinze mil habitants en hivern sense
servei sanitari per la nit?
¿Què més estudi de viabilitat que el doble d'esta xifra en el cap de setmana i en vacances?

¿Imaginen vostés un poble amb eixe nombre de veïns sense cobertura sanitària les vint-i-quatre hores tots els dies de l'any?
¿Se l'imaginen?
¿S'imaginen la burla que per a tota esta gent significa la seua esmena?
¿Estudiar, deu anys després, una cosa que és evident?
És que, per descomptat, la seua esmena és una burla més.
.
.
Jo tracte de no enfadar-me, però és que quan veig estes coses, me pose un poc nerviosa, m'enerva, perquè és que mos prenen per ximples, és que a vostés els ha donat por, vist el que està passant allí, en la Safor, i el que està eixint tots els dies, i els ha donat por i ara me trauen del barret el pla de
viabilitat, quan m'acaben de dir que no volen saber res d'un pla sanitari per a organitzar-ho tot.

I, després, ¿sap què els dic?
, que devien ser valents i dir, de veritat, el que està passant, i dir la veritat significa que no poden ampliar serveis bàsics, perquè han gastat en coses con la fórmula 1, l'hípica, Terra Mítica, Ciutat de la Llum, de les Llengües, i en sobrecostos en col·legis, en fundacions opaques que ningú pot controlar, i podria seguir fins a l'infinit.

Jo pense que deuen ser valents i, per una volta, diguen el que pensen, inclòs.
.
.
, jo pense inclús el mateix conseller, fins volent-ho fer no pot, perquè no hi han diners.
Deuen.
.
.
Jo només arreplegant ja algunes dades que van eixir ahir en els periòdics i que, per tant, són públiques, deuen més de mil milions d'euros a les empreses valencianes, mil milions més a la cambra de comerç, porten sense licitar més d'un any, incomplint tots els compromisos econòmics establits.
En fi, un despropòsit.

I si mos centrem en la Conselleria de Sanitat, que és pel que vostés no volen fer res del que els diem, i que és necessari, deuen 160 milions a les empreses que tenen a vore amb tecnologia
sanitària.
Això estan denunciant-ho l'associació que es diu (inintel·ligible) .
.
.
; i també tot el que és el tema de farmàcia, totes les associacions que estan en el tema de farmàcia, també, més de quatre-cents milions que vostés els deuen.

Clar, ¿com van a posar-se a fer altres coses, si no poden ni tan sols pagar els seus
compromisos?
Per això estan dient «no» a esta proposició, i no perquè necessiten saber el que tots coneixem, també la conselleria, que és prioritari i necessari el servei.

Jo també voldria recalcar, perquè igual vostés no ho saben, i fer palesa la incoherència, per no dir la hipocresia que suposa que el PP de Gandia diga «sí» en el ple a una moció presentada pel govern municipal, arreplegant la voluntat popular, i que el
mateix PP, crec que és el mateix PP, ací diga «no», dilatant i enganyant els ciutadans (veus) amb esta esmena.

I no m'agrada dir «mentix», però, bé, ¿qui falta a la veritat, vostés o ells, o el seu partit, el seu grup, allí, en l'ajuntament?
No s'explica que el senyor Torró, portaveu del PP en Gandia, que a més galleja de tindre amistat amb el senyor Rus i amb el mateix president de La
Generalitat, i capacitat d'influir, paraules seues, ¿eh?
, no meues, jo no ho he dit això, ho ha dit ell, i ho ha dit públicament, en el PP de València, no els haja convençut de la bondat d'esta proposició, que és igualeta, igualeta a la moció presentada en l'ajuntament i aprovada per unanimitat, per tant, també pel Partit Popular.

El que he dit, incoherència pura o pura hipocresia, no sé, no sé com qualificar-ho, però sobretot jo pense que és mal, jo pense que és mal per al PP de Gandia, perquè no tinga dubte que d'això s'enteraran els ciutadans de Gandia, i sobretot i el que més de veritat em preocupa és que és mal per als ciutadans dels barris afectats, que una vegada més veuen arraconades sense explicació les seues justes reivindicacions.
¡Quina frustració una altra volta!
Per descomptat no anem a acceptar de ninguna de les maneres
esta esmena.

I com no puc evitar-ho, perquè vosté m'ha provocat amb això del tren Gandia-Dénia, doncs, vaig a dir-li alguna cosa.
Mire, ¡jo no sé com s'atrevix vosté a traure el tema del tren Gandia-Dénia!
Es va firmar un protocol en l'any 1996 en què el govern central s'encarregava d'unes coses.
.
.
, recorde que l'any 1996 els que estaven governant en Madrid era el senyor Aznar, ¿eh?
Es va firmar un protocol en què el govern de Madrid fea unes coses i el govern de La Generalitat en fea unes
altres.
(Veus) Mos van cridar a tots els alcaldes, mos van fer tota una parafernàlia ací, en la conselleria, mos van ensenyar el projecte, com era de meravellós, ¡tot estava bé!
De colp i repent vostés, com no tenen diners, diuen que eixe protocol no val, i ara ho té de pagar tot el govern central.
¡S'ho trauen de la mànega!
¡S'ho trauen de la mànega!

I, bé, és que me pareix una gosadia que vosté pose eixe exemple.
Eixe exemple serviria per a quasi tot el que estan fent vostés, tots els protocols firmats amb carreteres, en tot.
.
.
Estic eixint-me'n del tema, però és que la senyora m'ha provocat, ¿eh?
(Rient) Tots els protocols que s'han firmat amb els ministeris, resulta que la part que li correspon a La
Generalitat, com no té diners, ara es incomplix i ara diu que tot ho té de pagar el govern central.

Mire, jo pense que cada u té d'assumir les seues responsabilitats, i ací, quan u té competències, té de ser responsable d'eixes competències i té de fer possible que eixes coses ixquen avant, i si vostés s'ho han gastat en altres coses, doncs alguna cosa tindran d'inventar i, almenys, no me faja dir estes coses i no diga ací estes barbaritats, que l'única cosa que fa és que jo no tinga més remei que eixir contant la veritat, que és, ni més ni menys, que vostés s'han gastat els diners en coses que no toquen i no fan el que toca, que són infraestructures sanitàries, hospitals, col·leges, carreteres i fan que esta comunitat avance, i l'única cosa que fan.
.
.

El senyor president:

Gracias.

La senyora Frau Ribes:

.
.
.
enrarir-la respecte a totes les altres.

El senyor president:

Bien, gracias, señora Frau.

Una vez aclarada la posición de la enmienda sanitario-ferroviaria, (rialles) vamos a pasar a fijar posición por parte de los grupos.

Tiene la palabra doña Mónica.
.
.
(Veus) No, no, perdón, ahora se fija posición por parte de los grupos.
.
.
¿Es así, señora letrada?
(Veus) Luego habrá réplica.
.
.
(Veus; pausa)

Por cinco minutos.
.
.
(Veus) Por cinco minutos tiene.
.
.
Por cinco minutos, (veus) la señora Franco puede tener derecho a réplica de su enmienda.

La senyora Franco Aliaga:

Gracias, señor presidente.

Señorías, yo creo que estamos asistiendo a un debate en el que la señora Frau quiere quedar muy bien delante de los ciudadanos de Gandía, porque, si no, tampoco entiendo ese fervor y esa flema que está poniendo a todo lo que está diciendo.

Mire, ¿manipulación?
No, las lecciones no las (inintel·ligible) .
.
.
ustedes, porque si alguien sabe manipular en este país, en esta España, yo creo que es el gobierno socialista.
Lecciones nos pueden dar todas.

Desamparo y falta de rigor, (remors) fundaciones opacas.
.
.
¿Pero, cómo.
.
.
, a qué se refiere, ilustre diputada?
¿Se refiere a los 10 millones de euros que el señor Chaves les dio a la empresa de su hija?
Porque, si no, vamos no puedo
entender.
.
.
¿Se refiere a otras muchas cosas que podríamos hablar?
Y puesta en imagen de frivolidad, vamos, el domingo tuvimos una,
que vergüenza debería darles a todos los socialistas, como nos da a todos los españoles, el señor Rodríguez Zapatero con la alfombra roja paseándose como si fuese a recoger los Oscar que se dan en Hollywood.
(Veus) ¡Eso sí que es tirar dinero por la borda!
y dar.
.
.

El senyor president:

Señorías.
.
.

La senyora Franco Aliaga:

.
.
.
sensación un presidente de gobierno paseándose por una alfombra roja.

Y manipulación, vuelvo a decirle otra vez, el señor Zapatero nos está manipulando a todos los españoles y toreando continuamente.
Así que, mire, yo me voy a ceñir a lo que es su proposición no de ley.

El Partido Socialista de Gandía vota y sabe lo que vota perfectamente, y yo sé lo que ha votado, naturalmente que sí.
Y le he dicho desde un principio que lo que quiere el gobierno del presidente
Camps es atender lo mejor posible a todos los ciudadanos.

Y le voy a decir, el centro del Grau de Gandía atiende a una población de 11.
068 tarjetas sanitarias durante los meses de octubre-junio, de lunes a sábados.
Se presta asistencia con seis médicos.
.
.
Usted sabe los que había antes: uno de ellos para la atención a desplazados, cinco enfermeras, dos pediatras, una matrona, una auxiliar de
clínica, cuatro auxiliares administrativos y tres celadores.
No creo que eso sea
abandono de los ciudadanos.

Existe, además, un punto de atención continuada, urgencias y atención primaria, formado por un médico, un enfermero, un celador, la atención continuada se realiza los domingos y festivos de 9:00 a 21:00 horas.
Durante
este horario, los domicilios se realizan desde el centro de salud de Gandía-Corea, con el fin de que el centro no permanezca en ningún momento sin ningún médico.

Además, otra cosa que no ha dicho es que en el Grau de Gandía existe continuamente todas las noches del año una unidad de soporte vital básico con un conductor y con un camillero, que podría perfectamente, cuando haya una urgencia, poder trasladar a la persona al
centro de Corea, a esos tres kilómetros que a usted la parecen tan largos y tan.
.
.
, y tan.
.
.
, y tan.
.
.
No sé, allí deben ser.
.
.
, tres kilómetros, deben ser más grandes que en el resto de la comunidad.

Yo creo que el centro más lejano está a tres minutos en coche y a cinco si va caminando.
Yo tengo de acuerdo.
.
.
(Veus) Perdón, eso, a veinte minutos, si va caminando, tiene usted razón.
Bien, pero lo que le decía es que el hecho de que nosotros hayamos puesto esta proposición, esta enmienda, es porque lo que tiene que hacer la Conselleria de Sanidad es,
si realmente es necesario, porque hay una gran demanda, ¡lo va a hacer!
, pero tendrá que, previamente, saber a cuántos pacientes tiene que atender cada noche, si abre el centro.

Usted está acostumbrada a gobernar y sabe que los recursos se tienen que utilizar de una
manera racional.
Por otro lado, Gandía, hemos dicho que está finalizándose un nuevo hospital que va a dar cobertura asistencial también a esas personas que viven en Gandía o ¿es que ese hospital no va a ser sanitario como me ha parecido oír que decía usted?
Ese hospital va a dar atención sanitaria, además de todos los recursos que se han puesto a estas personas.

Y de verdad que lamento, pues, no sé, que hayamos ido por otros derroteros, pero de incoherencia e hipocresía, por favor no nos acuse porque yo creo que eso es mucho más.
.
.
, se lo tiene que aplicar a otro gobierno que no es el nuestro.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Franco.

Para réplica tiene la palabra la señora Frau.

La senyora Frau Ribes:

Jo, l'únic que he fet és relatar el que està passant en Gandia i vosté pot jutjar-ho.

El senyor Torró i tot el Grup Popular es posa al cap de la manifestació i diu que és necessari.
Recolza sense ninguna fissura el que diuen els veïns i el que fa el govern municipal en eixa moció, s'aprova en el ple per unanimitat i vostés ara diuen que no.
Doncs, algú està equivocat.

Ja dic que per això pense que no deu ser el mateix PP perquè és una incoherència, vullguen vostés o no, és una incoherència.
Si vostés ací diuen una cosa i allí en diuen una altra, doncs hauran de cridar a capítol el senyor Torró i que canvie el seu discurs, o que adapten el discurs a les circumstàncies que els vénen bé allí perquè mediàticament i popularment és millor dir que sí i ací dir que no.
Però jo vull deixar-li-ho ben clar, vaig a dir-ho alt i clar, alt i clar, tot el que
puga, el que ací està passant.
Que una cosa que afecta més de quinze mil persones sols en hivern van a quedar-se sense poder tindre eixa
assistència necessària i que vostés han dit que no, punt, perquè l'altra cosa és tot una maniobra dilatòria totalment clara.

Tinc de recordar-li que en això dels tres quilòmetres que vostés diuen em fa molta gràcia, no és de veres.
No coneix Gandia, si vol, jo la invite, i la invite a una «fideuà» després.
Que vinga a Gandia, -a dos-, que vinga a Gandia i jo li ensenye tot el que és el centre, el Grau, la platja, Rafalcaïd, que està allà pels canyars, un lloc que n'hi ha que és una altra urbanització, lluntíssim, que no té res a vorer amb eixos tres quilòmetres, és un error, és un error de falta de coneixement que a vosté li ho accepte perquè no ho coneix, però ja no li ho puc acceptar a la conselleria que té l'obligació de conéixer.
Per això jo insistic que deu fer-se.

I sobre la manipulació, mire, com vosté s'atrevix a parlar de glamour, de luxe i de dir-me que anem en una estora roja?
Doncs clar, és un color que mos agrada, el roig!
Mos encanta el roig!
No se m'ocorreria posar la blava que potser a vostés els encanta, doncs val!
A cadascú li agrada un color, doncs bé, anem en el roig, i a més és molt afavoridor, tinc de dir-ho.
Per això, el senyor Zapatero va anar.
.
.
, això, però no se li va ocórrer pujar en un Ferrari, mire per on.

Mire que el senyor.
.
.
, no se li va ocórrer, va anar caminant i no se li va ocórrer anar en un Ferrari.
Per això, vull dir que jo pense que deurien ser més prudents en eixes coses perquè hui, si algú té d'amagar el cap, sense dubte, no és el Partit Socialista.

El senyor president:

Gracias, señora Frau.

Para fijar posición, en nombre del Grupo Izquierda Unida- Bloc: Compromís tiene la palabra doña Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Tenia la temptació de terciar en el debat però crec que vaig a cenyir-me al tema, només diré una cosa i és que fervor i flema encara que comencen per efe igual que Ferrari són antònims.
Només diré això i ja me cenyiré al tema.

El Grau i la platja de Gandia compten amb un cens de més de catorze mil habitants amb residència permanent tot l'any, és a dir no només juny, juliol, agost i setembre.
A això hem d'afegir la gran afluència de visitants els caps de setmana i ponts vacacionals que no són en juny, juliol, agost i setembre, no ens oblidem.
De fet, dintre d'una setmana i mitja n'hi ha un pont, veritat?
, on segur que Gandia i la senyora Frau d'això sap molt, s'ompli eixos dies perquè els ponts i els caps de setmana també estan fora de l'època estiuenca.

Poden triplicar esta quantitat.
.
.
(remors), no, és que és molt complicat, (inintel·ligible) .
.
.
tot el món parlant, (el president diu alguna cosa amb el micròfon desconnectat) -gràcies, senyor president-.
A més, poblacions com Xeresa, amb 2.
220 habitants, i Xeraco, amb 6.
259, depenen també sanitàriament de les urgències del centre de salut del Grau en període estival.

Si el que s'està perseguint és que se produïsca una vertadera desestacionalització de la platja, un dels aspecte que cal afrontar és el de l'assistència sanitària i haurem de dotar-la de serveis necessaris i no confiar únicament en la iniciativa privada.

Un d'estos serveis bàsics i que se considera, i açò també està tret, estes reflexions, de les mocions que s'han aprovat en l'Ajuntament de Gandia, és precisament el haver disposat d'un servei permanent d'urgències les vint-i-quatre hores en el centre de salut del Grau.

Tant les associacions veïnals, que són gent que s'ajunta per a millorar la seua qualitat de vida, no s¡ajunten perquè ningun mag els ha fet un aquelarre, els ha posat una poció, ni els manipula ni tal, més enllà, com dic ja, de la televisió pública que ja bé, desinforma i sí que vulnera un dret essencial a la informació veraç que està en la Constitució, tanque parèntesi perquè volia seguir en este tema.
.
.
Associacions sectorials i les juntes de districte fa anys que vénen reclamant este servei.
De fet, es tracta d'una reivindicació que es va fer des del mateix moment que es va inaugurar el centre.

Per què?
Perquè la quantitat de població que abasta el centre de salut del Grau tant en època estival com en la resta de l'any ja justifica per si mateixa, com s'ha dit adés, que es dispose d'un servei permanent d'urgències les vint-i-quatre hores.
Perquè els serveis d'urgències de l'hospital de Gandia i del centre de salut de Corea presenten sovint un alt grau
de saturació assistencial.
De fet, estem farts de sentir les autoritats sanitàries dir que no se col·lapsen els hospitals.
Doncs, perquè no se col·lapsen els hospitals calen centres d'atenció d'urgència de vint-i-quatre hores, i a més este centre no disposa d'un servei tan bàsic com radiologia, o servei de pediatria d'urgència, com també ha demanat l'ajuntament.

En estes reivindicacions i en este itinerari s'emmarca la proposició no de llei que presenta el Grup Socialista i que nosaltres recolzem.
I, efectivament, açò dels tres quilòmetres que tant se parla, a més, no només se diu això, sinó que se diu que a través d'una via ampla i plana amb passeig i a pocs minuts amb mitjà de transport habitual.
.
.
Bé, depén de l'hora, veritat?
, n'hi ha transport habitual, i allò del passeig doncs pot estar molt bé quan u està d'oci però amb mal de panxa, amb un dit penjant o estes coses doncs el passeig siga de
tres quilòmetres, quatre o cinc, o d'un, doncs ja no és tan agradable.

Per tant, qualsevol ciutadà afectat per una urgència mèdica li importa ben poc si la via és ampla, estreta, si n'hi ha passeig o si n'hi han floretes en la vorera.
Imagine's no, si n'hi ha un símptoma d'infart doncs va a estar fixant-se si la via és ampla o és plana o no.

Per tant, és un despropòsit la resposta que dóna la conselleria que.
.
.
, escolte, pues tienen un paseo, pues que vayan paseándose a las urgencias.
Home!
Per l'amor de Déu!

Efectivament, de vegades n'hi han contestacions i n'hi han postures polítiques que més bé semblen una burla que.
.
.
(Una diputada diu: «Ustedes se están burlando con la enfermedad.
.
.
»)

El senyor president:

Señora Roca.
.
.
Señores diputados, (veus) dejen a la señora diputada que está en.
.
.

Señores diputados, señores diputados, les ruego silencio.

Continúe.

La senyora Oltra Jarque:

És que no estan guardat un prudent de silenci.
Estan guardant el mateix prudent
silenci que tenim de guardar els altres quan aguantem les seues intervencions.

No, ací no està insultant ningú, senyor diputat.
(Un diputat diu: «Toda la tarde.
») Ací no està insultant ningú.
Ací el que estem dient són veritats i ací el que estem dient és que els diners públics estan per a prioritzar-los, i ara mire, és que vostés hui es veu que la paciència la volen esgotar a tot el món perquè li l'han esgotat a una persona tan pacient com la senyora Frau.
.
.
(Veus)

Mire, vosté té l'obligació de callar-se, m'entén?
!
Vosté, el que té ací, és l'obligació de callar-se!

El senyor president:

Continúe, señora diputada.

La senyora Oltra Jarque:

Estic continuant.

Ací el que s'està dient i no s'està insultant a ningú és que vostés s'estan gastant els diners, com el del acudit del cocodril que no vaig a contar, i
en Ferraris i en luxes i en tonteries.
.
.
En això s'estan gastant els diners i ara no n'hi han diners per a sanitat.
Eixe és el problema.

I, efectivament, això se diu perquè la gent ho sàpiga, no per a quedar bé com diu vosté, senyora Franco.
En això són vostés els experts, en fer les coses de cara a la galeria i fer un discurs de cara a
la galeria.
Vosté s'ha gastat els diners en tonteries i ara no n'hi han diners per al que veritablement importa.
No n'hi han diners per a sanitat, no n'hi han diners per a educació, la gent està en barracons, en llistes d'espera i sense servei de vint-i-quatre hores.
Eixa és la pura realitat!

I vénen vostés ací.
.
.
, (remors) demagògia, no!
Demagògia és el que fan vostés!
Donar-li 90 milions d'euros a Bernie Ecclestone.
Amb això miren si tenen vostés, miren si tenen vostés ahí centres de salut que poden posar serveis de vint-i-quatre hores!
Només amb el que els donen als multimilionaris.
(Remors) Me cenyisc al tema.
(Algú diu: «No señora») Doncs igual que el tren Gandia-Oliva, igual que el tren, me cenyisc al tema
igual que el tren.

El senyor president:

Continúe, señora diputada.

La senyora Oltra Jarque:

Perquè tinc el mateix dret a parlar que vostés.
Vostés són més però no millors.
(Se sent una veu que diu: «I per què en som més?
»)

El senyor president:

Señora diputada.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

Vostés són més, però això no l'habilita per a tallar-me ja la quarta o quinta vegada la meua intervenció.
Ho té vosté clar, senyora Roca?

Perquè vostés no poden suportar la veritat.
Això és el que passa, que no poden suportar la veritat i que la gent estiga adonant-se
que malgrat el que diu el No-Do de Canal 9 n'hi ha una veritat tots els dies.
I n'hi ha una veritat i és que amb fórmula 1 no se menja i la fórmula 1 no dóna sanitat i no dóna educació, i que la gent està aturada perquè vostés no fan polítiques d'ocupació i que la gent no té un servei sanitari digne perquè vostés se gasten els diners en la fórmula 1, i que la gent està en barracons, els seus fills, perquè vostés se gasten els diners en
tonteries.

I, efectivament, governar és gestionar els diners, i prioritzar, i de la mateixa manera que les famílies valencianes s'endeuten perquè els seus fills estudien, per tindre una casa, veritat=, i no s'endeuten per comprar collars de brillants, doncs vostés han fet a la política el que les famílies no fan i és endeutar-se per a luxes i per a tonteries, i perquè vinga ací Cristina Onassis a muntar a cavallet, que molt que mos importa a mosatros
Cristina Onassis, i els del Grau de Gandia preferirien tindre les vint-i-quatre
hores servei sanitari i que la Cristina Onassis s'haguera quedat en el seu ranxo o el que tinga perquè, bé, ranxos en tindrà molts perquè diners en té a muntó.

I, per tant, no se sosté la seua postura i vénen ací amb una esmena a dir, «ah, doncs que s'estudie».
Vostés quan no volen votar que no perquè li generen un problema allí al senyor Torró, aleshores diuen que s'estudie.
I vostés se passen la vida estudiant però després de forment ni un gra.
Després, de forment ni un gra, i ací el que cal no és estudiar res; és dir, escolte, ací n'hi ha 15.
000 persones que necessiten un servei d'urgència.
Doncs, posen-lo en marxa, posen diners, no se gasten els diners en
tonteries i donen servei sanitari a la gent, que és el que està demanant la federació de veïns, les queixes que han enviat al síndic de Greuges.
Això és el que s'està demanant des de fa anys perquè ja preguntes parlamentàries n'han fet diputats autonòmiques com la senyora Frau, el senyor Morera, el senyor Peris, però no d'ara, no, de l'anterior legislatura, perquè açò és una reivindicació molt antiga.

Per tant, ací, l'únic que s'està demanant és qualitat de vida, doncs això, felicitat per a tots els dies.
Un poquet de felicitat per a tots els dies,
perquè els ciutadans tots els dies som usuaris de la sanitat, som usuaris de l'ensenyament públic, tots els dies tenim necessitats culturals, esportives, etcètera, tots els dies tenim la necessitat de tindre dignitat humana, i la fórmula 1 passa un dia, i ben ràpids que passen eixos cotxes, passen i deixen una estela de desolació.
(Remors)

Sí, ui!
Ja, ja els he vist, ja, ja.
Ja no se podia entrar a la ciutat dels
turistes que n'hi havien.

Per tant, ací n'hi ha una postura que no és la que compartim amb vostés, tan respectable como la seua, que és el que vostés no entenen perquè vostés han estat tota la vida acostumats a dominar i per això la democràcia no els ve bé, per això la democràcia no els ve bé, (remors) però és que ací resulta que tenen d'escoltar.
Vinga, vinga, facen vostés gala de la bona educació que tenen.
(Remors) Doncs sí, efectivament, tenen vostés una educació que se n'ix.
Vaja, tanta escola privada no sé per a què els ha servit, i tant de missal.

Per tant, ací el que estem.
.
.
, (veus) el que estem demanant és.
.
.
, (veus) el que estem demanant.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías, dejen acabar a la diputada.

La senyora Mollà Herrera:

El que estem demanant, el que estem demanant és qualitat de vida per a la gent de Gandia en ((inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.
(Veus)

Vamos a pasar a votar.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
5.
¿Votos en contra?
8.
Por tanto, queda rechazada la proposición no de ley.

En este punto se suspende la sesión.

(S'alça la reunió a les 19 hores)