RTVV%389003.03.11%20macro.html





Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l'Espai Audiovisual realitzada el dia 11 de març de 2016.
Comença la reunió a les 11 hores i 3 minuts.
Presideix el diputat senyor Marc Pallarès Piquer.
Reunió número 4/i V.

El senyor president:

Bé, bon dia.

S'obri la sessió de hui.

En primer lloc, des de la mesa de la comissió hem d'informar que la segona compareixença que hi havia en l'orde del dia no es produirà.
Per tant, hui tindrem només dues compareixences en el primer punt de l'orde del dia.

En primer lloc, el senyor secretari, l'il·lustre diputat Alfredo Castelló, passarà llista per tal de constatar si hi ha quòrum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

Muy bien, pues hay cuórum, presidente.

Compareixences per a l'elaboració de la futura llei sobre el servei públic d'RTVV, d'acord amb el que s'estableix en la disposició addicional primera de la Llei 12/2015, de 9 de desembre, per a la recuperació del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, de titularitat de La Generalitat

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Passem, doncs, ja al primer punt, a les compareixences.

Compareixença del senyor Ximo Rovira Coca, presentador de televisió

El senyor president:

Ens acompanya hui Ximo Rovira, presentador de televisió.
En primer lloc, com no pot ser d'altra manera, voldríem agrair la presència del senyor Rovira en nom de tota la comissió i, en segon lloc, ja sense més preàmbul, donar-li la paraula per tal que puga participar i fer les seues aportacions a esta tasca que estem portant de confeccionar la llei.
Sense més dilació, li donem la paraula ja al senyor Rovira.

El senyor Rovira Coca:

Moltes gràcies.
(Remors) Perfecte, molt bé.

Gràcies, president, i molt bon dia a tots.
Gràcies, molt agraït de poder participar en esta comissió, per a mi és un orgull.

Ja fa més de dos anys de l'abrupte, de l'injust i evitable tancament de Radiotelevisió Valenciana.
Malauradament, els valencians ens hem quedat o, millor, ens han deixat, sense un sistema de comunicació públic en la nostra llengua, un vehicle per a la nostra identitat, una ferramenta cohesionadora del nostre territori; un apagat a negre que ha significat una desfeta per als treballadors de la casa i per als que han treballat per a la televisió pública, des de productores, per a les mateixes pimes del sector, les empreses del servei.

El tancament de Radiotelevisió Valenciana ha esdevingut en una situació agònica per al sector audiovisual valencià, un sector estratègic, generador de talent i d'economia de proximitat.
Redefinir els nous mitjans públics i, al temps, un nou espai audiovisual valencià, és una esperança i un repte per al qual necessàriament s'ha de comptar amb l'experiència de tots: els que foren treballadors de Radiotelevisió Valenciana, els diferents integrants d'associacions professionals, empresaris d'este ofici, que conformen la mesa de l'audiovisual valencià, i també amb la veu de professionals i les empreses que integren la xàrcia de televisions locals i comarcals valencianes.

En fi, amb tota modèstia, des de la meua experiència professional de trenta-dos anys vinculat com a freelance a la Radiotelevisió Valenciana, a altres empreses públiques i privades de comunicació, com a presentador, però també com a xicotet productor, els parlaré del meu criteri i el d'un seguit molt variat de professionals del sector, els que he tingut ocasió de consultar…, sobre com podria relacionar-se el nou espai de radiotelevisió públic amb el sector audiovisual valencià.

Se'ns presenta ara una oportunitat de generar màxims consensos, els màxims possibles per a elaborar un pla estratègic de la industria audiovisual valenciana conformant uns serveis de radiotelevisió públics qualificats, en valencià, equilibrats entre la producció pròpia i l'externa, amb el conjunt d'empreses proveïdores.
Comptem amb una indústria audiovisual competent i preparada per a nodrir de continguts la nova televisió valenciana.
És un sector d'alt valor afegit que pot arribar a ocupar a l'alça de cinc mil professionals.

La relació de la nova Radiotelevisió Valenciana amb les empreses externes de l'audiovisual serà competència del nou director general, president, i del seu equip, del que el sector espera que siga un professional amb experiència en el mitjà, de prestigi reconegut i de consens.
Seria desitjable, per tant, que fóra elegit amb un model sense dependència orgànica, d'acord majoritari en Les Corts, que el seu mandat durara més d'una legislatura i així traslladar a la professió, i també a la societat, que es tracta d'un lideratge veritablement independent que al temps plantejara un pla d'acció directriu, un veritable projecte.

La creació prèvia d'un consell de l'audiovisual seria l'òrgan idoni per a proposar els candidats a director general, a banda de la resta de funcions, òbviament, que li foren pròpies.
Un consell que tinguera una ampla representació sectorial de reconeguts professionals per a la millor elecció, no només de la persona -que també- sinó del model…, del projecte.

Seran atribucions del nou director general, president del seu organigrama, decidir el model de programació atés el pressupost públic.
Una part important d'esta graella de programació la compondran els continguts de producció pròpia, bàsicament programes, servicis informatius fets amb recursos humans i tècnics de la casa.
La resta, és a dir, la programació d'entreteniment, programes documentals, programes culturals, programació infantil, la ficció, etcètera, això s'haurà d'encomanar a les productores.
Ara bé, com va a fer-se això?
És a dir, com van a distribuir-se els diversos formats?
Quines han de ser les productores que hauran d'executar-los?

Miren, podem fer açò de dos maneres: a través de la convocatòria d'un concurs d'externalització de part de la programació, o bé amb contractacions directes amb les empreses productores.
Personalment, jo no sóc gens partidari dels concursos d'externalització, tenen alguns inconvenients que podríem detallar.
Sol ser determinant en la puntuació final l'oferta econòmica i no resulta estrany que arriben ofertes arriscades, inclús per davall del preu de mercat.
Això està comportant ja denúncies en algunes televisions autonòmiques de salaris baixos, de jornades extenses i d'altres pràctiques laborals no desitjades, i a evitar, per no parlar, com acostuma a passar, que una sola productora controla tot l'entreteniment de la cadena i, en alguns casos, també els servicis informatius.
Sovint són grups participats per grans empreses foranes.
És habitual que estos concursos es convertisquen en una competició en la qual intervenen sempre les mateixes grans empreses que segurament coneixeran: Secuoya, Vértice, Mediapro, Plural, etcètera.
Ninguna valenciana, malauradament o per descomptat.

El cas valencià, que potser ja coneguen, va passar els últims temps en la SAU, es va convocar un concurs d'externalització de continguts en tres lots per un total de díhuit programes: eren mil set-centes sis hores, amb un valor de dotze milions d'euros.
Un contracte que tenia una durada d'un any en el qual s'adjudicaren els tres lots a la mateixa UTE de productores.
No estic qüestionant-me el sistema d'avaluació, el que dic és que la resta del sector, durant eixe any, ho haguera passat molt malament.

Estan havent-hi casos ja de queixes del sector en altres televisions autonòmiques que tenen este sistema de concurs, on la programació s'ha externalitzat; a Extremadura, per exemple, s'han unit en setembre passat les productores i han traslladat al govern que les empreses extremenyes estan actuant únicament com a subcontractistes, denuncien que el valor afegit se'n va fora de la regió, el treball està sent precari i diuen els productors extremenys que els salaris dels treballadors han baixat fins al 40%.
A Canàries també no hi han bones experiències en les externalitzacions, el sector allà s'ha unit entorn a un clúster audiovisual de trenta productores, un acord de les productores canàries i el que reivindiquen també és precisament la producció local.

Senyories, ara que al sector valencià s'ha generat una expectativa raonable de reactivació, seria un colp dur un concurs d'externalització que monopolitzara el sector.
I no digam encara si l'adjudicatària vinguera de fora, com estem vegent que passa habitualment.
Vist, per tant, que el model dels concursos d'externalització genera estes dificultats, quin podria ser el millor sistema de relació entre la plataforma audiovisual pública i el sector?

Jo crec que el nou model per a la indústria audiovisual valenciana ha de ser col·laboratiu; hem de canviar el xip i allunyar-nos del model tradicional del sector audiovisual, canviar-lo per un model en xàrcia.
Una opció seria conformar una mena de clúster de l'audiovisual, ja ha existit un clúster ací en el panorama audiovisual valencià que no acabà de funcionar, que tingué dificultats.
Es tractaria d'operar conformant tota la cadena de valor i de producció audiovisual…, un operador pur -per dir-ho aixina- de productores valencianes que podien col·laborar en un règim sindicat.
És un sistema d'organització complexa, la regulació serà difícil, però jo trobe que, en equilibri i proporcionalitat, el màxim de professionals de la terra treballarien per al nou sistema de la radiotelevisió pública, que trobe que seria desitjable: s'evitarien amiguismes, Â«enxufismesÂ» i recomanacions.
Una aposta decidida per la indústria de la terra, amb un sistema obert, també d'homologació de competència de les empreses productores valencianes, en el qual la nova radiotelevisió pública fóra estímul i, al temps, d'alguna manera, àrbitre per a evitar males pràctiques.

Hi ha també altres possibilitats de cooperació amb el sector públic de comunicació des de l'empresa privada.
Una interessant opció per al sector de les televisions locals, comarcals i les menudes productores de les nostres comarques seria bastir de xicotetes peces informatives o d'interés per als programes informatius de la casa.
Serien espais per a l'oratge, per al camp, festes, tradicions, cobertures ENG, puntuals també per a informatius.
D'esta manera es podria construir una xàrcia informativa sostenible que abastira a preus competitius informació d'interés dels nostres pobles i comarques.
De fet, esta xàrcia ja existia, es tractaria de potenciar-la.

També caldria estudiar si resulta més operatiu estructurar amb les empreses externes del sector en les televisions locals, les retransmissions, o algunes retransmissions, d'esdeveniments esportius, culturals o de festes.
Això permetria tindre flexibilitat per acometre pics de major exigència de contractació, per exemple, ara mateixa que estem en Falles, venim de les festes de la Magdalena, Fogueres o altres esdeveniments puntuals.
L'experiència de proximitat de les televisions locals i comarcals col·laborant amb el sistema públic de televisió els conferiria una major normalització -per dir-ho així- i una integració en el sistema comunicatiu valencià de caràcter realment molt local, molt comarcal.

Quant a la distribució del pressupost, un punt de partida inicial podria ser equilibrar-lo en tres terços: un terç per a producció pròpia, un terç per a produccions del sector valencià i un últim terç destinat a la producció aliena: pel·lis doblades al valencià, sèries estrangeres, en fi, documentals, etcètera.
En este punt caldria valorar com està la situació en la FORTA i si resulta interessant o no que la nova radiotelevisió valenciana formara part de la federació.
Jo tinc per a mi que a la FORTA passava un poc com al finançament valencià, que sent una tele pobra, pobra en el sentit d'endeutada, val?
, era una televisió, eren contribuïdors com si fórem rics.
Podríem parlar si volen més extensament d'esta qüestió, després, si volen.

El percentatge del pressupost per a productores valencianes ha oscil·lat entre el 6% i el 7%.
Mai ha arribat al 10% de la radiotelevisió pública.
Per tant, un 30% del pressupost per a les productores valencianes és un escenari desitjable i, al temps, inèdit.
Un altre exemple, després de l'ERO a Telemadrid, el percentatge de pressupost que destina la tele madrilenya a les productores madrilenyes, bé, externes, a Madrid o no, és d'un 40%.

Podríem també parlar del model de programació.
Òbviament, va a condicionar el pressupost, o bé el model condiciona el pressupost, o bé el pressupost.
.
.
, el programa o el model de programació, la reixeta de programació, això estaria també en funció del projecte directiu que plantege el nou president director general.

Seria interessant fer una ullada al que està fent-se en altre televisions regionals europees.
Crec que han tingut ací en estes compareixences diverses, en fi, intervencions en este sentit.
Hi han models interessant.
Estan fent-se coses interessants a Holanda, a Alemanya, a Dinamarca, a Irlanda.
Podrien ser bons exemples, i si volen després podem aprofundir una miqueta.

No obstant, personalment, pense que els referents els hauríem de buscar més a prop, dins del nostre sistema de televisions autonòmiques.
Un cas d'èxit, entre les autonòmiques, és el d'Aragón Televisión.
Trobe que també s'ha parlat ací, en estes compareixences, de la reixeta i del model de programació d'Aragón Televisión.
Està basat en un model sostenible, no tenen dèficit, no tenen pèrdues en el balanç.
Es treballa molt en el sector audiovisual local, fan una programació molt vinculada a la informació.
Vull dir que els programes que van pròxims als servicis informatius s'aprofiten d'alguna manera d'un efecte arrossegador molt interessant realment, a tindre en compte.

Els formats d'entreteniment són senzills, però tenen un enfocament molt innovador i tenen un denominador en comú, i és la proximitat al territori: donen molt de protagonisme a la gent d'aquella comunitat.
Són formats molt ben estudiats, sovint inclús guardonats per l'Acadèmia de Televisió -recentment Unidad Móvil o Zarrios, que és un programa especialment interessant, però n'hi ha diversos-.
Treballen molt bé un gènere que anomenem en el sector Â«factualÂ», que són programes d'aquells amb càmera en muscle -per a entendre'ns-, que retraten molt de prop la realitat del territori, càmeres ENG… Un cas d'èxit a Canal 9 d'este tipus va ser el format Trau la llengua, amb Eugeni Alemany com a presentador.

El passat mes de gener, Aragón Televisión va ser la segona autonòmica en audiència, amb un share del 10,3%, únicament superada per TV3 en les autonòmiques i sovint supera en audiències diàries La Sexta i Cuatro.
Té a penes deu anys de vida.
Per fer-nos una idea de com estàvem abans del tancament en Canal 9 -o en Nou-, l'any del tancament teníem una mitjana del 3,6%; l'any 2012, d'un 5%.

Pel que fa al pressupost -per tindre alguna dada més-, té un pressupost de 45 milions d'euros i, per comparar-lo amb altres autonòmiques, 160 ETB, perdó, 120 ETB-Euskal Telebista, 160 Canal Sur o els vora tres-cents de TV3.
Fan economia d'escala, fan preus molt competitius i tenen molts bons resultats d'audiència, com vegem.

Bé, voldria parlar-los també de la sostenibilitat financera; basada en el principi d'eficiència de recursos públics, planteja que la nova radiotelevisió pública siga competitiva també en el mercat publicitari, no necessàriament quant a la programació, però sí que hi ha una part del mercat publicitari de marques valencianes que tendiran necessàriament a identificar-se amb els productes de la radiotelevisió valenciana.
Per tant, eixe factor diferencial, allò de fer tele de proximitat -que és el que s'ha de fer- juga a favor.

Com diem, hi ha marques, empreses que volen estar vinculades al ser i al sentir-se valencià.
Només podran trobar, per tant, productes audiovisuals als quals vincular-se en la nostra televisió valenciana.
Un exemple: hi ha un mecenes de la cultura valenciana que tots coneguem, que és Pollos Planes.
Estic seguríssim que estaria encantat de prescriure un programa que presentara Pep Gimeno, el Botifarra, que mostrara com és el nostre territori a través del folklore, a través del costum, a la manera del mític País en la mochila del recordat José Antonio Labordeta…, per deixar un exemple que podria ser.

També les noves tècniques d'inserció publicitària, allò que es diu el branded content, donarien espai a les empreses valencianes a participar de projectes.
Un parell d'exemples de programes que fem a Levante Televisió amb este sistema: hi ha un programa de cuina, especialitzat en arrossos, que patrocina una marca valenciana, Arròs Dacsa, i el Mercat Central també.
És un programa que té cost zero, que inclús dóna una bona rendibilitat a la cadena.
Hi ha un programa d'entrevistes que presenta també Eugeni Alemany que se diu El selfie i està esponsoritzat per una multinacional tecnològica d'arrel valenciana com és MyWigo, per posar alguns exemples.
En fi, vull dir que hi ha fórmules per a rendibilitzar els projectes de la nova televisió valenciana sense desvirtuar-ne el contingut i buscant finançament extra per a fer les produccions.
En fi, publicitat -digam- de target local que mai anirà a parar a les cadenes generalistes.

És també obvi buscar que el nou espai audiovisual públic haja d'estar conformat per un sistema molt modern que projecte usos i costums digitals, en fi, continguts transmèdia del que també segur hem sentit parlar ací, d'allò que es diu multiplataforma, que puguen ser vistos en diversos dispositius, més enllà de la pantalla convencional, a la qual podria afegir-se -digam- una plataforma valenciana online de continguts baix demanda.
Digam que el nou espai audiovisual valencià hauria de buscar el públic més jove.

El fet real és que Canal 9 ha eixit del comandament a distància, desgraciadament; no sé si en totes les cases.
Hi ha gent que ha deixat en el Nou el codi de barres o s'han posat altra televisió en el seu lloc -tinc un veí que ha posat Clan Televisión perquè té nanos en casa-.
Ara tenim l'oportunitat de reconquerir un espai, no només al comandament a distància dels valencians i valencianes sinó -i molt més important- guanyar la seua confiança i la seua fidelitat.
Jo tinc la seguretat que si treballem tots junts, en fi, ho podem aconseguir.

Tenia alguna cosa més prevista, però per no allargar-me, com ja han sobrat dos minuts (remors) i, si volen, podríem passar, si volen, a les preguntes i podríem després, si d'això, allargar-nos més en algun punt si és convenient.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies, senyor Rovira.

Ara és el torn dels grups parlamentaris, ells faran propostes, faran suggerències, però sobretot faran preguntes per tal de conéixer la seua opinió sobre diferents àmbits relacionats amb el tema que ens porta ací.

El senyor Rovira Coca:

Molt bé.

El senyor president:

Tens boli i paper?

El senyor Rovira Coca:

Sí, sí, sí.

El senyor president:

Paper també?

El senyor Rovira Coca:

Sí, també.

El senyor president:

Perfecte.
Doncs molt bé, comencem amb el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Per a tal efecte té la paraula l'il·lustre diputat i síndic el senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, bon dia senyor Rovira.

El senyor Rovira Coca:

Bon dia.

El senyor Montiel Márquez:

Bé, moltes gràcies per estar ací.

Vosté és un referent en el que és els programes d'entreteniment, però també és cert que també és un referent de vegades negatiu, en el sentit que els programes que vosté va haver de presentar i de dirigir no van ser els programes que hui pensàrem que poden ser un referent en una televisió en la qual estem pensant com una televisió de qualitat, com una televisió que transmeta valors que nosaltres pensem que deuen ser els propis d'una societat democràtica moderna del segle XXI, però és un referent, per això és d'agrair que vosté estiga i que mos puga aportar el que anem a demanar-li.

Jo, bé, he vist alguns temes dels terços per a la producció pròpia, però quin espai pensa vosté que deuria tindre l'entreteniment?
Jo li vaig a fer un seguit de preguntes perquè després vosté puga contestar-nos a tots.

M'interessa saber si vosté pensa que n'hi ha un estàndard o que n'hi ha algun referent que mos done quina proporció de programes d'entreteniment, ho dic perquè no pot ser a soles una televisió d'oci, deuria ser una televisió implicada en l'educació i en la transmissió de valors democràtics i de valors també per a un canvi cultural a llarg termini.
En eixos programes d'entreteniment, pensa vosté que deurien ser produïts per professionals de la casa o per productores externes?

Ho dic perquè hem tingut la mala experiència també a Radiotelevisió Valenciana que de vegades se contractava produccions externes, però estes productores externes contractaven, a la seua vegada, treballadors de la casa, amb la qual cosa es produïa, com a mínim, una concupiscència poc recomanable.
Quin criteri creu vosté que caldria tindre en la política salarial dels programes contractats i dels professionals?
Perquè això que ficava vosté de manifest de la televisió d'Extremadura o d'algunes altres televisions, ací ha passat també, és a dir, el risc que la producció aliena no garantisca una retribució igualitària, un tractament professional igualitari, em sembla important.

En una programació d'una televisió pública, pensa vosté que podem intentar competir fent el mateix tipus de programa d'entreteniment?
Ho dic perquè en els programes d'entreteniment hi han programes que tenen molta audiència i no són molt recomanables, és a dir, jo agrairia que els meus fills, per exemple, no els vegeren, no perquè siguen fills, sinó perquè crec que no transmeten coses en les quals jo pense que se deu fundar un model de convivència no a soles intergeneracional, sinó també entre gèneres i també inclús comentaris racistes o altre tipus de valors que jo crec que no són propis de la cultura que volem construir, del model de ciutadania i de país.
I també em preocupa una altra cosa i és, això sí, creu vosté que se pot d'alguna manera condicionar la transmissió de valors?
És a dir, si els plecs de condicions, o el tipus de…, si pot establir-se un codi ètic mínim, perquè en la busca de l'audiència no caigam en productes de baixa estofa, de baix contingut moral.

Després m'interessa també el tema de la llengua.
Clar, vosté va ser famós en un programa com Tómbola que al final se feia en castellà.
Jo entenc que era perquè n'hi havia també.
.
.
, va haver-hi un moment que es compartia amb altres cadenes, però jo crec que nosaltres hem marcat una exigència molt alta en el tema de la recuperació de la llengua i, a més, em consta que vosté també compartix eixa preocupació, i tal vegada també m'agradaria que pensara si no podem sacrificar l'audiència, fins i tot la llengua.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Montiel.

És el torn ara del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Per a tal efecte, per tant, correspon donar la paraula a l'il·lustre diputat el senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gràcies, president.

Benvingut, senyor Rovira.

És un plaer tindre'l ací.
Tancava els ulls i l'escoltava a vosté i pareixia que Canal 9 encara estiguera (rialles i rient), és veritat, i això que jo no era molt de Tómbola (rialles i rient), però bé, no és solament el programa que vosté ha presentat, no?
N'hi ha molt, molts programes són, no?

Vosté ha dit que li agradaria que no…, que Radiotelevisió Valenciana no fóra una televisió amb una dependència orgànica.
M'agradaria que m'explicara un poquet exactament a què es refereix quan diu açò.

També m'agradaria que ens explicara un poquet més sobre el tema del consell valencià audiovisual, perquè vosté ha dit que estaria bé que tinguera una ampla representació sectorial.
Exactament, a què es referix?
Qui creu que deu estar en el consell valencià audiovisual, perquè és important, més que res perquè vosté també proposa que siga el Consell el que propose el candidat a director o directora general de l'ens.

Després, ja és el segon compareixent ací que posa en dubte el tema d'estar o no estar en FORTA.
També m'agradaria que me diguera un poquet més què pensa vosté sobre açò, perquè pareix que és obligat, però no està clar que siga obligat del tot, estar o no estar en FORTA, sobretot, siga o no siga, si realment és beneficiós o pensa vosté que és beneficiós o no, hui en dia, estar en FORTA, perquè FORTA també cal vore com està.

I, per últim, ja que vosté ha anomenat Levante TV -que crec que està vosté ara mateix en Levante TV-, sí que m'agradaria que me diguera com pensa que pot afectar a Levante TV, a Mediterráneo TV, a…, a Cuatro Televisió, les televisions que estan ara mateix en marxa ací a la Comunitat, la reobertura de Radiotelevisió Valenciana.
Vosté creu que seria un impuls per a estes televisions o soterraríem estes xicotetes televisions?
, que xicotetes són, bé, estan donant un mínim d'ocupació i de servici a la ciutadania; i com podria ser millor la convivència entre la ràdio i televisions públiques i les radiotelevisions privades?

I res més.
Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Correspon ara el torn al Grup Parlamentari Compromís.
Per a tal efecte, done la paraula a l'il·lustre diputat el senyor Josep Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor Ximo Rovira, per haver acudit a esta sa casa, la casa de tots els valencians.

La veritat és que és vosté, com ha comentat el company de Podemos, un dels referents més grans de l'audiovisual valencià.
És segurament la cara més coneguda que hi va haver en l'antic Canal 9, també supose que de les persones que més programes va fer en aquella casa; més sobretot conegut pel més gran de tots, que va ser Tómbola, que és sobre el que més coneixement va haver-hi.
Jo volia començar per ahí també, preguntant-li sobre això, també felicitant-lo per l'exposició que ha fet a nivell professional, sobre el seu paper en les productores i el que ha anat parlant vosté per ahí en el món de l'audiovisual, però jo volia començar per ací, perquè és el que, evidentment, quan pensem en Ximo Rovira, és el primer que pensem tots, no?

Vaig vore una entrevista que li va fer fa molt poc Eugeni Alemany, i va estar parlant a bastament del tema de Tómbola i vosté va dir que, d'alguna manera, el gran error de Tómbola va ser que, en un moment determinat, no hauria d'haver continuat en una televisió pública, sinó que hauria d'haver-se'n anat a una televisió privada com era Antena 3, en eixe moment comenta vosté Antena 3, perquè d'alguna manera s'haguéreu evitat i mos haguérem evitat tots moltes discussions.
D'alguna manera, en una televisió privada no es demanen els valors que es demanen en una televisió pública, i tot això haguera sigut més relaxat per a tots, si eixe programa s'haguera fet en una televisió privada.
Jo sí que volia preguntar-li, com ha preguntat el meu company de Podem, si eixos valors, si eixa sèrie…, eixos valors que podrien estar en la televisió privada però en la pública no, això si es pot reglamentar d'alguna manera, o ho hem de deixar en el bon fer de la nova direcció de la cadena, del consell audiovisual.
Si en la llei que anem a fer (algú tus), això ho podríem regular d'alguna manera.

Després també, i tornant a Â«aquellos maravillosos añosÂ», també comentava el meu company de Podem del tema de la llengua.
Jo recorde que un dels primers programes on es va vore que el castellà va entrar molt fort va ser un programa que va fer vosté, que es deia De nou a la mar.
En aquell programa, jo recorde que ja va començar a entrar molt el tema de la llengua castellana i després, en Tómbola, es va d'alguna manera afiançar més perquè recorde que els primers programes de Tómbola, tu parlaves en valencià i la resta parlaven tots en castellà i, a poc a poc, el valencià va desaparéixer.

És una qüestió de diglòssia de la societat valenciana que quan algú parla en castellà, acabem tots parlant en castellà i, perquè no torne a passar això en la televisió valenciana, pensem que hauria de ser cent per cent en valencià.
I que és un mecanisme que s'hauria de tindre perquè siga cent per cent en valencià, però al mateix temps, quan algú que és castellanoparlant que puga parlar en castellà.

Després, sobre el que has parlat, m'ha semblat molt interessant quan comentaves el tema dels concursos d'externalització, que dius que moltes vegades són negatius perquè es mira només el tema dels diners.
I parles com a alternativa, la concessió directa a un clúster audiovisual valencià.
M'agradaria que explicares un poc això com funcionaria perquè has dit que en el clúster audiovisual este no hi hauria amiguismes, Â«enxufismesÂ»; se suposa que, pel que has dit abans, és que els treballadors cobrarien més jornal o el tema social estaria més… Voldria saber com es faria, com es regularia i, d'alguna manera, com també un clúster valencià sense competència externa, perquè n'hi ha una concessió directa, podria anar millorant ell mateix.

En este sentit, també preguntar-te si no creus que seria positiu introduir en els concursos d'externalització el que es diu ara Â«clàusules socialsÂ», que s'estan fent en molts concursos, no només audiovisuals sinó a molts nivells de l'administració pública i és una de les coses que s'estan pensant ara: generar clàusules socials perquè s'ho queden les empreses valencianes, les empreses que respecten els drets socials, mediambientals, de la dona, etcètera.
Sobretot, això.

I, per últim, el tema del pla estratègic de la indústria audiovisual âque m'ha semblat molt interessant el que has ditâ, qui penses que ho hauria de fer això?
, si ho hauria de fer el consell audiovisual, si ho hauria de fer alguna conselleria… perquè em semblen molt interessant, eixes paraules, tal com les has dites tu, Â«pla estratègic de la indústria audiovisualÂ», encara no havien aparegut en esta comissió i, ja que ho has dit tu, ens pots explicar un poc més com creus que s'hauria de desenvolupar això.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

És el torn ara del Grup Parlamentari Socialista i, per tant, donarem la paraula a la il·lustre diputada, la senyora Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Senyor Rovira, me sume a la benvinguda de la resta de companys d'esta comissió per haver acceptat la invitació que li vàrem fer i per la seua exposició, que ens ha paregut molt adequada i que compartim en la seua immensa majoria.

Hi ha una frase molt bonica que diu que uno no debería confundir mi mundo con el mundo…, a fi que és important conéixer, escoltar totes les mirades i totes les majories, perquè també és molt important que el que hui debatem no és la televisió nostra, és la televisió de tots i de totes.
I, per tant, crec que és molt important ampliar eixa mirada i ampliar-la pensant sempre en la majoria de la ciutadania a la qual mos dirigim.

Vosté ha parlat del sector audiovisual com un sector d'alt valor afegit i estem completament d'acord.
El problema és com fer-ho possible, no?

Mire, fa uns dies apareixia en els mitjans de comunicació valencians, Â«China se alía con el audiovisual valencianoÂ» i parla d'un projecte que és un projecte de cinc milions d'euros de pressupost.
Açò és simplement un exemple que, a la Comunitat Valenciana, n'hi ha talent, n'hi ha el valor i, per tant, probablement el que li fa falta és una espenta.
I en eixe sentit, com a sector estratègic, no sols en l'àmbit econòmic, sinó també cultural, nosaltres entenem que les administracions públiques tenim la responsabilitat també d'ajudar i reflotar un sector bàsic, com s'ha fet en altres sectors a la nostra comunitat i al nostre país.
A mi sí que m'agradaria si vosté ens poguera dir -perquè sabem que és un sector d'alt valor afegit, està en una situació complexa- com fem el trànsit per a millorar la seua situació.

En segon lloc, vosté parlava del model d'elecció de la direcció general a través del consell audiovisual.
Ha de votar-se el nou director general per estes Corts amb majoria qualificada?
Senyor Ximo Rovira, què fem de la ràdio?
Perquè a voltes ací ens passa també a nosaltres.
Parlem molt de la televisió, què fem de la ràdio?
En relació al concurs d'externalitzat, efectivament, les experiències que vosté ens ha acostat ens demostren que no és el millor o no és el més afavoridor per a la promoció del sector audiovisual, perquè al final acaba en una concentració en grans empreses.
Es vosté partidari d'una contractació programa a programa?

I en relació amb la televisió de proximitat, no és el primer, altres compareixents també han parlat d'eixa xàrcia de televisions locals i televisions comarcals.
Probablement siga possible, però sí ens agradaria que vosté poguera explicar-nos almenys alguna cosa més sobre esta idea que vosté ens planteja.
I després, per què vosté se qüestiona la relació amb la FORTA?
I quins canvis vosté plantejaria?

I acabe.
Radiotelevisió Espanyola també té la responsabilitat i promociona en alguns casos el sector audiovisual, però probablement molt concentrat en un sector audiovisual que no és el de la resta d'Espanya.
M'explique, vosté considera que deuria la televisió pública de tots els espanyols i espanyoles promocionar més enllà de l'audiovisual centrat a la capital d'Espanya?
Perquè el que també ens diuen el sector audiovisual a la Comunitat Valenciana és que és molt difícil entrar al cap i casal d'Espanya, a Madrid.
Creu que radiotelevisió tindria responsabilitat en fer possible que el sector d'altres comunitats tinguera les mateixes oportunitats?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Peris, tant per la seua intervenció com per enrecordar-se de la ràdio, que sí que és veritat que en moltes de les compareixences està sent oblidada, en altres no -en el cas del director general de la televisió gallega, la veritat és que va dedicar una estoneta a parlar de la ràdio-, però la veritat és que, moltes gràcies.

Acabaríem el torn dels grups parlamentaris amb el torn del Grup Parlamentari Popular.
Per a tal efecte, donem la paraula a l'il·lustre diputat, el senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyor Rovira, per la seua intervenció.
Açò de parlar l'últim té l'inconvenient que moltes preguntes que li volia fer, ja les han fet, però simplement vaig a apuntar-les ràpidament perquè, si pot dedicar-los un segon més a la contestació, ho faça.

Entenc que vosté plantejava que el consell de l'audiovisual valencià és qui proposa el director general, però qui finalment aprova són les Corts Valencianes i no crec que haja dit vosté un percentatge o si ho tenen pensat.
Si ha de ser per unanimitat.
.
.
A vore, si han pensat vostés en quins percentatges, ho dic perquè molts dels compareixents anteriors a vosté, plantejaven que esta era una qüestió molt important, perquè al final el tipus de majoria reforçada que s'utilitze per a aprovar qui va a ser el director general, això pot tindre trampa.
Depenent dels percentatges, inclús algú ha parlat ací de les contramajories, és a dir, és que qui tindria de nomenar el director general haurien de ser els partits que no estan en eixe moment governant.
Bé, hi ha hagut de tot, però simplement si vosté ha pensat en esta qüestió, i també m'agradaria que aprofundira un poquet més en eixa qüestió que vosté ha plantejat, si té sentit que continuem o que la Radiotelevisió Valenciana continuara formant part de la FORTA.

Ha donat vosté una dada que, la veritat, jo he preguntat: quants professionals pot tindre el sector audiovisual valencià treballant conjuntament ja en una futura radiotelevisió valenciana?
Vosté ha donat un número.
Està bé, perquè no havia aconseguit que se donara esta xifra ací.
I ha plantejat vosté una altra qüestió interesantíssima que és la DEL clúster audiovisual valencià.
Jo no he entés que parlava vosté -però segurament haurà sigut culpa meua- jo no he entés que parlava vosté d'una concessió directa.
(Remors) Per això li volia preguntar com veu vosté que es pot fer eixe acord de col·laboració del qual parlava, del clúster valencià, que se puga encastar clarament amb la nostra legislació, no només autonòmica, sinó estatal.
Perquè eixe seria un procés interessant, seria un procés interessant, seria una fórmula que si vosté ja li ha dedicat cinc minuts a pensar en esta qüestió, m'agradaria conéixer com resoldria esta qüestió.

Se parla ací sempre i ja s'ha plantejat en més d'una ocasió.
.
.
Me dóna la sensació que s'està donant a entendre que la indústria audiovisual valenciana no és capaç de fer per si mateixa programes d'alt contingut moral o de fer programes que siguen capaços de transmetre valors democràtics, valors que estiguen ajudant a l'educació dels nostres fills i de les generacions futures.
Creu vosté que és necessari que n'hi haja per part pública un control d'eixa qualitat?
Ací se parlava del Â«bajo contenido moral de los programasÂ», creu vosté que és necessari que el sector audiovisual tinga eixe control moral o de transmissió de valors per part pública?

Per últim, algun dels intervinents anteriors parlava de les clàusules socials com a una possibilitat de facilitar que el sector audiovisual valencià tinga avantatge.
Jo, sincerament, pense que al final parlar de clàusules socials com a avantatge per al sector audiovisual valencià, sempre me dóna la sensació que qui millor va a poder utilitzar eixes clàusules socials són les productores més potents que possiblement no siguen les valencianes, però m'agradaria també que em fera una valoració respecte a esta qüestió.

Per últim, i amb això sí que acabe, president, també, algun dels compareixents que han passat per ací han dit que una cosa molt important per al sector audiovisual valencià és que no depenga exclusivament de la futura radiotelevisió valenciana.
La gran potència del sector audiovisual valencià precisament ha d'estar en això, en no caure en dependre exclusivament de la futura radiotelevisió valenciana, què pensa també vosté respecte a esta qüestió?

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Bellver.

Doncs ara, senyor Rovira, disposa vosté de deu minuts.
La veritat és que deu minuts per a contestar a tots els grups parlamentaris normalment sol ser poc de temps, però parlant de programes mítics, no sé si recorden aquell programa que es deia 59 segundos en el qual als 59 segons s'abaixava el micro.
Doncs, bé, als deu minuts no s'abaixarà el micro (rialles), i hi haurà flexibilitat.
(S'interromp la gravació)

El senyor Rovira Coca:

Ah!
, perdó; ah!
, perdó, perdó.
Pel que fa que puga ser un referent negatiu de la imatge d'una etapa.
.
.
(el senyor Montiel parla amb el micròfon desconnectat) de televisió valenciana.
No, senyor Montiel, de veres que l'he comprés i no m'ho he pres a personal en absolut.
Tinc l'esquena ben ampla i no n'hi ha ningun problema.
Sóc conscient de programes que he presentat; he presentat estos i també n'he presentat uns altres.
He participat.
.
.
, (remors) no.
.
.
, bé.
.
.
, diferents.
He participat modestament també en la indústria audiovisual valenciana, en projectes dels quals me sent molt orgullós, en una xicoteta productora que tinc amb un soci que és quasi com el meu germà que ara està treballant en companyia de Pablo Motos en 7 y acción.
És un xaval amb molt de talent i hem fet coses molt interessants.

He tingut el gust de treballar en companyia de Núria Roca, de Rosa Maria Sardà, de Rosana Pastor.
He fet programes de llengua cent per cent en valencià, he fet concursos… En un moment determinat és cert que la direcció de Radiotelevisió Valenciana va decidir que anava a competir, anava a ser un fórmula 1 de competició.
Perquè estàvem en els anys noranta, és a dir âTómbola va començar en l'any 1997â, prompte farà vint anys.
Ha passat un món en el sector audiovisual, en la vida, en general.
No estic justificant, estic explicant una situació.

En aquell moment hi havia la 1, la 2 i Antena 3 i telecinc estaven començant.
L'espai que tenia per se Radiotelevisió Valenciana era molt important i en les primeres programacions, Joan Monleón…, en els primers programes ja se feia un 20%, un 25% d'audiència en la gorra, com se sol dir, pràcticament per ser la nova televisió valenciana i perquè hi havia un espai molt ample.
El canvi ha sigut tan radical… Però en aquell moment Canal 9 competia amb unes mitjanes d'audiència d'un 20% i això la convertia en una aposta de la direcció general.

Si això conforma els valors i preceptes d'una televisió autonòmica i més del segle XXI?
No.
Tómbola tenia alguna utilitat en alguna televisió pública més enllà que era un programa d'entreteniment massiu?
No.
Per què es feia?
Perquè el director general deia que se fera, perquè hi havia una productora disposta a fer-lo, perquè era un bon business per a la cadena també, un bon negoci per a la cadena en termes d'audiència i de recaptació i se feia.
El tema que ha comentat el senyor Nadal, el tema de la llengua, primer es va fer, efectivament, el Bona nit el vaig fer en valencià, perquè era un programa únicament per a televisió valenciana; com que tots parlaven castellà allí, no ens haguérem pogut aclarir, vaig passar al castellà.
I crec que el segon programa ja formà part del projecte Telemadrid, per tant canviàrem, no se va fer més en valencià.

Allò que comenta el senyor Nadal del programa De nou a la mar m'estranya perquè el copresentava amb Núria Roca i els dos som valencianoparlants; la xiqueta és de Montcada i això.
Que vingueren convidats, a la millor el periodista que venia a comentar tal fóra Peñafiel i parlara de les coses de la casa real i tot això, i parlàvem en castellà, sí, però anàvem als pobles.
.
.
Crec que no és paradigma de la tele en castellà, que he fet programes en la tele en castellà, però De nou a la mar anava pels ports i això i crec que se parlava prou en llengua valenciana, però no ve al cas.

Radiotelevisió valenciana, la nova radiotelevisió valenciana, trobe que ha de ser cent per cent en valencià, sense ningun dubte.
Hem de ser sensibles a que en Sogorb són fronterers amb Aragó i tenen una manera de parlar.
Trau la llengua per què no ha d'anar a Sogorb també, a contar com parlen els sogorbins?
O a Requena?
O a Pilar de la Horadada?
A vore, sense complexos, allò que comentava el senyor Nadal que sembla que de seguida ens passem al castellà, és a dir, sentir-nos orgullosos de la nostra llengua, posar-la en valor i fer una programació òbviament en valencià.

Comentava el senyor Montiel que el percentatge exactament d'entreteniment.
.
.
Jo, no m'agradaria que l'entreteniment tinguera (algú diu: Â«Una quota.
Â») com una mala etiqueta: Â«el pitjor que li pot arribar a una televisió autonòmica vindrà per l'entretenimentÂ»…, escolte, no!
Bé, a l'entreteniment hi ha factuals com estem comentant âexemples: Trau la llengua, El poble del costat, Gormandia, s'han fet foraâ que és pur entreteniment, crec que són programes digníssims.
En eixa mateixa línia, el que comentàvem en Aragón Televisión és el que estan fent.

Zarrios, este exemple que els posava, és un programa en el qual hi ha dos antiquaris superdivertits que van per ahí, que van pels pobles trobant zarrios; zarrios són trastos vells que diríem.
Trastos vells al contrari: posen en valor elements que conformen la nostra cultura i parlen d'ells; que són antiguitats, en realitat.
És un esquema diferent, diguem contemporani de traslladar cultures (Algú diu: Â«Andròmines, en valencià.
Â»).
Andròmines, molt bé, efectivament, seria això.
(Veus) Zarrios seria andròmines, no?
Jo què sé, podíem fer un programa que es diguera combois valencians, als valencians ens agrada comboiar-nos, esmorzar… Gormandia ja era un programa de combois valencians, trobe que és fantàstic.

Ara, fer programes de crònica social, doncs no.
Sincerament, crec que eixe temps s'ha passat, no?
, per a la televisió autonòmica moderna.
Però en l'entreteniment també està la ficció; la ficció és una ferramenta poderosíssima per a la llengua.
Parlàvem que en Requena veien L'alqueria blanca amb tota normalitat i la llengua conforma una ferramenta fonamental.
També la programació infantil és molt important.
Ha comentat la diputada Peris al voltant d'eixe acord amb el mercat xinés, que és un mercat molt complicat, d'una productora de Castelló que es diu Videoxmedia, del meu amic Manolo, que la veritat és que està fent les coses molt bé.

En animació hi ha un sector no suficientment desenrotllat i posat en valor en la Comunitat Valenciana.
Se fa animació bàrbara en la Comunitat Valenciana.
Hem de tindre la plataforma precisament per a que tots estos creadors d'animació, inclús que treballen…, en el polígon Fuente del Jarro hi ha una companyia que treballa per als grans, per a Pixar.
Que estan ahí, en el polígon de la Fuente del Jarro, podien treballar per a la televisió valenciana, clar que sí.
Però haurien de tindre eixa oportunitat que no han tingut, per què?
Entre altres coses perquè la televisió valenciana, jo he participat d'aquella televisió valenciana, una televisió valenciana competitiva, que volia l'audiència per l'audiència i tenia un esquema de programació, que crec que ara hem d'abandonar absolutament.
No renegue d'allò que he fet; ho he fet i ho he tirat cap endavant, però, en fi, els temps han canviat absolutament i el concepte de programació hauria de ser completament diferent.

Política salarial?
És molt senzill.
Jo no sé productores que li deien a Televisió Valenciana que pagaven mil huit-cents euros a un càmera i realment li pagaven nou-cents, què feien amb eixos diners?
Jo sí que li puc assegurar que nosaltres pagàvem exactament el que deia el conveni regulador.
Com ho justificàvem?
En els TC, és que és molt fàcil la manera de contractar, ja està, no hi ha volta de full.
Ensenyen vostés els TC i diguen vostés el que paguen als treballadors.
És que és fàcil, si se vol controlar, controlar, sí, què collons!
Es fàcil fer-ho.
La política salarial?
Igualitària, òbviament.
Segons conveni.
Tractament salarial igualitari, clar que sí.

Tot per l'audiència?
No, crec que ja ho hem comentat sobradament.
Senyor Subiela, la paraula orgànica la utilitze com a sinònim de política âvull dirâ que no siga vertical.
Qui paga, mana.
Si paga La Generalitat, jo vaig a dir qui és el qui mana.
Doncs no!
Majories amples de consens i, per descomptat, comptant amb el sector.
Sector és cert que és una amalgama complexa i que, a vore, mecanismes que al remat se convertiren en assemblees de falla, tampoc.
Hem d'ordenar-ho.
Home, he fet alguna pensada a este respecte, però, vaja, sentem-nos, parlem-ne.
Hi ha interlocutors molt vàlids.
La Mesav, per exemple, és un interlocutor molt vàlid; aglutina un percentatge molt important del sector, però, des d'actors, dobladors.
.
.
Crec que pràcticament tot el món està integrat en la Mesav.
Antics treballadors de Radiotelevisió Valenciana.
Hi ha molta gent que té, per descomptat, una veu i que l'ha de fer valdre.

El consell valencià de l'audiovisual, a vore, jo ho assenyale, senyor Subiela, però crec que en este aspecte, hi haurà veus molt més autoritzades que la meua per a dir com se dissenya el consell audiovisual valencià, quines seran les seues atribucions.
Jo considere que, dins de les àmplies atribucions d'este consell valencià audiovisual, sí que seria aconsellable que fóra este consell qui proposara o al qui li arribaren i fera una primera tasca de selecció, per dir-ho aixina, dels diferents âm'agradaria insistir en açòâ projectes de direcció general, projectes de presidència.
Un projecte que incloguera tant un organigrama, quines són les persones, perquè al remat âalgú em preguntava també, no recorde ara com se decidix quina productora fa quin format determinatâ.
Fins ara, el sistema era, a banda del tema del concurs âquan s'havia d'executar el concurs va anar a negre Radiotelevisió Valenciana, el concurs d'externalitzacióâ, al remat es conforma un think tank, per dir-ho aixina, de cinc o sis persones, no en són més.
Pot ser el director âno el director general, el director de la cadenaâ, el director de la ràdio i de la tele, un sotsdirector, un cap de programes, algun assistent…, quatre, cinc persones decidixen quin és el projecte, per què s'encomana i on se destinen, no sé, tretze programes a deu mil euros, cent trenta mil euros.
Per què ho fa eixa persona?
Algú telefona per a dir que siga eixa persona?
Ha passat, sí.
Com evitar que passe?
Home, amb voluntat.
Si no se fa la telefonada, si se deixa que el sector funcione per sí mateixa.
.
.
A vore, és una dicotomia, és de veres.
Estem parlant de tutelar el sector, d'alguna manera arbitrar el sector des de la nova plataforma audiovisual pública, però també deixem-los fer, deixem-nos fer al sector.
De vegades, el sector s'ha convertit en unes batalles caïnites âlos nuevos, los viejos, los estos, los otros, els que han fet, els que no han fet…â.
Reconsiderem això, perquè crec que no anem a ningun lloc, sincerament.

El tema del consell valencià audiovisual, jo crec que les veus de les associacions són importants, perquè és una veu que trasllada el sentir, diguem, d'un col·lectiu i estan també els dobladors, estan els actors, estan els tècnics, les empreses de serveis… És que és el món audiovisual, realment és un món molt ample.
Podrien tots participar en el consell valencià audiovisual?
Bé, s'hauria de limitar, però seria aconsellable.

El tema de FORTA, sí, sincerament, tinc molts dubtes del tema de FORTA, si seria convenient demanar l'ingrés o no.
No sé quin compromís n'hi ha, no sé si n'hi han deutes amb FORTA, certament, i si perquè hi ha algun impagament se té algun tipus d'obligació.
A vore, hi ha dos coses a tindre en compte en el tema de FORTA que és interessant… (Veus) S'ha acabat el temps?
 (Algú diu: Â«No, tranquil.
Â») Que s'ha apagat?
 (Algú diu: Â«No, que s'han pagat els deutes.
Â») Ah, disculpe, que s'han pagat els deutes amb FORTA.
Ah, fenomenal, molt bé.
Celebrem que ens posem al dia.

A vore, el tema de FORTA, hi ha, d'una banda, els ingressos que t'arriben via FORTA.
És a dir, tu estàs en FORTA i, per tant, pertanys a una federació a través de la qual te fan encàrrecs de publicitat a través de centrals de compres grans a nivell nacional.
Quins diners entren per eixe concepte?
Ho ignore, però això s'hauria de vore.
Quins conceptes entren anualment per este concepte?
I a què ens obliga?
Ens obliga a comprar una certa quantitat de paquets de producció aliena i tenim ahí una garbera de sèries que hem de posar.
Home, és que això, com ho hem pagat, hem de posar-ho.
Doncs està condicionant la graella.
Fem-ho a l'inrevés.
Fem la graella, a vore què necessitem, quanta producció aliena fa falta.
Tal vegada no fa falta contractar amb FORTA grans paquets.
Mira, vaig a contractar amb la Warner, però este paquet i l'any que ve, ja vorem.
Des de les televisions també locals i comarcals se fan acords per a la producció aliena; val, alguns són culebrons venezolanos, val, però n'hi han coses interessants i crec que se pot anar al mercat sense l'obligació d'anar, diguem, de la mà de FORTA.

I a més el tema que Canal 9 ha sigut sempre una de les grans de la FORTA, supose que també de les que més paga.
Si podem redimensionar com una autonòmica més menuda, a la manera aragonesa, a Aragón, què li interessa?
Fer ficció perquè ells el que fan és Â«factualÂ», estos programes més menuts de què hem parlat.
I FORTA els permet fer una ficció que crec que el sector audiovisual valencià hauria necessàriament de fer, ficció a la manera de L'Alqueria blanca, Senyor retor, Bon dia, bonica… S'han fet i han tingut èxit Autoindefinits, Socarrats, etcètera.
 Ells no tenen eixa indústria audiovisual, nosaltres sí; i parada, desgraciadament.

Ells què fan?
Bé, doncs, amb un acord de FORTA tenen una sèrie que se diu El faro.
El faro en Aragón?
Si no tenen mar.
.
.
Doncs, tenen far.
Coses d'estes, no?
Jo crec que s'hauria d'estudiar més.
Bé, vaja.
Ingressos i gastos, i si realment compensa o no compensa i si realment, en el mercat convencional, diguem, podríem obtindre suficient producció aliena.
També és important que, de vegades, estos acords per a fer El faro, segurament Canal 9 haguera participat d'eixa sèrie, estaria en castellà, l'hauríem de doblar, ocuparia un lloc en la reixeta que tal vegada ens agradaria.
.
.
Jo crec que al remat obliga a fer esforços de graella de programació, o a definir la graella de programació, t'obliga.
Jo crec que ara, el que hauríem de fer és deixar el nou president, el director general, que treballara amb el seu equip el seu organigrama, la nova graella.
No posar elements limitants que podria ser la FORTA, encara que no dic que no.
Si funciona, si els paquets de producció aliena són convenients, etcètera, i estar en FORTA és convenient, no dic que no, però tinc dubtes.

Espai per a les televisions locals?
Com?
Bé, ja he comentat que hi ha maneres de treballar i de col·laborar.
Les televisions locals podrien exercir com a menudes productores i abastir de peces interessants, molt locals, d'informació molt comarcal a la nostra televisió.
De fet, ja dic que eixa xàrcia existia.
L'únic que dic és que es potencie i en eixe sentit es compte amb les televisions locals, que crec que és una xàrcia interessant de televisió de proximitat, gent que té experiència, té mitjans i que poden fer coses interessants.

Això que comentaven, senyor Nadal, quan dic el tema del clúster, no estic parlant que es fa el clúster i se fa una concessió, que el cent per cent de l'entreteniment i de la ficció ha d'anar a parar al clúster via un contracte.
No, no estic parlant d'això, estic parlant, diguem, -si se vol- d'un acord d'intencions.
El nou espai visual valencià vol treballar en les empreses valencianes?
Sí.
Les empreses valencianes volen treballar també per a ell?
Busquem fórmules per a cosir això, per a enganxar això.
El que dic és que el clúster pot aglutinar la immensa majoria de les productores valencianes en alguna cosa pareguda a, diguem, a una veu, a una interlocució raonable.

Després, Â«totes les empreses de producció han de saber competir en tots els formats i en tots el segmentsÂ», no!
Hi ha productores que estan més especialitzades a fer ficció, altres fan entreteniment, altres són subsidiàries d'equips, etcètera.
Especialitzar el sector i a partir d'ahí, diguem, tindre una veu de comunicació, un canal de comunicació, no de obligado cumplimento -pense-, no?

El tema de les clàusules socials a l'hora de…, -clàusules socials, o condicions, o condicionants, diguem, de qualitat, per dir-ho d'alguna manera- per a la contractació de programes, jo crec que sí que se poden posar, encara que és un mercat de raonable competència també entre les productores i que hi haja una raonable competència entre les productores, també trobe que pot ser dinamitzador i estimulant.
Jo crec que se podria explicar quin és el perfil de programa, quin és el perfil de contingut que se vol, i què és el que se pretén en eixe perfil de programes.
Jo trobe, sincerament, que això, reflectir-ho en llei potser seria exagerat, potser serien les atribucions -com estem parlant- del nou director general president.

És de veres, a mi també me sona bé: Â«pla estratègic de la industria audiovisualÂ».
Assentem-nos a fer-lo.
Assentem-nos a fer-lo.
Qui?
Els diversos agents: les productores, les associacions, els treballadors del sector, una veu per part de la nova plataforma audiovisual valenciana.
.
.
, una veu o diferents veus.
Assentem-nos a fer-lo.
Per què una indústria audiovisual com la israeliana fa èxits com Homeland en tot el món?
O èxits com Boom que presenta Juanra Bonet en Antena 3, o (inintel·ligible) .
.
.
fan formats d'èxit en tot el món?
Era una indústria xicoteta que ha anat creixent.
.
.
, efectivament, la indústria, diguem, audiovisual pública ha ajudat molt i la israeliana, o la danesa, ara mateixa són indústries audiovisuals punteres en tot el món, ara mateixa tot el món sent parlar de Borgen i, per què Borgen no s'ha fet en la Comunitat Valenciana?
Es podria haver fet.
Sí, per què no?
Encara que també és de veres que a la ficció valenciana li ha costat entrar en els cors i en el comandament a distància dels valencians.

Els primers intents dels anys noranta no funcionaren bé, però ben recentment, buscant…, bé, buscant, diguem, proximitat, trobe que s'ha aconseguit en sèries.
Hem esmentat algunes d'elles que són bones idees.
Bé, però eixe pla estratègic de la industria audiovisual és un desideràtum, en realitat.
Ixquera que s'assentàrem tots i el poguerem dissenyar i per a això és necessària, és fonamental, la nova radiotelevisió valenciana.

Senyora Peris, el que comenta de Vidoxmedia, jo també m'alegre molt, és una empresa valenciana molt destacable que fa animació i -com he dit- l'animació valenciana, i la programació infantil també, són molt importants.
Hem parlat de la ficció, del que pot ajudar en la… -normalització és que no m'agrada-… en… xe!
Que la llengua valenciana és nostra i de tots.
A utilitzar-la, a posar-la en valor.
La ficció ho fa de manera molt important i també és vital, és fonamental, la programació infantil.
I en esta qüestió de la programació infantil la indústria audiovisual valenciana en animació té tot per dir, eh?
Té tot per dir, hi ha gent treballant certament espectacular.

El tema de la majoria qualificada o dels percentatges, me van a permetre, no sóc jurista ni ho pretenc, són vostés els que han de dissenyar el model de la llei.
Parlar de consens ja sé que pot ser és un poc parlar de brindis al sol, però sí que m'agradaria que s'evitaren els bloquejos parlamentaris, que aconseguírem realment un candidat de consens, un president, director o directora de Radiotelevisió Valenciana que realment tinguera un projecte que agradara a la immensa majoria de la cambra.
Jo crec que és concebible, crec que és concebible.
I no se facen bloquejos Â«perquè este, perquè aquell…Â» i al final… que contara amb la màxima quantitat de grups parlamentaris.
Jo no fixaria tant percentatges sinó que.
.
.
, que fóra, diguem, d'un consens majoritari.

Perfecte, molt bé… Uf!
, ací han quedat algunes coses… el tema de la radio, sí que m'agradaria dedicar-li un minut, és de veres!
Mea culpa, mea culpa a més i… sóc un professional que s'ha criat en la ràdio, me l'estime, continue treballant en la ràdio i crec que és una ferramenta meravellosa de comunicació i de llengua, de proximitat brutal.
Conec la ràdio, conec Ràdio 9, vaig treballar als seus inicis… Xe!
M'emocione…, la ràdio es feia raonablement bé, no tenia els problemes en general.
.
.
, alguns que hem destacat ací en la televisió.
Hi hagué moments de la programació de la ràdio en els quals vaig tindre el gust de participar…, en fi, esplèndids i grandíssims professionals.
Jo no canviaria molt de la ràdio conforme estava, era un model que funcionava raonablement bé, que barrejava entreteniment i informació de manera molt professional i molt rigorosa.
El model que hi havia podia ser un model de partida, caldria potser estudiar les qüestions de massa salarial, etcètera.
Possibles col·laboracions també en ràdios locals, és possible, però afortunadament, diguem, no tenia els…, no sé, els elements a salvar, diguem, que la televisió que hem posat damunt de la taula.
Bé…

Gràcies.

El senyor president:

Doncs, molt bé, senyor Rovira, amb la imatge d'un Borgen a la valenciana crec que ara mateix en l'imaginari col·lectiu, li donem les gràcies per la seua presencia i fins aviat.

El senyor Rovira Coca:

Molt bé, moltes gràcies.

El senyor president:

Passem a la segona compareixença, citem el senyor Rafa Xambó.
(Remors) No, no, no, no.
Vos pareix bé que ho fem seguit, no?
Perquè com hui no és molt llarga la cosa.
.
.
Va, dos minuts per als fumadors, va.
.
.
(Rialles) No, no, Alfredo, no iba con segundas.

(Se supén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Reprenem la nostra tasca i, en primer lloc, donem la benvinguda al senyor Xambó, li donem les gràcies per haver vingut.
Però, si em permeten, abans de continuar la nostra tasca.
.
.
Hui és 11 de març, hui fa tretze anys d'un dia terrible i voldríem també tindre unes paraules d'honor i de recordatori a totes aquelles víctimes que al llarg de la història han sofert en la humanitat per qüestions de terrorisme; tindre un moment de recordatori des d'aquesta comissió.

A més a més, també ahir, malauradament, hi va tornar a haver un altre assassinat masclista a una població molt propera, i també, condemnar aquest últim esdeveniment i encoratjar-los, com a diputats, a continuar posant els nostres mecanismes, els que siguen possibles, per a acabar definitivament amb aquesta xacra.

Una vegada fet el recordatori -que pense que era necessari- donem la benvinguda, de nou, al senyor Xambó.
Li done les gràcies en nom de tota la comissió.
El senyor Xambó ha estat abans, crec que coneix perfectament la dinàmica, aleshores li donaríem la paraula per tal que poguera començar la seua intervenció.

Moltes gràcies, senyor Xambó.

Compareixença del senyor Rafael Xambó i Olmos, professor de la Universitat de València

El senyor Xambó i Olmos:

Molt bé.
(S'interromp la gravació)

Moltes gràcies, bon dia senyor president, bon dia a tots vostés, senyores diputades i senyors diputats…, senyors invitats, premsa, etcètera, antics treballadors de Radiotelevisió Valenciana, algun en queda per ahí.

Bé, intentaré parlar bàsicament de dues qüestions: d'una banda, les qüestions que tenen a vore amb la governança i, de l'altra, les qüestions que tenen a vore amb els continguts de Radiotelevisió Valenciana.

Voldria començar assenyalant la meua concordança, el meu acord, amb la major part de les qüestions i, sobretot, específicament les que tenen a vore amb la governança, que va plantejar el col·lega, el professor Enrique Bustamante, en la seua intervenció, que supose que estaven vostés també, no sé si se fan torns, si se canvien o no, però supose que ho sentiren i, si no, supose que tindran la transcripció per a poder-ho revisar.

Voldria també assenyalar el meu acord amb la intervenció del professor Javier Marzal que, com saben, juntament amb mi mateix, que també vaig participar, i altres huit professors, elaboràrem l'informe de bases per a la renovació de l'espai comunicatiu valencià i la restitució del servei públic de radiotelevisió per encàrrec de Podem per a…, aquella convocatòria de reunió del fòrum de l'audiovisual i que confie que tots vostés coneguen, tinguen i que hagen pogut llegir i, si no, de totes maneres jo pel que fa a continguts, en algunes coses em centraré en ell.

Bé, parlant de governança, la primera qüestió que voldria que quedara ben clara -perquè moltes vegades després el llenguatge ens traïx- és que ens hauríem de plantejar que en tots els òrgans d'administració i de control de radiotelevisió valenciana, que entenem que tampoc hauríem de dir Â«radiotelevisió valencianaÂ», nosaltres plantegem en l'informe parlar de la corporació valenciana de mitjans de comunicació, perquè…, entenem que el model de les radiotelevisions és un model del segle XX i que avui dia realment no estem parlant només de ràdio i televisió, sinó que estem parlant de continguts, de materials, de béns simbòlics, de caràcter multimèdia, multipantalla, amb multidifusió, que es transmeten en xàrcia, etcètera, etcètera.
I, per tant, limitar-ho al model tradicional de la ràdio i la televisió és una mica equívoc, perquè aleshores, és ràdio?
, és televisió allò que ens arriba en l'Ipod?
, a través d'internet quan accedim a la web d'una televisió i vegem allà un programa?
, etcètera, etcètera.
No és exactament ràdio ni televisió, però al mateix temps sí que és també ràdio i televisió, sí que és audiovisual.
I per això, entenem que és millor parlar d'una corporació de mitjans audiovisuals en general, o de mitjans de comunicació -més que audiovisuals-, i per subratllar el canvi pel que fa al model tradicional de ràdio i televisió.

Bé, en eixa empresa pública -per a entendre'ns- la primera qüestió seria que tots els òrgans de control haurien de respectar la paritat, la paritat de gènere.
És una qüestió que preferisc que quede clara des del primer moment, perquè després moltes vegades sense voler diguem Â«el director generalÂ», eh?
, o Â«el presidentÂ», o tal…, no.
Que quede ben clar que s'ha de respectar la paritat en tots els òrgans.

Després, entenem -quan dic entenem és perquè, en gran mesura, encara que no tinc la delegació dels companys de la comissió d'experts universitaris, són coses que discutírem molt quan elaboràrem el document i en les quals coincidim- el consell de la comunicació.
Nosaltres no parlem, pel mateix motiu, de Â«consell de l'audiovisualÂ», sinó de Â«consell valencià de la comunicacióÂ», perquè entenem que, a més d'ocupar-se de les ràdios i les televisions, també s'ha d'ocupar, per exemple, de les ajudes als mitjans en general, les ajudes a la premsa, la distribució dels diners públics que van als mitjans de comunicació en general, tant públics com privats, i que actualment estan, diguem-ne, repartits en una mena.
.
.
, no diria regne de taifes, però estan repartits en diferents organismes i crec que això no és bo.

Crec que no és bo que hi haja per una banda, a través de Culturarts i la conselleria d'educació…, a través de presidència…, crec que tot això s'hauria de coordinar.
.
De fet, féiem una proposta de generar una agència valenciana de foment de l'audiovisual on es coordinen tots els recursos disponibles per a donar suport a la producció audiovisual valenciana i, per tant, entenguem que el consell valencià de la comunicació s'hauria de crear pràcticament de manera simultània a l'aprovació de la llei de radiotelevisió valenciana.

Necessitem immediatament que hi haja un consell valencià de la comunicació.
Nosaltres proposem que siguen set persones les que integren eixe consell.
Plantegem, a més, tots els requisits d'independència, qualificació, experiència, etcètera.
Plategem que ho facen amb dedicació exclusiva i que, per tant, no puguen compaginar eixa activitat amb altres activitats professionals, la qual cosa sempre donaria peu a problemes, és a dir, entenem que ha de ser la màxima autoritat, pel que fa a les qüestions que tenen a vore amb la comunicació, i que ja tenen prou faena i que s'hauran de dedicar.

Òbviament, això s'hauria de fer a través del parlament, a través de Les Corts.
S'haurien de buscar els perfils adequats i s'hauria d'aconseguir, per un procediment de majories qualificades, de dos terços sol ser l'habitual.
Però també s'haurien de buscar fórmules imaginatives -no fàcils de trobar- per a evitar que no hi haja bloquejos més enllà d'un període de temps determinat per a poder arribar a acords.
D'això en podrem parlar després més.
Òbviament, el control parlamentari a través d'esta comissió, o dels procediments que destinen les Corts Valencianes…

Una qüestió fonamental és que entenem que la direcció general de la corporació ha d'estar clarament separada del consell d'administració.
No entenem que siga bona cosa, com ha passat en el passat més recent, que la persona que ocupava la direcció general, en este cas Rosa Vidal, al mateix temps era la presidenta del consell d'administració.
O el procediment anterior, quan era López Jaraba, que el director general, al mateix temps, formava part del consell d'administració i era membre del consell d'administració, amb la qual cosa, s'autovotava, és a dir, votava a favor de les coses que ell portava al consell d'administració: les seues memòries, les seues propostes de programació, etcètera.

Entenem que això ha d'estar clarament separat, que el director general o la directora general ha d'estar fiscalitzat pel consell d'administració, ha de dur la dinàmica quotidiana de dur l'empresa endavant, etcètera, però ha de ser el consell d'administració qui marque les línies fonamentals de treball, etcètera, no?

La direcció general entenem que sí que podria ser -coincidisc en això amb el que havia plantejat Ximo Rovira- a proposta del consell valencià de la comunicació.
Però una proposta que no surt d'un obscurantisme i tal, sinó a través d'un concurs públic en el qual es puguen presentar les persones que vullguen, que es consideren qualificades per al càrrec, i després d'estudiar tots els currículums, projectes, etcètera, trien la persona que consideren adequada i la proposen al parlament que, òbviament, també el pot rebutjar i demanar-li al consell valencià de la comunicació que en pense un altre, pel que siga, no?

El consell d'administració, entenem que podria continuar tenint nou membres com tenia anteriorment.
I, després, considerem que és imprescindible per a la corporació que hi haja un comitè de la redacció i que en eixe comitè de redacció no participen exclusivament els periodistes, sinó que participen totes les categories que intervenen en el procés d'elaboració de la informació.
La informació no és una cosa que fan només els periodistes.
Moltes vegades qui els subministra la possibilitat que tinguen imatge, o que tinguen àudio, té tanta responsabilitat en el producte final, o el pot manipular tant…, o l'editor posterior, etcètera, etcètera.
Per tant, tots els que participen del procés d'elaboració de la informació han de poder decidir qui forma part del comitè de redacció.

Entenem -i això no s'ha pogut fer mai en el nostre cas- que cal un consell assessor per a esta nova corporació, que eixe consell assessor ha de representar el conjunt de la societat civil.
M'he esgarrifat adés quan Ximo Rovira ha considerat que els programes que ell feia tipo Tómbola eren de crònica social.
Un sociòleg, quan sent atribuir social a un producte d'eixes característiques només pot que horroritzar-se.
Deixem el social per a les coses que realment es referixen a la societat i no a la producció d'una determinada…, porqueria simbòlica que no aporta res, ans al contrari, no?

Bé, el consell assessor és fonamental, crec que s'hauria de fer d'una manera àmplia, generosa, per a que poguera participar tot el conjunt de la societat civil.
I d'eixe consell assessor haurien d'eixir també propostes pel que fa a la composició del consell d'administració.
Recordaran que el company Enrique Bustamante els plantejava l'experiència d'algunes televisions alemanyes i d'una sentència del Tribunal Suprem alemany en la qual plantejava que no foren els partits polítics els que nomenaren directament els membres del consell d'administració, i que hi haguera un percentatge elevat de proposta directament des de la societat civil.
Òbviament, sempre ho ha de ratificar el parlament, però que no foren directament propostes dels partits polítics.

En el cas alemany es plantejava un 40/60.
Potser en el nostre cas, (rient) a la millor, de moment, això és massa, eh?
, per a l'escassa experiència que tenim en això, a la millor ho podríem invertir i fer 60/40, la qual cosa no vol dir que els proposats pels partits hagen de ser persones de partits, eh?
Han de ser, com sabem, d'acord amb els criteris estàndard per a estes coses i com ja va passar en l'últim període de consell d'administració de Radiotelevisió Valenciana, persones que en sàpiguen de l'assumpte, que tinguen una experiència, un perfil tal i que no estiguen implicades en càrrecs de responsabilitat dins de ningun partit, etcètera, etcètera.

Bé, la concepció de la corporació en sentit de multimèdia, en xarxa, en multipantalla, etcètera, etcètera, ha de treballar conjuntament amb la xàrcia de televisions locals, de televisions comarcals públiques, preferentment públiques.
Fixen-se vostés que en estos moments no tenim pràcticament ninguna TDT pública.
I no tenim ninguna TDT pública perquè la llei era una llei trampa, una llei que facilitava que La Generalitat poguera adjudicar directament les TDT privades, però posava unes condicions per a l'acord entre tots els ajuntaments que participen d'una demarcació territorial a l'hora de posar una televisió pública que ha fet que no n'hi haja cap?
Per tant…, sí, n'hi ha una que emet a través de la llicència d'una privada, que és divertit que, damunt, els ajuntaments, en el cas de Sueca, Algemesí, etcètera, hagen de rascar-se la butxaca per a pagar a una TDT privada el poder emetre tal.
En fi, és una situació kafkiana que confie que prompte se resoldrà.

Hauria de ser eixa xàrcia de televisions locals les que foren el primer escaló de la corporació valenciana de mitjans de comunicació, de tal manera que la corporació -diguem-ne- s'estalviaria un grapat de corresponsals i de paradetes pel territori i, al mateix temps, aprofitaria tot el saber fer, tot el coneixement de proximitat arrelat a la realitat de cada poble, de cada ciutat, de cada comarca, que podria contribuir -i molt- a la informació general de la corporació.

Bé, finalment, per a la governança, caldria també el defensor de l'audiència, que hauria de sortir a proposta del consell assessor, i constituir-se en el model de la persona que s'encarrega de defensar els interessos de l'audiència si en algun moment el model no funciona bé en eixe sentit.

Bé, pel que fa als continguts, -perquè, en fi, hi ha moltíssimes coses, però jo els demanaria de veres i per favor que es miraren amb tranquil·litat l'informe que elaboràrem-, pel que fa als continguts, jo plantejaria una distribució dels continguts que tenim aquí assenyalada en el qual tindríem, d'una banda -a vore si ho trobe, perquè aixina aniré més ràpid que si vaig…- tindríem, d'una banda, un plantejament de fer una producció pròpia amb un 35% del conjunt dels continguts; un 25% de producció pròpia externalitzada -però diguem Â«pròpia externalitzadaÂ», no entenem que hi haja producció externalitzada per paquets, com es va fer en l'última adjudicació, en l'últim consell d'administració del qual, com saben, jo formava part, i que no es va arribar a aplicar-.
En eixe sentit, a mi m'agradaria fer un parell d'esments a algunes coses que va dir l'exdirectora general Rosa Vidal i que no són exactament certes.
D'una banda, dia que estava fent televisió amb 500 treballadors… 480.
No és cert perquè n'hagué de recuperar 190, quasi dos-cents més, i, per tant, aproximadament set-cents, per a poder fer funcionar la televisió valenciana, perquè no tenia tècnics, etcètera.
I no tenia temps, perquè estava previst que això ho fera tot externalitzat, però com no havia pogut traure's el concurs, etcètera, etcètera, havia hagut de recuperar 200 treballadors.
Per tant, realment per a poder funcionar Radiotelevisió Valenciana, ella mateixa, a través d'un informe que havien encarregat a la Universitat Politècnica -als telecos de la universitat politècnica-, havien arribat a la conclusió que necessitaven set-cents i escaig treballadors per a poder fer funcionar la feina de la tele.
Eixa una, i l'altra, una cosa que em va fer molta gràcia, quan va dir que, en el seu període, Radiotelevisió Valenciana havia tingut beneficis.
El concepte de beneficis aplicat a no gastar-se la subvenció pública, no l'entenc, és a dir, es tenen beneficis quan es venen productes, quan s'ha venut una pel·lícula, etcètera, etcètera.
Quan u no s'ha gastat tots els diners que li ha donat l'administració, considerar això benefici resulta una miqueta pintoresc, si més no.

Bé, per tant, producció pròpia externalitzada, vol dir que des de la corporació s'hauria de mantenir el control de la producció pròpia que feren les empreses externes.
I finalment (algú tus) -bé, finalment no-, un 25% de producció aliena; un 10% de producció pròpia associada, destinat sobretot a institucions públiques, administracions, etcètera, etcètera, per a fer el que diríem més específicament producció molt intensament de servei; i un 5% dedicat a la producció de nous formats.

Bé, entenem que l'eix fonamental de la corporació de mitjans audiovisuals ha de ser garantir un servei públic…, en defensa dels valors fonamentals de la democràcia, la transparència, la llibertat, el respecte, etcètera, etcètera, i que la producció de ficció…, és interessant considerar -és interessant que ho tinguen en compte- com és que després de vint-i-cinc anys de funcionament de Radiotelevisió Valenciana, es tanca Radiotelevisió Valenciana i desapareix pràcticament el teixit productiu en l'àmbit de l'audiovisual.
Indica una cosa preocupant: d'una banda, el seu caràcter raquític, esquifit, ben xicotet, perquè una gran part de la contractació de Radiotelevisió Valenciana es feia amb empreses foranes, no amb empreses valencianes.
I, després, una forta dependència de les poques empreses valencianes de manera exclusiva de Radiotelevisió Valenciana i amb criteris no sempre de professionalitat, de selecció dels millors, etcètera, etcètera, sinó basat en criteris d'amiguisme, particularismes, etcètera, etcètera, amb els quals podríem fer un llarg memorial.

I com veig que se m'acaba el temps i ha sigut tot molt atropellat -però els puc aclarir moltes més coses i, si miren l'informe, encara més-, voldria assenyalar-los un parell de coses pel que fa a la ficció que considere molt, molt rellevants.

Vostés coneixeran probablement el cas de Polseres vermelles, una sèrie de TV3 que després es va emetre per TNT, que es va emetre per Antena 3, que s'ha venut a Mèxic, a Finlàndia, a Suècia, a Sud-amèrica a través de la VOD, a França, a Corea del Sud, que la RAI va fer un remake en italià que es deia Braccialetti rossi, (algú tus) que quan la van emetre en Itàlia va superar el 20% de pantalla -una cosa extraordinària- i que també es veurà als Estats Units d'Amèrica en versió original, a través de la tele per cable, i en un remake adaptat que produeix Steven Spielberg.
Val?
Què vol dir això?
Vol dir que quan hi ha una mica de tradició en la producció audiovisual, quan hi ha un respecte als treballadors de l'audiovisual, als creatius, als productors, als directors, etcètera, i se'ls deixa fer, pot donar-se la possibilitat que apareguen productes d'estes característiques.
Quan resulta -i, si volen, els envie el vídeo- com va declarar despús-ahir Ximo Solano en un acte que feren sobre cultura i censura -Ximo Solano, president de l'Associació d'Actors i Actrius del País Valencià-, quan resulta que en els últims anys de Radiotelevisió Valenciana no es podia usar la paraula aigua, no es podia usar la paraula aigua -i això ho ha declarat un que treballava d'actor en els programes de televisió valenciana-, o quan resulta que, en una època anterior, estava prohibit usar el verb estimar.
I l'anècdota que ens va contar el dramaturg Manolo Molins va ser molt divertida perquè estaven fent la versió doblada -acabe immediatament, eh?
- estaven fent la versió doblada d'una obra inspirada en la religió i aleshores Jesucrist li preguntava a sant Pere: Â«Pedro, ¿me amas?
Â» i com no es podia dir Â«Pere, m'estimes?
Â» aleshores, traduïren Â«Pere, m'ames?
Â» (Rialles) I es va quedar així.
Es va quedar així, eh?
Que és la cosa delirant.

I un últim cas d'èxit, el de la televisió danesa.
La televisió danesa és una televisió pública, en un país amb 5.
500.
000 d'habitants -molt semblant al nostre-, i no és només el cas de Borgen, no és només el cas de Borgen, n'hi ha el cas de set o hui telesèries més que han tingut un èxit internacional, i com declaren els mateixos que les han fetes, el principi fonamental ha sigut deixar-los el temps i la llibertat per a treballar com han volgut per produir eixes sèries de ficció.
Quan podríem agafar el primer capítol de Borgen, si volen, o el primer capítol de Killing i vostés saben que amb els criteris que s'aplicaven en Radiotelevisió Valenciana, després del primer minut, ja estava vetada.

I bé, amb això ho deixe i si volen ja…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Xambó.

Correspon ara el torn als grups parlamentaris.
Sap que li formularan preguntes.

El senyor Xambó i Olmos:

M'ho apunte, sí.

El senyor president:

Ve equipat?
Perfecte.

Aleshores, donem la paraula al Grup Parlamentari Podemos-Podem, al senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Bé, la veritat és que (veus), senyor Xambó, s'ha avançat vosté a algunes de les coses que pensava (soroll de papers) preguntar-li al voltant precisament de la governança i del seu model.

A mi, de tota manera, no sé si quan vosté parla del consell assessor està pensant en un òrgan del tipus també d'integració de societat civil que seria el de la BBC, els audience councils, o si n'hi hauria alguna altra vessant.
Sí que em sembla interessant la idea que el consell assessor proposara membres per al consell d'administració i jo crec que per què no, no?
Per què no plantejar-mos un repte ambiciós i ens convé plantejar-mos eixe 40/60 que vosté plantejava, que dels nou membres que podria tindre el consell d'administració, tres o quatre almenys començaren a ser ja representants de la societat civil.

Em sembla també interessant la idea com ja vam plantejar els experts que vam fer l'informe, que tal vegada no deuríem de parlar d'un consell de l'audiovisual, sinó que (algú tus) en la comissió de reforma de l'Estatut que enceta els seus treballs en breu, se plantejaren el canvi de la denominació i del contingut i parlaren ja del consell de la comunicació, i jo crec que eixa és una bona mesura a incorporar a eixe pla de treball i a eixe debat que va fer la comissió, que es va plantejar la reforma de l'estatut, i, per tant, li prenc el guant ahí, perquè jo crec que és una molt bona aportació.
 

Em sembla molt interessant la idea aquesta del raquitisme del sector audiovisual, del teixit productiu propi, perquè jo sóc dels que pensa que la recuperació d'un mitjà audiovisual propi, d'una nova corporació valenciana de mitjans de comunicació no pot ser a soles, és -diguem- condició, però no pot ser l'única eixida per al nostre sector, que cal donar-li un espentó i que cal que crear les condicions per afavorir el seu desenvolupament.

I la veritat és que la idea de donar temps i llibertat per a pensar, per a produir, als creadors em sembla important, però també em preocupa una qüestió -que jo, en fi, crec que compartim- que és la preocupació per la llengua.
Som l'únic territori d'Europa que té una llengua pròpia i no té un mitjà propi, però també la indústria cultural, eh?
Ho dic perquè parlem sempre del sector audiovisual i n'hi ha més enllà del sector audiovisual també una indústria cultural en la qual caldria pensar, no?
En el nostre teatre, la nostra música (algú tus), altres elements, les nostres bandes.
.
.
, n'hi han altres elements que jo crec que també necessitarien d'eixa finestra que seria un mitjà de qualitat, en valencià i que poguera generar informació i també un oci saludable que supose un canvi cultural i de proximitat.

I després amb el tema del consell, tornant -perdó- a la governança, amb el tema del comité de redacció, jo crec que és molt important el que vosté ha dit -jo, de fet, jo l'havia plantejat ja a algun altre compareixent- la incorporació de la resta de categories professionals que intervenen, perquè és veritat que allò que es transmet, sembla que es transmet la veritat en una càmera i no, depén dels talls, de com edites la notícia.

Una última qüestió, que se m'acaba el temps i si no el president me renyirà.
Com afrontaria vosté el repte del procés de selecció del personal, de tal manera que es garantiren els drets d'aquells professionals que han atresorat una experiència i que, a més, han entrat per oposició a l'antiga Radiotelevisió Valenciana?
Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Correspon ara el torn al Grup Parlamentari Ciudadanos.
Per tant, done la paraula a l'il·lustre diputat, el senyor Antonio Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Moltes gràcies, president.

Bon dia, senyor Xambó.

Jo vaig a centrar la meua intervenció en el tema de la governança.
Vosté ha parlat ací de molts òrgans de control, ha parlat del consell valencià de la comunicació, del consell d'administració, del comité de redacció, del consell assessor i del defensor de l'audiència.

Anem a vore, sobre el consell d'administració (algú tus), vosté ha dit que és el que ha de marcar les línies de treball.
El consell d'administració, perquè ací el que hem estat parlant és que pareix que ha de ser el director general, o jo pense, o nosaltres pensem que és el director general, el que ha de marcar les línies de treball, i el consell d'administració controlar que açò vaja per bon camí, no?
Però m'agradaria que m'explicara exactament què vol dir amb açò de que marca les línies de treball el consell d'administració.

Vosté ha segut membre del consell d'administració.
Supose que el director general no siga membre del consell d'administració no serà l'únic mal que han tingut els consells d'administració.
Per què no han funcionat?
Què ha de canviar en els consells d'administració perquè funcionen?

Parla del consell assessor, que ha de ser el reflex de la societat civil, que a més ha de participar en el consell d'administració.
A mi m'agradaria que ens diguera com podem elegir quina part de la societat civil és representativa i pot estar en el consell assessor, quines associacions són més representatives i quines no; com podem legitimar la presència de qui està ahí i com podem legitimar la no presència de qui no està.

També ha dit que el defensor de l'audiència ha de ser elegit pel consell assessor.
Si al consell assessor, que l'elegim de la societat civil, li estem donant un 40% de presència en el consell de l'administració i li estem donant la legitimitat d'elegir al defensor de l'audiència, pareix que el consell assessor mane més que el consell valencià de l'audiovisual, no?
M'agradaria que m'explicara com poden conviure tots.
A mi me dóna la sensació que no sé qui està per damunt de qui, quines competències té el consell assessor que no tinga el consell valencià de comunicació, quines competències té el defensor de l'audiència que no tinga el consell assessor.
Més que res perquè mosatros pensem que massa òrgans de control poden solapar-se uns amb altres i al final cap fa la feina que ha de fer, no?

 I tenia pensada una pregunta més però li assegure que se me n'acaba d'anar.
(Rient) Val, el comité de redacció, sí.
El comité de redacció, que vosté diu que formen totes les representants de persones que formen part dels informatius, no?
Eixe comité de redacció ha de ser elegit o ha de ser part del grup de treball de confiança del director general?
Ha de ser un òrgan dependent?
O ha de tindre un control també de Les Corts, des del consell d'administració?
És que no m'ha quedat clar.
Me dóna la sensació que li dóna vosté molta importància a eixe comité de redacció i voldria saber com separem o com li donem el poder de control sobre els informatius de l'ens.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

És el torn ara del Grup Parlamentari Compromís.
Donem la paraula al seu síndic, l'il·lustre diputat, senyor Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Xambó, bon dia.

El senyor Xambó i Olmos:

Bon dia.

El senyor Ferri Fayos:

Mire, moltes de les preguntes que li volia fer respecte a la governança li les han fet ja les dos persones que m'han precedit en la paraula, per tant, no vaig a entrar molt més a aprofundir en això.
Sí que m'interessa, sobretot, el tema de la societat civil, perquè al final.
.
.
, nosaltres pensem que la societat civil ha de tindre una part important quant a la tria del consell valencià de la comunicació, quant a la tria d'eixe consell assessor, etcètera, etcètera.
Però sí que és cert que no tenim una societat civil, d'alguna manera, regulada.
No sé si en altres territoris d'Europa existeix una regulació que diga Â«açò és societat civil, açò no és societat civilÂ» o com podíem articular quina societat civil que ha de decidir estes qüestions.

Vosté és premi extraordinari de doctorat en la Universitat de València per la seua tesi Â«El sistema comunicatiu valenciàÂ», una tesi que va defensar en 1996, i, si mirem amb perspectiva, quin sistema comunicatiu teníem en aquell moment, quin paper jugava la radiotelevisió pública valenciana i quines mancances teníem; perquè, clar, la nostra obsessió no és només recuperar la ràdio i la tele valencianes, sinó fer-ho de tal forma que aprofite totes les potencialitats per a ser útil a la nostra societat, la nostra cultura, el nostre país.
I això no només quant al model, sinó també pels continguts.
Però el sistema comunicatiu valencià va molt més enllà de la tele pública.
Per això voldria preguntar-li també pel paper de la ràdio, quin paper ha de tindre la ràdio, el paper d'una possible agència valenciana de notícies que ha aparegut en esta comissió, en el discurs d'alguns dels compareixents.
També el paper de l'ordenació del mapa de les TDT, eixe clúster que es parlava abans per part del senyor Rovira; quin marc hauríem d'establir en la llei per a totes eixes qüestions.

Vosté també està especialitzat en Sociologia de la Comunicació, va realitzar estudis predoctorals en el centre d'estudis de la RAI en Roma, a la Universitat Autònoma de Barcelona, i ha sigut investigador invitat del Media Group de la Universitat de Glasgow, al Regne Unit, i ha participat en diversos grups de recerca com ara el Grup d'Estudis Internacionals de la Televisió.
Jo crec que alguna cosa sap vosté d'estos temes que estem tractant en la comissió, i per això ha participat també en eixa comissió d'experts, i per això li pregunte quines experiències internacionals podria destacar com a referents tant de model com també de continguts per a la nova ràdio i televisió públiques.

Vosté fou director del Centre de Produccions Audiovisuals de la Universitat de València, de 1991 a 1999, i també és una qüestió que ens interessa: quina col·laboració podria existir entre la nova radiotelevisió pública i les universitats públiques o, fins i tot, les escoles i instituts, per a aprofitar la nostra tele i la ràdio com a plataforma participativa?
Quins tipus de continguts podrien ser aprofitats d'estes plataformes?

I també vosté ha format part en esta última etapa del consell d'administració de la tele, de la ràdio i la tele, des de l'any 2011 fins al seu tancament, i ho va fer a proposta d'un grup polític, el meu, el de Compromís, però avalat pel seu currículum.
En eixe temps, ha destacat per batallar el saqueig, la manipulació, i ha arribat a portar alguns temes a la justícia que després li ha donat la raó.
Quines lliçons extrau d'eixos anys i eixa experiència en primera persona?
I què ens podria dir que ens servira per a la redacció de la llei?

I, per finalitzar, en el IV Congrés Internacional de l'Associació Espanyola d'Investigació de la Comunicació, vosté va presentar Â«Las políticas de la comunicación del País Valenciano: la radiotelevisión pública del siglo XXIÂ».
Com haurien de ser eixes polítiques?
I crec que esta pregunta, en realitat, engloba totes les que li he fet abans, així que, bé, res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Correspon ara el torn al Grup Parlamentari Socialista.
És per això que donem la paraula a la il·lustre diputada, la senyora Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Xambó, benvingut a esta comissió.

Començaré rectificant-lo, perquè no crec que la seua intervenció haja sigut atropellada, sinó -almenys per a mi- ha sigut claríssima.
He de ficar-li el, a més, el qualificatiu de valuosa, i, sobretot, és una intervenció professional al marge que se puga o no estar d'acord.

I a més vosté, li ho agraïsc especialment, no?
Perquè ha començat la seua intervenció parlant de la paritat en tots els òrgans, i crec que és necessari seguir recordant-ho permanentment, però probablement deguem pegar un pas més endavant.
Segur que vosté també ho compartix, que la paritat no sols és en els òrgans, sinó que també hem de garantir la igualtat en els continguts, no?
I com esta setmana estem al voltant del 8 de març, recordava algunes dades d'alguns estudis que s'han fet, per exemple, a Catalunya.
Als informatius, les dones apareguem un 29%, els homes, un 71%.
Quan els hòmens apareixen en la televisió, en el 79% ho fan en la seua esfera pública, sols un 20% en la seua esfera privada.
Quan les persones apareixen com a sindicades, pertanyent a un sindicat, cada volta que parlen, el 93% són hòmens, sols el 6,3% són dones.
I en l'àmbit de l'esport, les dones a penes apareixen entre un 1 i un 3%, encara que som més del 45% de les esportistes d'alt nivell.

Per tant, compartim la seua reflexió i també considere que la paritat no sols és numèrica -que ho ha de ser, per llei- sinó que a més també la nova radiotelevisió valenciana hauria de fer un esforç perquè estes xifres que també són vergonyoses desaparegueren.

En relació a la seua proposta de governança, estem d'acord i a més ja ha eixit en moltíssimes altres ocasions en esta comissió, una pregunta, senyor Xambó: en relació a la participació del director general en el consell d'administració, m'ha quedat clar que no tinga vot; però és possible en la seua participació en el consell d'administració amb veu i sense vot o una absència total de la direcció general?
(Algú tus)

I en relació a l'opció que es pogueren presentar a través de concurs públic, vosté considera que les persones que consideren que complixen els requisits per a aspirar a la direcció general, a més del currículum, deurien d'anar acompanyades d'un projecte d'allò que volen fer, i pel que es presenten a dirigir la radiotelevisió valenciana?

I en relació als continguts, quin tipus d'encàrrecs o formats farà?
Perquè vosté ens ha reflectit hui ací clarament el fracàs d'alguns models de contractació, i a mi sí que m'agradaria conéixer la seua opinió.

I acabe amb els últims segons.
S'ha parlat en moltes ocasions també en esta comissió del projecte exitós danés i, per la informació que jo tenia, ahí hi han tres pates: la televisió pública, la universitat i l'àmbit privat o el sector de l'empresa, i a més n'hi ha una complicitat -i si no és complicitat, obligació- que les tres pates deurien anar comunicades.
Vosté creu que este podria ser un model exportable a la nostra comunitat, ara que iniciem este projecte?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Peris.

Correspon ara el torn al Grup Parlamentari Popular.
És per això que donem la paraula a l'il·lustre diputat, el senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Xambó, hem llegit i analitzat en profunditat i en atenció l'informe dels experts.
Hem tingut ocasió de preguntar en esta comissió els dubtes que teníem sobre ell i per tant no tenim ninguna pregunta a fer.

Gràcies.

El senyor president:

Doncs ara correspon el torn al senyor Xambó…

El senyor Xambó i Olmos:

Molt bé.

El senyor president:

…per a contestar a les qüestions plantejades.

El senyor Xambó i Olmos:

El plantejament que m'ha fet el diputat Antonio Montiel pel que fa al consell assessor, crec que en això puc contestar a algunes altres preguntes relatives a la qüestió del consell assessor.

(Algú tus) El consell assessor, jo crec que, amb petites modificacions, es pot mantenir pràcticament la idea de consell assessor que es tenia en la llei de 1984 i que mai es va crear; és a dir, tenim una part de la societat civil que està molt ben organitzada i molt clarament organitzada.
Tenim associacions d'empresaris, tenim sindicats, eh?
Això és societat civil, tenim universitats, i després hi ha un registre públic d'associacions, en la conselleria corresponent, en el qual tenim també la informació d'aquelles associacions que tenen més tradició, més arrelament social, més afiliats, etcètera, etcètera, de tal manera que, comptant amb tot això, el consell assessor es pot constituir d'una manera generosa, àmplia.
És a dir, el consell assessor pot tenir perfectament trenta, quaranta, cinquanta persones, no passa res.
S'han de reunir una volta al trimestre i elaborar un informe, ja es diu assessor; un informe -diguem-ne- que simplement assenyala allò que la societat civil, en la seua discussió i en les seues reflexions, considera que s'hauria de modificar, que no va bé o el que siga, no?

Pel que fa a la proposta, jo plantejava -i això a la millor no m'he explicat bé i per això el senyor Subiela ha fet bé en preguntar-m'ho- (algú tus) jo no plantege que el consell assessor propose quatre membres al consell d'administració.
Plantege que dels nou membres, quatre siguen proposats per altres vies.
Per exemple: per què no trien directament els treballadors de la corporació valenciana dos membres al consell d'administració, i el consell assessor en proposa dos més i ja en tenim quatre?
I els altres cinc els proposen els diferents partits en Les Corts, etcètera, etcètera, que hauran de ratificar tota la composició.
Seria una qüestió -diguem-ne- interessant i òbviament sempre en el cas, per exemple, de les eleccions internes de la corporació…, ha d'eixir necessàriament un home i una dona, necessàriament.
És a dir, seria el plantejament també i la proposta que fer al consell assessor igualment.
El que vull dir és, si no fem el consell assessor al principi i donem la veu a la societat civil a través de tota la trama organitzada d'associacions que ja existixen, podem caure en el mateix error que es va caure: no es va crear mai.
I no és tan complicat convocar tal i, una volta al trimestre, poder escoltar i que diguen…, i que diguen la seua, no?

Bé, quant al raquitisme del sector audiovisual, les possibilitats de treballar, és a dir, jo el que he volgut subratllar ha sigut que, per exemple, no s'han auditat mai -que jo sàpiga- les ajudes que fins ara s'han donat a l'audiovisual per part de la Generalitat valenciana.
Jo no sé els molts milions que s'han donat, què s'ha fet amb ells, perquè en alguns casos s'han entregat les pel·lícules, s'han entregat els documentals i s'han quedat en un calaix.
Algú ho ha vist?
Això ha anat a algun festival?
S'ha exhibit en sales?
I aixina en tenim un grapat.
Òbviament, si a tots els diners públics que donem, establim mecanismes d'auditoria i de supervisió i control posterior, mos la pegaran una vegada, però no dos.
És a dir, a la segona direm: Â«No, a vosté no li podem donar res, perquè vosté no complix.
Â» Eixa és una qüestió clau.

De fet, pel que fa a la llengua, no he fet cap al·lusió, precisament perquè m'alegra moltíssim que ara hi haja un nivell de consens prou elevat, respecte a la necessitat que radiotelevisió valenciana, la nova corporació -jo mateix caic en el defecte-, la nova corporació de mitjans de comunicació ha de ser en valencià.
El mateix Ximo Rovira i molts dels compareixents, en fi, hi ha -diguem-ne- un consens que no existia, per exemple, a l'inici, en l'any 1989 en què es discutia molt sobre eixes coses.

I pel que fa a la indústria cultural -no m'ha donat temps a parlar-ho- però RTVV té -diguem-ne- un sentit fonamental.
Jo sempre antepose la democràcia a la cultura, perquè sempre es parla molt de Â«la nostra llengua, la nostra culturaÂ».
.
.
; la nostra llengua i/o la nostra cultura si és per a fer censura, per a produir productes, per a llançar béns simbòlics tòxics, no, en ninguna llengua, val?

Per tant, l'element fonamental dels mitjans públics és la defensa i la promoció activa de la democràcia, i la garantia de participació del conjunt de la ciutadania, mecanismes de transparència, etcètera, etcètera.
I en el nostre cas, això -diguem-ne que el normal- és fer-ho en valencià, i més tenint en compte que tenim un panorama audiovisual farcit de televisions en castellà, infinitat.
Només cal agafar el comandament i anar passant cadenes.

Ara, el món del teatre, òbviament, però tornem al mateix.
És a dir, per exemple, en l'antiga televisió només hi havia un xicotet programeta d'informació, i després algunes participacions de companyies que feien algun programa d'entreteniment com Autoindefinits, etcètera, etcètera.
Tornem al mateix: com és que no ha sigut possible mai fer un programa d'humor polític?
Això mos indica moltíssim.
És a dir, si en la nostra corporació no es pot fer humor polític, vol dir que no tenim democràcia, aixina de clar.
I per tant, element clau perquè els actors puguen participar en RTVV, que les companyies de teatre.
.
.
, per què no se graven -que es pot fer molt bé- en multicàmera, etcèterca, etcètera, i després es poden passar per televisió, magnífiques produccions teatrals que està fent el sector, i que moltes vegades passen desapercebudes i amb poc de públic?
Això se pot fer perfectament.

En el cas de la música -vosté ho sap- jo sóc músic i no he tocat mai en Canal 9.
Tinc sis discos, però en Canal 9 no s'han enterat mai.
I dic el meu exemple, però és el d'Òscar Briz, Miquel Gil, Mar Aranda, Eva Dénia, el de tots.
Els músics en valencià no hem existit.

Però, també és la dansa, també és el circ… Avui en dia, en el món del circ s'estan fent coses molt innovadores, molt atractives, molt divertides, molt interessants, que no apareixen en els mitjans i que podrien donar molt de joc a un entreteniment alegre, divertit i gens tòxic.

I m'he deixat, per al final, el tema de la literatura, perquè perfectament vinculat al tema dels guions.
És una autèntica llàstima, és a dir, hi ha un acord prou extens entre els experts en el camp, que la literatura en valencià està passant una edat de plata.
Després de l'època clàssica, del Renaixement i, en fi, dels grans autors clàssics, estem passant una edat de plata.
Tenim.
.
.
, no un ni dos, tenim una nòmina de novel·listes i tenim, com a mínim, quaranta, cinquanta, seixanta, huitanta novel·les magnífiques, perfectament transposables a guions, i que podrien comptar perfectament, perquè la nostra història, les nostres intimitats, i també la creativitat dels nostres autors, està ja en la literatura.
I és relativament senzill treballar-ho per a convertir-ho en guions.
I és una llàstima que els escriptors valencians pràcticament hagen estat proscrits d'RTVV.

Quant al comité de redacció -i connectant també amb el que plantejava-, el comité de redacció per la pregunta -a vore si m'aclarisc- perquè la pregunta exacta que em plantejava… Sí, si havia de ser independent, si havíem de ser persones tal.
.
.
No.
El comité de redacció el trien les persones que he assenyalat, tots els que intervenen en el procés de producció de la informació.
S'ha de dotar d'un estatut de redacció, eixe estatut de redacció és el que -diguem-ne- blinda els treballadors que treballen en la producció d'informació, els blinda dels abusos…, de que ningun cap, ningun directiu etcètera, etcètera, els puga exigir Â«això no ho posesÂ», etcètera, etcètera i, per tant, és una garantia democràtica per a nosaltres, per als ciutadans, per als que rebem la informació.
Això ha de quedar reflectit en l'estatut de redacció i res més.
És a dir, no depén del director general ni depén de res més.

El procés de selecció del personal, -ara és quan tocaria dir, Â«me encanta que me haga esta preguntaÂ»- (rialles), tindré un parell de minutets més, a la millor?

El senyor president:

Sí, sí, sí.

El senyor Xambó i Olmos:

Val.
És que estic vegent que s'acaba ja i.
.
.
Jo me ratifique en el que va plantejar ací Javier Marzal, l'altre dia.
És a dir, si volem posar en marxa la corporació valenciana de mitjans de comunicació d'una manera relativament ràpida, o comptem amb els qui saben fer-ho o podem estar eternament pegant-li voltes al nano.
Per tant, els criteris de qualificació, experiència, aquelles persones que guanyaren una oposició i que estigueren allí treballant durant temps, que el Tribunal Superior de Justícia ja li va dir a l'empresa anterior que estava fent malament l'ERO, que havia transgredit els drets elementals dels treballadors, etcètera, etcètera.
Doncs no repetim nosaltres la mateixa història.
Nosaltres ja en l'informe plantegem que es pot fer la nova corporació amb huit-centes persones, aproximadament.
Huit-centes persones aproximadament tampoc vol dir que necessàriament les huit-centes persones hagen de ser totes de l'antiga plantilla.
Tal volta, de l'antiga plantilla en són set-centes i cal incorporar també joves, etcètera, etcètera.

En qualsevol cas, la qüestió fonamental és: per exemple, hi ha moltes persones, majors de cinquanta-cinc anys, que se'ls acabarà ara l'atur i que se van a quedar completament en el carrer, després d'haver fet un servei magnífic a la societat valenciana i, moltes vegades, en les condicions que l'han fet -que hi ha hagut de tot dins d'RTVV-.
I realment -diguem-ne- els execrables tampoc eren tants.
Eren els col·laboradors necessaris perquè allò funcionara.
I bé, dir que els administratius, tècnics, els il·luminadors, etcètera, etcètera participaven de la manipulació i tal…, doncs és ja estirar molt la cosa.
Per tant, jo entenc que s'han de respectar els drets dels treballadors, que hem de procurar evitar allargar açò innecessàriament durant molt de temps.
És a dir, en estos moments -com saben- encara queda pendent una querella davant l'Audiència Nacional que va presentar la CGT i per tant, si trobem una fórmula de solució, pactada amb els treballadors, de tal manera que, quan tinguem la llei feta, podem posar en marxa RTVV, la nova corporació, serà molt millor que si ho fem -allò que es diu- a cara de gos, si ho fem amb conflictes, amb tensions, etcètera, perquè a la millor no ens lliurem d'un historial de querelles en l'Audiència Nacional durant anys i amb el risc que algun dia va i resulta que l'Audiència Nacional els dóna la raó i resulta que hem de traure milions i milions d'euros d'indemnització.
Jo crec que és una cosa molt delicada, que la millor fórmula és trobar una solució pactada.

Bé, intente anar ja un poquet més a pressa.

El senyor president:

Sí, intente anar centrant la qüestió per acabar.
Val?

El senyor Xambó i Olmos:

Sí, sí, sí.
Les causes per les quals no va funcionar el consell d'administració anterior varen ser, claríssimament, la intervenció política, el control ferri per part del Partit Popular.
No cal que explique més, perquè està súper contat i súper explicat.

El defensor de l'audiència jo pense que sí, que l'ha de triar el consell assessor, com a representant de la societat civil, i el defensor de l'audiència simplement és una figura que s'encarrega de recollir -és com el tribunal de greuges- de recollir totes les demandes de l'audiència i de poder-les fer públiques i dur-ho.

Les competències de cadascú: el consell valencià de la comunicació s'ha d'encarregar de vetlar pel compliment de la llei, d'establir.
.
.
, jo crec que ha de tenir competències fortes de caràcter regulador i que, per tant, ha de supervisar i administrar, donar i llevar, les llicències de ràdio, de televisió, etcètera, dins de l'àmbit del nostre territori i de les seues competències.
I, probablement, determinades coses que han passat, amb un consell valencià de la comunicació fort que poguera establir sancions, no estarien passant.
En estos moments, saben que tenim una barbaritat, quatre-centes emissores de ràdio funcionant il·legalment, un centenar de TDT també funcionant il·legalment… Hi ha un autèntic…, açò pareix la llei del far west, no?
Hi ha una autèntica selva; doncs, el consell valencià de la comunicació tindria molta i molt bona faena ordenant tot això i supervisant perquè no passen eixes coses.

El consell assessor té una funció més general de supervisió, d'orientació, etcètera.
El consell d'administració.
.
.
Anem a vore, Les Corts aproven un mandat marc.
Eixe mandat marc es convertix, en l'àmbit d'RTVV, en un contracte programa.
El consell d'administració ha de fer que el director o la directora general complisca el contracte programa.
Per tant, ha de funcionar com un autèntic consell d'administració, ha d'exigir-li que explique els comptes.
Afortunadament, en l'última època -i això jo no ho havia vist mai, perquè havia estat també en el període anterior- en l'última època, mensualment, Rosa Vidal mos donava l'estat de comptes i mos pareixia extraordinari, però és que això és el normal.
I, evidentment, el director o la directora general ha d'estar en el consell d'administració, sempre que el consell d'administració reclame la seua presència; ha de donar comptes i el consell d'administració li ha de donar -diguem-ne- les directrius generals, d'acord amb el contracte programa que ell ha subscrit, i que ell ha presentat amb el seu projecte, d'acord amb eixe contracte programa.

Bé, el tema del comité de redacció crec que ja, sí que ja ho he dit.

El sistema comunicatiu que teníem, senyor Fran Ferri, no el puc explicar.
Tinc uns quants llibres sobre l'assumpte, n'hi ha un que es diu Comunicació política i societat del cas valencià on s'explica molt bé.

El paper de la ràdio sí que és fonamental, i voldria dir una cosa molt clara respecte de la ràdio.
Crec que es va cometre un greu error, emportant-se tots els equips que hi havia a Blasco Ibáñez a Burjassot.
No s'ha pogut vendre aquell local i jo pense que la cosa més senzilla de posar en marxa en el moment que tinguen una llei i un acord amb els treballadors que no genere més querelles, etcètera, etcètera, és tornar a agafar aquells equips, portar-los allà i tornar-los a connectar, perquè les instal·lacions estan cablejades, les cabines estan fetes, etcètera, etcètera.
Fer-ho a Burjassot significa tornar a cablejar, fer cabines… tornar a gastar-se diners.
Quant, a més, és molt interessant que la ràdio estiga on estava, dins de la ciutat.
La ràdio és súper proximitat, rapidesa, immediatesa, etcètera, etcètera, i això permet també que els convidats, amb més comoditat, puguen acostar-se per allí i participar, etcètera.

Bé, quant al clúster…, els clústers s'han posat de moda…, els xanglots de raïm.
Clúster vol dir això, agrupació, agregació.
Jo només diria una cosa, perquè anem amb molt de compte amb els clústers, sobretot quan se li dóna una forma -diguem-ne- associativa, etcètera, etcètera.
L'únic clúster de l'audiovisual que ha funcionat ací es diu Aido i està sota sospita i està en un procés de corrupció, etcètera, etcètera.
Compte amb els clústers i compte amb -diguem-ne- amb les maneres com s'ha funcionat ací, pel que fa a la producció audiovisual.
Els criteris que s'han seguit, la quantitat de cadàvers que s'han deixat pel camí, la quantitat de vegades que determinats empresaris han canviat d'empresa, deixant els deutes, i han tornat a rebre ajudes per part de l'administració, cosa que no s'hauria de fer i cosa que s'hauria de vigilar.
Vull dir, el mateix que he dit abans per a les ajudes de l'audiovisual, etcètera, és aplicable a tots els contractes que les productores facen amb la nova corporació valenciana de mitjans audiovisuals.
És a dir, s'ha d'auditar i s'ha de comprovar fins a l'últim cèntim.

El senyor president:

Senyor Xambó, hauria d'anar centrant ja les respostes més concretes.

El senyor Xambó i Olmos:

Col·laboració amb la universitat i el sistema educatiu, indiscutiblement… Pel que fa a la paritat en els continguts -que estic molt d'acord en el que ha plantejat la senyora Peris- li diria més: no podem tornar a repetir.
No fa molt vaig dirigir una tesi doctoral internacional sobre el tractament de la violència de gènere als informatius de televisió, una anàlisi comparada de totes les televisions de l'estat espanyol, i RTVV eixia molt mal parada en el seu tractament de la violència de gènere en els informatius, amb un tractament espectacular, lamentable, amb poques garanties per a les dones agredides, etcètera, etcètera.

Quant als continguts hi ha moltes coses interessants, però recomane que repassen açò, i sobretot insistisc que, pel que fa als continguts, tan important com disposar de recursos és deixar treballar els creatius.
Deixar treballar els creatius, deixar treballar els directors, etcètera, perquè si deixem treballar i si donem temps, donem possibilitats de fer alguna cosa.

Voldria fer-los un últim toc d'atenció.
Vagen amb compte amb les campanyes publicitàries de determinats productors que se preparen el terreny a través dels mitjans de comunicació.
Tenim uns mitjans de comunicació que, salvant les honroses excepcions d'alguns periodistes que treballen molt bé, estan en una situació molt delicada.
I ho dic molt especialment pel que hem comentat d'eixa producció en Xina.
És a dir, s'ha fet una campanya que sembla que tal, i a mi el que em preocupa i ho haurem d'auditar, perquè de moment La Generalitat ha posat ahí un grapat de diners, és si això va i resulta que no és una deslocalització, i va i resulta que després l'animació no la fan ací al País Valencià, sinó que la fan a Xina i en unes condicions laborals de xinesos.
Val?

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies senyor Xambó per la seua intervenció.
Li transmet l'agraïment de tota la comissió parlamentària.

Moltes gràcies.

El senyor Xambó i Olmos:

Moltes gràcies a vosaltres.

Passaríem al segon punt: proposta de vocals per a formar part de l'alt consell consultiu.
(Soroll de papers i veus)

Se'ls ha de comunicar que la presidència ha rebut la retirada de la candidatura de don Juan José Braulio Sánchez.
Aleshores, atenent el marc que ha de configurar esta elecció, d'acord amb la comissió, obriríem un nou termini.
Eixe nou termini acabaria el dia 22 de març a les 09:30 hores, atés que el mateix dia 22 de març a les deu hi ha una mesa i, com tots saben, qualsevol tràmit ha de passar per l'òrgan rector, que és la mesa.

A més a més, després hi ha una Junta de Síndics i, per tant, també una vegada passada per Junta de Síndics es podria tornar a convocar aquesta comissió, que fins a eixe dia no hi ha Junta de Síndics.

Designació dels membres, titulars i suplents, que han de formar part de la ponència per a l'elaboració d'una proposta de text normatiu sobre la futura llei del servei públic d'RTVV

El senyor president:

Per tant, el segon punt de l'ordre del dia ha decaigut i passaríem al tercer que és molt breu: designació de membres, titulars i suplents, que han de formar part de la ponència per a l'elaboració d'una proposta de text normatiu sobre la futura llei del servei públic de radiotelevisió valenciana.

Si els pareix convenient, done breument la paraula als portaveus i vostés mateixos poden.
.
.
, (veus) poden proposar eixos membres.

Comencem: Grup Parlamentari Popular.
(Veus)

El senyor Bellver Casaña:

Per part del Grup Parlamentari Popular, com a titular estaria jo mateix, estaria Jorge Bellver i, com a suplent, el diputat Rubén Ibáñez.

El senyor president:

Perfecte.
Grup Parlamentari Socialista.
(Veus i soroll) Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Peris Cervera:

Sí.
Com a titular, Rosa Peris i, com a suplent, Fernando Delgado.

El senyor Ferri Fayos:

Per part de Compromís, el titular seré jo mateix, Fran Ferri, i, suplent, serà Josep Nadal.

El senyor president:

Ciudadanos.

El senyor Subiela Chico:

Sí.
Com a titular estaré jo mateix, Antonio Subiela, i, com a suplent, María José García.

El senyor president:

Grup Parlamentari Podemos.

El senyor Montiel Márquez:

Com a titular jo mateix; com a suplent, Fabiola Meco.

El senyor president:

Molt bé, doncs, queda suspesa la sessió de hui.
S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 12 minuts)