DS-044%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de maig de 2012.
Comença la sessió a les 10 hores.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 28.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Molt bon dia.

Es reprén la sessió.

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 23.
345, 23.
340, 23.
346 i 23.
344)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Rafael Blasco.

El senyor Blasco Castany:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt honorable president de la Generalitat valenciana.

Honorables senyores conselleres i senyors consellers.

Il·lustres senyores diputades i senyors diputats.

Bon dia per a tots.

Permítame, señor presidente, que mis primeras palabras sean para felicitarle por su elección como presidente del Partido Popular de la Comunidad Valenciana, en el congreso celebrado este último fin de semana.
Y expresarle, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, nuestro compromiso renovado en los objetivos que se han marcado en este congreso, y especialmente en acompañarle en esta andadura nueva, en esta etapa nueva que se comienza a partir de este congreso, que le conducirá, sin ningún género de dudas, a un triunfo electoral bajo su dirección en las próximas elecciones del 2015.
(Aplaudiments)

La pregunta d'interés general que hui volem formular-li en esta sessió de control al govern té molt a vore amb la situació econòmica i social de la nostra comunitat i amb les mesures que el seu govern està prenent per a eixir el més ràpidament possible de la crisi.

Fa exactament una setmana es va celebrar a Madrid el Consell de Política Fiscal i Financera, una reunió que va tindre molta expectació, que va despertar moltes mirades i perquè era indubtable que se tenien de prendre mesures que eren important per al conjunt d'Espanya, però també per a la Comunitat Valenciana.

Davant d'eixe fet important per a la nostra comunitat, jo crec que és important també revelar i destacar dos posicions: la del govern que vosté presidix, que des del primer moment ha fet una sèrie de propostes, de decisions encaminades a eixir de la crisi econòmica el més ràpidament possible, i que se van fer d'una forma responsable en este Consell de Política Fiscal i Financera; i una vegada més, el comportament dels grups de l'oposició, i especialment d'alguns dels seus representants, que han aprofitat, com ja ve sent habitual, per a donar una imatge catastrofista d'esta comunitat per a intentar posar en qüestió el funcionament de les institucions democràtiques de la nostra comunitat, i especialment per a deslegitimar alguns dels representants en el sentit de voler generar confusió davant un fet que era un fet molt important, on era necessari destacar la imatge de la nostra comunitat.

No cal recórrer simplement al Diari de Sessions de Les Corts, sinó també a algunes manifestacions per a comprovar que fins i tot algun representant polític va a assenyalar que d'eixa reunió del Consell de Política Fiscal i Financera eixiria esta comunitat intervinguda.

Doncs bé, s'ha celebrat eixa reunió i d'intervenció, res de res.
Una contribució més per part d'una oposició que elecció darrere elecció va perdent recolzament polític electoral i social a la Comunitat Valenciana i continua insistint en deteriorar la imatge de la Comunitat Valenciana al servici no se sap molt bé de quins interessos.

Les mesures que vosté ha vingut prenent han demostrat que són eficaces.
Ja la setmana passada va assenyalar que les 65 mesures operatives havien aconseguit un estalvi a la nostra comunitat que estava en un xifra superior als 100 milions d'euros, concretament 107,8 milions d'euros.
O el que és el mateix, ja s'han estalviat en el primer trimestre prop de 18.
000 milions de les antigues pessetes.

Este Consell de Política Fiscal i Financera va aprovar el pla econòmic i financer de reequilibri que havia presentat el seu govern.
Un pla que té les mesures adequades per a eixir de la crisi el més ràpidament possible i que, fonamentalment, li posa el límit també al dèficit que arrosseguem a Espanya i a la Comunitat Valenciana.

I especialment, una contribució que se va fer d'una manera solidària perquè en este Consell de Política Fiscal i Financera totes les comunitats autònomes, per damunt del seu sesgo ideològic o polític, es posaren d'acord, acceptaren les mesures del govern del president Rajoy i nosaltres férem una contribució no solament solidària sinó a reivindicar i defensar els interessos de la nostra comunitat.

Eixe és el camí per a eixir de la crisi, eixe és el camí que hui se demana per a tindre una mira d'estat per a poder entre tots arrimar el hombro.
És una cosa que ha desaprofitat l'oposició en esta comunitat, que una vegada més s'ha posat en contra de les decisions del seu govern i, per tant, dels interessos de la immensa majoria dels valencians.
I, sobretot, que expressa el compromís solidari del seu govern per a, en companyia de govern de Madrid, eixir de la crisi el més aviat possible.

En eixe sentit, senyor president, li preguntem en nom del Grup Parlamentari Popular: quina valoració fa de la reunió del Consell de Política Fiscal i Financera i, especialment, de les seues conseqüències en la Comunitat Valenciana?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula el molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Muy buenos días.

Le agradezco al portavoz del Grupo Popular no solo sus palabras de cariño, sino también el afecto y el apoyo que recibí de todos los diputados el último fin de semana.
Porque el compromiso, el compromiso de este partido sigue siendo el compromiso hacia la sociedad valenciana.

La semana pasada hubo una cita importante en nuestro país, una cita esperada y, sobre todo, una reunión en la que todos teníamos que poner lo mejor de nosotros mismos para poder ganar en credibilidad.
Era un hito histórico y era un acto de compromiso que teníamos que realizar todas las comunidades de este país.
Y nos comportamos con compromiso, solidaridad y también con austeridad.
Ganamos en credibilidad y demostramos que cada una de las partes del estado es fundamental para encontrar una solución y hacer posible que las cosas puedan seguir adelante.

El compromiso de la Comunidad Valenciana fue fundamental, a pesar de los augurios de algunos de ustedes, que decían que la comunidad iba a ser intervenida con antelación.

Y voy a decir simplemente algunas cuestiones que ustedes dijeron.
Fíjense.
El señor Morera, el 17 de abril dijo: «Esta comunidad será intervenida por el gobierno esta semana o a principios de la que viene.
» El señor Ximo Puig: «Esta comunidad está de facto intervenida.
», el 18 de mayo.
O Marga Sanz: «A veces he dicho que este es un gobierno intervenido.
»

Pues miren, se han equivocado todos, porque esta comunidad lo único que hace es trabajar con seriedad, con responsabilidad (aplaudiments) y siempre en beneficio de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana y de España.
Esta comunidad no está intervenida, está comprometida con todas las personas, que lo que quieren es seguir adelante (aplaudiments) y demostrar de lo que somos capaces.
Esa es la realidad de esta comunidad.

Y no nos lo han puesto fácil, pero ahí, desde el primer día, hemos ido demostrando de lo que somos capaces, de lo que con seriedad, con responsabilidad y, sobre todo, con mucho rigor hemos ido demostrando que podíamos ir ajustando nuestras cuentas, que podíamos ir reajustando lo que era nuestro presupuesto y poder atender las necesidades actuales, contribuyendo a que la imagen, la imagen del conjunto de España fuera mucho mejor.

Y eso no solo lo hemos entendido nosotros, sino todas las comunidades autónomas que presentaron su plan de reequilibrio.
Y excepto Asturias, que espero que en muy breve plazo de tiempo también lo pueda resolver, el resto de comunidades autónomas hemos sabido estar a la altura de las circunstancias.

Y lo vamos a seguir estando, porque ese es el compromiso de esta comunidad, arrimar siempre el hombro, atender las necesidades de los ciudadanos y hacer que todas las personas vean -y ese era el grado de exigencia que nos pidieron los ciudadanos-.
.
.
, que seamos responsables, que seamos exigentes con las necesidades que tiene nuestra sociedad y que, sobre todo, seamos capaces de dar el do de pecho a la sociedad valenciana para demostrarles que aquí hay un gobierno sólido, responsable, austero y eficaz, que va a hacer que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana (aplaudiments) puedan salir cuanto antes de la situación de crisis actual.

Y no solo hemos tomado medidas de ajuste, también de incentivos, como estoy seguro de que a lo largo del debate vamos a poner de manifiesto.

Porque, mire, aquí entendemos desde el primer día que la administración se ha de poner a dieta, tenemos que quitar toda la grasa que tiene la administración para poder estar más al servicio de los ciudadanos.
Y lo vamos a seguir haciendo, lo vamos a seguir haciendo, porque solo a través de esa austeridad y esa eficacia en el sector público, podemos ayudar a la sociedad a que pueda ir más deprisa.
Con esos incentivos, con esas ayudas, con esa política que tenemos al servicio de la sociedad, seguro que podemos atender mejor las necesidades que tienen todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Mire, y además, tal como hemos ido haciendo a lo largo de los municipios de esta comunidad, en 101 municipios, más de siete mil personas han podido preguntar a los altos cargos qué es lo que el gobierno de la Comunidad Valenciana está haciendo.
También les anuncio que esta mañana he presentado la solicitud para comparecer a petición propia y poder explicar a todos ustedes y debatir lo que es el plan de reequilibrio (aplaudiments) que hemos presentado al Consejo de Política Fiscal y Financiera.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor president.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Bon dia, señoras y señores diputados.

Señor presidente, me ha sorprendido, no esperaba que el señor Blasco le hiciera la pregunta, pero usted está lleno de contradicciones.

Después de las últimas noticias conocidas sobre el fraude de las ayudas de cooperación, solo cabía la dimisión voluntaria del señor Blasco (aplaudiments) o el cese inmediato por su parte.

El jueves pasado dijo que el Consejo de Política Fiscal y Financiera le iba a dar la licencia de navegación esa misma tarde, pero lo que no dijo es que le iban a obligar a sacar las facturas que tenía escondidas en los cajones, a revisar al alza nuestro objetivo de déficit del 3,7 al 4,5.
Y que como consecuencia de eso, se iba a elevar también el déficit de España en 0,4 puntos, con el consiguiente descrédito a nivel internacional.

Con esos antecedentes, señor Fabra, ¿alguien se ha atrevido a darle la licencia?
¿Cree usted que los valencianos pueden confiar en la política económica de su gobierno?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

¡A mí también me ha sorprendido que me pregunte usted eso, señor Torres!
¡Pero claro que me ha sorprendido la pregunta!
Ustedes que han sido los campeones del engaño permanente no solo a las cuentas públicas, sino también a las europeas, (aplaudiments) ustedes que han hecho que el déficit de España, que el déficit de España haya pasado del 6 al 8,5%.
Y eso supone 28.
000 millones de euros.
Y lo voy a decir siempre que suba a esta tribuna y que usted me pregunte.
Eso ha hecho que los valencianos seamos 2.
800 millones de euros más pobres (aplaudiments) y eso se lo debemos a la herencia socialista.

Y mire usted, aquí no ha habido ningún engaño, ningún engaño.
Hay una gran diferencia entre ustedes y nosotros.
Nosotros siempre hemos dicho la verdad, porque le comentamos.
.
.
(Protestes i veus) Deje, deje.
Ahora verá, ahora verá, ahora verá.
Mire usted, el gobierno de España dio la posibilidad de que las comunidades autónomas tuviéramos un instrumento de financiación, de pago a proveedores.
Y ya entonces, no la semana pasada, ya entonces dijimos que ante todo, como nos comprometimos en esta cámara, íbamos a hacer que los proveedores de la Comunidad Valenciana pudieran cobrar.
10.
000 empresas de la Comunidad Valenciana.
Y lo dijimos entonces, entonces, no la semana pasada -fíjese.

Y hay una diferencia.
Nosotros decimos las cosas como son.
Ustedes metieron todos sus chanchullos y aquellas cuestiones que no pagaron, que no pagaron y que supusieron el 2,5% de mayor déficit que ha tenido España, lo pusieron bajo de la alfombra, cerraron luego la habitación y la llave la tiraron al río.
(Aplaudiments) Esa es la diferencia entre ustedes y nosotros.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Pero ¡qué cinismo, señor presidente!
Han estado más de tres meses acusando de una forma irresponsable a Zapatero de haber mentido (veus) sobre la previsión del déficit del año 2011, poniendo con esa actitud en grave riesgo la credibilidad de toda España.

Usted incluso ha utilizado este argumento falaz como excusa para justificar los injustos recortes que ha estado haciendo a lo largo de estos últimos meses.
Pero la semana pasada se destapó, se destapó el fraude.
Habían sido tres comunidades autónomas, y además gobernadas por el Partido Popular, las responsables de la nueva desviación del déficit y las que habían estado falseando las cuentas: (aplaudiments) Madrid, Comunidad de Castilla-León y, por supuesto, Comunidad Valenciana.

Ha sido usted, señor presidente, y no otro quien ha engañado a los valencianos, a Zapatero, a Rajoy e incluso a Bruselas.
Ha dado tres cifras distintas de déficit.
Y no lo decimos solo los socialistas, lo dice también su ministro de Economía y el presidente de Murcia, que le han afeado de una forma importante su conducta.
Usted en vez de asumir sus responsabilidades, en vez de buscar soluciones a la crisis y de gobernar, trata de echarle la culpa a otros.
Y cuando su engaño se descubre, como ahora, entonces usted de nuevo con las excusas.

¿Quién se va a creer que sacar de los cajones miles de facturas obedece a un ejercicio de transparencia y de responsabilidad?
(Aplaudiments) Usted las ha sacado, porque si no se hubiesen registrado en la contabilidad presupuestaria no habrían entrado en el pago a proveedores y los proveedores no habrían cobrado.
¿Y puede usted garantizarnos ahora que no quedan más facturas escondidas en los cajones del año 2010 y 2011?

No se puede seguir engañando a los ciudadanos.
Mintieron en 2004 y los desalojaron del gobierno.
Mintieron en la pasada campaña electoral y lo pagarán, porque han cometido un fraude.
No iban a subir los impuestos, no iban a abaratar el despido (remors) eran contrarios al copago, no iban a recortar en sanidad y en educación.
Han hecho todo lo contrario.
Y su última mentira sobre el déficit ha generado tal grado de desconfianza que Europa va a enviar a los inspectores para que vean si ese dato último que hemos dado es el definitivo, porque evidentemente no lo es.

Y usted ha contribuido de una forma irreparable al descrédito de la Comunidad Valenciana y de España.
Se comprometió a cumplir con el objetivo de déficit del 1,3 de 2011, no ha cumplido.
En febrero le comunicó a Rajoy que ya se elevaba al 3,68% y la semana pasada lo eleva al 4,5%, 3.
273 millones de más se ha pasado usted.
Pero esto no se arregla tomando un café con el señor Jordi Sevilla, se arregla con un buen conseller de Hacienda.
(Aplaudiments) ¡Qué falta de seriedad y de rigor en las cifras!

¿Quién va a atreverse, señor Vela, a comprar a partir de ahora los bonos patrióticos?
Nadie, por supuesto.
¿Por qué sigue usted, señor presidente, manteniendo al señor Vela como responsable de nuestras cuentas?
Si nos ha llevado a la ruina, nos ha llevado a la ruina.
Podía aprovechar la ocasión y cesar al señor Vela y también al señor Blasco.
(Aplaudiments)

El plan de ajuste del que acaba de halar, aprobado la semana pasada, no es creíble, señor presidente, y usted lo sabe, porque ese plan de ajuste -y lo sabe el señor Vela- ha partido del déficit del 3,68 y no del déficit real del 4,5%.
Por lo tanto, y se lo digo claro, sólo caben tres opciones: o nos está usted ocultando nuevos recortes por más de 800 millones de euros o va a seguir escondiendo facturas en los cajones o, definitivamente…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

…no va a cumplir con el déficit.
Sintéticamente…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.
(Aplaudiments)

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Debo también agradecerle al señor Torres que me haya sobrevalorado.
Yo soy incapaz de engañar a Zapatero, señor Torres, soy incapaz de engañar a Zapatero, (aplaudiments) no tengo capacidad para poder engañar a Zapatero, lo siento, lo siento.

Mire usted, aquí hemos actuado con rigor, se lo he dicho antes, y con seriedad y con transparencia, que es una de las condiciones que exigen los ciudadanos a cualquier responsable político.
Y lo hemos hecho sabiendo también que tenemos que ayudar a nuestras empresas.
Y por eso cuando hubo una oportunidad para poder hacer frente al pago de los proveedores, lo hicimos.
Ya sabíamos que ustedes iban a aprovechar esa circunstancia, pero es que para nosotros lo importante era poder pagar a los proveedores y poner en el mercado 4.
000 millones de euros para enriquecer y mejorar la economía de esta comunidad.
(Aplaudiments) Ustedes posiblemente no lo hubieran hecho, pero es que aquí tenemos muy claro que lo que hay que decir son las cosas como son y como esperan los ciudadanos que se las digamos, sin ningún tipo de tapujo y diciendo las cosas a la cara para que lo sepan y para que puedan confiar en la clase política.

Mire usted, la mayor parte de esas facturas eran de sanidad.
¿Por qué?
Porque es que estamos infrafinanciados.
Porque, a pesar de la caída de ingresos en los dos últimos años del 18%, aquí hubo un gobierno que dijo que hay que mantener a los servicios públicos, hay que mantener las prestaciones que estamos haciendo a los ciudadanos y especialmente en educación y en sanidad.
Y por eso, a pesar de esas circunstancias, mantuvimos lo que era el nivel de prestación hacia todos los ciudadanos.

Pero esto no es una situación nueva, ya se produjo en 2007 y en 2009, donde a través de las cuentas que nosotros presentamos, la intervención general del estado nos permitió que hiciéramos una regularización de aquellas obligaciones que no estaban contempladas en el presupuesto.
Se hizo en 2007, se hizo en 2009 y se hizo ahora.
Y además tenemos una justificación y es que todo aquello que en su día nos permitía el poder seguir atendiendo a los ciudadanos en las condiciones adecuadas, en estos momentos ya hemos buscado las fórmulas necesarias, adecuadas y ajustadas a ese nivel de déficit que nos marca el estado, y que además lo hemos contemplado en el plan de reequilibrio, para que no vuelvan a suceder.

No hay en estos momentos ni una sola factura en el cajón.
Y también le digo, no van a haber más facturas en el cajón, porque en estos momentos (aplaudiments) nuestro compromiso también es el de ajustarnos a la estabilidad presupuestaria.
No puede ser de otra manera.

Y no sé lo que habrán hecho otras comunidades.
Yo sé lo que he hecho, aquí, en la Comunidad Valenciana.
Y es ser transparentes, ser austeros, ser rigurosos y sobre todo ofrecer a todos los valencianos la confianza en un equipo de gobierno que lo que quiere es seguir ayudando con rigor, austeridad y, sobre todo, mucha responsabilidad a todos los valencianos a poder salir cuanto antes de la situación actual.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, molt honorable president.

Senyor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Al senyor Rajoy li han fet tres gols en pròpia meta des de Madrid, València i Castella-Lleó, tres comunitats governades pel PP des de fa dèsset anys, unides per Bankia i ara agafades in fraganti l'engany i el dèficit.
I com no tenen més remei que confessar-ho, a la confessió vostés l'anomenen transparència.
Mire, transparent és la presència de representants del govern d'Espanya en el seu congrés, tan transparent que no s'ha vist, perquè volien deixar clara la indignació amb el seu gran engany, i vosté ho sap.

Senyor president, els 861 milions que els han descobert en els calaixos coincideixen amb el pressupost enguany de les conselleries d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient; Economia, Indústria i Comerç, i Hisenda i Administració Pública, les tres juntes.
És un gegantesc engany que ens eixirà molt car, imputable només al seu govern.
No hi ha herències.
A qui va cessar per aquest gran engany que ha corcat la credibilitat internacional de Rajoy?
Done noms, càrrecs o diga que ningú, que no ho pagarà ningú, però respecte la democràcia i conteste la pregunta: a qui va a cessar?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

El senyor conseller de Presidència:

Gràcies, senyor president.

Vostés hui tenen ganes de parlar d'enganys.
Saben on estan els enganys?
En este programa d'estabilitat 2011-2014, que el senyor Zapatero i el senyor Rubalcaba van presentar davant la Unió Europea.
Jo els recomane que s'ho llisquen.
(Aplaudiments) Jo només vaig a dir-los una perla, una perla només.
Pàgina 13: «Para el conjunto de 2011 se proyecta ya un modesto crecimiento del empleo, 0,2%, que se materializará en la segunda mitad del ejercicio.
Posteriormente, el empleo mantendrá una senda moderadamente alcista en los tres próximos años, en línea con la evolución prevista de la entidad económica.
» Zapatero a la Unió Europea.

Miren vostés, miren vostés, és un cinisme polític intolerable que vostés passen per ací com si no tingueren res a vore quan són responsables de la bancarrota d'Espanya i ara s'escuden darrere d'unes pancartes així, com si res passara.
No, no cola.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor López.

El senyor López Milla:

Gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, ese programa se presentó el mismo mes que su conseller de Hacienda le decía al diario Levante, «veo brotes verdes en la economía valenciana».
(Aplaudiments)

Quería preguntarle si consideran ustedes que La Generalitat, que el Consell actual ha de asumir alguna responsabilidad en relación con el hecho de que nuestra comunidad haya sido bajo su gobierno la que ha presentado una desviación en el déficit presupuestario que representa más del 15% de la que han registrado el conjunto de las comunidades autónomas.
Si tiene alguna responsabilidad de que sea la segunda comunidad autónoma que más aporta a los 31.
000 millones de euros de desviación que han alcanzado todas las administraciones públicas, señor presidente, no son 28.
000 son 31.
000 por culpa de la señora Aguirre y por culpa de su gobierno.

¿Asumen ustedes después de diecisiete años de gobierno en la Comunidad Valenciana alguna responsabilidad en esta situación o hay que buscar a los culpables y a los responsables como siempre fuera de aquí?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Gracias, presidente.

La verdad es que yo estoy alucinado.
Miren, les voy a leer lo que dice la Sindicatura de Cuentas, informe 2010: «Al igual que se indicaba en informes de ejercicios anteriores, los gastos sanitarios han experimentado un fuerte aumento a lo largo del tiempo, siendo sus causas numerosas y complejas.
Algunas de las más importantes se han ido destacando en los informes de ejercicios anteriores, siendo una de las más significativas la referida a los problemas estructurales derivados de una financiación insuficiente del sistema sanitario valenciano, no ajustado a la realidad demográfica actual, que tienen su reflejo en el volumen de gasto efectivamente realizado y no contabilizado por carecer de crédito presupuestario suficiente.
»

Y la sindicatura añade que esto viene ocurriendo desde que La Generalitat recibió las competencias.

Ustedes hablan de fraude, de fraude y de mentiras.
Mienten.
Los datos que dio el señor Montoro el 27 de febrero hablan de estimación, estimación.
Los ajustes que se han hecho ahora con total transparencia se hacen muchísimos ejercicios…

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

.
.
.
como ya se hicieron.
Por lo tanto.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del conseller)

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president de La Generalitat.

Senyories.

És una barra parlar d'imatge catastrofista de la nostra comunitat o deteriorar la imatge quan hem vist tot el que hem vist en els mitjans de comunicació referent a la conselleria que dirigia el senyor Blasco.
Concretament es parla de «prioricemos lo nuestro antes que a los negratas».

Jo li vull preguntar, com qüestió prèvia, si vosté dóna suport a l'actuació del senyor Rafael Blasco, com a conseller de Solidaritat i Cooperació i com a síndic del Grup Popular.

I a partir d'ahí, perquè crec que és d'absoluta actualitat i estes Corts no poden ser llunyanes de la realitat i la imatge que s'està donant del nostre govern, ¿com justifica vosté que la liquidació del pressupost de la Generalitat valenciana no es corresponga amb els números que vostés, el conseller Vela, va presentar en el Consejo de Política Fiscal y Financiera?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Morera, usted ha escuchado la réplica y la contestación a la pregunta también del Grupo Socialista y voy a ir por la misma línea.

Mire, nosotros nos hemos comprometido a mantener el equilibrio en la situación actual, que no es nada fácil, el equilibrio presupuestario.
Nos hemos encontrado con un estado de bienestar que es muy costoso, que lo hemos realizado durante mucho tiempo, durante todas las personas que han estado trabajando en la Comunidad Valenciana y en el país y que, en estos momentos, ante la caída de ingresos, es muy difícil de mantener.
Y estamos haciendo esfuerzos sobrehumanos, se lo puedo asegurar, para mantener lo que es ese estado del bienestar.
Y lo hacemos con absoluta transparencia, a pesar de que ustedes digan lo contrario.

Pero aquí están los datos que avalan que la Comunidad Valenciana es una comunidad que tiene a gala el poder dar a conocer sus cuentas, en hacerlas públicas y que cualquier persona -cualquier persona- tenga conocimiento de las mismas.

Mire usted, somos la primera comunidad autónoma en rendir la liquidación del presupuesto del ejercicio anterior y la primera en hacerlo público.
Un extracto de la cuenta general es publicado en el boletín oficial de la Comunidad Valenciana en el mes siguiente a su rendición a la Sindicatura de Comptes.

Somos la comunidad autónoma que publica en su página web la información más completa de su cuenta general, información que está a disposición no sólo de los diputados, sino de cualquier ciudadano que quiera consultarla.

La Generalitat es la primera administración de España en publicar el informe de auditoría aprobado por su órgano fiscalizador, el informe de la Sindicatura de Comptes, que siempre refleja la legalidad, transparencia y publicidad en la gestión del Consell.

Además, mensualmente se publica el estado de la tesorería.
Y de forma agrupada publicamos las modificaciones presupuestarias.

Ésa es la transferencia que hace gala este gobierno.
Y, con ello, lo que queremos es demostrar a todos los ciudadanos que el dinero que ellos nos ponen en nuestras manos para poder gestionar bien esta comunidad se hace de forma responsable, austera y eficaz.
Y lo vamos a seguir haciendo, señor Morera.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

No m'ha contestat vosté a la pregunta.
Recorde que el senyor Francisco Camps deia el mateix: «Está todo perfectamente auditado.
» I ahí està.
(Veus)

Vosté no ha explicat -vosté no ha explicat- per què va liquidar el seu govern el pressupost i en tres mesos han aparegut 1.
850 milions en factures en els calaixos.
No mos ha explicat per què.
A estes Corts no mos ha donat ninguna explicació.

Hem sabut del pla de reequilibri, del pla d'ajust, ho hem sabut per la pàgina del ministeri, del ministeri d'economia i hisenda.
Vostés no han donat ací ninguna explicació ni han donat la cara.

Però jo crec trobar alguna explicació.
I una explicació és que vostés han actuat de forma despòtica.
Ací no n'hi ha control, ací n'hi ha un desgavell i un descontrol que s'ha anat fent, any rere any, de forma opaca, poc transparent.
Transparència poca.
Si estan vostés en els tribunals perquè no donen la informació al nostre grup parlamentari!
Si ací se'ls ha condemnat en cinc ocasions per vulnerar els drets dels diputats!
No mos parle de transparència.
Ací n'hi ha opacitat.

I sap el que n'hi ha, senyor president?
Despotisme; despotisme no il·lustrat -i el poble no som l'enemic-.
Ací n'hi ha despotisme insolvent.
Ací n'hi ha un autoritarisme que ha anat fent el que li ha donat la gana amb els diners de tots els valencians -jo pensava que vosté posaria ordre a tot este desgavell-; si no, no s'expliquen tots els sobrecostos de CACSA.
En aparença de legalitat s'ha anat tirant de diners i mentre se deixava els proveïdors, els autònoms, les persones que facturaven pels seus serveis de sanitat, d'educació, en un calaix, s'anava usant el pressupost públic per a fer totes les barbaritats que s'han fet, des de cooperació.
.
.
No ha dit vosté si dóna suport polític al senyor Blasco, no ho ha dit.
Diga-ho ací, diga-ho ací, si dóna suport al senyor Blasco.

I s'han anat fent altres barbaritats.
S'han anat fent decisions incongruents com això de Bancaixa: «Tendremos la caja más importante de España.
» I aixina mos ha anat.
Hem perdut les nostres caixes d'estalvi.
I hui el senyor ministre, el senyor Guindos, diu que «va a haber dinero suficiente para Bankia».
I per als ciutadans, no n'hi han diners suficients?

Després allò d'EMARSA.
Això és despotisme.

Els enxufats que tenen en l'administració, més de 15.
000 en tot el sector públic.
D'ahí tenen moltíssima gent vostés.
Això és despotisme.
Això és un ús -un ús- privat, un ús insolvent dels diners públics fins arribar a la situació que quan ja no han tingut més remei han hagut de posar els diners damunt la taula.

I, sí senyor, si vostés hagueren tret eixos números quan tocava.
.
.
Açò està més intervingut que intervingut.
Perquè el deute que tenim és insolvent, el deute no ha sigut productiu.
I vosté havia d'haver fet una auditoria per al deute, per a saber en què s'han gastat els nostres diners.
I, a partir d'ací, saber per què vosté va fer una cosa, que és aprovar els pressupostos, liquidar-los, i han aparegut 1.
850 milions d'euros en els calaixos.
Això no és ser transparent.
Això és una opacitat enorme.
No ha tingut més remei.
I és cert que ha deixat vosté en mal lloc el nostre estat, perquè no se fien de mosatros.
Com se van a fiar?

Per tant, jo el que li vull dir és.
.
.
el que li vull demanar és: van a haver responsables d'eixa insolvència?
Perquè eixos 1.
850 milions d'euros no passen perquè sí.
Algun responsable hi ha d'haver.
Va vosté a demanar responsabilitat per això?

Però jo li assegure -jo li assegure- que si vosté no posa el focus, no posa claredat, nosaltres com a Compromís, quan hi haja un canvi de govern, donarem esperança a la gent que veu com el seu despotisme insolvent està afectant la butxaca dels ciutadans, dels professors, dels mestres, de la sanitat, perquè vostés amb els nostres diners han fet un deute insolvent,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
se n'han anat de festa.
.
.

I, per tant, jo li (inintel·ligible) .
.
.
¿N'hi han responsables a esta catàstrofe, a este engany no només al Govern d'Espanya, sinó a Europa?
.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
N'hi ha responsabilitat en el seu govern?

El senyor president:

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor Morera, usted no respeta la presunción de inocencia ni para la política ni para los políticos.
Y es algo que se lo tiene usted que hacer mirar.
(Aplaudiments) Se lo tiene que hacer mirar.
Siempre pone en tela de juicio todo lo que hacemos y, luego, desgraciadamente para usted, la realidad nos da a nosotros la razón.

Usted siempre va remando en contra de la Comunidad Valenciana.
No le importa.
Piensa que con eso puede conseguir algún beneficio político.
Y se está equivocando, porque el daño se lo hace a la Comunidad Valenciana.
No piense usted pescar en ese río revuelto, porque no les conviene ni a ustedes ni se lo merece la Comunidad Valenciana.
Cambien ustedes de actitud.
No pueden seguir por esa línea de forma permanente, criticar, poner en tela de juicio todo lo que se hace en esta comunidad; porque no se lo merece la comunidad ni nos lo merecemos los valencianos.
(Aplaudiments)

Aquí hemos hecho siempre lo que había que hacer, señor Morera.
Y, a pesar de que usted dice que vamos remando en contra de los intereses de los valencianos, los valencianos, elección tras elección, nos siguen apoyando.
O sea, que algo debemos hacer bien y ustedes mal para que eso siga siendo así.
Porque velamos por los intereses de los valencianos, porque cubrimos sus necesidades, a pesar de tener una mal financiación y a pesar de los ninguneos que hasta ahora ha habido por parte del gobierno central, del gobierno socialista, hacia esta comunidad.
Esa es la realidad, señor Morera.

Y hemos hecho esfuerzos importantes, ¡claro que los hemos hecho!
, para cubrir esa falta de financiación que el estado nos daba, especialmente en sanidad, que son la mayoría de esas facturas que estaban contempladas -como bien ha dicho el conseller de hacienda- por parte del síndic de Comptes.
Esa es la realidad.
Hemos estado mal financiados.
Pero aquí ha habido un gobierno que no se ha rendido ante la evidencia, que ha seguido dotando a todos los valencianos de infraestructuras, de servicios y, sobre todo, de futuro para que puedan ver y comprobar que aquí hay un gobierno que vela por ellos, que cuida por sus intereses y, sobre todo, que se preocupa de la imagen que la Comunidad Valenciana está dando a nivel exterior e internacional.
(Aplaudiments) Esa es la realidad, señor Morera.

Y lo que queremos es que nos ayude, también.
Cambie usted su discurso y póngase al lado de los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, honorable president.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Señor Fabra, usted confunde la Comunidad Valenciana con su gobierno.

Nosotros no criticamos a la Comunidad Valenciana ni la ponemos en mal lugar.
La ponen en mal lugar ustedes con su gestión, y lo único que hacemos es denunciar.
Siempre han estado persiguiendo al mensajero, y eso no es forma de hacer las cosas.

Mi pregunta es muy concreta y va, supongo, dirigida al señor Vela, ya que en cualquier caso la responden siempre sus consellers.

En el plan de pago a proveedores no estaba incluida la deuda a empresas públicas y ayuntamientos; un total de unos 1.
300 millones de euros.
Se supone que se ha de satisfacer esa deuda con la emisión de hispanobonos, pero esa emisión no está clara.
Entonces, la pregunta es bien clara: si no hay emisión de hispanobonos, ¿hay un plan B?
¿De qué forma se va a garantizar a los ayuntamientos que van a cobrar esa deuda?
Porque los ayuntamientos están empeñados; ha habido recortes por todos los lados y, además, está la deuda que ustedes han mantenido con ellos.
¿Hay un plan B, si no hay emisión de hispanobonos?

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí, gracias, presidente.

Mire, la verdad, yo he explicado muchísimas veces ya, en entrevistas, en comparecencias, la diferencia que hay entre la liquidación que hace el interventor, a 15 de febrero, y los resultados y el déficit en contabilidad nacional, que no tiene nada que ver.

Pero yo ya pensaba que ustedes no lo entienden por ignorancia contable, que lo asumo; pero no, ni lo quieren entender y lo que tienen es mala intención.
Porque mientras este gobierno trabaja por -como usted ha dicho- pagar a ayuntamientos y pagar a proveedores, y por supuesto que tiene plan B, C y D, también le tengo que decir que este gobierno trabaja no para lo que ustedes quieren.

Ustedes lo que quieren es una comunidad intervenida y con proveedores que no cobran.
(Remors) Y, afortunadamente, nosotros lo que vamos a lograr es… (Protestes) Ya hemos logrado una comunidad que no esté intervenida y en la que los proveedores van a cobrar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor president, vostés que controlen els comptes A i els comptes B.
.
.
; però se veu que els plans B no els contemplen.
El comptes sí que els va bé, els A i els B.

I li he de dir una cosa de la presumpció d'innocència.
Mire, en les responsabilitats polítiques no hi ha presumpció d'innocència.
Però li he d'aclarir una cosa: Blasco caurà per una denúncia que fa Compromís.
I, per tant, nosaltres som la part acusadora.
I pregunte-li la presumpció d'innocència al senyor Clemente i el que opina la seua dona de.
.
.

El senyor president:

Perdone, senyora Oltra.

Senyora Oltra, per favor, centre's vosté.
.
.

Senyora Mollà, perdó.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
les mangarrufes del senyor Blasco.
Pregunte-li la presumpció d'innocència a la dona del senyor Clemente.

Anem a parlar de les mentides.
Miren, el ministeri ja ha plantejat que com a vostés se'ls en van per la línia del que és la transparència, han plantejat la inhabilitació a aquells gestors que oculten els comptes.
Potser no van vindre al seu congrés perquè li demanarien la inhabilitació de més d'un dels qui estan ahí.

Jo li vull preguntar: ¿va a esperar a les responsabilitats polítiques o a la.
.
.
?
(El senyor president desconnecta el micròfon de la senyora Mollà)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència:

El pla és, com s'ha fet fins ara, prioritzar les coses perquè tots els creditors cobren.
I per això es diu la veritat, i s'actua amb transparència i es posa el que n'hi ha damunt de la taula; exactament el mateix que va fer el senyor Baldoví quan governava en Sueca, i vostés ja m'entenen.
(Veus)

Jo vaig a reptar-los a vostés a una cosa; vaig a reptar-los a una cosa.
Compromís governa en ajuntaments, poquets, però en algun.
Quan liquiden el seu pressupost, porte'm un exemple d'ajuntament governat per Compromís que no haja, que no haja d'aprovar un reconeixement extrajudicial de crèdit, que és el que equival al que vostés demanen, factures en els calaixos.
(Veus) Amb un exemple em conformaré.

Entretant, de vostés, lliçons, ni una.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta de la síndic del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor presidente, la tasa de paro en nuestra comunidad está situada por tres puntos por encima de la media estatal; y si se refiere al paro juvenil, siete puntos por encima de la media estatal.

Y yo le vengo a preguntar hoy: ¿piensan ustedes hacer algo para luchar contra esta lacra de paro que está azotando el territorio valenciano?

Y mire, para ser más concreta, le voy a citar dos cifras: 681.
400 y, por otra parte, 24.
La primera cifra, 681.
024, son los parados y paradas que tenemos en estos momentos; y 24 son las ofertas de empleo que, a día de hoy, ofrece el Servef a los parados valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Señor presidente.

Señora Sanz, claro que nos preocupa.
Ya lo hemos dicho reiteradamente en esta tribuna y lo seguiremos diciendo todos los días.
El mayor problema que tiene esta sociedad en estos momentos es la alta tasa de desempleo.
Con ello, estamos eliminando posibilidades de futuro, esperanza y, sobre todo, confianza en el sistema por parte de muchas personas.

Somos conscientes de la situación y para ello tenemos que hacer y estamos haciendo dos cosas: primero -como le he dicho- aligerar la administración.
Hay que garantizar la prestación de los servicios y especialmente de los derechos que tienen los ciudadanos en educación, en sanidad y en políticas sociales.
Y en segundo lugar, políticas activas de empleo.
Y hemos hecho, aunque usted no las quiere reconocer, lo hemos hecho para emprendedores, lo hemos hecho para jóvenes, a través del plan Empleo joven, que va a destinar más de 100 millones de euros en esta legislatura.
Lo hemos hecho para impulsar con medidas la formación profesional especialmente encaminadas al sistema dual.
Hemos puesto en manos de los agricultores, de los pescadores y ganaderos ayudas por valor de 244 millones de euros para incrementar y favorecer la competitividad.
Y hemos hecho también cambios importantes dentro de la legislación urbanística para favorecer e incentivar actuaciones estratégicas, de esas que usted a veces cuestiona, pero que son fundamentales para generar empleo, y sobre todo confianza.

Mire, y ese es el camino, saber que tenemos que poner la administración en el tamaño adecuado para poder seguir respondiendo a las necesidades de los ciudadanos.
Esa reestructuración la estamos haciendo también en el sector público, como no puede ser de otra manera, y generar con políticas activas todas aquellas cuestiones que favorezcan la contratación de empleo y la generación de economía y riqueza en esta comunidad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente, se lo recuerdo, porque los números son contundentes.
24 ofertas para casi 700.
000 parados y paradas valencianos.
En el Servef, datos del Servef, señor Fabra, el principal instrumento del Consell para políticas activas de empleo, para la ejecución y el control de las políticas de empleo y para la inserción laboral.
¿Y dicen «políticas activas de empleo»?
¿Qué políticas activas de empleo va a emprender un Consell que se dedica a destruir empleo público?
Eso que usted acaba de decir, aligerar la administración.
Eso que acaba de decir usted.
Ya han ido al señor Montoro a decirle que no se preocupe, que en seis meses, 500 empleados públicos se han ido ya a la calle, que ahora vendrán los 1.
200 de Radiotelevisión Valenciana, que seguirán los 212 del IVVSA, y así hasta los cerca de 5.
000 que estiman de la reestructuración del sector público empresarial valenciano.
¿Han ido ya, señor Fabra, a decírselo?

Pero además, la cosa no se queda ahí, porque hay más.
Hay más que se irán a la calle con la privatización de la gestión de los hospitales.
Hay más que se van a ir a la calle en el mes de junio, profesores interinos de la enseñanza.
Los profesores que perderán el trabajo por el aumento de las horas lectivas y de la ratio en las aulas.
Eso es mucho más, eso es destrucción de empleo, y así un largo etcétera.
¿Políticas activas de empleo?
Por favor, no nos tomen por tontos, por favor, señor Fabra.
Son inexistentes en la hoja de ruta del Consell.
¿Fomento del empleo?
¿Inserción laboral?
¿Formación y cualificación?

Le voy a poner ejemplos.
Salario joven.
El nuevo decreto que ha salido.
Excluido de los pequeños municipios, porque exigen al menos 100 parados de menos de treinta años.
Programa Emcorp y PAMER de fomento al empleo.
¿Van a sacarlos?
Todavía no sabemos nada.
Todavía no sabemos nada, con lo que eso significa para los ayuntamientos del interior y para las comarcas deprimidas.
Ahí están, todavía debiéndoles dinero.
Sus famosos emprendedores.
¿Pretenden ustedes que los 680.
000 parados se conviertan de la noche a la mañana en emprendedores?
Eso es imposible.
Y además, sepan que muchos de los emprendedores que se han acogido a los incentivos están hipotecados por muchos años por haberse acogido a estas medidas sin planes de viabilidad.
¿Y con qué crédito los emprendedores?
¿Qué mercado tienen si no hay consumo?
Finiquitan orientadores y promotores de empleo.
La formación para desempleados es recortada en un 15% en los nuevos presupuestos generales del estado.
Algo inaudito, algo increíble, algo inexplicable.
Cuantos más parados hay, menos formación para los desempleados.
¿Cómo se van a reinsertar en el futuro?
Formación continua.
Se recortan en los presupuestos en un 77%.
Un suicidio, cuando la OCDE y el Ministerio de Educación estiman que el 50% de la oferta futura de trabajo serán cualificaciones medias.
Estamos en el País Valenciano en un 17% de cualificaciones profesionales medias.

¿Qué nos espera?
Pues mire, se lo voy a decir.
Los trabajadores poco cualificados, otra vez a Europa, como sus abuelos.
Los titulados universitarios, en un gran porcentaje también a Europa.
Fuga de cerebros, inversión tirada a la calle, y que desde luego no va a repercutir, porque está pasando ya en nuestro sistema y nuestra economía productiva.
Esto es un sinsentido, una dilapidación de esfuerzo y de dinero, de quienes, como ustedes, no creen ni apuestan por un modelo de desarrollo productivo, sostenible, cuyo diferencial resida en la cualificación profesional, en el I+D+I y en el bienestar de la gente.

El segundo Plan valenciano de formación profesional está en el cajón.
No hay Pavace porque no se reúne ni se convoca la comisión de seguimiento.
No hay diálogo social, porque ustedes están legislando a golpe de decreto, sin reunir a los agentes sociales.
Y, señor Fabra, usted me dirá.
Es increíble, indignante que sus diputados hace solo unos días se opusieran a un plan de choque para el empleo propuesto por Esquerra Unida.
Sus justificaciones textuales son de escándalo.
Ese plan no sirve para nada y el paro es el que es, poco podemos hacer para cambiarlo.
Así está escrito en los textos de los documentos de las Cortes.
Es textual, señor Fabra.

Señor presidente, lo suyo otra vez es repetir la historia, lo suyo no tiene salida, es otra vez ese: «Vete a Alemania, Pepe.
» (Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señora Sanz.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Hablemos de cifras y hablemos de números, señora Sanz.
Yo.
.
.
es que casualmente cuando usted los utiliza siempre tiene algún pequeño error que perjudica a la Comunidad Valenciana.
Casualmente.
Habla de un porcentaje de desempleo que tenemos en la Comunidad Valenciana, cuando usted lo cifra en una décima superior.
Y son datos solos que están contemplados en la página web del Instituto Nacional de Estadística.
Hace la comparación de dos cifras, que las dos son erróneas.
Y casualmente siempre perjudicando a la Comunidad Valenciana.
Esa es la realidad, eso es lo que ustedes quieren, siempre remando en contra de la Comunidad Valenciana.
Lo siento, pero eso es lo que hay, señora Sanz.
(Remors)

Su problema es cómo puede poner siempre en entredicho a la Comunidad Valenciana para, al igual que sus compañeros, poder pescar en río revuelto.
Y eso, desde aquí, le puedo asegurar que no se lo vamos a consentir.
(Aplaudiments) Nuestro trabajo es otro.
Nuestro trabajo es seguir generando confianza.
Sé que son dos modelos distintos.
A ustedes les gustaría que todo fuera público.
Nosotros lo que queremos es que la sociedad sea la protagonista en la historia de una comunidad.
(Aplaudiments) Esa es la realidad y es lo que queremos seguir haciendo.

Mire, esta semana hemos presentado el plan de incentivos.
Además de los que les he dicho, lo que buscamos es que haya un compromiso por parte de la sociedad empresarial.
No un cheque en blanco, que es lo que muchas veces a usted le gustaría.
Es un contrato vinculante, que las personas sepan que solo con objetivos pueden conseguir la ayuda de la administración.
Cada euro de la administración tiene que tener un efecto multiplicador en la riqueza y el empleo de esta comunidad.
Y esa es nuestra manera de entender lo que es la relación entre la administración y la sociedad.
Ponerle las cosas fáciles para que puedan tener su protagonismo y poder generar riqueza y empleo en la comunidad.
Así lo vemos el Partido Popular y lamento que ustedes no tengan la misma visión.
(Aplaudiments) Pero es que además ustedes, cuando tienen ocasión, se ponen en evidencia a sí mismos.
Fíjese lo que está pasando en Andalucía.
(Veus) Claro que sí, claro que sí (remors i protestes), es que no hay nada mejor que ver lo que ustedes hacen.

Mire, ¿saben ustedes cuánto han rebajado las retribuciones a los funcionarios públicos y empleados públicos en Andalucía?
El 11,1%.
¿Y sabe cuánto lo hemos hecho en la Comunidad Valenciana?
La mitad.
El 5,3.
Pero sin embargo, los problemas están aquí para ustedes en la Comunidad Valenciana, que dice que no respetamos ni la educación, ni la sanidad, ni los derechos que tienen los trabajadores.
Ustedes predican con el ejemplo, y lo que vienen a decir es que no se creen ni lo que dicen, van siempre en contra de lo que quiere la sociedad y, desde luego, en esta línea nunca nos van a tener.

Para nosotros, los ciudadanos, los derechos que tienen, las necesidades de ayuda y sobre todo el poder colaborar con ellos, que sean los protagonistas…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor presidente.

El senyor president del Consell:

…de esta sociedad, son las políticas que nos van a seguir activando y que, desde luego, vamos a seguir generando en la Comunidad Valenciana.
No hay otra, la sociedad (aplaudiments) es la protagonista, aunque usted no lo quiera.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Parece, señor Fabra, y mire que digo «señor Fabra», no señor Griñán, ¿eh?
, que usted no encuentra desde octubre un momento para verse con los representantes de los trabajadores.
En un momento en el que más de medio millón de trabajadores se encuentra en el paro en el País Valenciano, usted obvia las solicitudes de reunión de los sindicatos.
¿Y sabe cuál es la forma legítima que tiene un trabajador para negociar en igualdad con la patronal?
Organizarse con otros trabajadores en sindicatos, gracias a lo cual se consiguieron los derechos sociales y la democracia, señor presidente.
Gracias a eso se consiguió todo lo que ustedes están destruyendo ahora con sus reformas y sus recortes.

Por eso, le pregunto, señor Fabra: tras sus constantes reuniones y fotos con grandes empresarios, tras aprobar un criminal programa de recortes sociales, tras la previsión de ERE en prácticamente la totalidad de las empresas públicas, tras contar con una elevadísima lista de millonarios impagos del Consell a entidades sin ánimo de lucro que dejan sin cobrar a cientos de trabajadores, ¿piensa reunirse con los sindicatos?
¿Cuándo?

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora López, el gobierno que le habla se ha reunido en multitud de ocasiones con los sindicatos.
(Protestes) En multitud.
En multitud de ocasiones con los sindicatos.
Yo me pregunto si ustedes se van a reunir con los sindicatos también en Andalucía.
¿Se van a reunir con los sindicatos?
(Remors i protestes) Teniendo un 33% de paro.
¿Qué van a hacer ustedes con ese 33% de paro?
¿Qué van a hacer ustedes en Asturias?
Si van ustedes a apoyar al gobierno socialista que se plantea en Asturias con una visión de recorte y pasando todas las líneas rojas.
¿Qué van a hacer ustedes con el dinero de los parados que en Andalucía se ha destinado a comisiones fraudulentas?
¿Y qué van a hacer ustedes en esta comunidad?
Que se pasan la vida hablando de paro y no hablan de los más de 1.
200 jóvenes que han encontrado trabajo en un año, de todos los emprendedores que han surgido en un año, y además de algo muy claro.

Miren, ustedes, con la izquierda, cada día que pasaba 1.
000 personas iban al paro.
Con la derecha, cada día que pasa 1.
000 personas encuentran paro… Empleo, perdón.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Blanco.
(Remors)

Por favor.
Señora Oltra, por favor.

El senyor Blanco Giner:

Senyor president, ja estem acostumats que vostés, la derecha, com diu la consellera, no responguen a cap de les nostres preguntes en la sessió de control.
Acabem de veure-ho ara mateix.
Li han preguntat per la seua reunió amb els sindicats, la del senyor Fabra, només una en un any.
Ahir a mi em va passar també.
Li vaig preguntar a la consellera Catalá per què no hi havia cursos de formació ocupacional.
Vosté ha dit que estan apostant per la formació ocupacional.
Em va respondre com sempre fan vostés, desviant l'atenció dels ERO d'Andalusia, que no sé què tenen a vore, i mentint a l'assegurar que cap comunitat autònoma havia publicat la convocatòria de cursos.

Doncs bé, ací tinc jo les convocatòries de Galícia i de Múrcia, com a exemples del contrari.
Pot comprovar vosté que la Generalitat de Catalunya té oberta la inscripció a prop de 4.
000 cursos de formació ocupacional i contínua, i també el País Basc, i també Andalusia.
Una formació ocupacional i contínua que ací està completament aturada en 2012 i pendents de pagament els exercicis 2010 i 2011.
Li pregunte: li preocupa al senyor Fabra els aturats valencians sense formació durant el pitjor any de la crisi?
En què s'han gastat els fons finalistes de la Unió Europea dels exercicis anteriors, que li reclamen patronals, sindicats i entitats.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Senyor Blanco, jo veig que vostés estan obsessionats en deteriorar la imatge de la Comunitat Valenciana.
(Protestes) Obsessionats.
Mire, li vaig a dir.
.
.
, no, no, li vaig a dir una cosa, perquè vostés se senten orgullosos d'esta comunitat i ho diguen, ho diguen allà on vagen, que falta els fa.
Primera, hem incrementat el nombre d'autònoms entre febrer i abril en 2.
000 nous professionals.
Som la tercera autonomia amb major nombre d'autònoms en els tres últims mesos.
Creem més autònoms que comunitats amb major població, com Catalunya i Madrid.

En els últims sis mesos s'han creat 5.
000 empreses en esta comunitat.
Durant el primer trimestre de 2012 s'han creat 2.
866 empreses, és a dir, 274 més que en el mateix període de l'any anterior.
(Remors)

El senyor president:

Senyor Blanco.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

En el primer trimestre de l'any som la regió espanyola amb el major increment d'empreses creades respecte al mateix període de l'any anterior.
(Remors)

El senyor president:

Senyor Blanco, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

En la Comunitat Valenciana se concentra el 55% de l'increment total de les empreses creades a Espanya.
Com li he dit, en un any s'han generat mil dos-cents llocs de treball de persones joves.
I, a més, li vaig a dir una cosa.

Mire vosté, a vore si Andalusia.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.
(El president desconnecta el micròfon de la consellera)

Moltes gràcies, senyora consellera.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei, de tramitació immediata, sobre el Tractat del comerç d'armes, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista, Compromís i Esquerra Unida (RE número 23.
447)

El senyor president:

Tal i com vàrem aprovar ahir per unanimitat en el ple, s'inclou un nou punt de l'ordre del dia: proposició no de llei de tramitació immediata.

A continuació, té la paraula la secretària segona, que donarà lectura de la proposició no de llei.
Posteriorment, passarem a la votació, i, després, els grups disposaran d'un torn per a l'explicació de vot.

La senyora secretària segona:

Gràcies, president.

L'exposició de motius diu que:

«Tenint en compte que des de 1989 s'han succeït cent vint-i-huit conflictes armats en els quals n'hi ha hagut, almenys, 250.
000 morts anuals i es calcula que cada any es cometen uns tres-cents mil homicidis en conflictes no armats.

»Reconeixent que l'absència de normes internacionals establides de mutu acord per la transferència d'armes convencionals a fi de plantar cara, entre altres coses, als problemes relacionats amb el comerç no regulat d'armes convencionals i la seua desviació al mercat il·lícit és un factor que contribueix als conflictes armats, el desplaçament de persones, la delinqüència organitzada i el terrorisme, menyscabant la pau, la reconciliació, la seguretat, l'estabilitat i el desenvolupament econòmic i social sostenible.

»Tenint molt present que més del 60% de les violacions dels drets humans, documentades per Amnistia Internacional, en una dècada es van utilitzar armes menudes i lleugeres.

»Profundament preocupats pel fet que xiquets i xiquetes -soldats- han participat de forma activa en conflictes, en forces governamentals o grups armats no estatals en dinou països des de 2004.

»Considerant la destrucció d'infraestructura socioeconòmica i de mercats, la corrupció i el desviament de fonts públiques neguen l'accés a les persones empobrides, assistència mèdica, aigua, aliments, habitatge i educació.

»Acollint amb satisfacció el fet que en 2009 la comunitat internacional va acordar iniciar negociacions per a crear un tractat que regulara de forma efectiva el comerç internacional d'armes.

»Considerant, especialment, que la Resolució 64/1948, de la Assemblea General de l'ONU, demanava als estats membres de les Nacions Unides l'establiment d'un tractat ferm i sòlid per a crear un instrument eficaç que continga les normes internacionals comunes més elevades possibles per a la importació, exportació i transferència internacional d'armes convencionals.

»Tenint en compte que en juliol de 2012 se celebrarà una conferència de negociació sobre el comerç d'armes, presentem la següent proposta de resolució:

»Les Corts Valencianes acorden instar el Consell per tal que:

»Primer.
Inste el ministre d'Afers Exteriors del Govern d'Espanya que s'assegure que el tractat sobre comerç d'armes incloga:

»Punt 1.
1.
Una regla d'or del Dret Internacional dels Drets Humans i del Dret Internacional Humanitari que prohibisca que s'autoritze una transferència d'armes quan existisca un risc substancial que les armes objecte de la transferència vagen a usar-se per a cometre o facilitar que es cometan violacions greus del Dret Internacional dels Drets Humans i del Dret Internacional Humanitari.

»1.
2 Una cobertura exhaustiva que incloga controls sobre les armes, municions, armament i materials connexos i sobre totes les transferències.

»1.
3 Regulacions sòlides en els sistemes de concessió de llicències, transparència i presentació d'informes.

»Segon.
Inste el govern espanyol perquè utilitze tots els mitjans diplomàtics a la seua disposició per a contactar amb tots els governs i s'assegure que les qüestiones esmentades en el punt anterior s'incloguen en el tractat.

»Punt tres.
Que faça una crida especial a Xina, Rússia, Estats Units d'Amèrica, Regne Unit, França, Turquia, Austràlia, l'Índia, Indonèsia, Sud-àfrica, Mèxic, la Unió Europea, Brasil, Nigèria i Egipte, que utilitzen la seua influència per a garantir que el tractat sobre el comerç d'armes inclou els elements esmentats en el punt primer.

»Signat pels síndics: senyor Rafael Blasco Castany, Antonio Torres Salvador, senyora Mònica Oltra Jarque i el senyor Ignacio Blanco Giner.
»

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar a la votació del sext punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
Queda aprovat per unanimitat.
(Aplaudiments)

Per a explicació del vot, té la paraula, en primer lloc, per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la senyora Marina Albiol.
(Remors)

Por favor, les rogaría que guardaran silencio las personas que tengan que dejar el hemiciclo.

Por favor, ocupen sus escaños los señores diputados y comenzaremos.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Primer, per situar-nos, vaig a fer una definició d'un dels conceptes d'aquesta proposició no de llei: tràfic d'armes.

Segons el Diccionari de la Llengua Catalana, el tràfic és el comerç, l'activitat desplegada en l'intercanvi de mercaderies entre països, poblacions o individus, a més del transport d'aquestes mercaderies.
Arma es defineix com un instrument que s'utilitza per atacar o defensar-se.
Dit d'altra manera, tràfic d'armes és vendre i comprar tancs, canons, avions de combat o fusells a uns per a defensar-se o atacar a d'altres, als quals també els hem venut armes i que volen atacar o defensar-se d'aquestos.
O siga, una relació mercantil més del sistema capitalista en què vivim.

Caldria esmentar que, principalment, la indústria armamentística i la tecnologia militar capdavantera es situa en els països més avançats i els receptors d'aquesta immensa maquinària bèl·lica, principalment, són els països empobrits del Tercer Món, molts d'ells sotmesos a tiranies imposades i beneïdes per l'occident civilitzat.

Aquesta no és més que una expressió de la perversa relació entre el centre i la perifèria.
El nostre sistema econòmic imperant ho ha reduït tot a una relació mercantil; els diners ho són tot, fins al punt que venem mort per obtindre beneficis.
És la lògica del mercat estirada fins l'extrem: els rics venem armes als pobres perquè es maten entre ells, això sí, sempre que siga entre ells, i, a més, ens fem més rics i ells es facen més pobres.
Els vam furtar els recursos naturals durant generacions, els vam explotar amb crueltat portant-los a la misèria, i, ara, més, traent profit de la seua mort.

La veritat és que mentre aprovem per unanimitat aquesta proposició presentada o proposada per Amnistia Internacional i parlem de la pau i de l'estabilitat, o de reduir o controlar el tràfic d'armes, mentre fem tot açò ací, Espanya ven i guanya milions d'euros a costa de la sang i de la vida de centenars de milers de persones.
¿Quant guanya l'estat espanyol amb la mort d'una persona a l'Àfrica?
¿100?
, ¿1.
000?
, ¿10.
000 euros?
Ahir escoltava a la ràdio que les vendes espanyoles d'armament a països àrabs es van disparar amb les revoltes.
El passat any, Espanya va vendre armament a Egipte per valor de 70 milions d'euros i a Aràbia Saudí per valor de 14 milions.
Existeix un contracte amb Emirats Àrabs Units per un valor de 762 milions.
I aquesta és solament una part menuda del negoci.
En total, les vendes espanyoles d'armament en 2011 van ascendir a 2.
431 milions d'euros, el que suposa un augment del 115% respecte a allò que es va vendre a l'any 2010.
I açò no pareix que vaja a canviar, perquè la guerra és un bon negoci per a alguns.

A més, l'anterior govern espanyol -sí, el de la alianza de las civilizaciones- ja va incomplir el codi de conducta a l'exportar armament a països com Tunísia o Egipte que, posteriorment, han utilitzat eixe armament per a reprimir criminalment les mobilitzacions i protestes populars contra règims despòtics.

Els dos partits majoritaris ací presents quan governen protegixen aquesta font d'ingressos d'una manera gelosa, sense tindre en compte cap criteri humanitari, si és que es pot parlar de criteris humanitaris quan parlem de venda d'armes, però, evidentment, benvingut siga el vot favorable, unànime, en aquesta cambra, a aquesta proposició no de llei.

I no volem ser especialment quimèrics.
Evidentment, Esquerra Unida està en contra per principi de qualsevol tràfic d'armament, però som conscients que cal arribar a un acord de mínims.
I, per això, recolzem que, de cara al mes de juliol, quan es revise aquest tractat de comerç d'armes, n'hi haja uns mínims i se supervise el mercat d'armes perquè no acaben utilitzant-se quan existisca un risc substancial que les armes objecte de la transferència vagen a usar-se per a cometre o facilitar violacions greus del dret internacional de drets humans i del dret internacional humanitari.

I, per finalitzar, volia recordar que Roberto Saviano, en la seua obra Gomorra, afirma que, de la mateixa manera que el preu del menjar en una cadena de McDonald's serveix per a conéixer el nivell de desenvolupament del país en què es troba aquest restaurant, el preu al que es pot obtindre una metralleta AK-47, el cèlebre Kalashnikov, permet saber fins a quin punt es violen els drets humans en determinats països.
D'esta manera, com més corrupte siga un estat, menys diners faran falta per obtindre el Kalashnikov.
Jo afegiria que aquest índex també retracta moralment els països que li l'han venuda, països com el nostre.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer senyor, Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Pel Grup Parlamentari Compromís, senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

«El 31 de julio, poco después de desayunar, Khaled al-Hamedh, obrero de la construcción de 21 años de edad y residente en la ciudad de Hama, salió a comprar una medicina para su hermano de cuatro años.
Jamás volvió a casa.
Horas después sus familiares lo enterraron en el jardín próximo a la mezquita de Al Seryawi, con una herida de bala en la espalda y el cuerpo aplastado por un tanque.

»Cuando Khaled al-Hamedh llegó esa mañana al barrio de Bab Qebli de Hama, las fuerzas de seguridad sirias estaban invadiendo la ciudad con tanques y disparaban contra las zonas residenciales.
Más tarde, testigos de lo sucedido contaron a su familia: “Le dispararon en la espalda cuando cruzaba la calle en dirección al hospital.
Luego, un tanque del ejército lo atropelló deliberadamente.
Hasta que no se fueron los tanques no pudo la gente acercarse para llevar el cadáver al hospital”» Un testimoni directe d'este fet narrava: «Cayó al suelo, pero nadie podía acercarse a él para sacarlo de allí porque estaban los tanques al lado.
Fue entonces cuando un tanque del ejército lo aplastó deliberadamente una y otra vez.
»

D'açò és del que estem parlant quan hem votat hui el que hem votat, estem parlant d'açò, de gent que, encara que no estiguen comptats com els occidentals, tenen noms i cognoms, famílies, i tenen gent que els ha de soterrar perquè han patit, en este cas, un atac del dret humanitari i un atac contra els drets humans que l'ha dut a la mort.
Este és un cas, d'estos se'n produïxen tots els dies.

Per això, jo me n'alegre que això s'haja votat per unanimitat i que, a més, haja obtingut 96 vots.
I m'alegre que per fi, en este ple, jo tinga la sensació que s'ha fet alguna cosa útil després de la sessió de control d'este matí.
I tinga la sensació que no tot està perdut.

I és molt important este moment perquè en juliol de 2012, el comité preparatori de l'ONU, a Nova York, es reunirà per a tornar a debatre sobre el Tractat de comerç d'armes.
I este serà un moment decisiu perquè en este moment hi ha països i estats influents que l'esborrany de presidència el volen rebaixar, volen que el que ahí posa siguen declaracions d'intencions, que els estats prenguen nota però que no tinguen força obligatòria.

Cobra molta importància, per tant, quan se demana en la proposició no de llei -que hem tingut l'honor de votar hui-, la regla d'or del dret internacional de drets humans i el dret internacional humanitari quan se prohibix la transferència d'armes, quan n'hi ha risc de violació d'este dret internacional dels drets humans i el dret humanitari.

Per exemple, Espanya va realitzar preocupants transferències d'armes a Bahréin, Aràbia Saudita i Egipte en plena «primavera árabe».
Eixes armes s'empren per a fer coses com les que li van fer a este xic que els he llegit, Khaled-al-Hamedh, de 21 anys, obrer de la construcció.
Eixes armes que venem nosaltres i que alguns fan gran negoci venent eixes armes.

Per això és també important que s'influïsca perquè no hi haja transferència d'armes a països com Síria, Txad, Sri Lanka, Colòmbia, armes que s'utilitzen per a fer coses com les que acabe de llegir.

I per això és també important que Espanya exercisca la seua influència perquè els països que en este moment poden rebaixar aquest tractat i que, a més, són influents perquè este tractat isca endavant, com són Xina, Rússia, Estats Units, Regne Unit, França, Turquia, Austràlia, Índia, Indonèsia, Sud-àfrica, Mèxic, la Unió Europea, Brasil, Nigèria i Egipte, doncs, que el govern espanyol empre la seua influència perquè este tractat isca endavant en el sentit que nosaltres hem aprovat hui ací.

I paral·lelament a felicitar-nos per esta votació, senyories, des del Grup Compromís, anem a estar alerta i vigilants perquè el Consell, que ara no hi ha cap membre present -que llàstima- en l'explicació de vot d'este tema, complisca amb allò que Les Corts hui hem aprovat: que inste el govern que defense la regla d'or que estem plantejant, malgrat, malgrat les implicacions que, per exemple, el ministre de Defensa té, i ha tingut, amb la indústria armamentística.

Malgrat això, nosaltres anem a vigilar perquè el govern de La Generalitat pressione al Govern d'Espanya perquè la voluntat d'estes Corts se complisca i que no quede en paper mullat allò que hui 96 diputats de les Corts Valencianes hem votat, tots plegats, per la pau, per la justícia, pel dret humanitari i en contra de la violació de drets humans.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a l'explicació de vot del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Clara Tirado té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyor president.

Hem votat favorablement aquesta proposició no de llei que, a més, ha segut consensuada per tots els grups parlamentaris amb representació en aquesta cambra, perquè considerem que es tracta d'una iniciativa justa, una iniciativa digna i una iniciativa oportuna també en el temps.

És una proposició no de llei que sorgix, a més, a instàncies d'una reivindicació, d'una proposta liderada, entre altres organitzacions, per Amnistia Internacional, amb la qual, a més, vam tindre l'oportunitat de reunir-mos els grups parlamentaris, els grups polítics que avui ens hem de felicitar perquè hem sigut capaços de portar-la endavant en aquest ple.

El nostre compromís s'explicita avui en aquest vot a favor, perquè considerem que és urgent que, davant del buit normatiu que hi ha, hi haja un reconeiximent a la necessitat d'establir un tractat ferm i sòlid, un tractat que siga capaç de crear un instrument eficaç que continga les normes internacionals comuns més elevades possibles que regulen, en definitiva, del que estem parlant, la importació, l'exportació i la transferència internacional d'armes convencionals.

Jo crec que és el moment de fer aquesta crida als estats membres de les Nacions Unides i d'instar el Govern d'Espanya perquè utilitze tots els mecanismes i tots els mitjans diplomàtics que estan al seu abast perquè aquest tractat sobre el comerç d'armes incloga tots els preceptes bàsics que han de contemplar per a la defensa del dret internacional dels drets humans i del dret internacional humanitari.

És el moment, perquè, a més, precisament, en juliol de 2012 és quan començarà a celebrar-se una conferència de negociació sobre un tractat sobre el comerç d'armes.
Un tractat que, al nostre parer, ha d'incloure una prohibició explícita a l'autorització de transferències d'armes, sobretot, quan açò supose violacions greus i supose un atemptat greu contra els drets humans.

La falta de control sobre el comerç d'armes no pot seguir sent un factor que contribuïsca al conflicte d'armes, no pot seguir sent un factor que contribuïsca al terrorisme o al desplaçament de persones, perquè, desgraciadament, com sabem, està molt vinculat i, a més, com s'ha vingut documentant des de fa molts anys per part de diferents organitzacions i organismes internacionals.
Com dia, en la documentació que recull Amnistia Internacional, en més del 60% de les violacions de drets humans en una dècada es van utilitzar armes xicotetes i lleugeres.

Per això jo crec que és necessari, i des del Grup Socialista creguem que és necessari, fer un esforç de pressió perquè la Resolució 64/1948 de l'Assemblea General de l'ONU es faça efectiva i pose, d'una vegada per totes, fre al mercat il·lícit d'armes.

Perquè, en definitiva, estem parlant d'una cosa fonamental, estem parlant de la defensa de drets tan bàsics com el dret a la vida, el dret a la seguretat, l'accés a les persones empobrides a una assistència mèdica, a l'alimentació i, també, evidentment, a la possibilitat de generar les condicions suficients perquè es puga generar un desenvolupament econòmic i sostenible en pobles i països que necessiten, evidentment, més que ningú, de la protecció, també, jurídica de la comunitat internacional.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Tirado.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula Alfredo Castelló.

Il·lustre diputat Alfredo Castelló, té la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Con su permiso, señor presidente.

Señorías.

Señora Albiol.

Señora Oltra.

Señora Tirado.

Al final, creo que es una satisfacción que todos los grupos políticos de esta cámara, como ha dicho la señora Oltra, a la que le felicito por su intervención, por su tono y por su contenido, estemos de acuerdo en una cuestión como esta, porque deja bien claro dónde estamos posicionados y al lado de qué cuestiones nos es sencillo ponernos de acuerdo, porque son cuestiones compartidas en nuestra base ideológica, por decirlo así.

Simplemente quería decir a la señora Albiol que por nuestra parte las tiranías son las tiranías… con todas sus connotaciones negativas y que, independientemente de que el mundo occidental las bendiga, o no, eso es algo que seguro que en el Diccionari de la Llengua Catalana también lo encontrará como algo que no permite matices y que cualquier demócrata debe rechazar.
Les solicito a los compañeros de su grupo que se lo trasladen cuando vuelva.

Es verdad que este tipo de proposiciones nos llevan a una reflexión sobre cuestiones que están por encima claramente de nuestras competencias, pero en las que no está mal fijar posición y decir qué es lo que pensamos.

Por cierto, señora Albiol, solo una cosa, el Consell es cierto que ha salido después de…, señora Oltra, -perdón- es cierto que el Consell ha salido, pero lo que es cierto es que ha esperado, han realizado la votación todos los miembros del Consell y la han aprobado junto con el resto de diputados.

Bueno, les decía que esto al final lleva a una reflexión, y es cómo todos nosotros podemos ponernos de acuerdo para entender qué deben contener esos tratados que hablan de comercio de armas, para ponernos también un límite en cuanto a esas transferencias de armas, siempre y cuando se utilicen en esos conflictos en que se está facilitando de una forma evidente y de una forma vergonzosa el que haya violaciones del derecho… del derecho internacional y haya violaciones de derechos humanos y hayan muertes tan tremendas, como la que usted nos ha relatado, todos los días en el mundo.

Alguna vez he dicho, comentando con ustedes, que un mundo en el que ocho millones de niños y niñas mueren al año por cuestiones de todo tipo, como la salud, como las guerras, es un mundo indudablemente injusto en el que, aunque nosotros no tengamos una competencia directa, tenemos que vincularlo para hacernos…, yo creo, hacerlo mejor siempre.

Nos ponemos de acuerdo en los tratados de armas, en las prohibiciones de las transferencias de armas, en hacer una llamada especial a China, a Rusia, a Estados Unidos, a Francia, etcétera, a otros países, que es importante, es sumamente importante, como les decía antes.
Somos capaces de cambiar un orden del día del pleno, por unanimidad, también, y de votarlo todos por unanimidad.
Pero eso también hace que luego nos felicitemos por alcanzar acuerdos que suponen la implicación de esta cámara y su compromiso con el derecho internacional y con los derechos humanos, y que además una democracia occidental como la nuestra se pone del lado de los que peor lo pasan, de los que sufren tragedias humanas, sociales y personales por el simple y mero hecho de haber nacido en una de las partes más frágiles del mundo.

Hemos tenido dos partes diferenciadas en este pleno, porque esto también me lleva a otra reflexión que ya no tiene que ver con este asunto.
Si somos capaces en ponernos de acuerdo en estas cosas que nos afectan pero de una forma, digamos, humana, ¿cómo es posible que haya cuestiones hoy en nuestra sociedad valenciana gravísimas y seamos incapaces de llegar a un punto mínimo de acuerdo?
O, por lo menos, seamos incapaces de llegar a un tono, a una convivencia democrática entre nosotros, a buscar soluciones.

Sabemos que tenemos problemas económicos graves.
¿Tan difícil es buscar conjuntamente soluciones?

Tenemos problemas sociales enormes hoy en día en todo el tema de nuestra sociedad de bienestar que se tambalea por la falta de recursos, y que tenemos que aplicar medidas.
¿Tan difícil es que lleguemos a esos acuerdos?

Sabemos que tenemos, todos los que somos valencianos de Castellón, de Valencia y de Alicante, que potenciar nuestra comunidad.
Decirle al mundo que nuestra cultura, nuestro patrimonio, nuestra naturaleza, que nuestra oferta turística, que nuestras tradiciones, que nuestros grandes eventos sirven para mejorar nuestra situación económica y social.
Y quería hacer ese llamamiento finalmente, pongámonos de acuerdo también para levantar la confianza en la Comunidad Valenciana y para remar todos juntos.

Les reitero la satisfacción de nuestro grupo por el acuerdo al que se ha llegado, lamento estas cuestiones que afectan a los valencianos que no sean más sencillas…, ponernos de acuerdo y creo que el cálculo político en muchos casos debemos dejarlo a un lado por el bien de todos los valencianos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Castelló.

Passem al sèptim punt de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència.
.
.
(Pausa)

Perdó, que aclarim en la mesa una qüestió primer.
.
.
prèvia.
D'acord, perfecte.
És que com hi ha hagut el canvi en l'ordre del dia, s'han intercanviat alguns papers.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre la política del Consell en matèria de desenvolupament rural, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 21.
700, BOC número 75)

El senyor vicepresident primer:

Bé, passem al sèptim punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua sobre la política del Consell en matèria de desenvolupament rural, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

Per a presentació i defensa, la diputada il·lustre Vicenta Crespo té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Puge a esta trona a defensar la moció subsegüent que, en nom del Grup Socialista, he presentat amb un total d'11 propostes, de les quals en destacaré algunes, com encetar el procediment legislatiu per a l'aprovació d'una llei valenciana -i repetisc, valenciana- de desenvolupament rural sostenible.

El perquè d'esta insistència.
Doncs bé, des del Grup Socialista, apostem pel món rural, pels hòmens i dones que habiten en algun dels municipis qualificats com a rurals i que en estos moments necessiten d'ajudes específiques per a fer front als nombrosos desequilibris que patixen comparat amb la resta de la població que habita en les zones urbanes.
Per això, promoure una llei es fa necessari ací en la Comunitat Valenciana, on la política rural s'ha mantingut fins ara fonamentalment gràcies a les polítiques europees de desenvolupament i, sobretot, a la Llei 45/2007, de 13 de desembre, de l'estat espanyol, per al desenvolupament rural sostenible.

Senyories, els valencians hem de ser capaços d'aprovar una llei valenciana de desenvolupament rural i establir les bases d'una política rural pròpia.
Prou d'estar tutelats per Madrid!
Ho podem fer, l'Estatut ens ho permet.

Quin temor tenen en donar un pas endavant i encetar el procediment legislatiu per a l'aprovació d'eixa llei, senyors del Partit Popular?
A vostés els falta valentia en estos moments a l'hora establir les bases d'una política rural pròpia adaptada a les condicions econòmiques, socials i mediambientals pròpies del medi rural valencià.

Senyors del Partit Popular, què ha passat amb els dos avantprojectes de llei que tenen sobre desenvolupament rural?
On estan?
Si volen, tenen una oportunitat històrica per a fer veure al món rural que les paraules no se les emporta el vent.
Que quan el senyor Fabra deia que per al govern de La Generalitat l'agricultura i la ramaderia, així com el teixit agroindustrial que genera, ha estat i serà fonamental per al desenvolupament socioeconòmic del territori perquè té un valor estratègic com a sector productiu, no feia el paripé.

Doncs no desperdicien eixa riquesa i enceten el procediment, però, això sí, amb ganes d'arribar al cap, perquè milió i mig de persones puguen veure com des del Consell no sols es predica, sinó que també es predica amb l'exemple, amb un convenciment que la defensa dels interessos del món rural també han d'estar en el full de ruta del Partit Popular.

En estos moments, vostés són govern, senyors del Partit Popular, i estan jugant amb foc.
I això vol dir que si no són capaços de defensar i promoure polítiques actives per a corregir els desequilibris socioeconòmics que patix el món rural, es poden cremar, i és el que li ha passat al senyor Fabra quan anà a Brussel·les.
Una autèntica pantomima, perquè de les 152 esmenes, tan sols 10 interessaven a la Comunitat Valenciana; i d'eixes 10, tan sols 7 tenen el vistiplau del Comité de Regions.

Quina defensa dels interessos valencians és eixa?
El senyor Fabra (aplaudiments) i el PP que porta dèsset anys governant es dediquen a donar l'esquena al món rural.
Porten dèsset anys permetent que la renda dels hòmens i dones vaja disminuint fins tocar ja fons, ja que en cap moment s'han plantejat posar en marxa polítiques transversals que garantisquen els ciutadans que viuen en zones rurals la igualtat d'oportunitats per al seu desenvolupament socioeconòmic i en serveis.
Encara menys han impulsat projectes de turisme rural amb dotació econòmica suficient que permeten l'assentament de la població rural actual.
El resultat: dèsset anys perduts; dèsset anys de polítiques ineficaces que en lloc d'impulsar, defensar i potenciar el desenvolupament rural, estan acabant amb ell.

Tenim una taca marró que creix cada dia.
Què passa, senyories?
30.
000 hectàrees ermes de cítrics i altres tantes de fruites i hortalisses.
60.
000 agricultors han abandonat l'activitat a raó de 7.
000 cada any.
Som el segon sector on més atur hi ha.
Quina broma en estos temps de crisi profunda del sector primari que agonitza!
I no ho diu el Partit Socialista, senyories, ni organitzacions afins.
Les marxes verdes organitzades per AVA-Asaja són manifestacions en contra de les polítiques agràries del govern de La Generalitat, de les polítiques que vostés, senyors del PP, no han sabut ni han vullgut portar endavant perquè milloren les condicions de vida del món rural.

Tampoc, senyors del PP -i m'agradaria que ho explicaren- tenen cap disposició per aprovar un dels requisits que marca el PDR 2010-2014, primer programa de desenvolupament rural que necessita dels plans de zona per a plasmar les actuacions en cada territori.
Serà perquè el que busca el PDR és involucrar la societat rural, les institucions i l'administració en la presa de decisions, com en la posada en marxa i el seguiment d'un conjunt de mesures, activitats, programes, que aprofiten al màxim els avantatges i punts forts del món rural i que amb estes mesures es puga fer front a les debilitats i problemàtica?

En resum, una participació de tots en les decisions.
I precisament és el que a vostés no els agrada, que altres es puguen suggerir -ja no m'atrevisc a dir «proposar»- on s'han de gastar els diners i en quins pobles, eixos diners que vénen d'Europa i del ministeri, perquès aleshores els desmuntarien el xiringuito del Fevader, que vostés utilitzen per a comprar voluntats sense la més mínima vergonya, passant de 18 a 8 GAL, posant al cap de cada un d'ells un alcalde del Partit Popular, perquè siguen les decisions que estos senyors prenguen a l'hora de repartir els diners a favor de tots sabem qui.

Ara entenc la resolució del 25 de gener sobre l'acord de modificació i pròrroga del protocol general entre el Ministeri de Medi Ambient, Medi Rural i Marí i La Generalitat, un altre paripé, que sumat a les declaracions del ministre Arias Cañete, «tenemos que revisar a fondo la ley para el desarrollo del medio rural sostenible», avalen el que des del Grup Socialista venim sospitant des de fa temps.

El PP, en general, vol acabar amb una llei, vol acabar amb un PDR que era creació d'un govern socialista i que pretenia posar en marxa a través dels plans zonals, actuacions i mesures necessàries per a abastar els objectius econòmics, socials i ambientals en el termini de cinc anys, planificant i coordinant un desenvolupant rural sostenible en el món rural, però en col·laboració amb totes les comunitats autònomes i, per suposat, la valenciana.

Però vostés, senyors del Partit Popular, ho veuen com una intromissió i no estan disposats a permetre-ho.
D'ahí tots els entrebancs que vénen posant perquè no siga una realitat una llei valenciana de desenvolupament rural sostenible, ni s'aproven tampoc els plans de zona.

Així crec que difícilment els ciutadans del món rural van a poder fer front a reptes que planteja este món globalitzat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula la representant del Grup d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Entenderán que desde Esquerra Unida no nos vamos a oponer a que haga una ley valenciana de agricultura y desarrollo rural sostenible, ni a las buenas palabras de la consellera ni a objetivos como la cohesión territorial, la protección del mundo rural, etcétera.
No vamos a criticar que desde las administraciones públicas se vaya a Bruselas a trabajar por influir en que la PAC sea más mediterránea y menos continental.

Pero a Esquerra Unida le gustaría que se hiciera con contenido real, porque lo que se está haciendo hasta ahora es insuficiente para obtener resultados y resulta ineficiente en el gasto no solo por la orientación de clientelismo político que se le ha dado, sino porque además son equivocadas las orientaciones.

Este debate debería ser una oportunidad en este tiempo de crisis para abordar con decisión y coraje la cuestión rural y dar la vuelta a la tendencia de abandono que se le ha conferido.
Hay que retomar explotaciones agrarias, devolver población a las zonas despobladas, reequilibrar los sectores productivos e incluso - ¿por qué no?
- ruralizar nuestras urbes con huertos urbanos, porque eso también ayudaría a valorar y dignificar la imagen social del agricultor y la cultura agraria.

No vamos a votar en contra de las palabras bienintencionadas, pero tampoco a favor de lo difuso e inconcreto de las medidas, por lo que nos abstendremos.

Porque quisiéramos que el punto 11, por ejemplo, se desarrollara y sirviera para mejorar los servicios en el campo, en especial, en la franja del interior a 50 kilómetros de la costa.
Quisiéramos que los servicios sociales, sanitarios, educativos, de comunicación se aproximaran a los urbanos.

Pero no resulta suficiente invocar el mantra de las políticas transversales, se necesita mucha voluntad política a contracorriente y el PP ha demostrado en ocasiones requeridas que no ha sabido hacerlo.
Un ejemplo es que podían haber fortalecido las políticas sociales municipales dándoles, por ejemplo, la competencia de la dependencia y descentralizando así su gestión, pero no lo hicieron.

Si el señor Fabra va a Bruselas, quisiéramos que fuera para defender alto y claro que el futuro de los agricultores y ganaderos profesionales se decide principalmente en el ámbito de los precios.
Y, por lo tanto, que la Unión Europea debe cambiar radicalmente sus posturas de desregulación de los mercados y deben reinstaurarse políticas pensadas para garantizar precios digno al campo y precios justos a los consumidores.

Pide la moción del Partido Socialista que se aplique la Ley 45/2007, y no resulta muy ilusionante.
Pero la pregunta principal, de todas formas, es: ¿se dedicaría presupuesto a ello?
No lo cree nuestro grupo.
Son tan solo palabras.

Más sorprendente es cuando además se pide potenciar la estrategia Ruralter, una estrategia aplicada de forma más electoralista que miope, que bajo el control de los alcaldes del PP, se dedica a cosas bastante alejadas de lo que entendemos deben ser las estrategias del Agro.
Puede que embellecer plazas y arreglar campanarios pueda ser útil, pero, desde luego, no lo son hacer toriles y vallas para fiestas con animales.
Son avances, entre comillas, que nos hacen retroceder.

Los habitantes de las zonas rurales les ocupan al Partido Popular en cuanto a votantes un 20%, pero no como un sector estratégico a preservar, porque no parece que acaben de entender ni su función ambiental ni la importancia de una distribución territorial racional y sostenible.

Así que creemos que la forma de acabar con esta ruralización mal entendida, y además acabar, evidentemente, con esa mancha marrón que vemos en los campos valencianos, lo que debemos hacer no es repartir unos pocos millones con criterios discutibles, sino garantizar un precio justo para el productor y que no sea esquilmado y ahogado entre dos oligopolios, el de la agroindustria y el de la distribución.
Es decir, intervenir en los mercados, evidentemente un anatema para sus concepciones neoliberales.
Y también se debería valorar el aporte social y los bienes públicos ambientales que aportan.

Pero, ¿qué ha estado haciendo la Generalitat valenciana, que tiene todas las competencias en materia agraria transferidas?
No ha sido capaz de publicar ninguna normativa agraria ni rural, de verdadera ambición, que penetre en el corazón del problema.
No ha empatizado con el sector y su entorno.
Solo ha trascendido su demagogia electoralista sobre el agua y ha ido reduciendo año tras año el presupuesto dedicado.

Y no es ahora por culpa del fantasma de la crisis.
La época de supuesta bonanza no desarrolló las infraestructuras del campo, sino sobre el campo, y sin paradas, cerrando sus gasolineras, bares y restaurantes al borde de la autovía, sin ferrocarril, pero, eso sí, con una barreras llamada AVE.
Un AVE sin parada, pero con 130.
000 hectáreas de tierras de cultivo selladas por su infraestructura.

¿Qué es, en cambio, lo que no se está haciendo?
Pues lo que propone Esquerra Unida.
Apoyo a iniciativas de comercialización directa de los productos desde las asociaciones de agricultores a las de consumidores, mantener y potenciar los mercados municipales con etiquetas propias de alimento fresco de proximidad, vigilancia de la presentación y etiquetado de los productos agrarios en las grandes superficies, fomento del consumo de productos ecológicos, realización de campañas de sensibilización conjuntas para conciencias a los consumidores de las injusticias provocadas por los precios, etcétera, etcétera.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyora Crespo, el Grup Compromís li donarà recolzament a la proposta que vosté ha presentat.
Inclús coincidim en part de les manifestacions que s'han fet per la senyora López, quant que podia estar més concreta, però ja ho havia parlat.
En aquelles que no estan prou concretes, vostés han manifestat també en la seua intervenció idees que no estaven plasmades.
I també sabem que quan hem discutit sobre el tema en comissió, la línia que vostés han presentant és una línea que compartim.
I, per tant, en allò que no està totalment especificat, entenem, entenem que la seua proposta va en la línea també que nosaltres hem proposat.

Mire, hi ha una qüestió i que vosté ha plantejat, encara que no estava escrita, però que ens ha paregut fonamental.
La qüestió que els grups organitzadors -en este cas, se diu GAL i, per tant, els identificarem així- tinguen una participació molt més activa en tot el procés.
I això creguem que és bàsic.

Si me permet, jo li faré una rectificació, des de la meua opinió, al que vosté ha dit.
I ha dit que hi havia dèsset anys perduts.
Jo crec que no són dèsset anys perduts, que en l'inici els grups del GAL estaven funcionant, que el problema dels GAL i el problema, per tant, que se transmet als programes de desenvolupament rural apareixen a partir de l'any 2007, amb la consellera Maritina Hernández, quan fa una modificació dels grups que lleva les competències, que lleva totes les competències que ells tenien.

Tinc de dir que els anterior grups d'administració local, els GAL, tenien funcions de recepció, no només de recepció d'expedient sinó que feien la baremació de les mateixes, feien el control, l'execució, el pagament de les ajudes.
Els responsables eren responsables de la divulgació de les ajudes en totes les seues zones, disponien d'equips propis, d'equips tècnics en el GAL propis que estaven formats per un gerent, per tècnics, per personal administratiu i podien, a més, contractar assistències tècniques per a certificar els expedients.
Això, a més, en qüestió de comptabilitat, tenia la supervisió d'un secretari municipal que col·laborava amb un secretari municipal dels ajuntaments de la zona que afectaven estos GAL.

Participant en la gestió de les ajudes descarregaven, per tant, la pròpia conselleria de funcions encara que no de la responsabilitat dels fons.
La conselleria tenia la tasca de supervisió de projectes, però la càrrega del dia a dia la portava el GAL.
Això era un sistema que per a la conselleria, com a mínim, podíem dir que era còmode però tenia un gran defecte.
Tots sabem com procedix el Partit Popular en tots els llocs, i és que el personal que treballava i participava en les accions del GAL l'elegia el mateix Grup d'Acció Local, a través del sistema de contractació que decidia; seleccionava sobretot en funció dels projectes que havia d'anar.

I el canvi.
.
.
, per això li he fet la rectificació, a partir de l'any 2007 és quan s'introdueixen els canvis que realment han portat a tota la problemàtica dels grups de desenvolupament rural que hem tingut.
A partir de la consellera actual, la consellera Maritina Hernández, canvia, crea uns GAL que no tenen pràcticament cap funció, excepte el que és la recepció dels expedients i la baremació inicial.
Però és la conselleria la que se reserva tot això, tota la baremació definitiva, la gestió de la documentació, la certificació, pagament de les ajudes.
Aleshores, es fa responsable dels controls necessaris.
Però quin canvi bàsic hi ha hagut?
La selecció de personal.
Al llevar-li les funcions dels grups d'acció local és des de la mateixa conselleria on se crea el Fevader, que serà…

L'altre dia, ja la meua companya, Mònica Oltra, portava una samarreta que avui per a este tema vindria bé en l'exposició que estic fent, portava la de Mango, no de mangar sinó per mangonejar realment tot el que estaven organitzant els GAL en aquell moment.
La conselleria va decidir contractar personal, algunes vegades treballant a través de becaris, treballar amb personal no excessivament format, no prou seleccionat com es feia a traves dels GAL.
I això ha portat al desgavell que ens ha portat, desgavell que no hem d'oblidar que fa uns mesos va portar a la mateixa dimissió precisament de la responsable de desenvolupament rural que ja van tindre debat en una de les comissions.

Per tant, en este sentit de dir, senyories, estem arribant a una desfeta que els grups d'acció local indubtablement en este moment han perdut el nord, perquè no se dirigixen des d'ells mateixos sinó des de la mateixa manipulació que se fa des de la conselleria, creguem que el canvi normatiu és important i hem entés que el canvi normatiu va per la via de la participació que els grups d'acció local -una nova llei podia donar un altre nom-, però així els identifiquem en este moment, els grups d'acció local serien responsable d'allò que ells programen per a la seua zona de desenvolupament rural i, per tant, sabrien prendre les decisions més necessàries, cosa que en este moment des de la manipulació de la mateixa conselleria s'ha perdut.

Per tant, reitere el nostre vot favorable amb estes consideracions que hem fet ací públiques.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el diputado Antonio Ángel Hurtado.

El senyor Hurtado Roca:

Gracias, señor presidente.

Señorías, buenos días a todos.

Permítanme, en primer lugar, que en esta mañana agradezca a la dirección de mi grupo parlamentario darme la oportunidad de subir por primera vez a esta tribuna y especialmente por hacerlo en un tema que, como muchos de mis compañeros saben, me apasiona por mi pertenencia a este mundo, al mundo rural, al mundo de los agricultores y de los ganadores, también por mi formación académica y en el que, como digo, muchos de mis compañeros saben perfectamente mi pasión y mi defensa por los intereses del mundo rural de la Comunidad Valenciana.

Pero qué pena, qué pena, señora Crespo, que siendo mi primera intervención no pueda plantearle el posicionamiento de mi grupo en el nivel de apoyo, de consenso, para sacar adelante una moción como la que usted ha presentado esta mañana o que estamos debatiendo aquí esta mañana.

El posicionamiento de mi grupo parlamentario va a ser de rechazo a esta moción por distintas cuestiones.
Después de escuchar detenidamente la intervención suya, la interpelación que hace unas semanas en este hemiciclo se hacía a la consellera de agricultura y después de ver la respuestas que se le dieron, después de analizar con detenimiento cada uno de los puntos de su moción y de contrastar y analizar despacio y refrescar la memoria con todas las políticas que el gobierno de la comunitat, a través de la conselleria de agricultura, ha venido poniendo en marcha, realmente la moción que usted viene a presentar en el día de hoy es una moción extemporánea en distintos puntos y en muchos de ellos porque ya hay en marcha políticas de desarrollo rural para los agricultores y ganaderos del territorio rural de la comunitat.

Decirle, señora Crespo, que cuando en su primer punto hace referencia especialmente a la creación de una ley de desarrollo rural para la Comunidad Valenciana, contestarle que para qué, si tenemos en estos momentos, señora Crespo, una ley de desarrollo rural sostenible que la ley 45/2007, que usted hizo referencia, y que desarrolla el plan de desarrollo rural sostenible para cada una de las comunidades autónomas.
Es una ley de desarrollo sostenible, señora Crespo, que puso en marcha y aprobó el gobierno socialista del señor Rodríguez Zapatero.
Ahora cada comunidad autónoma le toca sacar adelante cada uno de los planes de desarrollo rural sostenible que, como usted bien sabe, el ámbito, según define la propia ley, es de amplitud comarcal supraprovincial delimitado y calificado por la comunidad autónoma competente en cada momento.
En la comunitat hemos redactado los quince planes de zona, que son los que contendrá nuestro plan de desarrollo rural sostenible.

Decirle, además, señora Crespo, que el Plan de desarrollo rural sostenible de la Comunidad Valenciana que contiene la estrategia de desarrollo rural sostenible del territorio hasta el año 2015, conforme a las bases del programa de desarrollo sostenible, publicado por el Ministerio de Agricultura.
La conselleria de agricultura sabe usted bien que firma en diciembre del año 2010 un protocolo con la administración general del estado para la ejecución de la estrategia rural sostenible de la comunitat, basándose en el Real decreto 752/2010.
Esta estrategia sabe usted perfectamente que zonifica las zonas rurales dividiéndolas según unos ratios fijados en el real decreto entre periurbanas, intermedias y zonas que precisan de su revitalización.
Cada zona tiene un plan de zona que define las actuaciones prioritarias para la reactivación del territorio rural.
Son actuaciones que serían cofinanciadas por la Comunitat Valenciana y por el Ministerio de Agricultura.

El Plan de desarrollo rural de la Comunitat Valenciana está consensuado, señora Crespo, con los agentes de zona, municipios y asociaciones, redactado desde el 11 de agosto de 2011 y publicado en el diario oficial de La Generalitat y colgado en la web de la conselleria para su fase de información pública, junto con el informe de sostenibilidad ambiental.
Y en estos momentos los quince planes de zona están entregados en el ministerio.
Todos los planes de zona en esa fase de información pública han tenido la participación de todos los agentes implicados en el mundo rural y también, por supuesto, autoridades locales, dependiendo de cada municipio y de cada una de las zonas.

Los planes de zona, señora Crespo, están presentados al ministerio, los tiempos están marcados por el plan de desarrollo rural que desarrolla la ley que ustedes aprobaron en el gobierno central y están cumpliéndose por parte de la comunitat.
Por tanto, no entendemos cómo vienen ustedes fundamentalmente a plantear una nueva ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Començar agraint al Grup Compromís el seu recolzament a la moció que he presentat.
Clar que no he desenvolupat tots els punts, senyor Pañella, però el seu discurs complementa el que he fet, perquè jo crec que tenim la mateixa finalitat, és a dir, definir línies que interessen a esta comunitat per a garantir el que són els objectius econòmics, socials i mediambientals que necessita el món rural.

Vosté, senyora López, també compartix molt dels punts que he exposat.
Li agraïsc també molt el to al senyor Hurtado.

I vaig a fer referència a un altre il·lustre diputat que té el Partit Popular, el senyor Giner.
El senyor Giner per a mi és un bon professor i la veritat és que jo m'esforce per a ser una alumna aplicada.
Per tant, sempre l'escolte amb molta atenció quan vosté puja a esta trona, no és el cas de hui.
I què vull dir amb això?
Que fa dues setmanes, senyor Giner, vosté li va donar una classe magistral a un membre d'esta cambra que també presentava una moció i va fer molta pedagogia explicant-li que una moció subsegüent servia per a criticar les polítiques del partit que governa, en este cas el seu, senyor Giner, el Partit Popular.
Eixa era la finalitat d'una moció, traure a relluir el que fa mal o no fa el Consell en la matèria a tractar, hui el desenvolupament rural.

I és el que he fet, senyor Hurtado, ni més ni menys, posar en pràctica la classe del senyor Giner, posar en evidència totes les coses que creguem el Grup Socialista que el Consell, a través de la conselleria d'agricultura, hauria d'haver fet ja i no estan fent-se pel bé del món rural, pel bé d'eixe milió i mig de persones que de continuar així el Partit Popular, sense aprovar una llei de desenvolupament rural valenciana i els plans de zona -hi ha una pròrroga demanada senyor Hurtado- veuen perillar la seua supervivència.

Per tant, és una necessitat, senyors del PP, i es fa obligatori, vista la situació de crisi dels homes i dones del món rural, accions necessàries que garantitzen la supervivència d'estos ciutadans, millorant la seua capacitat de competitivitat tant a nivell productiu com en innovació o en prestació de serveis bàsics de qualitat, com són l'educació i l'atenció sanitària públiques, però també en la comercialització de tot allò que produeixen.

Vostés, senyors del PP, com a responsables el govern i amb les competències que els atorga l'article 18 de l'Estatut han d'estar al cent per cent al costat del món rural i no ho fan.
No vindrien ací a plorar, crec, si ho feren queixant-se que si el ministeri els ha donat l'1 o el 31, per dir alguna cosa, i estarien potenciant, ajudant i no esperant que vingueren diners de fora per a solucionar els problemes que patix el món rural.
Així que, conforme els he dit, ja és hora que es posen a la feina.
La Generalitat té competències plenes en agricultura i és l'única responsable en l'ordenació, planificació i gestió de la política agrària en el seu territori.

Miren, senyors del Partit Popular, vostés porten quasi díhuit anys governant i curiosament són els mateixos anys en què sistemàticament ve reduint-se en el món rural la renda agrària.
No hi ha relleu generacional, es degrada de forma salvatge les condicions de vida del món rural, cada dia perden drets, consultoris que tanquen, escoles rurals que desapareixen i s'assimilen més a un ciutadà de tercera, perquè estan patint una crisi crònica, conjuntural i estructural.

I, clar, és una pregunta: ¿de tots eixos anys en Madrid no n'han governat quasi 9 el PP en Espanya, el senyor Aznar, sense recordar-se d'esta comunitat, sense ser capaços d'aprovar una llei de desenvolupament rural per a donar les mateixes oportunitats als més desfavorits, als habitants de les zones d'interior?
¿Que sap mal que un govern socialista responsable ajude al món rural?
Les paraules buides del senyor Fabra erigint-se en defensor de les famílies del món rural són un paripé que forma part del sainet diari que representa.
I hui ací hem tingut en este hemicicle un exemple: el senyor president deia 244 milions per a la competitivitat del món agrari.

Senyor president, prou, prou de mentides, perquè si el senyor Vela al·lucinava, jo he de dir que flipe en colors sentint eixes mentides.
(Aplaudiments)

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Senyor Hurtado.

El senyor Hurtado Roca:

Gracias, señor presidente.

Señora Crespo, aquí me parece que, puestos a flipar, vamos a flipar más de uno si nos vamos remontando a los antecedentes que cada uno tiene.
Porque, claro, lo bueno que tiene la democracia es que, como hay alternancia en el poder, aquí ya todos tenemos pasado.

Por tanto, tenemos un pasado reciente -reciente- de un gobierno socialista con el señor Rodríguez Zapatero a la cabeza y donde no podemos olvidar, señora Crespo, que está muy bien que aquí se vengan a plantear leyes de desarrollo rural sostenible para la Comunidad Valenciana cuando -repito- hay una ley, la 45/2007 del gobierno socialista, que desarrolla planes de desarrollo rural sostenible para cada comunidad autónoma.
Y eso es lo que se nos pide.
Y vamos a seguir esa hoja de ruta desde la conselleria.

Desde el gobierno valenciano, a lo largo de estos años, señora Crespo, con las políticas que se han desarrollado a través de los programas Ruralter-Leader y Ruralter-Paisaje hemos apoyado al mundo rural agrario de esta comunidad como nunca antes se ha hecho.
(Aplaudiments) Eso ha permitido que hoy las políticas desarrolladas en agricultura nos sitúen el mundo rural de nuestra comunidad frente a otras comunidades en su territorio rural, como Castilla-la Mancha, Extremadura, Andalucía y otras; que nuestro mundo rural y nuestros ciudadanos del mundo rural estén muchísimo mejor que los de esos otros territorios de esas comunidades que le he citado, gracias a esas inversiones y a esos programas que tengo que resaltar:

Programa Ruralter-Leader, cofinanciado con la Unión Europea; un 36% de fondos europeos, un 1% el gobierno central y el resto fondos de la comunidad.

Y, luego, por otra parte -y usted sabe bien-, la modalidad del Ruralter-Paisaje.
Ha sido un programa que, para evitar sectarismos en el trato a municipios donde la ruralidad era media frente al otro grupo, se ha podido seguir invirtiendo en ayudas al sector rural de esos municipios de grado medio y, sobre todo y muy importante, a las industrias agroalimentarias que la anterior versión -Leader- lo prohíbe.
Porque no nos engañemos: las industrias agroalimentarias de esta comunidad no podemos renunciar a ellas, son las que están dinamizando el mundo rural, en primer lugar, y las que tenemos que seguir apoyando.

Hoy, a día de la fecha, con la situación grave de paro que nos dejaron ustedes hace unos meses, se constata que si hay un sector que sigue manteniendo el envite del paro en esta comunidad es el sector agrario, es el sector ganadero.
Y no sólo eso, sino que además admite y está admitiendo gente de otros sectores, por desgracia, que están bajo mínimos.

Señora Crespo, quiero decirle que no sólo la ley que aprobó el gobierno socialista y que desarrolla el plan de desarrollo rural sostenible para esta comunidad, sino otra ley aprobada en un real decreto, en enero de 2011, la Estrategia territorial de la Comunidad Valenciana, ya dedica especial atención al territorio rural de nuestra comunidad.

Dice la Estrategia rural de la Comunidad Valenciana que la realidad de nuestros municipios hay que entenderla en positivo, como potencial económico, ambiental y social de primer orden.
Estos municipios tienen unos activos naturales, culturales y paisajísticos que los hacen imprescindibles para alcanzar un desarrollo equilibrado del territorio.
Y así ha sido valorado, señora Crespo, por los valencianos a través del plan visual, donde los paisajes más valorados han sido los de los pueblos rurales mejor conservados.

Vamos a seguir trabajando, señora Crespo, en el plan de desarrollo rural, siguiendo las directrices del ministerio de agricultura -sí, del ministerio de agricultura, no del ministerio de las emes: rural, marino y no sé cuánto más; del ministerio de agricultura- para adaptarnos a la actual dotación presupuestaria.

Pero, sin duda, donde vamos a centrar nuestros esfuerzos es en la continuidad de nuestra estrategia rural en la comunitat, tanto con fondos propios como con fondos cofinanciados a través del programa Ruralter.
Gracias a lo hecho, estamos donde estamos.

Señora Crespo, solamente pedirle una cosa, coherencia a su grupo, coherencia a su partido.
Nadie habría ninguneado, como usted dice -que no ha sido así-, a nuestro presidente Fabra en Europa si ustedes hubieran hecho los deberes en Europa en la política agraria comunitaria (aplaudiments) y no estaríamos sufriendo los problemas de un acuerdo con Marruecos, que está atentando contra los productos de la Comunidad Valenciana.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Hurtado.

El senyor Hurtado Roca:

Concluyo, señor presidente.

Y, por supuesto, si se quiere ayudar a los agricultores, retiren el plan AGUA y apoyen la política de transvases para solucionar el problema…

El senyor president:

Vaya…

Muchas gracias.

El senyor Hurtado Roca:

…para los agricultores del sureste español.
(Aplaudiments)

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Hurtado.

Acabat el debat del punt 7, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
36 vots, sí; 47 vots, no.
Queda rebutjat el sèptim punt de l'ordre del dia.

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell al voltant de la incorporació de criteris socials i mediambientals en la compra i la contractació pública de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 21.
706, BOC número 75)

El senyor president:

Octau punt de l'ordre del dia: moció subsegüent d'interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell al voltant de la incorporació de criteris socials i mediambientals en la compra i en la contractació pública de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, el diputat il·lustre Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.
.
.
Si guarden un poquet de silenci.
.
.
(Rialles)

Miren, esta és la segona moció subsegüent que defense en estes Corts.

En la primera vaig quedar sorprés i decebut -atenguen-me, perquè va per la seua bancada, sobretot-.
Després de la interpel·lació en la qual el conseller em va transmetre la seua voluntat d'acord, els punts en comú que tenia amb nosaltres i que compartíem, vaig presentar la moció amb l'esperança que vostés em votaren a favor.
La senyora Miró va ser l'encarregada de defensar la postura del Grup Popular.
I no em va ni explicitar un rebuig frontal i tampoc em va dir que rebutjaven alguna de les propostes que nosaltres portàvem en la moció.
D'ahí la meua sorpresa quan, a l'hora de la votació, el Grup Popular es van oposar i van votar en contra.

Per això he d'agrair que, fa dos setmanes, el senyor Giner en l'última moció subsegüent del meu company Juan Ponce, m'ho deixara clar.
Les mocions, siga quin siga el seu contingut, són rebutjades per part del partit que dóna suport al Consell.

A poc a poc vaig aprenent com funciona açò, i sembla que va de la següent manera: s'interpel·la un conseller o consellera sobre un tema.
El conseller o consellera expressa que té molts punts en comú, que compartix el que diu i parla de voluntat d'acord.
I, després, a l'hora de votar la moció, es rebutja per norma.

De fet, fent cas al que va dir el senyor Giner, no cal ni llegir la moció.
Per això, presente esta moció amb la decepció de saber que, pose el que pose, serà rebutjada pel Grup Parlamentari Popular.

Jo em pensava que a Les Corts sempre hi havia marge per a acostar postures, per a arribar a acords, per a confrontar posicions.
Però veig que tot es reduïx al «no pel no».
En canvi, després, quan vénen estudiants a estes Corts, el senyor Maluenda ve i els diu que som els grups de l'oposició els qui mai volem arribar a acords i bla-bla-bla, bla-bla-bla.

I és una llàstima.
És una llàstima perquè, per exemple, en este cas, pense que porte una política interessant, que la Comissió Europea recomana, que la legislació estatal contempla i permet, i que el sentit comú ens convida a introduir en l'administració.
Es tracta d'introduir criteris socials i mediambientals en la compra i contractació pública en La Generalitat.

Per a situar-nos en context, la pràctica de La Generalitat és introduir alguns criteris socials únicament com a criteri de desempat quan dos o més ofertes obtenen la mateixa puntuació.
Per exemple, si n'hi ha empat es premia les empreses que siguen cooperatives, que tinguen un pla d'igualtat o que done treball a més discapacitats.

El problema és que estos criteris normalment no s'utilitzen.
El senyor conseller no em va saber dir quantes vegades es produïen empats i, per tant, en quantes ocasions s'han fet servir estos criteris per a assignar alguna de les licitacions o compres.
Perquè després de tindre en compte criteris tècnics i econòmics és molt complicat que dos ofertes coincidisquen o queden empatades, senyories.

Per això, com a primer punt de la moció, proposem introduir les clàusules de sostenibilitat social i mediambiental en totes les licitacions i contractacions públiques, no com a criteri de desempat, sinó com a criteri de valoració, adjudicació, així com contemplades com a condicions d'execució.

Això què vol dir?
Que així com una part és la valoració econòmica, una altra part són les característiques tècniques, que existisca una valoració on entren criteris socials i mediambientals.
Criteris que poden ser, per exemple, el nivell de consum de recursos i emissions contaminants durant el seu procés de producció i utilització; les oportunitats laborals a col·lectius vulnerables i el grau de treball estable i de qualitat; la gestió de residus relacionats amb el subministrament, ús i reutilització; l'aposta per l'equilibri de gènere; la utilització de matèries reciclades i d'energies renovables; el suport a l'economia social i democràtica, i la forma de transport i distribució dels productes.

En segon lloc, proposem introduir clàusules d'exclusió, tant a empreses que operen en paradisos fiscals, actuen contra el medi ambient o tinguen la producció localitzada fora de la Unió Europea i no garantisquen que tot el seu personal compta amb unes condicions laborals dignes.
I ací entra la qüestió de la justícia; si les nostres empreses han de complir amb uns requisits quant a condicions laborals, quant a pagament d'impostos, perquè així ho marquen les nostres lleis, ¿per què hem de premiar amb contractes i diners públics empreses que no compleixen estos requisits?
Per posar un exemple, ¿per què anem a comprar els uniformes de la nostra policia autonòmica a una empresa que fabrica fora de les nostres fronteres, perquè així pot explotar els seus treballadors, i no a la nostra indústria tèxtil que aporta totes les garanties?

Com saben, estem dins d'un mercat comú que es diu la Unió Europea.
I en este mercat comú tenim, o almenys hauríem de tindre, la garantia que la producció no es fa a costa dels drets dels treballadors i treballadores i que no s'exploten els xiquets.
En canvi, no tenim estes garanties quan la producció està localitzada en altres territoris fora de la Unió Europea.
No podem prohibir comprar productes d'estos països, evidentment, però sí que podem demanar que tinguen totes les garanties amb certificats independents.

La tercera proposta que presentem és la d'introduir la perspectiva del cost de la totalitat del cicle de vida dels productes en la valoració econòmica de les ofertes -i ara els ho explicaré-.
Això vol dir que es tinga en compte, per exemple, la facilitat del manteniment i reparació, la durabilitat del producte, així com els costos que comporta la gestió dels seus residus.

Els actuals criteris econòmics que utilitzem únicament tenen en compte una part del cicle de vida dels productes que és la de la producció i transport, incentivant que els productes amb menys durabilitat siguen els més adquirits.
Per posar un exemple, comprar un producte que ens costa deu euros i que dura un any, a la llarga ens ix més car que comprar un producte que ens costa 15 euros i dura dos anys.
Això és el que no contempla el sistema actual de valoració econòmica i que considerem de sentit comú que es tinga en compte, de manera explícita, en les licitacions.

Finalment, proposem que s'edite una guia de compres públiques, verdes i socialment responsables, per a donar suport als municipis que vullguen introduir estos criteris en les seus contractacions i adjudicacions.
Els municipis, especialment els més xicotets, moltes vegades no porten endavant una política determinada no per manca de voluntat política, sinó per desconeixement, per falta d'assessorament i per falta de concreció en què i què no es pot fer.

Altres territoris, com ara Euskadi, ja han fet una guia.
Aquesta guia és per a fomentar les compres públiques amb estos criteris als seus municipis.
Ho han fet des de la col·laboració, parlant amb els responsables dels municipis.
I això és el que hauria de fer La Generalitat, amb col·laboració amb els ajuntaments.

Senyories, estem plantejant que La Generalitat, amb el poder que té com a consumidor, aposte clarament per premiar les empreses responsables, els productes que no danyen el medi ambient i els serveis innovadors.
Estem parlant d'introduir una política que en altres països europeus ja s'està portant a terme, que la Comissió Europea incentiva i que la legislació estatal contempla en els diferents articles de la Llei 30/2007.

Per tant, espere comptar amb el suport dels grups de la cambra, incloent el del Partit Popular.
Esperem que amb el seu vot a favor rectifiquen el senyor Giner en allò que les mocions s'han de rebutjar per norma.
I, si no, com a mínim, espere que em diguen en quin punt no estan a favor, en quin punt creuen que podíem arribar a un acord.
I si el problema és que és una moció subsegüent, m'ho diuen i ho presentem en un altre format.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Per a fixar posició els diferents grups parlamentaris.
.
.
En primer lloc, pel Grup d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

En opinió d'Esquerra Unida, les administracions públiques haurien d'assumir un paper exemplificant en el seu ús de recursos disponibles.
Haurien de ser mirall difusor i avançar-se a la transformació de les idees de la ciutadania.
Però, no és això el que està succeint.
És el consumidor el que comença a assumir que el seu consum té unes conseqüències socials i ecològiques que el poden orientar, i per això una responsabilitat.

El consumidor comença a preguntar-se sobre l'origen dels productes oferits en la gran distribució, en quines condiciones laborals s'han produït, amb quin impacte mediambiental i amb quin impacte social.
Se pregunten si n'hi ha justícia en el repartiment dels beneficis i costos.
Aquestos són els dubtes que porten a preocupar-se per tenir un consum responsable.
És hora, doncs, que les administracions servixquen la ciutadania, amb el seu exemple i polítiques actives, a il·luminar aquest aspecte de la producció que romanen ocults quan el consumidor veu els productes en les lleixes comercials.

També és hora que el consum que s'efectua amb diners públics assumixca la seua especial responsabilitat.
Per això, per usar diners de tots i de totes, han de ser especialment acurats en la responsabilitat del consum de béns i serveis.

Es poden gastar diners públics en productes en els quals el factor treball no complix amb els mínims establerts per l'Organització Internacional del Treball?
Es pot col·laborar amb el dúmping social?
I no diguem ja el que és fruit del treball infantil, de l'espoliació de recursos no pagats als seus legítims propietaris, com el peix del Sàhara o els kiwis de Palestina, comercialitzats per Israel.
O mediambientalment parlant, es pot comprar fusta sense certificat FSC?
O paper reciclat amb clor?
Paper sense reciclar amb clor?
Molts són els aspectes a tindre en compte i a conéixer.
I en les administracions, les seues centrals de compres han de tindre i han d'exigir criteris reglamentats i guies d'ús responsables.

Si anem a recolzar aquesta moció és perquè defensem la reglamentació de la contractació pública responsable de la forma més estricta.
Tots els diners públics en la seua despesa han d'estar condicionats a la presa en consideració d'elements que van més enllà del preu i de les característiques tècniques del producte o de l'empresa proveïdora a l'hora de contractar béns o serveis.
És a dir, que la decisió que es prenga ha de ser valorant, entre altres coses, el procés de producció, i en quines condicions socials, ètiques i ambientals s'ha desenvolupat tot el seu cicle de vida.
Les administracions públiques han de ser exemplars i esforçar-se per dotar-se de mecanismes que els asseguren que els productes i serveis adquirits en el mercat han estat desenvolupats respectant el medi ambient i els drets fonamentals dels treballadores i de les treballadores.

Des d'Esquerra Unida recolzarem qualsevol modest pas que vaja en el camí que l'adquisició de béns i serveis contemple en la seua decisió uns requisits ètics, ambientals i socials, i per tant, que es fomente la justícia social i la solidaritat.
Les administracions públiques són part activa del mercat a causa del seu paper com a consumidores de béns i serveis.
I tenen la responsabilitat sobre el camí que pren aquest consum i a quins interessos serveix.
Parlem de criteris ètics, ambientals i socials, i utilitze per a assenyalar les tres dimensions de la nostra responsabilitat.
La mediambiental, amb l'objectiu de reduir el possible impacte negatiu en la salut humana i en el medi ambient.
La social, amb el suport a la inclusió de condicions relatives a l'ocupació o a la formació de determinats grups socials necessitats de suport, i que es poden incloure en les condicions d'execució de contractes públics d'obres i serveis.
I la dimensió ètica, que introduïx criteris ètics relatius al compliment de convencions internacionals sobre condicions laborals dignes, salaris mínims, drets dels treballadors i treballadores, lluita contra el treball infantil, donant preferència en les seues compres a aquelles empreses proveïdores i a aquells productes que aposten per criteris estàndards més exigents, com són els estàndards del comerç just.

També incloem amb fermesa -bé ho saben- com a conducta irresponsable contractar amb empreses o persones que tinguen comptes o seus localitzades en paradisos fiscals.
Ho hem denunciat i ho seguirem fent.
Els diners dels contribuents no poden servir per a engreixar els comptes dels qui evadixen impostos, ja siguen esportistes, cantants o arquitectes.
Però, ¿què anem a dir-los als diputats i diputades del Partit Popular encisats pel senyor Calatrava, un senyor de Benimàmet, que té l'oficina ací al centre de València, però que factura en Suïssa per a no pagar l'IVA?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'Il·lustre diputat Ferran Verdú.

El senyor Verdú Monllor:

Gràcies, senyor president.

Senyories, senyor Ferri en particular, no desespere, jo puge ací convençut també que, com el que vosté està proposant és de caixó, tots els grups anem a aprovar-ho.
Són quatre coses bàsicament el que demana, i des d'introduir estes clàusules de sostenibilitat social, de sostenibilitat mediambiental, que s'excloga aquelles empreses que -com vosté dia- estan deslocalitzant-se moltes voltes buscant fugir no ja de les normatives occidentals, sinó inclús dels principis ètics, socials, de dignitat humana més elementals, que es valore el cicle de vida dels productes utilitzats, com feien ja els nostres majors, i com continuem fent, o que s'edite una guia -com planteja- perquè estos criteris puguen arribar tècnicament a les administracions locals, i ajudar-los a posar en pràctica estes polítiques en la contractació, crec que són de caixó.
És impossible votar en contra.

Però bé, un fa un poquet de memòria i revisa el que s'ha fet en Les Corts en els últims anys, i ja veu que a l'any 2010 es plantejaven en la Comissió de Medi Ambient pràctiques semblants, sobretot centrades en el tema mediambiental.
En aquella ocasió el Partit Popular ja va dir que estava d'acord, que estava totalment d'acord, però que votava en contra.
Votava en contra perquè pensava que el Consell ja estava fent-ho, ja estava aplicant-ho i que, per tant, no calia insistir-hi.
Estic parlant de juny de l'any 2010.

Però alguna cosa deu haver passat que no estava del tot correcte, perquè un any després, en maig del 2011, ja no el Grup Popular de Les Corts, el Consell és el que va acordar -i està publicat en el diari oficial de la Generalitat valenciana- que sí, que calia aplicar polítiques de compra verda.
Concretament, el text venia a dir «impulsar la incorporació de directrius ambientals en els procediments de compra i contractació pública de les administracions públiques de La Generalitat».
Estic parlant d'un anys després, fa un any.
No havien fet res, perquè un any després és quan es van posar a dir: anem a impulsar-ho.

Bé.
U puja convençut a esta tribuna que ara ja no tenen excusa, per tant.
Una volta van dir que el Consell estava fent-ho, el Consell no estava fent-ho.
Jo crec que a la millor els hauria de caure la cara de vergonya, quan damunt fa dos setmanes, en la Comissió de Medi Ambient, va tornar a passar el mateix.
Però en esta ocasió proposat pel Grup Popular, que va demanar continuar impulsant estes mesures que es van aprovar fa un any.
Al final, estem traslladant-li a la ciutadania que continuem impulsant impulsar estes mesures.
I jo crec que al final també ens toca posar-mos en la pell dels ciutadans, i de deixar d'enganyar-los i de marejar-los d'esta manera.
(Aplaudiments)

U puja convençut -insistixc- que no hem de fer l'embolic més gran.
Abandonem aquestes polítiques de pilotada i avant, i fem efectiu el que vostés ja van aprovar en l'any 2011 i que ara afegix amb estes clàusules de sostenibilitat social.
Però al mateix temps hem de donar exemple en tot.
El que més preocupa la gent són altres coses, i de res servirà exigir aquestos condicionants mediambientals i ètics si la mateixa administració està en entredit tots els dies per faltar a altres principis ètics en els processos de contractació.
O si la mateixa administració està en entredit per no pagar allò que contracta.
Paguem-los als empresaris, paguem-los als ajuntaments perquè puguen pagar allò que van contractar en nom de La Generalitat.
Acabem fulminantment amb aquells gestors que es boten les normes més elementals de la llei de contractes, i acte seguit crec que tots podrem dir, mirant els ulls de la gent, que amb la forma de contractar de l'administració pública contribuïm que els nostres néts tinguen una bona herència d'aquesta generació, i que no contribuïm de cap manera a agreujar les diferències entre el mal anomenat primer món i la resta del planeta.

Per suposat que sí, aquestes mesures que proposa Compromís són més que raonables, però facen el favor de posar tots els condicionants perquè allò que la gent està plantejant com a prioritari -insistixc, cobrar a temps, que els gestors públics no mangonegen- no eclipse per no cumplir-se el que hauria de ser un avanç natural dins de la nostra evolució com a societat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Verdú.

Per part del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Antonio Lorenzo tiene la palabra.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, señor Ferri, indudablemente usted ha introducido aquí en el primer apartado de sensibilización para ver si éramos capaces de llegar a un acuerdo, haciendo referencia a unas palabras del señor Signes que no comparto en su totalidad y ahora indicaré el motivo por el que es así.

Indudablemente, usted nos plantea una moción después de una interpelación al conseller dentro de un ámbito muy sensible, muy sensible, sin lugar a duda.
Y que en parte podemos compartir.
Pero bien es cierto que usted ha omitido el introducir dentro entre estos apartados las cuestiones legales de cumplimiento en la contratación por parte de las administraciones públicas.

En el primer apartado de la afirmación introduce cláusulas de sostenibilidad social y medioambiental en todas las licitaciones y contrataciones como criterio de valoración, adjudicación y condición de ejecución.
En primer lugar, indicar que los criterios de valoración y de adjudicación son terminologías distintas para determinar lo mismo.
Es decir, los criterios subjetivos distintos a los de selección previa a la empresa, como es la solvencia económica, la financiera, técnica y profesional, que debidamente ponderadas de forma decreciente permiten seleccionar la oferta económica más ventajosa en función de una pluralidad de criterios, o la del precio más bajo según solo lo establecido en el único criterio de valoración que puede ser, en este caso, la adjudicación en el precio.

La introducción indiscriminada de criterios sociales y medioambientales como criterios de valoración, sin atender a la normativa en esta materia de contratación del sector público español y comunitario, así como a la jurisprudencia del Tribunal de Justicia de la Unión Europea, podría dar lugar a la no adecuación a derecho, con el consiguiente perjuicio para el Consell.

En la respuesta a su interpelación -como he dicho antes-, de la que se desprende esta moción, quedó bien patente que la inclusión de las cláusulas sociales y medioambientales en la contratación pública viene ciertamente determinada en la ley y por la normativa de contratación pública comunitaria -como le he dicho- y estatal.
Esta, como sabe, de carácter básico, y a raíz de diversos pronunciamientos de la Comisión Europea y del Tribunal de Justicia de las comunidades europeas.

Podíamos indicarle los distintos comunicados que interpretan desde la comunidad estos apartados -sería muy largo de poderlos describir aquí- y las sentencias del Tribunal de Justicia de este mismo departamento, en donde se determinan esas cuestiones.
Pero de todo este elenco que inspira la contratación pública, hemos de indicar que la incorporación de criterios sociales y medioambientales es posible, siempre que no supongan una restricción de las libertades fundamentales de la Unión Europea, básicamente la de libre mercado y servicio, y la libre circulación de personas y trabajadores y mercancías.
Por tanto, se excluye el criterio de territorialidad.
No suponga, además, una restricción de los principios consagrados en los artículos 43 y 49 de la Comunidad Económica Europea sobre la libre concurrencia, que es otra de las cuestiones que usted no nos plantea.
Debe estar además relacionado con el objeto del contrato, o por lo menos con la finalidad del mismo.
No debe falsear las competencias y, además, no debe de dar una ventaja injustificada a los licitadores, en este caso, ni a una libertad arbitraria o incondicional al poder adjudicador para seleccionar la oferta más ventajosa económicamente o la de precio más bajo.

Así, la Comisión Europea, en su documento número 400 del mes de julio del año 2008, indica perfectamente todos estos términos.
En ese sentido, ese artículo, el 150 del Real decreto legislativo 3/2011, del 14 de diciembre, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley de contratos del sector público, indica que para la valoración de las proposiciones y determinaciones de la oferta económica -la más ventajosa en este caso- deberá atenderse a criterios directamente vinculados con el objeto del contrato, sin poder variar los mismos, tales como la calidad, el precio, la fórmula; además, la fórmula utilizable para revisar las retribuciones ligadas a la utilización de la obra o la prestación del servicio en su caso.
El plazo de ejecución o la entrega de la prestación y el coste de la utilización.
Estas son características que deben tenerse en cuenta porque así están establecidas.

En cuanto a las condiciones de ejecución, indicar que es la propia normativa la que fija la posibilidad de establecer estas condiciones especiales de ejecución y son sus criterios sociales y medioambientales que, según el artículo 118 del Real decreto legislativo 3/2011, de 14 de diciembre, por el que se aprueba ese texto refundido de la Ley de contratos del sector público, dispone, además, que en el órgano de contratación podrá establecer condiciones especiales en relación con la ejecución del mismo.
También indica que los pliegos y el contrato podrán establecer penalidades conforme a lo previsto en el artículo 212.
1 para el caso de incumplimiento de estas condiciones que son -ya digo- ineludibles.

Nada dice, sin embargo, la moción que usted plantea sobre la extensa información que se vio sobre esta posibilidad de la inclusión de criterios sociales y medioambientales, siempre y cuando se cumplan las premisas indicadas en el apartado anterior.

Por lo tanto -y como ya me queda poco tiempo-, decirle, indudablemente, que yo no es que comparta las palabras del señor Giner, pero bien es cierto que estamos aquí para debatir con criterio y con soberbia lo que usted nos propone.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Per al torn de rèplica, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor Lorenzo, quan vosté ha començat la seua intervenció m'havia vingut un halo de esperanza, quan vosté ha dit que no estava d'acord amb el senyor Giner.
Però, després, ja m'ha vingut una altra vegada la decepció perquè han tornat a utilitzar vostés una altra de les seues excuses, han començat a fer ahí que si cuestión de forma, que si las leyes, que si no sé qué, total per a dir que no van a votar a favor.
¡Xe!
¡Diga'm que no tenen ganes que amb els diners públics La Generalitat puga decidir què compra i què no compra!
¡Digan-ho!
Diga'm que volen beneficiar els de sempre.
Diga que no volen introduir criteris socials ètics i mediambientals en les compres públiques de La Generalitat.
Perquè, miren, amb els diners públics podem decidir què comprar i què no comprar.

I és més, vosté ha fet ací una exposició de.
.
.
ja he perdut el compte de quantes lleis, quants articles i quantes coses, però jo li'n diré dos: en el tema que jo li estic exposant ací i la proposició que jo he portat ací està permés i incentivat per les directives europees 17 i 18 de 2004; està permés per la llei estatal en els seus articles 134 i 102, del 30 de 2007.
I vosté em critica la forma.
Si vosté em critica la forma, ¿per què en altres països de la Unió Europea es pot fer?
¿Per què es pot fer a Alemanya?
¿Per què es pot fer a Dinamarca?
¿Per què es pot fer a milers i milers -bé, milers no perquè no n'hi ha tants països-, però per què es pot fer a tants llocs de la Unió Europea i no es pot fer ací, si tots ens guiem per les directives?
Mire, també es fa a Euskadi, per exemple, i estem al mateix estat.
Diga'm vosté per què ací no volen aplicar-ho.
I, després, li diré més.

Ací, al País Valencià, La Generalitat aplica el criteri de desempat només aplicant estos criteris, quan n'hi ha un desempat.
¿Per a vostés això és un criteri?
¿Per a vostés això és introduir el criteri?
¿Quants desempats n'hi ha?
¡Digan-m'ho!
¿Li ho ha preguntat al senyor conseller?
¿Quants desempats n'hi hagut els últims anys?

El sistema actual no funciona i la crisi ho demostra, els indicadors mediambientals ho demostren, l'atur, l'explotació dels treballadors, la guerra pels recursos ho demostren.
No ens podem quedar en el lament.
Està a les nostres mans.
Les compres públiques representen el 17% del PIB, i això vol dir que tenim una capacitat d'influència com a consumidors molt gran, molt gran, i vostés es neguen.
I no m'explica vosté per què.
Comença a fer ahí un embolic de textos legals i tal que no ens ho expliquen.
Perquè, mire, a Alemanya, el 70% de les compres tenen estos criteris; a Àustria, el 60%; a Dinamarca, el 50%; a Finlàndia, el 30; a Regne Unit, el 70%; i, a Suècia, el 80%.
¿Per què ací no podem aplicar-ho?
¿Per què no podem ser avantguarda en este tema a l'estat espanyol i a la Unió Europea?
¿Per què no?
¡Diga'm vosté per què!
I no em diga l'embolic de lleis que n'hi ha, perquè ací podem legislar també, senyor, i, si no, ja presentarem nosaltres una llei, no es preocupe.

Des de Compromís creguem que cal incentivar les empreses que ho fan bé i a les entitats que tenen responsabilitat social, que tenen responsabilitat mediambiental i que en els seus sistemes productius introduïxen tots estos criteris.
I vostés es neguen com sempre.
I, a més, és que no és tan difícil perquè n'hi ha tot un sistema de certificacions independents que ho permeten: està l'ETI, està l'ISEAL, està el Fair Labelling, està el SA8000, està el JO-IN, està el Rugmark, l'FLP o el Forètica.
Senyors del Partit Popular, és que no és tan complicat, és que vostés es neguen per sistema.

Per tant, no estem parlant de conceptes subjectius.
Facen el favor de tindre un poquet d'ètica i responsabilitat -que ahir demanava el senyor Costa, que hui no està ací perquè crec que està declarant-, doncs, senyors, un poquet de responsabilitat política.
I no vinguen ací a soltar un embolic de lleis que, després, en realitat, és una excusa com un altra, com la del senyor Giner de la setmana passada.

Aixina que, per favor, pensen-se el que van a fer i voten a favor d'esta proposició, que no és tal difícil.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Ferri.

Mire usted, seguramente, al inicio de mi intervención usted habrá pensado en lo que suele pensar siempre, que tiene toda la razón y, por lo tanto, debemos compartirla con usted.

Indudablemente -y le reconozco que parte de razón tiene en algunas cuestiones que nos plantea-, la situación, más allá de valoraciones que podamos hacer sobre situaciones que en estos momentos las administraciones públicas ponen en marcha en base a lo que una ley establece -por mucho que a usted no le guste que hablemos de esta ley que, seguramente, no será su ley-, pero es que es la ley que tenemos, e, indudablemente, habrá que acatarla hasta que haya otra y que podamos aprovechar -ya que usted lo dijo- a que plantee usted la posibilidad de que haya una ley que, indudablemente, le pueda dar a todos estos planteamientos que aquí debatimos un carácter más sensible, por llamarlo de alguna manera.
En cualquier caso, es una ley reglada y establece unas formas de contratación y fórmulas para las administraciones públicas y los contratos de las administraciones públicas.
De manera que no podemos hacer otra cosa que regirnos por la misma.

Además, usted nos plantea en esta moción -que ya le digo que puede que tenga sentido alguna de sus exposiciones-, pero las herramientas legales en las que nos basamos -y le vuelvo a repetir- son las que son y en estos momentos no tenemos otras.
De manera que, si esta no es su ley, es la ley que los demás tenemos a disposición para poderla emplear y dar cobertura legal a esta situación concreta de la contratación de las administraciones públicas.

Le tengo que indicar, además, que la administración de La Generalitat, con todos sus apartados, ya está llevando a cabo todas aquellas fórmulas que de alguna manera garantizan la compra ésta verde -que usted nos indica- y que, sin lugar a dudas, sin salirse del marco de la ley, se viene produciendo.

Me ha pedido usted que le dé datos sobre los planteamientos que se pueden haber dado en el tiempo sobre la igualdad de las empresas.
No es un dato que tenga pero, indudablemente, yo creo que la sensibilidad de La Generalitat también está por valorar ese apartado como uno de los que pueda decantar una contratación.

El contenido de esta ley, además -le vuelvo a repetir, aunque a usted no le guste lo de la ley-, que es el único que nos deja herramientas para poder llevar a cabo la contratación dentro de las administraciones públicas.
Y, por lo tanto, le puedo indicar que usted también podría haber planteando -aunque aquí acaba de decirlo- el que se ponga en marcha una ley distinta.

Nos ha indicado, además, que tenemos como norma el no votar ninguna de las mociones a favor, y yo le tengo que decir que, indudablemente, nosotros, el Grupo Popular, somos el grupo que sustenta al gobierno, y, por lo tanto, una moción la consideramos una censura al gobierno.
Y, como usted entenderá, nosotros no estamos para censurar a nuestro gobierno, sí para plantear soluciones y darle desde aquí las propuestas (aplaudiments) y medidas necesarias para salir adelante.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat del punt nou de l'ordre del dia, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
36 vots, sí; 47 vots, no.
És rebutjat el punt.

Perdó, el número del punt que hem votat, l'octau, pels canvis que hem tingut.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller de Sanitat, senyor Luis Rosado Bretón, sobre la política general de la conselleria quant a la privatització de la sanitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 21.
791, BOC número 75)

El senyor president:

Nové punt de l'odre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència al conseller de Sanitat sobre la política general de la conselleria quant a la privatització de la sanitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Abans de començar este punt, voldria notificar-los que ha faltat la funcionària d'esta casa, responsable de protocol, Pilar López.
No tenim dades del soterrat, però perquè vostés coneguen este fet.
Anem a passar al debat.

Per a la presentació i defensa de la moció, té la paraula la representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, en primer lloc, transmetre el pesar per aquest esdeveniment.
I done pas a la defensa de la moció.

El senyor Cervera, als dos dies de deixar de ser conseller, va augurar la fallida del sistema sanitari en qüestió de mesos demanant una reestructuració perquè el sistema és insostenible.

Des de l'Associació Valenciana d'Empresaris, en la primera reunió que vam tindre amb Alberto Fabra com a president, ja li vam parlar de la insostenibilitat del sistema sanitari.

També des de la CEOE han llançat missatges de l'estil que el nostre sistema sanitari és -atenció- insostenible.

El senyor Rosado, en cada una de les seues compareixences que fa en aquesta cambra diu una mitjana de cinc voltes en cada intervenció que aquest model és insostenible.

La dreta porta ja molts anys posant en dubte la sostenibilitat del sistema sanitari.
L'argument per a elles és molt clar: el sistema és insostenible, i, per tant, cal privatitzar-lo.
Ara, no ens expliquen per què és insostenible des de la pública, però sostenible per a la privada.
El que fan és anar bombardejant des de diversos àmbits, des de diversos fronts, per a fer creure que el sistema està en perill però, en realitat, tots ho fan sota el mandat del neoliberalisme, volen fer-mos creure que la reforma és obligada, que no n'hi ha una altra alternativa però, en realitat, la privatització és una opció ideològica ben definida.

Nosaltres, des d'Esquerra Unida neguem la màxima: el sistema sanitari públic no sols no és insostenible, sinó que, a més, és un sistema eficaç, eficient, molt més que la gestió privada.
Qui guanya, qui es beneficia de posar en dubte la sostenibilitat del sistema són claríssimament les empreses que fan negoci amb la nostra salut.
L'objectiu del Partit Popular no és altre que traslladar a l'esfera del negoci privat tot allò que puga ser lucratiu, tot.

I si al País Valencià, senyories, tenim la pitjor sanitat pública de tot l'estat espanyol, ja saben: els últims del rànquing, els últims a la cua en llits hospitalaris, a la cua en nombre de metges, a la cua en personal d'infermeria, i capdavanters -això sí- en llistes d'espera -com dic-, si al País Valencià tenim la pitjor sanitat de tot l'estat espanyol no és perquè el sistema públic siga insostenible, sinó justament pel contrari, perquè les polítiques del Partit Popular porten més de deu anys privatitzant el nostre sistema.
Ells, la dreta han quadrat el cercle.
Primer, es dediquen a infrafinançar la nostra sanitat, a precaritzar-la, a fer retallades -eixes sí- insostenibles, i, després, argumenten la insostenibilitat del sistema per a justificar la seua privatització.
I supose que és que encara els hem de donar les gràcies, encara haurem de donar-los les gràcies per salvar el sistema que ells s'estan carregant.

Al País Valencià, la privatització no arriba amb l'anunci del Consell del 27 d'abril.
Aquest és un pas més, un pas de gegant en la privatització, un pas de gegant en el seu pla de desmantellament de tot el sistema públic.
Però al País Valencià la privatització de la sanitat ja ve de lluny: ve de les ressonàncies magnètiques; ve del servei de neteja, d'esterilització, de bugaderia, de les cuines; ve d'Alzira, de Manises, de Dénia, de Torrevella, ve de molt lluny.

Amb l'anunci del 27 d'abril del Consell, el que fan, com dic, és donar un altre pas més en eixe pla de desmantellament del sistema públic.
I ja sabem el que passa en Manises, en Alzira o en Dénia, ja sabem que per tindre beneficis retallen en personal, en formació, retallen en proves.

I és que, en definitiva, no ens equivoquem, una empresa privada, siga del sector que siga, està sotmesa a un grup d'accionistes que finalment el que busquen és, ni més ni menys, el benefici econòmic, per a d'això són una empresa.

I gestionar la sanitat amb criteris economicistes i no socials és molt perillós.
I ací al País Valencià, malauradament, tenim molts exemples.

Parlem de Dénia, per exemple: acomiadaments improcedents en l'hospital de Dénia i en els centres de salut, retall de personal assistencial en urgències, han suprimit guàrdies hospitalàries de neuròlegs, pneumòlegs i digestiu, han tancat parcialment les àrees d'hospitalització quirúrgica i mèdica, han paralitzat o retingut llistes d'espera quirúrgiques i de consultes externes, han reduït l'estoc de material i medicació i s'han limitat els trasllats a altres hospitals més especialitzats.
Això, Dénia.

Parlem d'Alzira.
Tres cosetes d'Alzira, perquè ne puc dir cinquanta mil, però anem a dir tres cosetes d'Alzira.
Per exemple, com sanitat ha estat desviant pacients d'altres àrees sanitàries cap a l'àrea d'Alzira perquè aixina Alzira després cobrara un plus a la conselleria per aquests pacients.
O com, en canvi, la conselleria no li passa la factura a Ribera Salut per aquells pacients de l'àrea d'Alzira que són atesos en hospitals públics del País Valencià.
O com Ribera Salut ha estat facturant per la salut mental, quan salut mental està dins del catàleg bàsic i no tenia per què cobrar per eixe servei -no tenia per què cobrar de més per eixe servei-.
O com des d'Alzira s'han estat remetent sistemàticament a la resta de la xarxa pública els pacients menys rendibles perquè tenien majors costos per a l'empresa.
Eixes tres cosetes d'Alzira.

O parlem de les ressonàncies magnètiques, de com es van privatitzar amb l'oposició unànime de tots els professionals, i per a què?
Per a donar-li el negoci a un amic de Zaplana.
Tres exemples del que passa en la privatització de la sanitat al País Valencià.

Està molt clar el que suposa la gestió privada de la nostra sanitat, ja siga l'atenció assistencial, o ja siguen les proves, o ja siguen altres serveis.
El que tenim és pitjors condicions laborals per al personal i pitjor qualitat en l'atenció als pacients.
Això sí, un bon negoci, un molt bon negoci per a alguns.

Nosaltres, des d'Esquerra Unida, continuarem defensant la sanitat pública, la gestió pública, i per això aquesta moció té tres punts.

El primer, no continuar aplicant aquelles mesures que suposen la privatització de la gestió dels serveis sanitaris, és a dir, tot allò que porten quinze anys fent des del Partit Popular.

El segon punt, no fer efectiu l'anunci del Consell del 27 d'abril de 2012 pel qual es privatitza la sanitat valenciana, deixant-la en mans d'empreses privades; ja saben, això que encara no han explicat de reprivatitzar allò privatitzat, del diàleg competitiu, de la gestió mixta, de.
.
.
tot això.
Tot això que van decidir, com ja he dit en alguna ocasió, onze persones, onze persones van decidir canviar tot el model sanitari del País Valencià.

I el tercer punt, revertir tot allò que s'haja privatitzat fins a l'actualitat en matèria sanitària, el que he comentat abans, tots els serveis que van ser privatitzats -hostaleria, bugaderia, cuina, neteja, ressonàncies magnètiques-, totes les àrees de salut que han segut privatitzades, hospitals i centres de salut -de la Ribera, de Dénia, de Torrevella, de Manises-, sí, revertir-ho, revertir-ho, és a dir, que tornen a ser gestionats per la conselleria.

Nosaltres tenim molt clar que és el moment de dedicar tots els recursos a la pública, a la gestió pública.
Ja està bé de continuar transvasant diners a Ribera Salut i a Marina Salut i altres empreses que es lucren amb la nostra sanitat, ja està bé.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per a fixar la posició dels grups parlamentaris, en primer lloc, la representant del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputada Mónica Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Compromís votarà a favor d'aquesta moció.
Ja vam tindre ocasió en el ple de la setmana passada de parlar de la proposta que des de Compromís dúiem a aquest plenari, en el sentit que l'anunci fet pel vicepresident de privatització de tota la gestió de la sanitat era un canvi de model que requeria, com a mínim, la legitimació d'una consulta popular.

En este cas, el que s'està plantejant des de la moció que acaba de defensar la senyora Albiol és precisament revertir este procés cap a la privatització, revertir el procés cap a l'abisme de la nostra sanitat i no posar en marxa, per descomptat, aquell anunci del dia 27 d'abril.

I, efectivament, plou sobre mullat, des de l'arribada del PP, es produïx el gran canvi de gestió amb les concessions de la sanitat, que s'enceten en Alzira com a laboratori d'assaig per a després exportar-lo a altres parts del nostre territori, però també a altres parts d'Espanya.

La concessió, al final, no és més que cedir a la gestió de l'assistència pública d'un grup poblacional en règim de monopoli a uns preus concertats que siguen rendibles a l'empresa concessionària.
Esta és la qüestió.
Les empreses estan al món per a guanyar diners.
Açò és així.
Però no per a fer negoci amb la nostra salut; almenys, alguns ho pensem així.

L'origen de l'invent és en Gran Bretanya, encara que no se va aplicar igual que ací.
I allí ha fracassat, i allí les seqüeles d'això han segut molt notables.

En este moment, per exemple, l'oferta hospitalària al nostre territori ja està privatitzada al 43%.

Els gestors privats fan caixa a partir de rebaixar la despesa a partir del 10%, i això significa rebaixar qualitat, això significa rebaixar atenció, això significa rebaixar formació, això significa pitjor assistència sanitària per a la gent.

I després d'estos assajos, ve el gran anunci del senyor Ciscar, diguent que falten 500 euros per habitant perquè la sanitat se puga pagar, i que per això s'ha de privatitzar.
I jo me pregunte: d'on eixiran els 500 euros?
Vull dir, com és eixe sil·logisme?
Si ara falten 500 euros per habitant, si ho gestionen empreses privades, com apareixeran els 500 euros?
D'on?
D'on han d'aparéixer?
Vostés fan uns sil·logismes que són mentida.
El que passa és que com li donen forma de sil·logisme sona com si fóra veritat.
Però és mentira!
D'on han d'eixir els 500 euros que falten per habitant?
És una mentira!

El que passa és que açò és una estratègia calculada: primer se privatitza la gestió; se devalua, se devalua la qualitat; la gent comença a estar farta d'haver d'anar a les urgències, d'haver d'anar al seu centre de primària, que tarden dos setmanes en donar-los hora, que tarden tres mesos en una prova diagnòstica, que tarden no sé quants mesos en una ressonància, i quan la gent ja explota, el que encara té un mínim de nivell adquisitiu, què fa?
Se trau un segur privat.
I ahí és on està el negoci, se trau un segur privat.

I la següent fase i la tercera fase és la fase ideològica, i és començar a reivindicar que per a què anem a pagar una seguretat social si total m'he de pagar un segur privat perquè la sanitat pública està feta unos zorros.
Està és l'estratègia del Tea Party, està és l'estratègia dels que volen fer desaparéixer no l'estat de benestar, sinó l'estat.
Està és l'estratègia de la llei de la selva, del més gran que se menge el més xicotet i del que només puga tindre salut aquell que se la puga pagar, o només puga tindre educació aquell que se la puga pagar.
Eixe és el camí que vostés han encetat, amb la seua ideòloga al front, que és la senyora Esperanza Aguirre, que és la Sarah Palin d'ací, autòctona.

Això és el que vostés estan fent.
Se poden vostés riure, però a la gent no els fa riure gens, saben vostés?
, perquè no té gens de gràcia.
Això és el que vostés estan fent amb la sanitat.
I això, a la llarga, i no només a la llarga, a mitjà termini genera patiment, genera desigualtat, genera injustícia social i genera contestació, i genera contestació.
I això és el que vostés van a arreplegar.

Miren, hui vostés votaran en contra d'açò, igual que l'altre dia votaren en contra de la proposta que fea Compromís.
Però, saben què?
En cada votació en contra que vostés fan en açò, augmenten la contestació al carrer i augmenten la contestació que la gent té contra persones que voten coses que generen patiment.
I ho pagaran, molt més prompte del que vostés pensen.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Ignacio Subías té la paraula.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Lo primero, decir que vamos a votar favorablemente esta moción que presenta del Grupo de Izquierda Unida.

Miren, llevamos tres semanas en estas Cortes debatiendo sobre los diversos recortes que están realizando ustedes, el Partido Popular, que son el mayor ataque contra el sistema sanitario público que se recuerda.

Además, lo dije, y lo vuelvo a repetir, incumpliendo ustedes sus compromisos, aquello que dijeron ustedes de: «No haremos recortes en sanidad.
» «No haremos recortes en educación.
» Bueno, pues cualquier parecido con la realidad es mera coincidencia.

Están ustedes generando incertidumbre.
Están ustedes generando miedo, tanto entre los trabajadores, como entre los ciudadanos, como usuarios del sistema sanitario público.

A los tremendos y lamentables decretos 1/2012, las medidas que tomaron de recortes conjuntamente, el Real decreto ley 16/2012, que supone, si siguen adelante, el acabar con el sistema tal y como lo hemos conocido, supone acabar con la equidad, con la universalización, con la igualdad, con la solidaridad, pues bien, el 27 de abril se les ocurre a ustedes esto de la privatización de la gestión de los centros sanitarios.
Y se sacan dos mecanismos en esos momentos para decir cómo lo van a realizar.

Por una parte, la privatización de todo aquello que son las prestaciones no sanitarias, es decir, de todo aquello que ya está privatizado, de todo aquello que ya está externalizado, de todo aquello que ustedes mismos han adjudicado a empresas privadas determinadas, y ahora deciden que esas empresas privadas a las que ustedes han adjudicado no son eficientes, no son competentes y tienen que adjudicarlo a otra empresa.

Esto, como comprenderán, es…, no es que sea inexplicable, tiene una explicación clarísima, y es la demostración del fracaso de ustedes como gestores, la explicación del fracaso de su modelo y, permítanme que les diga, es una demostración de la incompetencia, como gestores de lo público, de ustedes.

Y para hacerlo, fíjese, hacen el siguiente cálculo, dicen: «El gasto del 2011, a ese gasto del 2011 le resto el ahorro que decimos que vamos a hacer, y a ese ahorro, además, le quito ahora el 10%».
¿Por qué el 10%?
Yo espero que la representante del Partido Popular, cuando venga aquí ahora, diga: «Pues es el 10% por esto».
¿Por qué el 10% y no el 12%, el 8% o el 6%?
¿Por qué?
¿Nos lo podrían decir?
En fin, es lamentable y es poco creíble.

En cuanto a los servicios y productos sanitarios tales como el transporte, la oxigenoterapia, las resonancias magnéticas… Doce años llevamos diciéndoles que es ineficiente, doce años llevamos diciendo que están despilfarrando, doce años diciéndoles los profesionales que se están equivocando.
Y ahora dicen ustedes que, bueno, que hay que hacerlo mejor.
¡Caray!
Incompetencia nuevamente.

La logística de productos farmacéuticos y material sanitario, las prótesis, la gestión de la farmacia por receta… Pues la maniobra que realizan es, en este caso, la siguiente: gasto del 2011 en todos estos conceptos, le quitan el ahorro que prevén ustedes que van a realizar, esto lo dividen por el número total de habitantes, les da una cifra, la multiplican por los habitantes de cada departamento de salud, ¡y a eso ahora le quitan el 15%!
Ahí queda eso.
¡Ahora le quitamos el 15%!
¿Por qué?
Señores y señoras del Partido Popular, cuando salgan, explíquennos toda esa maniobra cómo es posible.
En fin, ¿alguien puede explicar qué van a cobrar las empresas adjudicatarias?
¿Alguien puede salir aquí y decir: van a cobrar esto?

Miren, ustedes dicen que el sistema es insostenible.
No es verdad.
El sistema es sostenible.
Si no fuera sostenible, ¿por qué se van a presentar empresas privadas a estas adjudicaciones, salvo que no se presenten, dado los mecanismos que ustedes han hecho?
Pero ¿por qué se van a presentar?
La realidad es que el sistema -insisto- es sostenible.
Que ustedes siguen sin decir la verdad, que ustedes van a realizar una privatización más profunda.
Ayer, el señor Echániz, que seguro que les suena a ustedes, dijo que la privatización iba a ser más profunda.
Y la famosa convivencia de direcciones público-privada va a provocar una colisión de intereses con repercusión para la asistencia sanitaria.

Miren, debieran saber que no es el mismo un material que otro, y aquí va a haber una colisión de intereses que va a perjudicar a la asistencia.
Creo sinceramente también que no se van a producir las previsiones de ahorro que cuentan ustedes.
Ustedes quieren desacreditar la sanidad pública y nos van a tener enfrente.
No les quepa duda de que vamos a intentar hacer que los valores de la sanidad pública constituyan parte de la identidad de nuestra comunidad.
Y así intentaremos hacer que lo vean los ciudadanos.

Y miren, cuando tengamos responsabilidades de gobierno, lo que están haciendo ahora lo revertiremos y recuperaremos el sistema público de sanidad para los ciudadanos; sistema que ustedes, lamentablemente, se están cargando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Subías.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, la ilustre diputada Nieves Martínez tiene la palabra.

Cuando quiera.

La senyora Martínez Tarazona:

Gracias, presidente.

Miren, señorías de Izquierda Unida, vamos a votar en contra su moción.
Y simplemente se lo resumo por algo: no vamos a privatizar la sanidad, ¿eh?
(Aplaudiments)

Vamos a ver.
Usted ha venido aquí a hablarme del modelo de Alzira todo el rato, del cual no nos vamos atrás en ningún momento.
Es otra manera de hacer medicina, pero nada tiene que ver con el cambio de modelo que últimamente se va a hacer aquí.
Nada tiene que ver y se lo resumo en dos puntos muy importantes.
En el modelo de Alzira no se asume control de personal estatutario y en el modelo de Alzira no se asume control de infraestructuras construidas por la administración.
Eso se hace en el modelo de Alzira.
En el nuevo modelo que nosotros hemos presentado, esto no se hace.
Me acaba de entender perfectamente.

Y es que usted creo que no ha entendido bien el nuevo modelo sanitario de gestión compartida, sustentando en la colaboración público-privada de la gestión no asistencial.
Y el porqué usted lo debería saber igual que yo.
La realidad de la sociedad en la que vivimos es muy distinta a la que teníamos hace veinte años a la que tenemos ahora.

Mire, hemos aumentado en población, hemos aumentado la esperanza de vida, merced a la mejoría sanitaria que tenemos.
Ha habido evolución de patronos epidemiológicos y de morbilidad, ha habido una hiperfrecuentación de servicios, ha cambiado el mapa de enfermedades, ha aumentado la cantidad de enfermedades crónicas, los movimientos migratorios es algo que cualquiera de nosotros hemos podido percibir y, por supuesto, la tecnología sanitaria ha cambiado, con todo lo que ello conlleva en el gasto.

Pero además de todo esto, no nos podemos olvidar de algo que ha resaltado esta mañana aquí el presidente Fabra, y es la infrafinanciación, que ustedes saben, a la que se ha visto sometida la Comunidad Valenciana en los últimos tiempos.

Miren, la Comunidad Valenciana viene recibiendo para sanidad 1.
150 euros per cápita, cuando la media estatal está en 1.
332, la media.
Simplemente con el cálculo de esa diferencia con la media, estamos hablando de 182 euros.
Si usted multiplica esos 182 euros por los 5.
170.
000 valencianos que somos, tenemos una cantidad de 940 millones de euros.
Y esto le podrá parecer cantidad de dinero, pero a ello hemos de sumar que durante toda la legislatura pasada del gobierno socialista no se nos ha reconocido un millón de valencianos y valencianas más a los cuales se les ha estado asistiendo y que ha sufragado la Comunidad Valenciana.
Y pese a ello, señoría, los presupuestos de la Comunidad Valenciana en materia de sanidad comprenden un 40%, siendo uno de los más altos en comparación con otras comunidades.

Miren, el Consell es responsable de garantizar la sanidad pública gratuita y universal, pero también es responsable de garantizar un sanidad sostenible en el futuro y perdurable en el tiempo.
Y no por ello van a quedar exactamente igual en los principios de universalidad, equidad, cohesión, calidad y gratuidad.
Sí, repito, gratuidad.
(Aplaudiments) Porque ustedes, ustedes quieren confundir al ciudadano.

Miren, sanidad no es igual a ir a la farmacia.
Nosotros, los ciudadanos de la Comunidad Valenciana ya contribuíamos en el pago farmacéutico.
Se ha cambiado el modelo para que sea más equitativo.
Mire, sanidad es mucho más allá.
Sanidad es prevenir, sanidad es asistir, sanidad es tratar y sanidad es rehabilitar.
¿Verdad que el abanico es bastante distinto?
(Aplaudiments)

Miren, pese a lo que ustedes nos digan, la implantación de este nuevo modelo se va a hacer en enero de 2013 en los dieciocho departamentos de salud.
El cómo se lo ha explicado por activa y por pasiva el conseller en este hemiciclo.
Cuando empiece a funcionar el modelo sanitario de gestión compartida, las empresas externas que tienen contrato en vigor quedarán bajo el control del operador, y a partir de ese momento, se establecen nuevas relaciones comerciales entre ellas.
Al operador u operadores externos a los que se adjudique la gestión se le contratará por una cápita anual por los servicios suplementarios que asuman, con un coeficiente de descuento o transferencias entre el 10 y el 15%, que representa el beneficio de la administración y que, por supuesto, repercutirá en que esta sanidad siga siendo pública y gratuita.

Miren, la licitación de las mismas va a ser para diez años prorrogable cinco años más, como máximo quince, y se llevará a cabo bajo el sistema de diálogo competitivo, como establece la actual ley de contratos del sector público.

Señoría, usted no se ha leído el modelo, porque además este nuevo modelo sanitario reitera que no va a afectar a la planificación sanitaria que en materia de estrategias de salud ha establecido la Agencia Valenciana de Salud.
Está seguirá siendo vigente, y con ella, tanto nuestro plan de salud como todos los planes y programas integrados en él, incluida la salud pública, que me parece que les preocupa a sus señorías mucho.
Pues mire, va a seguir estando igual que está hasta ahora.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Martínez.

Señora Albiol, para réplica.

La senyora Albiol Guzmán:

Miren, de tot el que ha dit la representant del Partit Popular, de tot el que acaba de dir, només té raó en una cosa, en una, el primer que ha dit: «No vamos a privatizar la sanidad.
» En això té raó.
No és que la vagen a privatitzar ara, és que ja l'estan privatitzant des de l'any 1999.
És que la sanitat valenciana l'està privatitzant el Partit Popular des de 1999, que van començar amb el model Alzira.
Des d'ahí estan privatitzant vostés la sanitat.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, ruego silencio.

La senyora Albiol Guzmán:

I no és que jo no haja entés bé el nou model de gestió sanitària que ens proposa el Partit Popular.
Senyoria, és que vosté no ha entés la nostra moció, és que vosté no ha entés la moció.
La moció parla de tres punts.
La moció parla de no continuar desmantellant el sistema públic, la moció parla d'eixe nou sistema de gestió del Partit Popular que va anunciar el Consell el 27 d'abril i la moció parla també d'Alzira, de Manises, de Dénia, de Torrevella i de les ressonàncies, de retornar tot això a la gestió pública.
El que passa és que vosté o no l'ha llegida o no l'ha entés, una de les dues coses.

I mire, el nou model de què vosté parla.
En primer lloc, no han publicat absolutament res sobre el nou model.
No n'hi ha res negre sobre blanc.

El que sabem del nou model.
.
.
Sabem les declaracions del primer dia del senyor Ciscar, que anaven a privatitzar tota la sanitat valenciana.
Això és el que se va dir el primer dia.
Les declaracions més matisades uns dies després del senyor Rosado: «No,el que anem a privatitzar és el que ja està privatitzat, que ho reprivatitzarem perquè tot siga una única gestió privada.
»

Bé.
Ara, a hores d'ara, a dia d'avui ningú, absolutament ningú ha sabut aclarir quin és eixe nou model de què parla el Partit Popular.

I senyoria, i encara tenen la desvergonya de vindre ací a parlar de l'infrafinançament de la sanitat.
En primer lloc, finançament que vostés van pactar, que vostés van pactar.
I en segon lloc, ara estan governant a l'estat, ara, des de fa ja uns quants mesos, què fan fet?
Han canviat el finançament?
No.
Retallades i privatitzacions.
Això és el que han fet, això és el que han fet per a solucionar els problemes de la sanitat valenciana.

I continue, per si no s'han adonat ja de com són de ridículs quan parlen de la insostenibilitat del sistema, vosté puja ací i continua insistint en la insostenibilitat del sistema.

A vore.
No s'ha adonat que si el sistema és insostenible, ho és per a la pública i ho és per a la privada?
Si el sistema és insostenible, és insostenible.
El problema és que no ho és.
Que vostés diuen que és insostenible per a la pública, però és molt sostenible per a la privada.

I a mi m'agradaria que ara en la segona intervenció vosté isquera ací i ens explicara per què és millor la gestió privada.
Per què és millor la gestió privada?
Anem a vore.
Si el servei és el mateix, si la qualitat és la mateixa i si, a més, l'administració s'estalvia els beneficis empresarials, mateix servei, mateixa qualitat i, a més, l'administració no ha de tindre eixos beneficis empresarials, com és possible que siga més econòmica la gestió privada?
Com és possible?
Una de dos: o no és més econòmica o no és igual de bona l'atenció, o no és més econòmica o no és igual de bona.
És una qüestió d'abecé, molt bàsica.

Com poden continuar defensant que la gestió privada és més econòmica quan tenim l'exemple de les ressonàncies?
Com ho poden fer, si les úniques ressonàncies que no s'han privatitzat, les de l'Hospital Doctor Peset, són un 20% més barates que les que s'han privatitzat?
Com poden continuar defensant que la gestió privada és més econòmica?
És que és insostenible.
Insostenibles són les seues argumentacions, insostenibles.

Vostés s'estan carregant tot el sistema sanitari per una qüestió ideològica.
Estan privatitzant, estan retallant, estan aplicant copagaments, tot per una qüestió ideològica.
Ens volen vendre la burra de la insostenibilitat, ens volen vendre la burra de l'infrafinançament, però no és cert.
És una qüestió ideològica per a beneficiar als seus.

I vostés el que faran és que ací arribem com a Estats Units, un sistema on les persones que tenen més recursos no poden ni tan sols accedir al sistema sanitari.
I eixe és el camí al que ens està portant el Partit Popular, al camí de la sanitat com en els Estats Units.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Per a finalitzar el debat, la senyora Martínez té la paraula.

La senyora Martínez Tarazona:

Gracias, presidente.

Mire, señora Albiol, el nuevo modelo lo que busca es la unión de la dinámica empresarial, cuya eficiencia en la gestión es indiscutible, al funcionamiento de lo público, aportando a la sanidad lo mejor de ambas gestiones.
¿Le responde eso a su pregunta?

Mire, esta simbiosis afectará a la parte logística -repito-, a la parte logística bajo el mismo adjudicatario, es decir, a los servicios de carácter no sanitario.
Y es que, mire usted, la externalización de servicios no es algo nuevo.
Más del 85% de los mismos ya lo están.
Y no solo aquí donde se intenta sacar la mayor eficiencia mediante este modelo, sino en otras comunidades, incluida su querida Andalucía, señor Albiol, su querida Andalucía.
O ¿es que la palabra externalización según le interesa usted la interpreta?
Mire, vosté fa la llei de l'embut: ample per a mi i estret per a tu.
Según dónde estamos, hacemos y opinamos.

Miren, señorías, señora Albiol, la gerencia del personal, es decir, la de la bata blanca, queda exactamente igual, al igual que, como he dicho antes, la planificación sanitaria.
Y le voy a poner un ejemplo, porque parece que usted todavía no se ha enterado.
Voy a poner un ejemplo que cualquiera de ustedes puede transmitir a cualquiera de nuestros conciudadanos.

Imagínese cualquiera de nuestros ancianos que se cae en una acera, en un bordillo y se rompe una cadera.
Vendrá una SAMU a atenderlo y se lo llevará a puertas de urgencias, sanitarios.
En puertas de urgencia habrá un administrativo que le pida el SIP, bata blanca, ¿no, señoría?
Habrá un celador que entre la camilla a lo que es el box de urgencias, bata blanca.
Habrá un auxiliar que se encargará de lavar al anciano y ponerle un pijama, bata blanca.
Vendrá un enfermero que le hará una serie de pruebas, bata blanca.
Vendrá el médico residente oportuno a hacerle una primera valoración, bata blanca.
Vendrá el médico adjunto a valorar lo que ha hecho su residente, bata blanca.
(Remors) Se irá a rayos a ver qué es lo que le ha pasado, bata blanca, servicio de radiología.
Irá al quirófano a ser intervenido, anestesista, traumatólogo y todo su equipo, bata blanca.
¿Verdad que todos tenemos la imagen de bata blanca que hemos pasado?
(Aplaudiments) ¡Eso va a quedar exactamente igual, señorías, exactamente igual!

Y aún más le diré.
La Conselleria de Sanidad controlará la actividad diaria del operador externo y procurará por la coordinación adecuada entre la variante de esta nueva vertiente de modelo y la gerencia de personal.
Miren, señorías, los profesionales pueden estar totalmente tranquilos, los ciudadanos pueden estar totalmente tranquilos.
El corazón de la sanidad pública queda tal cual, queda intacto.
Y queda intacto porque, miren, queda intacta la dependencia patrimonial de los bienes muebles e inmuebles, queda intacta la capacidad de administración de recursos humanos y queda intacta la asistencia sanitaria.

Señorías, nosotros cumplimos nuestros programas, creemos en la sanidad pública y vamos a trabajar intensamente, igual que lo hemos hecho en las últimas legislatura.
Y para eso no hay nada más que ver cómo éramos y cómo somos.
(Aplaudiments) Vamos a trabajar intensamente para que la sanidad sea sostenible, no ahora, que lo es, sino en un futuro.

Miren, la diferencia entre ustedes y nosotros es que mientras ustedes ven estas medidas como bombona de oxígeno tras el fracaso de movimientos de acampada y pancarta, nosotros somos valientes y tomamos las medidas que creemos son necesarias.

Miren, señorías, no hace mucho escuché una frase que resume bien el trabajo del presidente Fabra y de todo su Consell frente a la actitud de todas sus bancadas.
Miren, señorías, nosotros no pensamos en las próximas elecciones, pensamos en las próximas generaciones (aplaudiments) y eso es lo que hace que el respaldo nuestro sea el que es y, el suyo, ustedes sabrán, a mí no me interesa.
Pero les digo una cosa: el tiempo nos dará la razón.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Gracias.

Acabat el debat anem a començar la votació.
Comença la votació.
39 vots, sí; 45 vots, no.
Queda rebutjat el nou punt de l'ordre del dia.

S'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 13 hores i 20 minuts)