Coordinaci%C3%B3%462507.11.23%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 23 de novembre de 2015.
Comença la reunió a les 10 hores i 7 minuts.
Presideix el diputat senyor Alfred Boix Pastor.
Reunió número 6/i II.

El senyor president:

Buenos días a todos y a todas.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei per a la recuperació del servei públic de radiodifusió i televisió d'àmbit autonòmic, de titularitat de La Generalitat

El senyor president:

Comenzamos esta comisión y continuamos la comisión del viernes pasado con la comparecencia del señor Joaquín Solano, que tiene la palabra por un tiempo de ocho minutos.
(Veus) Señor Solano, haga lo posible.
(Rialles)

Compareixença del senyor Joaquim Solano Domingo

El senyor Solano Domingo:

En primer lloc m'agradaria agrair l'oportunitat que em donen per adreçar-me a vostés.
Gràcies en nom d'un sector, d'uns artistes menystinguts, no sols pels seus dirigents sinó per la classe política en general, pense que fruit del desconeixement de què significa ser un actor o actriu, un comediant, quina és la seua missió dins la societat.
Supose que, tranquils, no és el moment de fer una ègloga a la professió que exercisc, així que em centraré en primer lloc en presentar-me i, en segon, en la matèria, la feina de l'actor i per què pense que és important en la definició d'una televisió o de qualsevol mitjà audiovisual.

Sóc Ximo Solano, actor, director d'escena, músic, presentador de televisió, productor i director de cinema -quantes coses, no?
De vegades m'han anat millor les coses i de vegades pitjor, com a tots els comediants.
Bé, als comediants valencians ens ha anat un poc pitjor o un molt pitjor des que es va perpetrar el tancament de la Radiotelevisió Valenciana.
Més o menys com al poble valencià, al qual també li ha anat pitjor; tots ens sentim un poc orfes.

Voldria agrair també als membres del CECUP, que han fet un treball honest i valent contra dogmes, a tort i a dret, i que han obert una finestra per al debat amb arguments, cosa caríssima en els temps que corren.

Dit això, i després d'haver llegit amb minuciositat l'informe anomenat abans, només puc dir que per tecnicismes sobre què deuria ser o comportar una nova televisió li paren atenció.

Així doncs, intentaré aprofundir en els arguments que pot ser més tenen a vore amb la meua professió, per què és important la ficció en la vida i, per tant, en una televisió pública.

S'ha sentit parlar molt de si necessitem una televisió pública, si amb les que vénen de Madrid ja en tenim prou.
I sempre que es parla de televisió es fa al voltant del dret a la informació, etcètera.
Sí, m'agradaria dir que la televisió dels valencians no deuria de ser la televisió dels periodistes valencians, sinó la televisió de tots els valencians.
I això comporta més coses a banda de la ineludible i necessària informació.

Tal com diu l'informe abans esmentat, citant un altre estudi d'Accenture, les radiotelevisions públiques autonòmiques complixen un paper dinamitzador de la cultura i llengua pròpies, institucions que tenen com a objectiu el foment de la cohesió social i la pertinença territorial, que brinden l'oportunitat de produir continguts culturals distintius, d'interés públic, multipliquen l'impacte de les inversions culturals i faciliten l'obtenció de recursos als gestors culturals.

L'informe d'Accenture destaca com en les comunitats autònomes amb llengües cooficials les radiotelevisions públiques compleixen un paper essencial per a la normalització lingüística per potenciar el seu ús i per impulsar un sentiment d'identificació i de major proximitat; i entre d'altres coses com l'impacte econòmic en les indústries culturals i el territori es diu que, encara que l'extinta Radiotelevisió Valenciana no va contribuir de forma clau al desenvolupament d'aquestes indústries culturals, no obstant això la seua absència s'ha deixat sentir de manera significativa; malgrat l'escàs ressò que va donar a les indústries culturals i creatives els seus efectes eren significatius.

En cadascun d'aquests àmbits la ràdio i la televisió públiques autonòmiques van ajudar a crear una mena d'star system local, no sols a actors i a actrius, també cantants, esportistes, periodistes, persones del món de la cultura, etcètera, identificables pel gran públic gràcies a les produccions de ficció, als programes d'entreteniment, als programes de debat, etcètera.

És evident que una ràdio i una televisió pública de proximitat, a les quals s'afegira hui en dia una plataforma multimèdia pública, immersos en un entorn absolutament transmèdia són eines imprescindibles per a impulsar l'activitat cultural general del nostre territori, sempre que la gestió d'aquest servei públic no es desvie dels seus valors, missió i visió fundacionals.

Alguns investigadors han plantejat fins i tot una aposta decidida dels responsables de la gestió pública per les indústries culturals i creatives, pot ser una via per eixir de l'actual crisi econòmica, en tant que, com ho demostren investigacions recents, hi ha una clara correlació entre cultura i riquesa, així com assenyalen diversos estudiosos la mida dels sectors culturals és la variable més determinant per a explicar les diferències de renda per càpita de les regions europees, de manera que un increment de l'1% dels ocupats en les activitats creatives i culturals en una regió europea suposa 1.
600 euros de renda per càpita més, estudi de Rausell KÃ¶ster.

Els actors i actrius del País Valencià suportem un atur de més del 95%, això ha provocat l'exili de molts d'ells, entre els quals em trobe, i la pèrdua d'un talent intergeneracional, que és molt difícil de revertir.
Recorde que els dies previs al tancament parlàrem amb alguns dels qui tenien la responsabilitat de prémer el botonet del qual depenia que la radiotelevisió continuara o no en funcionament, i la resposta era que eren ordres de partit, com si un partit polític estiguera per damunt de l'interés d'un poble.

Amb impotència vam contemplar com, entre d'altres, es jugava amb la nostra feina.
Els dèbils, els principals afectats pel tancament de la televisió no són els treballadors de l'ens, els primers afectats i principals són els ciutadans; els segons afectats, al voltant de cinc mil persones, que ens vam quedar al carrer sense indemnitzacions ni dret de cap tipus, veient com feien fallida empreses sense poder cobrar deutes, etcètera, que conformaren de la mateixa que els treballadors el nucli i l'esperit de la Radiotelevisió Valenciana.

Nosaltres només hem rebut silenci i oblit i en molts casos exili.
Però què fèiem nosaltres en eixa televisió o què fem nosaltres en altres televisions?
Bàsicament, però no només, ficció.
I què és la ficció?
Mario Vargas Llosa en el seu discurs d'acceptació del Premi Nobel deia que sense la ficció seríem menys conscients de la importància de la llibertat perquè la vida siga vivible i de l'infern en què es convertix quan es conculcada per un tirà, una ideologia o una religió; es més que un entreteniment, és més que un exercici individual, és una necessitat imprescindible perquè la civilització seguisca existint, renovant-se i conservant en nosaltres el millor de l'ésser humà.
Per això, encara que representació fal·laç de la vida, ens ajuda, malgrat tot, a entendre-la millor, a orientar-nos pel laberint on nasquem, transcorrem i morim.

La ficció -i açò ja no és del senyor Vargas Llosa- es posa davant l'espill per poder analitzar-nos.
Així, quan veiem una sèrie nord-americana comentem i parlem de com són ells, de quines coses fan, de com pensen i per què.
Però a nosaltres ens han tret l'espill.
I això entre altres coses vol dir que ens manca una de les ferramentes modernes per analitzar-nos, per a produir la reflexió.
Són ells els que analitzem, és en ells en els que volem convertir-nos.
Ens menysvalorem.
I esperem el moment tranquils, asseguts davant la tele dels altres, de la nostra desaparició com a poble, com a unitat de costums, cultures, tradicions i manera de pensar, el moment de dissoldre'ns definitivament en els altres.

No era això el que es pretenia quan es va fer desaparèixer la nostra televisió, primer dissolent el nostre way of life, després simplement apagant-nos?
Perquè per fer escoles ja es va vore que no era.

Però aleshores quina ficció volem?
Per a definir-la, pot ser és millor parlar de què volem aconseguir amb ella, fixar-nos objectius.
Pensem que aquella que ens fa excel·lents, aquella que busca en nosaltres allò suprem, el principi transformador, allò que Sir Laurence Olivier deia que havia aconseguit només durant quaranta segons a la seua vida interpretant un personatge de Shakespeare, que ara no em ve al cap, quan va sentir que era transformat i transformava.
I tot eixe camí, tota eixa vida només per a eixos quaranta segons?
Era ja major quan es va adonar que els quaranta famosos segons no eren els més importants, el camí és el que ho era, era la cerca de l'excel·lència.

La ficció no és inventar-se els fets i transmetre'ls com a realitat.
Això és una altra ficció.
Això és quasi una suplantació dels fets.
Això es feia als informatius, sobretot de la ràdio i televisió valenciana, però no era el lloc adient.

La ficció s'anuncia, l'espectador és conscient que això que va a vore o sentir no és la realitat, és una realitat, passada pel filtre d'un guionista, d'un director, d'un actor, no d'un comissari polític; amb voluntat d'intentar capejar el temporal, amb enginy enganyar el censor.
Sí, això passava a la nostra televisió.
S'intentava deformar l'espill de la realitat i no es feia ficció; se'n va fer poca, perquè no es poguera comparar amb eixa realitat deformada.
Eixa voluntat ha quedat ja com a fet diferenciador dels valencians, perquè hem necessitat molta de voluntat per seguir dempeus.
Véiem com es maltractava la nostra llengua, com es ficcionava la realitat.
Véiem com no érem nosaltres els que féiem eixa ficció.
Véiem com ens obligaven a exiliar-nos.
Algun país civilitzat odia els seus actors?

Si la nova televisió ha de ser l'eco d'un país, caldrà localitzar aquelles coses en les quals som únics, els nostres creadors, els nostres músics, i no negar-los l'aparició en la seua televisió, com estava passant.
Però ni això ens va portar a pensar en la seua fi, perquè nosaltres no volíem el seu tancament, volíem la seua transformació, volíem que fóra l'espill de la societat.

Nosaltres, els actors i actrius, volíem ser utilitzats perquè els valencians es pogueren vore reflectits.
I els valencians també ho volien.
Els share y els rating més alts, fins i tot quan la tele ja estava morint-se o l'estaven assassinant, eren els de la ficció, la gent se la feia seua, l'estimava, ens estimava i algú ens va separar.

Però ara estem altra vegada disposats.
Ens vam fer mal, molt de mal, però no es va acabar amb nosaltres.
I ens consta que amb el públic tampoc quan es pregunta al carrer: Â«Però l'obriran, quan?
Ja en tenim ganes.
Â»

La ficció hauria de reorientar-se progressivament per ocupar a mig termini una tercera part de la programació de la futura televisió, tot i tenint en compte que el seu cost és més elevat en una producció de continguts audiovisuals, això diu l'informe, encara que no és del tot exacte, perquè la ficció té un termini d'amortització molt més llarg que, per exemple, un informatiu.
Però això tampoc es feia a la nostra televisió.
Per tant, es pensa que la ficció és més cara.

Una missió primordial de la programació hauria de ser atraure segments d'audiències tradicionalment allunyats d'aquest gènere.
I només és possible recuperar-los trencant el cercle virtuós de la creativa, segons les dades d'audiència, deuria d'estimular la creació de projectes de narració creativa, deuria orientar la proximitat cap a la difusió del patrimoni cultural i natural, educar en l'expressió de valors universals.
Tot això ho diu l'informe.

Amb l'erupció de l'streaming és veritat -i ja acabe- el mou model està impulsant l'excel·lència creativa.
Abans es tractava d'un públic massiu, d'aconseguir quant més millor.
Ara es tracta de qualitat.
Encara que al principi no ho veja molta gent, deixem que ho vagen descobrint.
A partir de la qualitat vindrà l'èxit.

Ara més que mai eixa cerca de la qualitat, de l'excel·lència, pense que els ha de guiar a vostés, i l'excel·lència té un cost, barat per a la societat si realment es vol anar per eixe camí, però el té.
Si no estan disposats a recórrer-lo, si no creuen que aprofita per a això, si volen tindre una televisió només per tindre-la i traure de tant en tant alguna festa i un polític tallant la cinta, no pagarà la pena.
Un euro posat en això ja serà car.

Si centren el debat en quants treballadors i en quants milions costa, i no són capaços o no volen explicar a la societat el perquè d'una televisió, el perquè en valencià, el perquè pública; si no volen utilitzar-la per fer-nos créixer com a poble, si no volen estar al món com a valencians, aleshores no pagarà la pena, no la facen.
Si ho fan, si volen, tampoc esperen els quaranta segons de glòria de Sir Laurence Olivier.
Simplement faciliten el camí, perquè la glòria sempre serà per als valencians.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Solano.

La senyora Meco té la paraula.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, senyor Solano.

Moltes gràcies per la seua intervenció i per les paraules que jo crec que són molt clarificadores de com es troba el sector.

En su intervención nos ponía de manifiesto precisamente la versatilidad de su actividad, y por ello seguramente es más que interesante su comparecencia hoy, porque puede dar una visión mucho más rica, mucho más completa de las consecuencias que tuvo ese apagón democrático, ese apagón de la democracia, de la cultura, que vio afectados numerosos sectores.
Sectores como, bueno, como alguno de los que usted hoy ejemplifica.

Yo prefiero quedarme con el hecho de que…, bueno, de que usted es presidente de la Asociación de Actores y de Actrices Profesionales, y es un poco en relación a esa cuestión a la que van a ir mis preguntas, que van a ser bien pocas, porque después no tienen tiempo a contestar, entonces nos sentimos un poco frustrados desde esta óptica.

Hemos oído en diferentes ocasiones hablar al sector de tres verbos, cada uno de ellos más hiriente.
Que son: emigrar, exportar o morir.
Es decir, usted ha hablado también de…, bueno, pues de una tasa de desempleo en el sector de un 90%, cosa que, evidentemente, pone de relieve la gravedad que tuvo esa decisión precipitada e injusta, ese daño cultural y social del que hablaba usted en su intervención.

A mí me gustaría que usted nos pudiera esbozar cuál ha sido el panorama después del cierre del ente, cuáles han sido las dificultades que ustedes dentro del sector han encontrado para integrarse en el mercado laboral, es decir, si esos verbos de los que hablaba yo, de emigrar, de exportar o morir, han sido realidad y en qué medida.

Y sobre todo, cuáles han sido las consecuencias para la identidad valenciana de la desaparición del ente.
Usted ha expuesto en su intervención algunas cuestiones, pero me gustaría que fuera más allá y que pudiera, bueno, pues pudiera ejemplificarnos en esa situación.

Y, por último, que nos pusiera de relieve para usted qué es la calidad.
Es decir, usted ha hablado de calidad, usted ha hablado de excelencia, y a mí me gustaría saber cuánto Â«noÂ» de calidad, cuánto Â«noÂ» de excelencia tenía aquella televisión que aquel día se cerró precipitada e injustamente.

Nada más.

El senyor president:

Gracias, señora Meco.

Señor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Buenos días, señor Solano.
Encantado de tenerle aquí.

Y, bueno, como usted ha dicho, representa a la parte de la parrilla que no es informativo.
Desde luego es esencial el tema de los informativos, pero por supuesto de las veinticuatro horas tenemos muchas que no son informativos.
Por lo tanto, sí que, en pro del futuro proyecto, sí que me gustaría saber su opinión en esa parte de la programación, usted cree que sería más beneficioso externalizarla toda y tener un… y que el empleo lo generaran las pymes del sector audiovisual?
O ¿tener una plantilla mucho más amplia en el ente de donde tirar mano para todo tipo de programas?
Eso para el futuro.

En el presente, lo que teníamos que estar hablando hoy aquí, que era la proposición de ley, ya que usted ha hablado también de injerencias políticas, sí que quería preguntarle yo sobre un tema concreto de la proposición de ley, que es el tema de la televisión en pruebas que proponen, la televisión en pruebas sin control parlamentario, que dependerá única y exclusivamente del Consell.
Me gustaría saber si usted es partidario de una tele que dependa exclusivamente del Consell, si usted cree que puede tener algún tipo de beneficio, si cree que puede tener algún tipo de audiencia o que podría, al contrario, poner en peligro un mejor arranque o un mejor inicio del proyecto definitivo de radiotelevisión valenciana.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Subiela.

Señor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies.

En principi, felicitar-lo pels discurs que ha fet.
Pense que és interessant que es recuperés este discurs a nivell escrit, però també a nivell d'imatge, perquè estan gravant-mos.
(Rialles) Pense que és interessant de cara… sobretot a nivell acadèmic i a nivell teòric és molt interessant moltes de les coses que has dit, sobretot referit a la ficció.

Jo pense que una de les coses que…, de les poquetes coses de les quals molta gent mos sentim orgullosos de l'antic Canal 9 era del poquet de ficció que es va fer, sobretot a última hora de la cadena, quan de fet s'havia renunciat a la ficció valenciana i pròpia durant molt de temps i que realment va dir…, tots vam dir: bé, no era tan difícil, no?
, no era tan… Tanta Tómbola i tanta cosa i al final resulta que parlar de nosaltres mateixos era realment el que la gent volia i realment la funció bàsica que hauria de complir un ens públic com radiotelevisió valenciana.

En este sentit, des que es va acabar radiotelevisió valenciana, des que la van assassinar, la veritat és que ens trobem molt orfes des d'això, ens trobem molt orfes de present i…, però també de memòria, del passat.
És com que la nostra memòria i el nostre present passa per Chamberí i Beverly Hills, però nosaltres no…, és com que… som com ciutadans de segona categoria, que mirem el món globalitzat des de fora, en el qual no mos deixen participar, si no és que canviem la nostra identitat, que fem com Michael Jackson i passem de ser negres a ser blancs per a entrar dins dels cànons establerts.

En este sentit, pense que és molt interessant el discurs que s'ha fet i l'aposta per una ficció valenciana que parle de nosaltres mateixos i que ens situe davant el món en què estem, tant del nostre present com del nostre passat, etcètera.

De tota manera, jo, tenint ací…, pense que…, volia preguntar-te algunes coses que pense que són interessants, més a nivell pràctic, com la teua faceta com a productor, i anant un poc en el que ha preguntat el company, del tema de l'externalització i tal.

Jo volia preguntar-te si en tot este procés que anem a construir, tenint en compte també totes les crítiques que s'han rebut anteriorment a l'anterior ens, també de sempre…, tant a nivell de treball, sobretot a nivell de productores, etcètera, de com moltes voltes s'havien donat a dit moltes concessions i moltes faenes, i moltes s'havia…, havien fet fins i tot productes de ficció pròpia productores foranes, fins a quin punt creus tu que hauríem…, com hauria de funcionar tot açò.
Si s'hauria d'implementar un codi de bones pràctiques, si hauria d'haver un pla estratègic per a obrir la nova televisió.
Com hauria de funcionar l'equilibri entre el públic, el privat, el tercer sector també, ¿no?
, de cooperatives, associacions sense ànim de lucre… Com hauria…, quina participació haurien de tindre les associacions d'actors, de productors, en tota la nova televisió que volem construir.

I ja està.
I moltes gràcies per tot.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Señora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Senyor Solano, benvingut a esta comissió.
Enormement agraïda de poder comptar amb el seu punt de vista, que representa tot un sector molt important a la nostra comunitat, com és el dels actors i el de les actrius.

I a més, també vull agrair-li que ací a esta comissió estiga el seu punt de vista.
Perquè la setmana passada, que començàrem esta ronda, parlàrem molt de tele, acabàrem parlant de ràdio.
I crec que és també molt interessant que en esta visió global tingam en compte les seues opinions i també les seues propostes, a fi que sigam capaços de construir eixe nou model comunicatiu, on no a soles el dret a la informació estiga damunt la taula, sinó, com vosté dia, el paper dinamitzador de la cultura i de la llengua.

I mire, venint cap ací escoltava en un debat de la ràdio, que s'estava parlant de cultura -no ho sabia-, i estaven dient que la publicitat que s'acaba de fer ara per a la loteria, la ficció, l'ha fet una empresa sueca.
És a dir, que en la gran capacitat i el sector audiovisual que té este país, com és possible que a voltes valorem tan poc el que fem o som capaços de fer.

Jo també reivindique el treball dels nostres actors, de les nostres actrius i de les empreses, però no a soles cal reivindicar-ho, cal fer-ho possible.
És de veres que els últims anys hem viscut una tropelía contra la cultura en molts fronts, i ací a la Comunitat Valenciana, sense dubte, la puntilla fou el tancament de radiotelevisió valenciana.

Per això, som també…, estem convençuts que és necessari recuperar i ficar en valor la ficció.
El sector audiovisual -vosté ho dia-, i les dades les tenim ací, són brutals, no podem ficar absolutament ningun drap calent a la situació que tenim… Però és de veres que tenim de tornar a recuperar i fer l'esforç perquè en el conjunt de l'economia de la nostra comunitat, el sector audiovisual tinga el pes raonable que té tota eixa potencialització o possibilitats de créixer.

I mire, me vaig a quedar amb una cosa molt positiva.
La ficció en la televisió té molt de futur.
I de fet, a soles crec que cal vore les graelles d'audiència de les televisions nacionals per a vore com les produccions nacional fetes aquí al nostre país ocupen les quotes més altes.
Hui hi ha moltes sèries en diferents televisions que tenen unes audiències magnífiques, la qual cosa significa que n'hi ha talent, n'hi ha capacitat, n'hi ha grans actors, n'hi ha grans actrius… I cal fer-ho.
I l'exemple a la Comunitat Valenciana fou, sense dubte, entre moltes altres, L'alqueria blanca, que fou una sèrie molt volguda, en què, per exemple, els meus pares quan la ficaven en reposició, tornaven, tornaven a vore-la.
(Veus)

Aixina que compartim que cal fer un esforç, que la radiotelevisió valenciana és un trampolí i un mecanisme molt important.
I jo sols voldria preguntar-li com pensa…, o quines mesures, des de la seua associació, creu que serien necessàries, en un curt i mitjà termini, ficar en marxa per al foment en la nostra comunitat del sector audiovisual, a fi que els nostres actors, actrius, productors no tinguen d'emigrar i, per suposat, no tinguen de tancar.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Peris.

Señor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor Solano.

Mire, és que ací no se ve a fer discursos.
Jo no sé si és que no li ho han explicat molt bé, quan l'han cridat perquè vinga ací a comparéixer davant esta comissió, quin era l'objectiu de la comissió, perquè esta comissió és una comissió de participació ciutadana per a opinar sobre una llei.

Les seues opinions són molt interessants, i serà molt interessants sentir-les quan estigam parlant d'una llei de creació d'una nova radiotelevisió valenciana, i el que vosté, com a representant del seu sector, opina sobre què te de ser i com té de ser eixa radiotelevisió valenciana.
Però ací hui no estem parlant d'una llei de creació d'una nova radiotelevisió valenciana, estem parlant d'una altra… estem parlant d'una altra cosa.

No obstant, vosté en el seu discurs ha criticat la manipulació dels informatius de Canal 9.
No sé molt bé si es referia al que dia en el seu dia Pere Major (veus), quan parlava que tots els dies en el palau de La Generalitat, el senyor Ximo Puig rebia un correu electrònic i ell decidia quines notícies es tenien de traure en la graella o no.
O se referia a la sentència, a l'única sentència per manipulació en el que eren els informatius de radiotelevisió valenciana, que va ser quan estava governant el Partit Socialista.

Però, com li dia, senyor Solano, ací venim a parlar d'una llei.
Jo no sé si vosté ha llegit esta llei, però, no obstant, encara que no ho haja fet, sí que m'agradaria conéixer la seua opinió respecte a dos qüestions puntuals.
I li torne a dir, i considere molt interessant la seua aportació quan estigam parlant d'una llei de creació de radiotelevisió valenciana o de reobertura de l'anterior radiotelevisió valenciana, perquè els grups parlamentaris que hui estan sustentant el govern, en el seu dia digueren que anaven a reobrir la radiotelevisió valenciana i que anaven a reincorporar els 1.
800 treballadors.
D'això no s'està parlant.
Bé, crec que no anem a parlar d'això ja més, perquè pareix que s'han oblidat.

Però estem parlant d'una llei que, en teoria, el que pretén es recuperar el servici públic de radiotelevisió valenciana, però en esta llei n'hi ha dos cosetes que m'agradaria simplement conéixer la seua opinió.
En esta llei es diu que el sector audiovisual és estratègic per a la Comunitat Valenciana.
Per cert, un sector audiovisual que va multiplicar per deu, en l'últim pressupost del Partit Popular, les ajudes al sector audiovisual.
Però parla que és un sector fonamental per a la Comunitat Valenciana.
I és més, diu que l'existència d'uns servicis de comunicació audiovisuals autonòmics, i en idioma valencià, de titularitat pública és fonamental, però afegix un afegitó, diu, Â«siempre que la situación coyuntural lo permitaÂ».
M'agradaria conéixer la seua opinió sobre eixe Â«siempre que la situación coyuntural lo permitaÂ», sense més qualificatius, la qual cosa vol dir que és molt important tindre una radiotelevisió valenciana, però ja vorem si la tindrem i com la tindrem.

I, per una altra banda, establix esta llei la possibilitat -que jo crec que és.
.
.
, sincerament, l'únic que busca esta llei-, establix esta llei, com li dia, la possibilitat d'emetre provisionalment.
Una emissió provisional o en proves, que parlen, una emissió provisional en proves, sense la participació de ningun professional del sector i sense ningun tipus de control parlamentari.
Bé, també m'agradaria, com li dia, conéixer des del seu punt de vista, què li pareix.
És a dir, estem parlant de ficar en marxa, si és que es fica, una televisió provisional, sense la participació d'experts i professionals del sector i sense control parlamentari.

Simplement eixes dos qüestions són les que m'agradaria que comentara.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Bellver.

Señor Solano.

El senyor Solano Domingo:

N'hi ha molta cosa, ¿eh?
A vore si me'n recorde, i no entenc ni la meua lletra.
I tampoc me'n recorde dels noms de tots.
Sóc fatal per a això.
Ni els de la família me'n recorde de vegades.

Quin és el panorama després del tanca.
.
.
Bé, el panorama crec que el coneixem tots i el coneix tot el carrer.
És l'atur absolut, és un 50% de la professió emigrada.
Això té una part bona, si volen vore-ho així.
I és que un aprén de tots els llocs i de fora també s'aprén molt.
Però també s'aprén una cosa fonamental, i és que en la resta de llocs no s'odia als que pertanyem a esta professió.
Aleshores, caldria analitzar als valencians d'on ve eixe autoodi.
Eixa és la principal ensenyança que tenim fora.
I una altra cosa.
S'aprén molt que el talent està escampat per tot arreu.
Ací també.

I, per tant, el panorama després de tot això, és que els que estem vivint fora, jo vaig emigrar també, i estic vivint entre París i València, París està als afores de València.
.
.
(Veus) Sí.
El que s'aprèn és que moltes vegades el talent és superior ací que el que trobes fora, potser perquè allà no han tingut una crisi tan bèstia, potser que allà no han tingut de patir el que ha tingut de patir per a poder desenvolupar-lo i per a poder aflorar-lo.
Eixa és un poc la principal ensenyança.
Ara, nosaltres estem fets d'una matèria en la qual ens poden pegar molt, però som com les palmeres: és difícil tombar-les.

Per tant, podem anar, podem vindre, estem deslocalitzats sempre, però el que no entenem és com no se'ns ha deixat treballar a la nostra terra de la manera que se'ns deixa a l'altra.
La situació és una mica d'esperança, certa esperança, no una esperança total que les coses es puguen revertir, i per això confiem que des d'este parlament sí que es puga fer això, de.
.
.
L'esperança ve de vegades maltractada per eixa manera d'enfocar que tenen vostés les coses, de tants treballadors sí, tants treballadors no, tal, tal, tal, i no per coses com la qualitat, i no per coses com l'excel·lència i no per deixar un poc el passat.
I quan parlem de manipulació, senyor Bellver, jo no parle de vostés que han estat molt de temps; jo parle de tot el que s'ha fet malament en eixa televisió.
A nosaltres ens afecta no les qüestions de partit, a nosaltres ens afecta les qüestions professionals.
Quan no hi ha professionals fent les coses, els primers afectats som nosaltres, perquè hi ha dos esclavons molt dèbils en este camp, que són els guionistes en una part i els actors en el final d'eixa part.
I nosaltres patim molt tant la censura, que l'ha hi hagut, jo l'he patida personalment en televisió, en la seua televisió, i els guionistes que de vegades han d'autocensurar-se ja perquè arriba tal pressió que no és possible fer eixes coses.

Vosté diu que este no és el lloc.
Este és el lloc de parlar de la televisió, este és el moment de parlar de tot.
Perquè si no parlem de tot ja, -no?
, no ho creu així?
- si no parlem de tot.
.
.
(El senyor Bellver parla amb el micròfon desconnectat) Ja.
.
.
Per a fer eixa nova televisió, perquè eixa llei tinga algun sentit serà necessari que parlem i que traiem tot el que ha passat.
Si no ho traiem tot, si no som capaços de traure tot el passat que tenim, que tots el tenim i que tots hem de fer autocrítica, pense que eixa llei no valdrà per a res.
Per tant, cal posar les bases ben posades.

Després em parlava de què és la qualitat.
La qualitat és Barrio Sésamo.
Als anys cinquanta als Estats Units es detecta per part del govern americà que hi ha xiquets que no van a escola i que en eixe moment començava la televisió.
I s'inventen un programa en la televisió pública perquè eixos xiquets, que veuen la televisió però no van a escola o no tenen accés a això, no estiguen desplaçats.
Això és una televisió pública i això és un programa de qualitat.
Això és un exemple molt clar.
Barrio Sésamo està amortitzat?
Molt.
I va costar molts diners al principi.
Però l'amortització dels processos en la ficció són molt llargs si es fa bé, si es posen els mecanismes de control dintre de la televisió perquè això siga possible.

Parlant un poc de la qualitat, què és la qualitat?
La qualitat és una cosa molt etèria.
Però la qualitat és acomplir convenis, la qualitat és no treballar a sixanta graus, com s'ha treballat a sixanta graus de temperatura, la qualitat és posar les eines i els preus justos perquè això puga ser possible, deixar en llibertat creativa als creadors que treballen, que els tenim molt bons.
La qualitat no se dóna en un dia, la qualitat és un camí, ho deia Laurence Olivier.
I això costa molt de temps i costa moltes coses errades i moltes fallides al mig.
No tots els productes de ficció tenen èxit, no tots els productes de ficció estan aconseguits.
Però al final, si es confia i es deixa treballar amb llibertat, això arriba.

No sé si estic barrejant-vos a tots, però és el meu costum.
L'externalització i la no-externalització i tal.
Jo pense que en este moment en les televisions americanes està passant una cosa, i esta televisió està morta i intentarem revifar-la o no.
Però el que sí que cal tindre clar és que la televisió com la coneixem va a morir, la televisió serà una altra cosa, però cal posar les eines perquè eixa altra cosa siga també possible al País Valencià.

Quina és l'eclosió en Estats Units en les televisions ara mateix?
Els guionistes, s'estan contractant a milers per la ficció, precisament.
Quin és el màxim atur en les televisions americanes ara mateix?
Els llocs intermedis en els quals els directius, ja no n'hi han tants, ja no n'hi ha tants.
.
.
És a dir, anem a una televisió moderna en la qual el streaming i les plataformes, etcètera, el que van a donar és una televisió més directa del creador al públic.

Ara bé, eixes televisions.
.
.
nosaltres no la tenim.
La podem crear de zero així?
Pense que no.
Necessitem una televisió tradicional que en els anys ens portarà a això?
Pense que sí.
Si m'estan vostés preguntant si són dos canals, tres, catorze, un o mig?
No ho sé.
Caldrà debatre-ho en concret, què és.

Ara, si des del dia 1, i això val també per al tema de si la televisió ha de ser ara mateix amb proves o no proves.
.
.
No ho sé, la veritat, no tinc una resposta de si la televisió ha de ser amb proves o no proves.
El que sí que tinc una resposta és que si des del minut u qui fa eixa televisió, qui posa els mecanismes de control, que per suposat han de ser professionals i no polítics, aposta per la qualitat, aleshores tindrem l'audiència guanyada i tindrem una televisió que valdrà la pena.
Però si des del minut u s'intenta especular amb què seria possible després si no es posen les bases i les eines perquè des del minut u la televisió tinga les ferramentes i les economies per a poder fer-la i per a poder fer-la amb eixe camí, crec que l'informe del grup d'expert és molt clar en això, perquè aporta unes bases molt concretes, aleshores estarem fent una televisió una altra vegada fallida i haurem perdut una altra, pot ser, l'última oportunitat de fer-ho.

Per tant, no sé si amb proves, no tinc una qüestió clara sobre les proves, perquè al final les coses les fa la gent.
I si és amb proves o no és amb proves la gent que la faça ha de ser professional i lluny, lluny del control polític, que vol dir no control parlamentari.
(Remors)

El senyor president:

Un minut més.

El senyor Solano Domingo:

Un minut?

Voldria dir una cosa que val en general per a tot.
És que les coses des de la por no funcionen.
Això val també per al sector cultural i ho hem defensat en molts llocs.
Si després de tots estos anys que hem patit tot intentem fer les coses a partir de la por perquè no ens passe allò que ens va passar, probablement no estarem aconseguint l'objectiu.
Si fem.
.
.
no vull amb açò borrón y cuenta nueva, sinó amb justícia, però no ens fixem en tindre por que torne a passar sinó que anem endavant i fem allò que pensem que devem fer i li posem els mecanismes, les eines i els diners que es necessiten per a fer-ho, si no ho fem així la farem també fallida.
Perquè la por no fa avançar.
La por en el teatre no és res, el que fa avançar són altres coses, la port t'atura, la por fa que no pugues desenvolupar allò que vols fer.

Per tant, tots tenim por en moltes coses, en la cultura, en la televisió i en tot, por que ens passe el que ens va a passar.
Deixem la por de banda, fem allò que pensem que devem fer i posem les coses per a fer-ho.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Solano per la seua intervenció.
(S'interromp la gravació)

Continuem amb les compareixences.
Li donem la benvinguda al següent compareixent, que és el senyor Darío Ginestar, que té la paraula per huit minuts.

Compareixença del senyor Darío Ginestar González

El senyor Ginestar González:

Buenos días.

Esta comparecencia la realizo como representante de la Asociación de Empresas de Servicios Audiovisuales e Industrias Técnicas de la Comunidad Valenciana.
Nuestra asociación tiene ya veinticinco años de existencia y representa la sensibilidad de la gran mayoría de las pymes de este segmento del audiovisual valenciano.

Dentro de ella se encuentran empresas con actividades muy diversas, estudios de televisión, empresas de venta y alquiler de todo tipo de material audiovisual, sonido, vídeo, iluminación, unidades móviles, etcétera.
También tenemos estudios de doblaje, además de empresas de robótica y entornos virtuales, así como centros de formación.

Como las intervenciones tienen que ser breves voy a explicar de una manera muy resumida lo que a nuestro juicio se hizo mal en la extinta Radiotelevisión Valenciana y cómo entendemos que se debería proceder en el nuevo ente público, todo esto siempre desde el punto de vista de las empresas de servicios.

No es necesario decir que el esfuerzo inversor al que nos hemos visto abocados para estar tecnológicamente al día ha sido enorme y constante en el tiempo, ya que el equipamiento se queda obsoleto rápidamente y es muy complicado para nosotros llegar a amortizar dichas inversiones.
Además, estar fuera de los circuitos de producción audiovisual y de publicidad, radicados principalmente en Madrid y en Barcelona, hace si cabe todavía más complicado nuestro funcionamiento.

Si añadimos a la crisis general el cierre de Radiotelevisón Valenciana es fácil imaginar lo difícil que ha sido todo esto para nosotros.
El único punto positivo que podemos extraer es que las empresas audiovisuales que han sobrevivido han sabido adaptarse al difícil entorno y en la medida de lo posible se ha procedido incluso a la internacionalización de alguna de ellas.

Dicho esto he de comentar que la relación que siempre ha habido con el ente público televisivo ha sido complicada y totalmente asimétrica.
A nosotros siempre se nos exigió una calidad extrema en nuestros servicios, calidad que nunca fue correspondida ni en dotación económica, ni mucho menos en la forma de pago a la que estuvimos sometidos.

Mientras había un dispendio muy generoso en ciertas partidas, a las empresas de alquiler y venta de equipamiento se les abocaba a una bajada sistemática en los presupuestos que finalmente eran aceptados.
Si a esto unimos los eternos períodos de pago, de más de nueve meses en la mayoría de las ocasiones, vemos que se producía un escenario inasumible para una pyme.
La sensación a veces es que nosotros también financiábamos al ente y, evidentemente, esa no era nuestra función.
Para más inri todo esto se agravó en los últimos dos años, período en el que apenas hubo contrataciones.
Pero, en fin, todo esto es pasado y ahora lo que también toca es hablar de futuro.

¿Cómo entendemos nosotros que se deberían funcionar en la nueva televisión valenciana?
Por supuesto apoyando a la empresa y a los profesionales valencianos.
Les aseguro que en esta comunidad hay un gran talento en el sector audiovisual, pero este talento debe estar bien arropado por la nueva televisión.
Este debe ser el principal dinamizador del sector.
Y con esto no quiero decir que tengamos que ir a la fórmula del monocliente, en la cual las empresas, bueno, dejan de ser competitivas al tener asegurada una cuota de contratación, en este caso de la televisión.

Creemos, también, que hay que regular el modo de contratación a las empresas de servicios.
Hay que establecer una serie de mecanismos de control para evitar contrataciones caprichosas desmedidas y sin criterio.
A su vez habría que iniciar algún tipo de homologación de las empresas proveedoras por parte del nuevo ente, de manera que se puedan afinar adecuadamente las inversiones que tengamos que realizar.
Además, en la contratación de contenidos a productoras externas debe valorarse y puntuar el hecho de que estos utilicen los servicios de las empresas de equipamiento valencianas, así como a los profesionales de la tierra.

A nosotros no nos toca hablar del presupuesto final que debe tener la nueva corporación, ni cuántos empleados deben de ser contratados.
Pero desde las empresas de servicios sí que ofrecemos, desde ya, la posibilidad de encontrar fórmulas imaginativas e innovadoras para intentar que el desembolso en el equipamiento pueda ser lo más contenido posible.

Lo que está claro es que las empresas de servicios hemos sido muy perjudicadas por todos los avatares que se han vivido en Radiotelevisión Valenciana.
Y lo que esperamos es que se nos tenga en cuenta en este camino ilusionante que se está abriendo de nuevo para todo el sector audiovisual valenciano.

Hablando en general en nombre del sector creo que se abre ante nosotros una oportunidad única.
Tenemos la ocasión de poner en marcha una televisión desde cero, pero con una experiencia anterior muy importante que nos debe llevar a evitar los errores pasados.
Podemos ser una referencia ejemplar, en cuanto a televisiones autonómicas en toda España y esto es muy importante.

Es cierto que vamos a tener que realizar un trabajo muy pedagógico de convencimiento al ciudadano en cuanto a la necesidad de tener una televisión pública de cercanía, despolitizada y que sirva para vertebrar nuestra comunidad.
De hecho no hay más que leer la mayoría de los comentarios ante cualquier noticia sobre la reapertura de radiotelevisión valenciana y hay que reconocer que la verdad es que no son demasiado favorables.

Hay que conseguir crear un ente que se entienda como de servicio público real, que sea dimensionado y con unos contenidos que conecten con la realidad cultural y social de nuestro pueblo.

La administración autonómica debe ser consciente de que un instrumento como la televisión, básico para el cultivo de la sensibilidad y la inteligencia de los valencianos, no puede caer en manos de los intereses del mercado, porque hay principios elementales de la democracia, como son la libertad, el progreso, la independencia o el pluralismo que deben estimulados permanentemente.
Y solo desde una televisión pública puede garantizarse el compromiso de fomento de algunos conceptos básicos como la veracidad, la objetividad, la imparcialidad o la libertad de expresión.

Quiero destacar también la función desempeñada por la Mesav, a la que nosotros también pertenecemos.
He de reseñar que hemos desarrollado un foro en el que, partiendo de asociaciones con intereses distintos dentro del mismo sector, se ha conseguido llegar a un entendimiento por un objetivo común, dejando de lado nuestras diferencias y con un gran sentido de la responsabilidad.

Tras un intenso trabajo durante muchos meses hemos unificado nuestras voces para alcanzar un discurso único y que plantea una radiotelevisión valenciana novedosa, plural y cercana al ciudadano.

En este sentido, quiero respaldar públicamente el informe realizado por el comité de expertos de las universidades valencianas para la restitución del servicio público de radiotelevisión.
Entendemos que es objetivo completo y que recoge la realidad de nuestro sector.
Está muy bien sostenido, con datos concretos, recogiendo la sensibilidad de todos y cada uno de los segmentos que conforman el sector audiovisual valenciano, expresa el sentir ciudadano y debería servir como hoja de ruta a la administración para la puesta en marcha de la nueva radiotelevisión valenciana.

Y, por último, quiero dar las gracias a todos los que están apostando por la reapertura de nuestra radiotelevisión valenciana.
Y, del mismo modo, quiero recordar que, con este proyecto, las empresas de servicios audiovisuales y las industrias técnicas valencianas van a ser un potente motor de empleo en cuanto a contratación de profesionales del sector, que, como anteriormente he comentado, no andan carentes ni de talento ni de experiencia.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ginestar.

Muy bien.

Señora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señor Ginestar, por su presencia y por sus palabras.

Como usted ha dicho y usted sabe, comparece aquí hoy para arrojarnos luz sobre cómo hacer…, y usted en su intervención ha tratado de hacerlo, ¿no?
, cómo hacer en una refundación de un ente público, que nos fue privado, del que fuimos tristemente apagados -vamos a decirlo así.

Y, claro, usted, en su intervención, ha hablado de determinados aspectos que se encuentran en la norma.
Lo digo porque, avanzándome a la intervención de algún compañero, quizá, las intervenciones que ustedes están realizando a lo largo de esta mañana aquí, pues, hablan de cuestiones que están en la norma, en concreto en el artículo 2, respecto a las características mínimas que tiene que tener el nuevo ente público, ¿no?

Usted, en concreto, ha estado hablando sobre la adaptación de la evolución tecnológica.
Y a mí me gustaría, en ese sentido, preguntarle…, bueno, pues, ¿qué sería preciso realizar, en el caso de que no esté hecho?
¿Dónde hay que invertir, en ese sentido, para que esa evolución tecnológica esté a la altura de una nueva televisión valenciana?

También, usted ha hablado, a lo largo de su intervención, de fórmulas innovativas.
Ha hablado en dos momentos de ello, ha hablado también cuando se ha referido a la Mesav, ¿no?
, como que tenían entre sus conclusiones la creación de una radiotelevisión valenciana novedosa.
Y me gustaría saber esas fórmulas innovativas por dónde van.
Es decir, esas fórmulas innovativas, ¿en qué están pensando?
¿Cuáles serían…, o qué fórmulas sería posible implementar o ustedes desearían que se implementasen?

Y, por último, ha hablado usted de la externalización, ¿no?
, antes también hemos tenido oportunidad de oír al respecto.
Y me gustaría saber, exactamente, si la externalización considera usted que puede ser un estímulo para la creatividad de la industria valenciana.
Y, bueno, con las indicaciones que usted manifestaba o el parecer suyo, respecto que no se puede caer en los intereses de mercado, si considera usted que esa externalización debería responder a una serie de cuotas o en qué sectores, porque sabemos que es complicado que, a lo mejor, la externalización llegue a determinados elementos, como, a lo mejor, pudieran ser los informativos, precisamente por no caer en esos intereses de los que usted hablaba.
Pero me gustaría saber su opinión al respecto.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Meco.

Señor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Buenos días, señor Ginestar.

Encantado de tenerle aquí, de tener un representante de los grandes desconocidos, de los grandes olvidados del sector audiovisual, ¿no?
Porque, aquí, de los periodistas, de los actores…, pero de ustedes creo que no se acuerda nadie, ¿no?

Ha hablado usted de equipamiento.
Aquí, en la proposición de ley hablamos de abrir una tele…, de una televisión en pruebas, de una radiotelevisión en pruebas.
Me gustaría saber si usted cree que tiene el equipamiento ahora mismo, Canal 9, o las instalaciones de la antigua Canal 9, suficiente como para poder emitir en pruebas durante un tiempo ilimitado o el tiempo necesario hasta que se abriera definitivamente, si hay medios técnicos y si hay -bueno, usted no sé si lo conocerá-…, y si hubiera programación suficiente para poder emitir en tiempo.

También usted ha hablado de inversión en ese tipo de equipamiento.
Me gustaría saber qué piensa, si no estamos haciendo la casa por el tejado.
Porque esa tele en pruebas el único control que tendría sería el del Consell, no tendría control parlamentario ni de una estructura ya elegida para el ente.
Por lo tanto, me gustaría saber qué opinión tiene sobre quién tiene que decidir esas inversiones.
Porque, en estos momentos, entiendo que la decisión de esas inversiones las tendría…, pues, ya no sé si el señor president de La Generalitat, el secretario autonómico de comunicación o, y con todo el respeto del mundo, el señor Montiel, porque es el que se encarga de la gestión directa de la reapertura, ¿no?

También me gustaría saber cómo piensa usted que se podría asegurar la transparencia en las contrataciones y la participación de todas las empresas posibles del sector audiovisual valenciano.
¿Qué vicios había, hasta ahora, en la contratación de la externalización de la producción?
Porque usted ha nombrado el proyecto del comité de expertos, donde sí que pone -queda muy bien la frase esa, que a todos nos llena, a todos los partidos que estamos aquí, a todos nos llena decir-: la producción externalizada, pues, tiene que favorecer a la producción valenciana, a las pymes valencianas.
Pero, ¿cómo lo hacemos, sin entrar en la ilegalidad que podría suponer reducir las contrataciones por motivos, simplemente, de localización de la empresa?

Y, poco más, porque luego a usted no le da tiempo.
Ya verá que no le da tiempo a responder a casi nada.
Por lo tanto, vamos a dejarlo aquí.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Subiela.

(Inintel·ligible) …

La senyora Álvaro Cerezo:

Molt bon dia.

Molt bon dia i moltes gràcies per vindre i, sobretot, per eixes explicacions en què ens aboquen de nou a la realitat, però que també ens posen de manifest el gran talent del sector audiovisual que tenim al País Valencià i que pense que, a sovint, no li hem prestat l'atenció que mereixia.

Arran de totes les anteriors compareixences, una cosa, doncs, ens ha quedat prou clara als assistents.
L'audiovisual valencià, un sector que mou molts llocs de treball i que genera una indústria cultural pròpia, té una difícil i complicada supervivència, de no engegar ja una radiotelevisió valenciana pública.

Però, tot i que són molts els qui han hagut de marxar, han hagut de tancar la persiana, ara tenim una nova oportunitat.
I, per a fer-ho bé, cal reiniciar i cal escoltar persones com vostés, a l'hora de configurar un nou sistema que garantisca una radiotelevisió adequada i de qualitat per als valencians i valencianes.

Per això, des de Compromís, volem fer-li tot un seguit de preguntes, com a president de l'associació d'empreses de serveis d'audiovisuals valencians.

Imagine que en l'antiga Radiotelevisió Valenciana, o així s'ha pogut interpretar, no totes les empreses valencianes de serveis audiovisuals participaven per igual, a l'hora de vendre continguts.
I, tal volta, es primaven unes sobre altres, sobretot en el cas de productores.
De fet, hem pogut accedir a declaracions que anaven en aquesta línia, com ara, Â«Radiotelevisión Valenciana empezó siendo un gran apoyo del sector hacia el exterior, pero se terminó convirtiendo en un instrumento político, clientelista y de localismo terminalÂ», tal com denunciava una empresa concreta del sector.

Per això, una primera pregunta és, ¿com creu vosté que radiotelevisió valenciana podria esdevenir un suport al sector audiovisual, amb una verdadera, plural i equitativa participació del sector, a més tenint en compte les quantitats astronòmiques que es deixaren pendents a les pimes del sector, de les quals, doncs, també voldria més dades, a ser possible?

A banda, vosté mateixa, en el diari Las Provincias, el 10 de novembre de 2013, ja es queixava que moltes de les empreses de serveis audiovisuals havien caigut en eixe monoclientelisme, ja que tenien a l'antiga Canal 9 com a únic client.
¿Creu vosté que és evitable que això torne a passar solament amb regulació i contractació?

I, per últim, en una reunió ací, a les Corts Valencianes, que vostés manteniren amb el Grup Socialista el dia 25 de setembre, defenien el següent: Â«Un modelo sostenible, eficiente y de calidad, para no volver a un modelo del ente público sobredimensionado, y valorar muy positivamente, siempre y cuando se consensúe entre todos los implicados, la propuesta realizada por el sector de diseñar un nuevo ente en el que se incremente la presencia de producción propia y en valenciano, frente a la externalización y productos ajenos.
Â» D'estar d'acord amb eixe model proposat, i segons les seues declaracions, ¿com creu vosté que es pot prioritzar la producció pròpia enfront de l'externalització?

I, doncs, moltíssimes gràcies per assistir avui.
I espere que li done temps a respondre les preguntes, que ja veurà que és prou difícil.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Álvaro.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Sí.
Gracias, señor presidente.

Señor Ginestar, bienvenido a esta comisión y poder conocer de primera mano, desde luego, lo que es la experiencia del sector al que representa.

Y también yo comparto con usted que es muy difícil diseñar el futuro, si no entendemos bien qué es lo que nos ha pasado en el pasado más reciente.
Si no queremos cometer los mismos errores, que han sido muchos e intencionados, por los gobiernos anteriores, habrá que poner el foco, detectar qué se hizo bien y cuánto de mucho se hizo mal.
Y, a partir de ahí…

También comparto con usted que tenemos que tener la ilusión, el convencimiento de que otra radiotelevisión valenciana es posible y otra radiotelevisión valenciana que suponga un impulso al sector audiovisual de nuestra Comunidad Valenciana.

Hablaba usted de capricho en el contrato de las productoras externas, cuando, en realidad, deberían haber sido criterios objetivos de mérito, de capacidad, de propuesta, los que deberían haber imperado en ese tiempo anterior.

Pero, mire, hoy, y seguramente en muchos lugares, nos encontramos que somos muchas las personas, muchas las organizaciones políticas, sociales, del ámbito económico, que están entendiendo, a pesar de todas las dificultades, la importancia que tiene volver a recuperar la radiotelevisión valenciana pública, de calidad y en nuestra lengua.
Y existe todavía un sector, que no entiendo muy bien por qué, que nada más hace que poner palos en la rueda de ese nuevo modelo, como si la herencia recibida fuera algo de lo que sentirse feliz o congratulado.

Bueno, pues, yo quería preguntarle, para que también quedara claro, aunque en su exposición ha quedado claro, ¿cuán importante es para la asociación y para el sector que usted representa volver a abrir y volver a tener una radiotelevisión valenciana?
Y, ¿cuán importante es para ustedes que pueda hacerse en el menor tiempo posible, a fin de que podamos entender, o al menos podamos escorar, aquellos que siguen empeñándose en que esto no salga adelante?

Y, mire, en el informe que se ha preparado de las universidades, el informe de Accenture para la FORTA decía la importancia que tienen las radiotelevisiones públicas autonómicas como agentes económicos.
Y daba tres datos: como medios de promoción de la economía regional, como motor de desarrollo del sector audiovisual territorial y como motor de innovación audiovisual.
Es decir, tres elementos potentísimos, desde el punto de vista económico, para nuestra Comunidad Valenciana.

Pero el mismo informe dice que Radiotelevisión Valenciana fue la cadena autonómica que menos ha contribuido, porcentualmente, a la economía de su territorio, además de ser una de las cadenas que menos va a externalizar y que su producción externa va a ser de las que menos va a repercutir en el sector audiovisual de su territorio.
Y saca los datos que somos la comunidad con televisión o con medios de comunicación públicos con el porcentaje más bajo de participación externa de las empresas audiovisuales de la Comunidad Valenciana.

Por eso yo, y con esto termino, creo en su esfuerzo, creo en esa ilusión colectiva que representamos.
Y termino volviéndole a reiterar la pregunta que le hacía, ¿cuán importante es para ustedes que volvamos a tener radiotelevisión valenciana y que la tengamos cuanto antes mejor?

El senyor president:

Gracias, señora Peris.

Señor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Sí.
Muchas gracias, señor Ginestar.

A este grupo parlamentario no le cabe la menor duda de la profesionalidad, tanto de nuestros periodistas como de nuestros actores y de nuestras actrices y, por supuesto, de las empresas del sector audiovisual valenciano.
Me atrevería a decir más: no solamente de su profesionalidad, sino de su excelencia.
Y por tanto, entendemos que la participación de todos estos colectivos es muy importante a la hora de participar de una ley que hable de nuestra futura radiotelevisión valenciana, de esa radiotelevisión valenciana de la que todos estamos hablando en este momento.

Decía usted en su intervención, señor Ginestar, que no le toca a usted, como representante del sector audiovisual, ni hablar de cuánto dinero tiene que dedicarse a la televisión pública valenciana, ni de cuántos trabajadores tiene que tener esa radiotelevisión valenciana.
Y es un poco lo que estoy intentando expresar a lo largo de todas estas comparecencias de estos días.
No es que no le corresponda a usted, es que tampoco nos corresponde a nosotros en estas comparecencias.
Porque en esta ley, señor Ginestar, no se está hablando ni de cuántos trabajadores tiene que tener la futura radiotelevisión valenciana, ni de cuánto dinero tiene que dedicarse a esa futura radiotelevisión valenciana, porque aquí no estamos hablando de la futura radiotelevisión valenciana.

Esta ley lo único que está haciendo es abrir la posibilidad de recuperar el servicio público de radiotelevisión valenciana.
Pero hasta ahí.
No estamos hablando ni del modelo de radiotelevisión valenciana ni mucho menos de cuánto dinero se tiene que dedicar a él, o cuántas personas tienen que trabajar.
Por eso le digo: no es que no le corresponda a usted en esta comisión hablar de eso, es que tampoco nos corresponde a nosotros porque no es esta la ley que se ha traído.

Mire, ha habido alguna alusión que decía que hay alguien que está intentando poner palos en la rueda.
Bueno, en este caso, si se refería a mi grupo parlamentario, solamente le puedo decir que nosotros con respecto a esta ley nos hemos abstenido.
Y lo he dicho ya en alguna ocasión aquí.
Hombre, nos hemos abstenido porque vamos a ver hasta dónde es capaz de llegar el actual gobierno valenciano.
Pero, aquí ni se ha traído una ley de recuperación de la radiotelevisión valenciana, ni se ha traído una ley que permita recuperar a los 1.
800 trabajadores.
Porque, le vuelvo a repetir, no estamos hablando de esto.
De lo único que está hablando esta ley es de abrir la posibilidad de recuperar el servicio público de radiotelevisión valenciana a lo que se dedica bastante poco.

Pero la mayor parte de esta ley está hablando de otras cosas.
Está diciendo tres cosas fundamentalmente: que los liquidadores -que tienen una misión concreta según la ley-, que los liquidadores digan cuánto va a costar poner en marcha una nueva radiotelevisión valenciana.
Algo imposible.
Es un encargo que se está haciendo a los liquidadores, pero es imposible.
Porque si no les dices cuánto dinero puedo dedicar, cuántos trabajadores quiero que tenga y qué inversión quiero que se realice, difícilmente los liquidadores van a poder hacer un informe que diga cuánto cuesta.
Pero, le vuelvo a repetir, no es misión de los liquidadores.
Eso lo tendrían que hacer expertos y profesionales.

Por otra parte, se está diciendo que en tanto en cuanto seamos capaces de poner en marcha una nueva radiotelevisión valenciana, vamos a poner en marcha una televisión provisional, una televisión que dice la ley, señor Ginestar, sin la participación de los profesionales del sector y -lo que desde mi punto de vista es todavía más grave o desde luego contribuye a agravar la situación- sin la participación de profesionales del sector y sin ningún tipo de control parlamentario.
Al final, me va a permitir que podamos intuir que aquí lo que se está buscando es otra cosa.
No se está buscando poner en marcha una nueva radiotelevisión valenciana o reabrir la radiotelevisión valenciana, como dijeron en su día.

Pero, además -la última de las cuestiones que le quería plantear- dice esta ley que el sector audiovisual es muy importante en una comunidad como la nuestra, dice que es fundamental que haya un servicio de comunicación audiovisual autonómico en idioma valenciano y de titularidad pública.
Pero ponen una coletilla, dicen, Â«siempre que la situación coyuntural lo permitaÂ».
Sin calificativos, sin decir a qué situación coyuntural se están refiriendo.

Por tanto, señora Ginestar, me gustaría hacerle estas dos preguntas fundamentalmente.
Qué opina usted de esa Â«siempre que la situación coyuntural lo permitaÂ», con lo cual deja el tema totalmente abierto.
Y qué opina de una televisión provisional, que ya de por sí suena fatal, pero sin la participación de técnicos expertos, de profesionales del sector y sin control parlamentario.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bellver.

Señor Ginestar.

El senyor Ginestar González:

Bueno, hay un montón de preguntas.
Comentarles que se han mezclado un poco, y a nosotros sí que nos gustaría diferenciarlas, la parte que más corresponde a producción con la parte que corresponde a servicios y equipamiento.
Como ahora luego va a haber un compañero representante de la asociación de productoras, que tiene más conocimiento con respecto al tema este, yo lo que me voy a limitar es a perfilar la parte de servicios en cuanto a las preguntas que ustedes han hecho, y luego mi compañero les podrá aclarar el resto, porque creo que va a ser más lógico.

Bueno, con respecto a qué hacer para la evolución tecnológica, fórmulas innovadoras, etcétera.
Bueno, nosotros aquí lo que planteamos es evidentemente a la hora de volver a poner en marcha la radiotelevisión valenciana, va a haber que hacer una valoración de los equipamientos que se estaban utilizando hasta su cierre.
Evidentemente hay una gran cantidad de esos equipamientos que no sirven.
De hecho, ya en la última época, bueno el hecho de que estuvieran transmitiendo en cuatro tercios hacía que ya fuera en su día obsoleta.
Evidentemente no tiene ningún sentido volver a abrir una nueva radiotelevisión valenciana y no hacerlo con unos mínimos criterios de tener una tecnología mínimamente avanzada.
Desde nuestra asociación lo que estamos intentando es echar una mano, y por eso he planteado nuestro ofrecimiento, a la hora de buscar fórmulas que hagan que esa reapertura pueda ser un poquito menos costosa.

Hoy en día, por poner un ejemplo, las redes de corresponsalías.
Pues las redes de corresponsalías tecnológicamente se han mejorado mucho, y por redes de IP, por ejemplo, se pueden solucionar.
Y esto, a lo mejor, puede abaratar bastante el tema.
Además, no es necesario desde el minuto cero comprar todo el equipamiento.
Se puede llegar a acuerdos con empresas, de modo que pueda haber sistemas de alquiler, de renting, de leasing.
Bueno, en fin.
Y además, estamos dispuestos a sentarnos con los que vayan a ser los responsables y un poco hablar, comentar y ver de qué modo podemos colaborar para que se haga de una manera lo más racional posible.

El tema de lo que es la producción… Insisto, es que por ejemplo el tema… Me pregunta sobre los informativos, si tienen que ser externos o no.
Luego lo contestarán mejor, pero evidentemente de base sí que partiríamos que lo razonable es que la producción propia de la cadena se base exclusivamente en lo que son informativos, eventos culturales y deportivos.
Algún programa cultural, eso es lo que sería razonable.
No obstante, ahora se lo podrán explicar mejor.

Hablando de la televisión en pruebas, que es un poquito una de las cosas que más les preocupa.
A nosotros nos preocupa mucho también.
En principio, creemos que no es buena idea hacer una televisión en pruebas.
Y no es buena idea por una razón que todos entenderán.
Estamos ante un momento muy ilusionante de una posible reapertura de una nueva radiotelevisión valenciana.
Como he comentado antes, con la experiencia que tenemos anterior de no incurrir en los fallos en que hemos incurrido, con la posibilidad de hacer algo de futuro muy importante, con la posibilidad de ser una referencia en las televisiones autonómicas a nivel español, ostras, yo creo que sería difícilmente digerible decir: Â«Bueno, vamos a hacer una televisión en pruebas y ya iremos preparando parrilla y haremos tal.
Â» Yo, lo que sí que entiendo es que habría que hacer pruebas de esa televisión, no una televisión en pruebas.
Nosotros no lo vemos, nosotros no lo vemos.

Creo que desde el minuto cero hay que intentar enganchar a la gente que, como también he comentado antes, va a haber que hacer una labor muy pedagógica para el ciudadano de a pie, convencerle de lo importante que es una nueva radiotelevisión valenciana.
Y sería una lástima perder la oportunidad y empezar cojeando y no hacerlo bien desde el principio.
Esa es la opinión que nosotros tenemos.

Con respecto a la transparencia en las contrataciones, no voy a hablar de producción, voy a hablar de equipamiento.
Bueno, al final se trata de establecer unos mecanismos de control que nos permitan a todos tener unos criterios básicos de qué tipo de equipamiento se contrata, de esos presupuestos si son presupuestos o no son presupuestos de mercado.
Porque lo que podía pasar antiguamente es que en un mismo programa, en la contratación de un mismo programa, hubiera un presupuesto desaforado, no sé, para la contratación a lo mejor del presentador, por poner un ejemplo, y unos presupuestos que te ahorcaban a la hora de cualquier otro tipo de equipamiento.
Y eso es lo que debemos de evitar.
¿Cómo evitarlo?
Habrá que establecer mecanismos de control lo más transparentes posible.

El tema del… Cómo se evita el monoclientelismo.
Vale.
Eso es una pregunta curiosa.
Además, antes lo he expuesto en la exposición, porque sí que es un problema y es una autocrítica que nosotros hemos hecho desde las empresas de servicios hace ya tiempo.
Cuando tú tienes un cliente gordo y te acostumbras a vivir solo de él, y además llega un momento que parece que hay no una cuota determinada, pero sabes que anualmente le vas a facturar un equis, es fácil relajarse.
Evidentemente nosotros ya no nos podemos relajar, primero porque se acabó eso, se acabaron las contrataciones, y la mayoría de las empresas de servicios que no han desaparecido hemos tenido que buscar otros horizontes, que también ha sido bueno.
Hemos buscado la internacionalización.
Hay una serie de empresas que son referente tecnológico fuera de aquí.

Y lo que creo que hemos aprendido y espero y deseo que no nos vuelva a ocurrir, es, hombre, si vuelve a abrir radiotelevisión valenciana y vamos a tener unas contrataciones más o menos importantes, lo que no vamos a hacer por una cuestión de responsabilidad es dejar el mercado que hemos tenido que ir abriendo durante estos años de travesía en el desierto, no lo vamos a cerrar.
Entonces, por ahí entiendo que el tema del monoclientelismo lo superaríamos.

Y… No entiendo ni mi letra.
Bueno.
También, en cuanto a la importancia que tiene abrir una radiotelevisión.
Hombre, a nivel empresarial, es que creo que huelgan las palabras.
Evidentemente es el motor del que han vivido las empresas del sector.
Es imprescindible la reapertura.
Y la verdad es que genera un estímulo y una ilusión por nuestra parte, que además va a ser muy buena, y esto engancha un poco con lo que hablábamos de la televisión en pruebas o no, para desde el minuto cero hacer las cosas como toca y con mucha ilusión.
Y eso es lo que nosotros pretendemos, ¿eh?

¿Ya estamos fuera de tiempo?
Bueno, rápidamente.
Yo sí que estoy de acuerdo en que evidentemente no nos toca a nosotros hablar de empleados ni de nada.
Pero sí que le digo una cosa, e insisto en lo de antes: es tal la necesidad y la ilusión que en estos momentos tenemos, que hombre, sí.
Hoy concretamente a lo mejor no tocaba, pero yo creo que sí que era importante hoy establecer un poco la forma de pensar que tenemos los distintos colectivos dentro de este sector.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ginestar, por sus palabras.

¿Suspendemos cinco minutos la comisión?

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

(Inoïble) … la comissió i li donem la benvinguda al senyor Pau Martínez perquè per un temps de huit minuts faça la seua exposició.
(Veus)

Por favor, a ver si podemos guardar un poquitín de silencio para escuchar al compareciente.

Señora Peris, por favor.

Compareixença del senyor Pau Martínez González

El senyor Martínez González:

Moltes gràcies.

Em presente davant de vostés com a president actual d'Escriptors de l'Audiovisual Valencià, que és l'associació que reunix a la pràctica totalitat dels guionistes valencians.

En primer lloc, voldria agrair l'oportunitat que ens brinden als guionistes per a fer-los arribar la nostra opinió sobre este tema tan crucial com és la recuperació del servei de ràdio i televisió públiques dels valencians.

Com ja sabran, el tancament de RTVV va suposar un drama enorme per a tot el sector encara que en el cas dels guionistes, com en el cas de molts dels professionals de l'audiovisual, el drama s'havia iniciat molt abans per culpa de la mala gestió de RTVV que havíem patit tots els valencians i que havien generat unes condicions laborals penoses i un atur terrible, prou abans del lamentable tancament dut a terme pel govern presidit per Alberto Fabra.

Mirar al passat és important per a no repetir els errors que es van portar a la situació que tots coneixem, però estem ací per a parlar del futur i de l'oportunitat que se'ns presenta per a crear una televisió moderna, innovadora, propera a la societat i que acoste la cultura i l'art al poble valencià; en definitiva, una televisió que complisca amb la seua comesa de televisió pública, cosa que desgraciadament els valencians no hem sabut o no ens han deixat fer en el passat i, naturalment, una televisió cent per cent en valencià.

Escriptors de l'Audiovisual Valencià porta molts anys defensant la idea que el guionista i el guió són la base de tot procés creatiu en l'audiovisual, l'origen i la primera peça clau perquè un projecte audiovisual, siga pel·lícula, sèrie, documental o programa de televisió funcionen i tinguen èxit; sense un bon guió açò és impossible.

Aquesta idea pot semblar òbvia, però la nostra experiència ens diu que no tots els productors ho han entés així ni tots els directius de l'antiga televisió valenciana.
Excepte comptades excepcions, no s'ha invertit ni el temps ni els diners suficients en el desenvolupament dels projectes audiovisuals.

I per açò els guionistes considerem que les institucions, i per tant la nova radiotelevisió dels valencians, han d'establir les mesures que vetlen per aconseguir que s'invertisca el temps i els diners suficients en el desenvolupament i la creació d'uns productes audiovisuals de qualitat.

No oblidem que aquesta primera fase de gènesi d'un projecte és la més barata però pot ser la clau perquè la seua qualitat, la seua competitivitat i l'interés per part del públic puga ser major.
És el que hem anomenat un model piramidal on els projectes en els quals s'invertix i que s'afronten en la fase d'escriptura són majors que els que passen a la fase de desenvolupament i menors que els que arriben a produir-se.

Considerem que açò no és malgastar els diners, al contrari; és invertir en futur, és apostar per projectes que van passant filtres i, per tant, millorant en cada fase fins arribar al resultat final, que és el que es produïx i veuen els espectadors.

L'escriptura i el desenvolupament de guions no són una ciència exacta i, per tant, aquesta inversió en desenvolupament, en R+D, si preferixen anomenar-ho així, és absolutament necessària.
És un model que en països del nostre entorn s'aplica i que en el cas de països com Dinamarca o Suècia s'apliquen les produccions que duen a terme les seues televisions públiques.

Per altra banda, fomentar la professionalització de l'anàlisi i la independència de les persones que decidisquen els projectes que es porten endavant en la futura televisió pública és un altre element clau.
S'ha d'evitar l'amiguisme i el clientelisme cap a determinades productores que prevalia en el passat a l'hora d'assignar els projectes.
Aquesta independència assegura que els projectes de més talent siguen els que tiren endavant.

Sempre hem considerat -i els resultats així ho demostren- que el treball braç a braç i des del primer moment durant tot el procés de producció entre guionistes, productors, directors, etcètera, és la manera més fructífera de desenvolupar el nostre treball i obtenir els millors resultats.

Per això considerem que la televisió pública dels valencians ha d'incentivar, motivar, si ho preferixen, aquesta relació professional propera, de mútua confiança.

Si analitzem els últims èxits de la televisió i el cinema a nivell estatal, podrem veure clars exemples que l'aposta decidida de determinades administracions per talent propi acaba tenint resultats molt importants.
És el cas dels guionistes i els productors gallecs, catalans o bascos, que ara triomfen en televisions privades i públiques d'àmbit nacional.

Una aposta decidida pel talent per part d'una administració i de la seua televisió pública generen les condicions per a l'èxit i, per tant, posen en el mapa el seu país gràcies a la creativitat.
Aquesta confiança en el talent i per a les productores que aposten pel talent han comportat, a més en nombrosos casos, una descentralització en els models de producció estatal, com estem veient últimament en diverses sèries i produccions per a la televisió que les estan rodant a Catalunya, Galícia o Andalusia amb el resultat econòmic que açò comporta.

Tenim nombrosos exemples de creadors i guionistes valencians que han sigut capaços de desenvolupar formats d'èxit, que formen part i encapçalen actualment equips de guionistes en sèries i programes de televisió de gran èxit a nivell estatal.

En la nostra opinió, això demostra que no es tracta d'una qüestió de falta de talent dels guionistes i dels creadors valencians sinó que n'hi haja una aposta decidida per generar un ambient, una conjuntura professional que assegure les condicions perquè els creadors puguen desenvolupar aquest talent al costat d'aquests productors que sàpiguen veure, descobrir i incentivar el talent i al costat dels actors, directors o tècnics que han demostrat amb escreix la seua professionalitat i obtenir produccions que criden l'atenció de l'espectador i ens facen recuperar l'orgull de ser valencians per motius culturals i cívics, no només per motius folklòrics, com alguns ho han entés.

L'administració i vostés, els polítics triats pel poble valencià, han de ser conscients que partim d'un erm deixat pels anteriors governants.
Ens han destrossat moralment als creadors, als tècnics, als actors valencians i s'han descapitalitzat les empreses del sector audiovisual.
Per a alçar aquest erm, per a alçar l'ànim del sector no val amb donar treball a tot córrer a uns quants, han de demostrar al sector, i sobretot a la societat, que no es van a reproduir els errors del passat.
Per a aconseguir-ho cal evitar les preses i les decisions forçades pels temps de la política.
És important que es reflexione, que s'analitzen els objectius i el camí a recórrer per a aconseguir aquests objectius.

La nova ràdio i la televisió dels valencians afronta un repte molt major que quan es va fundar als huitanta.
No serà suficient amb reprendre les emissions, és necessari recuperar la confiança, la credibilitat i l'afecte dels valencians des del primer minut.

Per açò, considerem que és molt important que no ha de fer-se amb presses.
Açò pot semblar un poc contradictori perquè per als professionals i als creadors de l'audiovisual la urgència per la tornada de la producció de continguts és més que evident, però per això mateix creem que és vital que la televisió torne quan tot estiga preparat i sigam capaços d'oferir una programació digna de les que es mereixen els valencians des del primer dia d'emissió.

Hem de projectar una imatge renovada i un dels pilars per a aconseguir-ho ha de ser donar llibertat als creadors i als generadors de continguts.
El millor que pot fer La Generalitat és disposar tot el necessari perquè la ràdio i la televisió dels valencians torne a funcionar, però abans assegurar els mecanismes de control i d'autonomia per a la ràdio i la televisió.

Els polítics han d'estar allunyats de la gestió dels continguts del nou ens mitjançant la creació, per exemple, d'un consell de l'audiovisual, una reivindicació històrica que des de la mesa sectorial s'ha defensat des del primer dia, mesa sectorial de la qual som membres fundadors.

En eixe sentit, l'informe que vam presentar la setmana passada als experts universitaris em sembla un molt bon punt de partida per a començar a treballar.
Tenim una oportunitat històrica perquè la nostra ràdio i televisió siga un referent per si mateix i no intente semblar-se a altres televisions de l'estat.

Televisions públiques amb poblacions semblants a la del País Valencià, com Suècia o Dinamarca, s'han convertit en referents internacionals gràcies a l'aposta decidida per produccions audiovisuals arriscades i de qualitat.
Pense que els valencians podem aconseguir el mateix, ens ho mereixem com a poble.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

Senyora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Martínez, per la seua exposició.

Dicen los historiadores que quienes ganan las batallas escriben la historia.
Y, bueno, usted es escritor, es guionista y, por tanto, quisiera hacerle unas preguntas relacionadas con esa historia, con esa historia que está empezando a escribirse.

Como sabe usted, comparece hoy aquí para exponernos desde su perspectiva como profesional su parecer respecto a algunas de las cuestiones que están establecidas en esta norma, en esta proposición de ley que presentan tres grupos parlamentarios y que, como bien establece en su exposición de motivos y en el artículo 1, tienen por objeto básicamente levantar los cerrojazos del Partido Popular.
Es decir, estamos hablando de una ley que tiene que abrir una celda en la que hay un ente público preso, preso que encarceló el Partido Popular.

Por lo tanto, le agradecemos, bueno, yo particularmente le agradezco su intervención, y me gustaría efectuarle algunas preguntas en relación a su profesión, en relación a las consecuencias de algunas de las decisiones del pasado, y sobre todo y fundamentalmente de algunas cuestiones de futuro en las que me gustaría que su intervención se ciñera.

Respecto al pasado, usted ha sido director de L'alqueria blanca y me gustaría saber cuánta gente tenía contratada y en qué situación se encuentra esa gente en la actualidad.

Respecto al futuro, me gustaría que usted explicitara cuál sería su propuesta de proporción adecuada, de la presencia de la producción propia valenciana en el paquete de ficción de la programación y cómo articularía usted la presencia y la participación de los creadores, de los guionistas valencianos en la elaboración de la programación, si conoce ejemplos que puedan ser ilustrativos de apoyo o de modalidades de apoyo que pudiera aportarlos para conocerlos.

Y, por último, qué criterios considera que podían ser necesarios implementar para conceder ayudas a la creación del audiovisual valenciano.

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Meco.

Señor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Buenos días, señor Martínez, encantado de que esté usted aquí.

Me ha llamado la atención, y no es usted el primero que hace referencia como ejemplo a otras televisiones autonómicas… ya ha pasado aquí, hace también referencia el proyecto del comité de expertos universitarios.

Y, claro, cuando se habla de independencia en la estructura de la gestión del ente y al mismo tiempo se pone de ejemplo, por ejemplo, la televisión catalana que tiene un presupuesto desmesurado, tiene un despilfarro público enorme y una manipulación política absoluta por todos conocida, se me produce a mí ahí como un cruce de neuronas que no acabo de entender cómo ponemos de ejemplo a ese tipo de televisiones y me da miedo que la posibilidad que tenemos nosotros aquí de crear un ente nuevo, unos medios de comunicación públicos nuevos -y espero que saludables- se pueda confundir con ese tipo de televisiones o de radios y de televisiones y lo estropeemos, ¿no?

Pero, bueno, sí que me gusta o estoy de acuerdo con usted -y creo que todos los que pasan por aquí- con la opinión que desde el primer minuto tenemos que ofrecer un buen producto, que no tenemos que tener prisas y que tenemos que ofrecer una programación digna.
Por lo que entiendo que usted no debe estar a favor del proyecto de televisión en pruebas que se propone en la proposición de ley que hoy aquí debatimos.

Y, sobre todo, usted me podrá contestar porque se hablaba de que esa televisión en pruebas tenía un montón de contenidos que poder emitir durante mucho tiempo y que eran gratuitos.
Quisiera saber si realmente son gratuitos o si emitiéramos ese tipo de producción que tenemos ahí almacenada acarrearía algún tipo de gastos, sobre todo de derechos de autor o cualquier tipo de derechos que acarreara la emisión de esa producción almacenada.

¿Cree usted que sería positiva esa televisión en pruebas?
¿Podría afectar al inicio del proyecto definitivo?

Y, bueno, igual no es lo que estamos hablando hoy, pero sí que me gustaría saber su opinión como guionista sobre cuál debería ser, o la proporción o la división de lo que tenemos presupuestado para el año que viene, se aprobará que tengamos presupuestado para el año que viene, esos 29 millones de euros que están previstos para la radiotelevisión valenciana.
¿Cómo, más o menos, grosso modo deberíamos dividir ese dinero?
¿Cuánto se debería de quedar y en qué proporción, sobre todo en la parte que externalicemos, que creo que es la que más les interesa a su sector?

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Subiela.

Señor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyor Martínez, per la seua exposició.

M'he quedat amb la frase, per a començar, ¿no?
, quan ha dit que el guió és la base de tot procés creatiu audiovisual, en este sentit doncs seria com la base per a començar, també, el nou projecte de radiotelevisió valenciana i el nou projecte de televisions públiques i altres projectes de televisions comunitàries, etcètera, per a tot el País Valencià, i creguem que és la base també d'on comença a vore's el talent que té una televisió, que té una programació, fins i tot que té una societat, ¿no?

Jo volia fer-li unes quantes preguntes, que després ja voràs com no les pots contestar perquè no vas a tindre temps però, bé, (rialles), des d'esta frase que has dit, que el guió és com la base de tot procés creatiu, pense que és molt.
.
.
, preguntar-te primer que res com veus el tema de la formació de guionistes en este país, com estem i cap on podríem anar.
Pense que.
.
.
, ja que has dit això, pense que és vital que mos plantegem abans com formar esta base.

Després, també has dit que era important evitar l'amiguisme i el clientelisme en el sector, sobretot per allò de les productores triades a dit des del poder polític.
Preguntar-te com veus que es podria fer açò.
Supose que hauríem de guardar un equilibri entre una espècie de codi deontològic i una sèrie de valors, i també el que demana l'audiència, perquè, evidentment, si hem de fer una televisió valenciana, hem d'intentar que tinga un èxit popular, ¿no?
, sinó no aprofitaria per a res.

I per a continuar, per a acabar, també m'interessa preguntar, evidentment.
.
.
, el gran problema, diguem-ne, filosòfic que tenen els guionistes sempre és la por i la censura, i moltes vegades també l'autocensura.
¿De quina manera podríem acabar amb això?
¿De quina manera es sentiríeu més lliures per a crear?
Supose que també els productes acabarien sent millors sense esta por i esta censura, i també és el que hem patit, esta por i esta censura que hem vist al País Valencià i que hem vist en l'antiga radiotelevisió valenciana i, fins i tot, com els guionistes de la casa se les arreglaven d'alguna manera per a sortejar la censura -ho hem vist en algunes sèries i tal- d'una manera, fins i tot, metafòrica, recordant els anys seixanta o setanta del franquisme, perquè no tallaren tal producció o tal cosa, que apareguen coses d'una manera tangencial, però que no podien aparéixer de manera directa en certes sèries de ficció o certs programes d'entreteniment.
¿De quina manera creus que es podria posar fi a la censura i que els guionistes es quedeu més tranquils?

Per últim, també, pense que és interessant, ja que els guionistes.
.
.
, la vostra ferramental principal és la llengua, són les paraules, ¿de quina manera el guió també pot tindre.
.
.
, este talent que mostren els productes pot tindre una exportació a nivell global, a nivell exterior?
¿Com es pot exportar este talent fora de les nostres fronteres?
I, també, pel que parlava de la llengua, ¿com podem articular el marc lingüístic de la nostra llengua compartida amb Catalunya i les Illes Balears?
¿Com podem articular este marc lingüístic des d'un punt de vista pensant en la base dels creadors?
I, ¿de quina manera articular este tipus d'intercanvis perquè siga productiu per al sector?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Nadal.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Senyor Martínez, benvingut a esta comissió.
També, per apropar-nos l'opinió, les inquietuds i les propostes que des del seu sector, de l'àmbit dels guionistes i creadors, es volen aportar en esta feina que tenim encarregada de tornar a dissenyar eixe marc legal que done el primer pas per a tornar a tindre mitjans de comunicació públics a l'àmbit de la Comunitat Valenciana, on sense dubte el treball que fan vostés és una peça fonamental en eixe nou model que volem dissenyar.

Vosté, en la seua compareixença, estava diguent-mos com de difícil és o pot ser tornar a recuperar la confiança i la credibilitat del poble valencià.
I baix el meu criteri, és probablement clau el que vosté està diguent perquè este projecte que encetem o que anem a encetar amb moltíssima il·lusió, no sols nosaltres, sinó de la ciutadania valenciana, puga funcionar o no funcionar.

Nosaltres també creguem que este ha de ser l'element clau que ha de regir les activitats que fem.
I per això compartim que hem d'apropar-mos més al treball dels professionals i que ells han de ser els que.
.
.
, la seua veu i el seu coneixement ha d'imperar en el nou model.
Compartim allò del consell audiovisual.
Tant de bo siga ja definitivament possible.
I, sobretot, com se fea referència abans, la por pot ser paralitzant.
Crec que algun company fea referència de l'autocensura.
I, en certa mesura, probablement en estos anys, també mos hem trobat que s'han oferit productes a la millor no de la qualitat.
.
.
, que se podrien haver fet, però eixa por fa que un acabe oferint el que volen, que a la millor no és la millor opció.

¿Vosté creu que disposem en estos moments del consens suficient per a considerar que la nova radiotelevisió valenciana pot ser eixe instrument que desitgem en defensa dels drets de la ciutadania, drets fonamentals com el dret a la informació, que pot ser un instrument per al foment de la cultura i de la nostra llengua?
¿Vosté considera que la nova radiotelevisió valenciana pot ser un instrument de creiximent econòmic?
¿Vosté creu que podem, amb nous paràmetres, recuperar la confiança i la credibilitat perduda en la radiotelevisió que el Partit Popular va (inintel·ligible) .
.
.
destrossar i tancar?

El senyor president:

Gràcies, senyora Peris.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

Ha estat parlant vosté en la seua intervenció de la importància de la professionalització -parlava vosté del seu sector, entenc que també de la professionalització en el que ha de ser la futura radiotelevisió valenciana- i dia vosté coses interessants, coses com que no és suficient reprendre les emissions i que és important projectar una imatge renovada, assegurant els mecanismes de control i l'autonomia de la nova radiotelevisió valenciana.

I simplement li vull fer dos preguntes, perquè.
.
.
crec que és important.
¿Pensa vosté que dins dels termes que ha plantejat de professionalització, d'imatge renovada, de mecanismes de control i d'autonomia de la nova radiotelevisió valenciana, pensa vosté.
.
.
, també ha parlat de la recuperació de l'afecte i de la credibilitat, pensa vosté que esta llei de la qual hui estem parlant ací, perquè ací estem parlant de la llei que estem parlant, no estem parlant d'una llei.
.
.
d'una nova radiotelevisió valenciana i com ha de ser eixa radiotelevisió valenciana, però li dia, dins de tot este procés, pensa vosté que contribuïx a recuperar l'afecte i la credibilitat, a donar eixa imatge renovada, de professionalització el fet que en la llei es parle que l'existència d'uns servicis de comunicació audiovisual autonòmic en idioma valencià de titularitat pública és fonamental Â«siempre que la situación coyuntural lo permitaÂ»?
Si vosté pensa que estem donant eixa imatge que vosté pretén de la nova radiotelevisió valenciana amb sentències com esta, Â«siempre que la situación coyuntural lo permitaÂ», és a dir.
.
.
, no sabem exactament què és el que n'hi ha.

I, per una altra banda i des del punt de vista de la professionalitat, esta llei, des del nostre punt de vista, només té una qüestió fonamental, i és la possibilitat de ficar en marxa una televisió provisional.
Perquè si vosté llig la llei, fonamentalment el que es busca és açò.
Si pensa vosté que té sentit, per a buscar els objectius que vosté estava plantejant en la seua intervenció, que el fet que puga ficar-se en marxa una televisió provisional, sense la participació de professionals de ningun dels sectors i, el que és des del nostre punt de vista més greu, sense ningun tipus de control parlamentari va a contribuir a recuperar l'afecte i la credibilitat en este projecte de radiotelevisió valenciana.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Bellver.

Senyor Martínez.

El senyor Martínez González:

Em preguntava vosté pel tema de L'alqueria blanca.
Efectivament, jo vaig ser un dels directors de L'alqueria blanca.
No era el director de la sèrie, hi havia un director que estava per damunt de mi.
Treballàvem molta gent i he de dir ací que molta de la gent que treballàvem encara no hem cobrat l'última nòmina, de la mateixa manera que la productora no ha cobrat tampoc encara les últimes factures.
Això ha segut un drama també provocat pel tancament de la televisió.
Però treballàvem, crec que en l'última etapa, no sé si m'equivoque, al voltant de huitanta persones, com a mínim, com a mínim, més actors.

Em preguntava vosté per la producció pròpia i per models.
Jo crec que percentatge de producció pròpia.
.
.
, a més, a mi no m'agrada distingir només producció pròpia la que es fa amb els treballadors de la tele i el que es fa fora.
La producció pròpia és tota la que se fa des d'ací per encàrrec de la cadena, estiga feta per treballadors de la cadena o per treballadors externs i productores de fora.

Models, n'hi ha molts.
En l'àmbit dels països nòrdics hi ha casos on els guionistes estan en plantilla de la tele i és la tele la que desenvolupa els projectes i després contracta la productora o fa un concurs públic per a contractar a la productora que porte endavant eixe projecte.
És un model.
N'hi ha molts.
També tenim el model del Channel 4 britànic, que és un canal de titularitat pública, però gestió cent per cent privada, però amb una llei molt clara, i és que el cent per cent de la producció ha de ser productores independents britàniques.
O siga, quan diuen que la llei ens impedix.
.
.
, bé, jo crec que hi ha models que podem aplicar i que ajuden a desenvolupar.
.
.
I en el cas de Channel 4 hi ha tres persones que els divendres de matí, o els dijous, no sé quin dia, estan oberts que qualsevol vinga, qualsevol guionista o qualsevol creador, vaja i els presente un projecte.
Amb eixe nivell de transparència ens agradaria treballar.

I respecte als criteris de les ajudes de l'audiovisual, em preguntava.
Bé, crec que això té a vore més amb el tema de Culturarts que amb el tema de la tele, però, com els deia abans, jo crec que un model, que sí que porta uns anys començant a aplicar Culturarts, en el qual el desenvolupament dels projectes, puguen produir-se o no, siga tingut en compte és molt important perquè això genera un filtre i genera una quantitat de projectes que algun segur que pot funcionar.

Respecte als models de televisió que vosté em parlava d'altres autonomies, jo he parlat d'exemples d'èxits de ficció, exemples concrets en els quals el recolzament a les administracions, als seus creadors i a les productores que han recolzat eixos creadors ha suposat l'èxit i portar el nom d'eixa terra a tot l'àmbit estatal.
No he parlat de models ni d'estructures de la cadena de televisió.
Jo en això no vaig a entrar i puc estar d'acord que tampoc són models aplicables, sincerament, ¿eh?
Allò important és l'aposta per eixa ficció de qualitat, per l'entreteniment de qualitat i pel talent que fa que després se puguen importar.
.
.
, exportar -perdó- talents fora del seu àmbit territorial.

¿Televisió en proves?
Jo, com he exposat abans, el que vull és que quan comence a emetre's eixa televisió dels valencians tinga la màxima qualitat possible.

Respecte al material d'arxiu del qual vosté parla, evidentment els drets d'autor són inalienables, s'han de pagar sempre, això ja li ho dic.
Una altra cosa són els productes que ara mateix, si no m'equivoque, pertanyen a Culturarts, que pertanyien a l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana, i que dependrà del contracte que cada productora tinguera amb la cadena.
Però, en este cas, el company dels productors podrà explicar-li-ho millor segurament.

Respecte al percentatge de producció, a mi em fa molta gràcia que es parle que la llei ens obliga.
.
.
Bé, que jo sàpiga, l'únic que la llei ens obliga és a emetre productes europeus.
Estem dins d'Europa i jo crec que sí que s'ha de fomentar la producció pròpia i crec que una televisió pública hauria de fer-ho.
El que mai hem de fer és apostar, com està passant en Televisió Espanyola per exemple, per productes de majors americanes.
Això és inviable.
Una televisió pública no està per a això.
Està per a fomentar els productes i el talent i la feina de la gent del seu propi territori -és el que pense.

A vore, que ja no sé qui m'ha preguntat per la formació dels guionistes.
.
.
(Inintel·ligible) .
.
.
m'ha preguntat vosté.
Jo crec que és important, molt important la formació dels guionistes.
Jo crec que eixa formació ha d'anar.
.
.
, de guionistes i de tota la gent que treballem en l'audiovisual.
I moltes vegades el que és formació no és només que desenvolupament i, com deia abans, l'escriptura de guions, el desenvolupament de projectes no és una ciència exacta.
Cap productor té la fórmula de l'èxit, cap guionista té la fórmula de l'èxit.
En eixe sentit, eixa feina.
.
.
eixa feina entre directors, guionistes, productors és molt important i té a vore també amb la formació.
Estic convençut.

Respecte a l'amiguisme i el clientelisme, ¿com s'evita?
Acabe de posar un exemple d'un canal de titularitat pública britànic, però amb una llei molt clara respecte a com ha de fer les coses.
De vegades tinc la sensació que la cultura i l'ètica dels anglosaxons no té res a vore amb les del nostre territori, però jo crec que podem aspirar a que sí, perquè això té molt a vore amb l'ètica també, no només amb la llei.
Les lleis sempre se poden saltar, però si hi ha una llei forta, sempre serà sempre molt més fàcil.

Respecte a la censura i autocensura, m'han preguntat alguns de vostés.
Sí, l'hem patida i.
.
.
tant guionistes com productors, i jo crec que és perjudicial i això acaba fent productes menys dignes i menys interessants, i la gent ho nota, acaba notant-ho.

Com es podia posar fi?
Bé, amb gestors independents que no hagen de rebre compte més que, efectivament, a les Corts Valencianes, però no a un govern directe, sinó que tinga una independència de la gestió, que puga a la millor estar ahí per un concurs públic i hagen de rebre comptes, però no per determinats continguts, sinó per la seua gestió en global.
Jo crec que això és important.
I d'eixa manera estic convençut que podrem exportar també fora.

Estic molt d'acord amb allò d'articulat d'alguna manera en els territoris amb què compartim llengua, jo crec que és molt important per al cinema i per a la televisió.
Hem d'aprofitar eixa riquesa que tenim i jo crec que també els catalans i els balears estaran encantats de compartir això.

Per últim, bé, jo no sé si esta llei que estem parlant ací és la manera de recuperar eixe afecte.
El que sí que sé és que el tancament que vostés van portar a terme, va ser el culpable de la situació que estem patint ací.
D'acord?

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez.
Li agraïm la seua presència.
Gràcies.
(S'interromp la gravació)

Compareixença del senyor Kiko Martínez Sánchez

El senyor president:

Li donem la benvinguda al senyor Kiko Martínez a esta comissió.
I li donem la paraula per un temps de huit minuts.

El senyor Martínez Sánchez:

Bé, primer de res volia dir que és un motiu d'alegria que estiguem ací en l'aprovació de la proposta de llei per part de tots els grups polítics excepte l'abstenció del Partit Popular i Ciutadans.
Jo crec que, bé, és un bon moment per a replantejar jo crec que el que ha passat i reconstruir des d'un criteri de l'experiència que hem tingut tots.

Jo vinc en representació dels productors valencians, de l'associació més majoritària, que és PAV, que és l'Associació de Productors Audiovisuals Valencians, i he tingut una trajectòria ací prou amplia en la producció de sèries, de pel·lícules.
Recentment vaig produir El senyor retor i Tarancón, entre d'altres produccions destacades.
I bé, i conec molt bé la realitat fins que vaig haver d'anar-me'n d'ací també perquè la situació era prou complicada.

Jo recorde quan van fer.
.
.
, en el moment del tancament de Televisió Valenciana, vaig fer unes declaracions dient que era, jo crec, que era passar a la segona divisió cultural des del punt de vista de la cultura i que molts de nosaltres havíem d'emigrar, no?
, com era el meu cas, no?

Això és una realitat, i jo crec que el perjudici que s'ha produït perquè Televisió Valenciana desaparega ha sigut un perjudici enorme des del punt de vista de la identitat d'un poble.
I crec que s'ha reflectit en un buit que està per omplir, no?
I jo crec que l'experiència, jo crec que és important que l'aprenguem tots, sobretot des del punt de vista que hem fallat.

Jo crec que.
.
.
, volia reivindicar també el paper de les productores valencianes en la producció de televisió, no?
Jo crec que en una època en què quasi que des de les autonomies les televisions autonòmiques volien competir en les nacionals ens grans esdeveniments, en el futbol i en tantes.
.
.
d'unes lligues que pràcticament no ens corresponien.
Jo crec que els productors valencians van demostrar que podíem ser grans, molt competitius, entendre el nostre públic de proximitat.
I, bé, la prova està jo crec que productes com L'alqueria, que han comentat abans els companys, Autoindefinits, Bon dia, bonica, Gormandia i tants i tants formats de ficció i d'entreteniment que demostraven que enteníem molt millor nosaltres el nostre públic que una productora de Madrid que venia quasi sempre per davant de mosatros i en millors condicions i amb més preu.

Bé, en eixe context hem viscut una televisió complicada, on sempre ací s'havia de fer el doble del que feia la gent de Madrid a l'hora de treballar.

Jo crec que va haver-hi una.
.
.
, des del punt de vista de la producció, volia destacar que va haver-hi una època molt interessant, que jo crec que la ficció va ser un punt de llum en la televisió, creant vincles de producció, d'emovies en altres televisions autonòmiques.
Jo crec que això va ser molt important perquè professionals d'ací pogueren vore com se treballava a Catalunya, a Galícia, a Andalusia i es compartiren experiències i pogueren també tindre una projecció professional, no?
, de la qual jo també em vaig aprofitar en el meu moment, també com a professional.
I jo crec que va ser una cosa molt interessant des del punt de vista també d'impulsar l'experiència de sèries de televisió, també recorde que en Galícia també se va contribuir molt a una formació de la producció en seriada, no?

També jo volia destacar.
.
.
, des del punt de vista de lobby sempre hem fallat.
Pense que en el lobby de Madrid, en el lobby audiovisual, per exemple en la relació amb Televisió Espanyola mai hem sabut trobar un recolzament a les produccions que d'ací eixien.
És a dir, quasi mai se donava suport a les pel·lícules on participava Canal 9 o participava La Generalitat, i vam intentar conservar un gran projecte anual, que era un conveni amb Televisió Espanyola per a la producció d'un gran format, que bé, que demostrava que sempre estàvem a l'altura perquè, tant com Tarancón, com Severo Ochoa com Arroz y Tartana eren produccions molt valorades i amb gran èxit d'audiència, i jo crec que reflectien que ací hi havia un nivell professional molt per damunt del que ens créiem, no?

Però ja dic que no hem sabut mai interpretar molt bé com era la relació de la nostra televisió amb Televisió Espanyola, cosa que sí que ocorre amb ETB, ocorre amb TV3, ocorre amb la televisió gallega, i ací mai trobàvem eixe punt de projecció nacional del que féiem ací.

Quant a.
.
.
, diguem, parlant del que és la part positiva i la part negativa.
Jo crec que en la forma de funcionar de la televisió la ficció era una excepció, però també volia dir que l'entreteniment quasi mai tenia espai per a les productores valencianes, sempre eren contractacions fetes per empreses de fora i el resultat d'audiència demostrava a les clares que la majoria eren èxits.

Com a dada volia dir que la producció externalitzada al sector estava finalment entre el 2 i el 4%, que és una quantitat absolutament ridícula de participació del sector.

Jo crec que altres coses també, que són òbvies, com jo crec que la gestió dels informatius i de la poca credibilitat de la cadena jo crec que va fer poc a poc creant una imatge de marca de la cadena destruïda, que ja ni tan sols ningú era capaç de vore una mínima atenció.

I des del punt de vista nostre jo crec que vam patir una situació absolutament jo crec que històrica, espere que mai es produïsca més, no?
, perquè productores com la meua o la d'altres companys que estan ací van estar amb retards de pagaments per tres anys.
Això és una ruïna, això és.
.
.
la mort.
.
.
, bé, de fet van morir, van tancar la majoria de productores valencianes i el descrèdit que tenien era impossible anar a la banca a finançar un contracte de televisió, la banca els mirava com sí.
.
.
Bé, era com una partida de pòquer en què al final l'únic idiota en la taula érem els productors, perquè realment havíem fet el treball a temps, havíem tingut audiència, havíem entregat el producte, la cadena l'havia tingut, el banc guanyava els seus interessos i nosaltres estàvem en mig d'una història que realment era un autèntic drama.

Jo crec que eixe és el context en què hem viscut en televisió.
Com podeu comprovar prou difícil d'encarar.
I jo crec que estem per a pensar en el futur.
Jo he hagut d'estar fora, tinc una perspectiva també crec que distinta i prou àmplia del que ha passat.
I bé, jo crec que estic molt en contacte en el que està ocorrent, de tot el que s'està parlant en Mesav i en els acords que s'estan fent del que podia ser un model de televisió.

I jo crec que, més que parlar de treballadors o més que parlar de pressupost, s'hauria definir què se vol fer, no?
Al final el model que se definisca definirà un model de treballadors, definirà un model de pressupost i definirà la televisió que se vol.
I això durà, òbviament, a un model que definirà el nombre de treballadors.

Òbviament venim d'una època que jo crec que les televisions autonòmiques en general s'han disparat de pressupost i jo crec que hi ha models.
.
.
perquè l'oportunitat que tenim és de refer-ho des d'un criteri actual, d'una televisió moderna, on realment el nombre d'empleats, òbviament, és una qüestió a redefinir, i el model en general de les televisions jo crec que massa unflades i fora de lloc, jo crec que cal replantejar-ho.

A nosaltres ens han arribat dades -no sé com vaig de temps, però bé- i informes que hem tingut en la nostra mà de la universitat, i bé, jo crec que més o menys coincidim que en una televisió de futur se podia parlar que un 33% del pressupost fóra per a gastos de personal, producció aliena, doblatge i compra d'equipament; un 33% fóra per producció externalitzada.
.
.
Repetisc, un 33% fóra per a cost de personal, un altre 33% fóra per a gastos de la cadena -producció aliena, doblatge, compra d'equipaments- i un altre 33% fóra per a l'externalització de la producció.

Quant a la definició dels continguts que podria tindre la televisió, pensem que el 25% podria estar.
.
.
Però són dades un poc generals, en funció del que hem estat treballant, que podien ser 25% per a informatius o 50% per a continguts de proximitat, entre ells serien entreteniment, ficció, divulgatius; un 15% per a producció aliena; un 5% per a esdeveniments, i 5% per a nous formats.

Diguem, l'informe que ens ha arribat jo crec que recull diverses idees.
Estem parlant que la ficció hauria de tindre un lloc important.
Pensem en una televisió en valencià, en una televisió que la ficció poguera tindre un cert bilingüisme si pot haver.
.
.
, però realment, bàsicament, la producció de la cadena fóra en valencià, excepte alguna producció aliena i tal, com pel·lícules i altres coses.

Creguem en l'externalització.
Jo crec que eixa és una dada important.
Se m'oblidava en la meua intervenció.
.
.
, bé, en la part del passat, parlar que vam viure una experiència prou roïna en el que va ser l'intent d'externalitzar Canal 9 en l'última etapa, jo crec que se va fer una cosa que, una volta més, va adjudicar la gestió de Canal 9 a una empresa de Madrid i d'una forma absolutament poc plural, perquè quasi que es va aglutinar tres lots en una única productora, i hauria de tornar a repetir una volta més els errors del passat.

Creguem en l'externalització, sí, no en la privatització.
Creguem en el paper de les universitats com a factor dinamitzador d'investigació, de creació de programes pilots.
No tal vegada d'entrar en la producció, perquè també seria una manera crec que de competir d'alguna manera en el sector, però sí del paper imprescindible de les universitats.

Creguem en les coproduccions de les autonòmiques i creguem també en el paper de la coproducció també amb Televisió Espanyola.
(Inintel·ligible) .
.
.
com va ser un exemple d'una coproducció natural entre les cadenes.

I, en resum, la distribució -i amb açò acabe ja- que proposem nosaltres seria: una producció pròpia entorn al 35%, una producció externalitzada entorn al 15%, una producció aliena del 15 i altres formats per al 5.

I poc més.
Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

Senyora Meco.
(Inoïble per qüestions tècniques) Este sí que va.
(Pausa)

La senyora Meco Tébar:

Bé, parle des d'ací.

Aleshores, moltes gràcies, president.
I moltes gràcies, senyor Martínez, per la seua intervenció.

Jo vaig a començar dient que això és un luxe.
Vull dir, és un luxe escoltar a tots vosaltres, vindre ací i parlar en la nostra llengua i parlar en veu alta respecte del que no s'ha fet i del que s'ha de fer.
I aprendre, perquè per això vénen vostés ací, perquè nosaltres aprengam, perquè nosaltres…, doncs això, evitem cometre errors garrafals del passat.

I aleshores, parlant de passat i parlant de futur, m'agradaria fer-li algunes, algunes qüestions.
En concret… Bueno, usted ha sido, como productor de cine y de televisión, gran sufridor, vamos a decirlo así, del cierre de Canal 9.
Vio usted incluso cómo entregaba usted productos que nunca llegaban a ver la luz, porque ese apagón comunicativo, ese apagón, lo he dicho antes, democrático, cultural, pues fundía a negro, nunca mejor dicha la expresión, fundía a negro todo un canal y toda una cultura y muchos sectores, desgraciadamente.

Usted ha hablado de las consecuencias económicas del cierre para el tejido audiovisual valenciano.
Ha hablado de impagos, ha hablado de paro.
A mí me gustaría saber exactamente qué se hizo en el pasado que a usted jamás le gustaría que volviera a repetirse en un futuro, en un futuro que estamos creando ahora en el presente.

Y respecto de ese futuro, me gustaría plantearle algunas cuestiones.
Una de ellas es cómo establecería usted el equilibrio entre las grandes productoras audiovisuales y las pequeñas productoras.
Qué medida implementaría para ayudar a pequeñas productoras -porque ha centrado gran parte de su intervención en ese aspecto-… qué medidas podrían ayudar a que pequeñas productoras audiovisuales valencianas pudieran hacer frente a grandes corporaciones de la producción.
No sé si acaso esas coproducciones de las que hablaba u otras medidas que a lo mejor tienen ustedes en mente y que nos gustaría…, que nos gustaría conocer.

En segundo lugar, me gustaría saber… Usted ha hablado de externalización, sí; privatización, no.
Me gustaría saber hasta dónde, en su opinión, debería llegar la externalización de los servicios de producción, hasta… Usted ha hablado del 15%.
Pero ¿en qué sectores podríamos estar hablando de esa externalización?

Y por último, me gustaría saber si considera usted que es un motor…, que un motor público puede ser la solución, puede contribuir a paliar la situación actual y, sobre todo, si un motor público es capaz de generar riqueza económica, social, cultural en la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Meco.

Señor Subiela.
(Veus)

El senyor Subiela Chico:

Bon dia, senyor Martínez.
Encantat de tindre'l ací.

I m'agrada, m'agrada molt escoltar ja a una persona, almenys, que diga que una radiotelevisió valenciana majoritàriament en valencià, però no exclusivament.
Nosaltres pensem que n'hi ha lloc també per al castellà, i n'hi ha lloc també per a l'anglés.
Crec que el president de La Generalitat també està d'acord amb allò de l'anglés, ¿no?
, encara que siga un poquet.

Le quería decir y preguntar por dos temas.
Uno, digamos, de futuro, que es el tema de la contratación de productos de…, de productos audiovisuales.
Ustedes se han quejado siempre de que no había una transparencia, de que había un clientelismo.
Me gustaría saber cómo piensan que podría evitarse, sobre todo cuando tenemos ya…, en breve, vamos a tener un presupuesto que destinar, que ya se habla de los 29 millones que había presupuestados, a falta de su aprobación en Les Corts.
Y no tenemos una estructura…, o quién, determinado, quién tenga que decidir sobre esa distribución de ese dinero.
Ya lo he comentado aquí antes, me sabe mal repetirlo por los compañeros, pero, claro, cada vez es un compareciente, entiendo que hoy por hoy ese dinero debería distribuirlo… entiendo que el secretario autonómico de comunicación, se me ocurre que deba de tener las competencias en eso.

Pero, claro, no estamos hablando ya de una decisión despolitizada, una decisión independiente, una decisión… iba a decir profesional.
En este caso, a lo mejor sí, porque precisamente el secretario de comunicación sí que, en este caso, tenemos suerte de tener una persona que es profesional de…, o por lo menos, entendida del sector, ¿no?
, como el señor Vidal.

Y de actualidad, sí que… Sobre un tema de actualidad, quería referirme al tema de la televisión en pruebas que recoge la proposición de ley que aquí tratamos hoy.
Quería preguntarle si realmente…, porque hablaban de una televisión en pruebas, que no nos costaba nada y que se podía… Pero quería saber si realmente es verdad que toda la producción que tenemos almacenada, realmente emitirla de nuevo no cuesta nada.
Antes nos ha hablado el representante de los guionistas, que sí que, por supuesto, derechos de autor sí que tendría.
Pero que le preguntáramos a usted si también con las productoras…, qué tipo de contratos había para saber si era gratuito o no era gratuito.
Yo aquí sí que no veo el tiempo.
No sé si el presidente me indicará.
(Veus i rialles)

Y sobre todo, también quería saber si usted cree que es beneficiosa una televisión en pruebas, donde emitamos enlatado durante un tiempo medianamente largo, hasta que llegue el proyecto definitivo y si podría influir negativamente en la puesta en funcionamiento del proyecto final.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Subiela.

Me dicen los técnicos que vamos a suspender durante dos minutos la comisión para poder creo que reiniciar todo el sistema.

Suspendemos durante dos minutos.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

(La intervenció del president no s'ha gravat)

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, president.

Senyor Martínez, un plaer tindre un canalí il·lustre també ací en esta compareixença.
Benvingut i moltes gràcies per les seues paraules i sobretot per una exposició tan clara i tan contundent sobre el que ha sigut el model de Radiotelevisió Valenciana i també quin seria per a vosté eixe model de futur.

Evidentment, el tancament de Radiotelevisió Valenciana va suposar un gran colp per a la indústria de l'audiovisual, però no nomes el tancament sinó també la gestió prèvia, eixa gestió ruïnosa que també va a obstaculitzar prou la indústria audiovisual valenciana.

La presència de continguts externs produïts fora de la nostra terra per empreses de Madrid, per exemple, vosté ho ha anomenat, també suposava un colp molt dur.
I a més les empreses i productores valencianes no tenien accés a altres mercats, eixe també era un altre problema, i el seu mercat natural estava copat, precisament, per altres empreses que en altres mercats eren competidors directes i sobretot açò es donava per motius polítics, el capitalisme d'amiguets que sempre hem denunciat des de Compromís en este parlament.

I m'agradaria citar l'informe que van elaborar en 2012 les empreses audiovisuals valencianes federades que deia el següent: Â«Per a la producció de cinquanta-nou hores setmanals de producció externalitzada valenciana requeririen prop de dos mil dos-cents professionals, segons un estudi realitzat per la mateixa federació empresarial sobre la base de dades reals de contractació per als diferents tipus de produccions tant de ficció com d'entreteniment.
Â» És a dir, que una inversió externalitzada d'empreses valencianes suposa un impacte directe en llocs de treball, en creació de riquesa fonamental per a la nostra economia, ja sense posar sobre la taula el benefici cultural i tot el que comporta.
Si estem parlant només amb dades econòmiques té un impacte impressionant.

Per això, m'agradaria preguntar-li sobre el passat, sobre el present i sobre el futur de Radiotelevisió Valenciana.
I sobre el passat m'agradaria preguntar-li: quines errades va identificar vosté en l'anterior ràdio i televisions públiques en la seua relació amb les productores i empreses de l'audiovisual valencianes.
Vosté ha fet ací una gran exposició sobre això.
Però, sobretot, ens interessaria saber com es podrien evitar de cara al futur.

Quant al present, m'agradaria saber quin és l'estat en què es troba la indústria de l'audiovisual sense la presència d'una ràdio i televisió públiques; m'ho puc imaginar però m'agradaria que quedara patent ací en este parlament com es troben vostés ara mateixa, i quin tipus de contingut més enllà dels informatius pensa vosté que troba a falta l'espectador valencià.

Quant a les preguntes de futur: ¿quin paper creu que ha de jugar tot el sector audiovisual valencià quan recuperem, amb esta llei i la llei de radiotelevisió valenciana, la prestació d'un servei públic fonamental?

I després vosté ha anomenat una qüestió que també és important i que tampoc em vaig poder reunir amb la seua associació, amb l'associació que hui representa ací.
I és que Radiotelevisió Espanyola s'emporta tots els anys al voltant d'un 10% del seu pressupost per part dels valencians i de les valencianes.
Però després eixe pressupost revertix ben poc en les produccions i coproduccions al nostre territori.
De fet, no sé si les xifres que em contaven eren que quan deurien produir-se al voltant de setanta pel·lícules, documentals, sèries, etcètera, etcètera, només se'n produïxen unes set, la qual cosa vol dir que d'eixos diners que aportem els valencians i valencianes a Radiotelevisió Espanyola se'ns torna molt poc o quasi res.

Aleshores, això és només una qüestió lobby, és una qüestió política?
Jo m'imagine que ací també és una qüestió política que pot ser els polítics del nostre territori no han sigut mai capaços de reivindicar a Radiotelevisió Espanyola eixa aportació.
I després si a vosté se li ocorre de quina manera podríem aconseguir que eixa inversió a través de coproduccions o el que siga fóra més gran al nostre territori per part de Radiotelevisió Espanyola.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Martínez, benvingut atés que ve ací a ser també la veu dels productors valencians.
Em pareix molt important que hui ací s'estiga reivindicant el paper dels productors valencians, perquè és cert que durant molt de temps vostés han patit en carn pròpia la falta d'apreci i també de reconeixement a grans professionals.

Venim d'una etapa en què el seu treball, lamentablement, se considerava prescindible.
I dic Â«prescindibleÂ» perquè, segons les dades que tenim, dels productors que treballaven per a Radiotelevisió Valenciana la facturació local, és a dir de productors valencians, representava el 13% del total que s'externalitzava, la qual cosa és una dada demolidora.
I sobretot si la comparem en què representaven els productors d'altres comunitats autònomes dins de la producció externalitzada de les seues televisions autonòmiques.
Per exemple, al País Basc, el 96%; a Canàries, el 88; al Principat d'Astúries, el 84 i, a Andalusia, el 82%.
A la Comunitat Valenciana, els productors valencians sols el 13% de la facturació.
Per això que ho lamente, perquè la televisió pública valenciana podria haver sigut i deurà ser la plataforma d'impuls del sector valencià i, per tant, ens queda encara molt d'esforç per fer.

Mire, senyor Martínez, vosté ho ha dit i li anem a ficar una altra volta xifres.
Venim d'un model d'una televisió pública que ens ha deixat 1.
200 milions d'euros de deute amb una plantilla de 1.
600 treballadors i treballadores i amb unes audiències que estaven per terra.
Si alguna cosa tenim clara és que eixe no és el model que volem per a endavant.

Definir i decidir quin nou model de televisió pública volem cap al futur és part de la tasca, de la feina que tenim ací en què les seues aportacions de veritat són molt importants.
I també és de veres que eixe nou model l'haurem de dissenyar; ningú mos caiem de ninguna branca si diguem en una situació econòmica complicada, en una situació econòmica en què el model no sols ha de ser professional, de qualitat, sinó a més econòmicament sostenible.

Per això, jo sols tinc una pregunta per a vosté i és si en el mapa del món i del sector audiovisual i de les televisions públiques quin són els models que sense poder dir que podríem copiar una a la nostra realitat, quin seria el model que vosté considera que més s'aproximaria dins de la realitat de la Comunitat Valenciana al que pensem que ha de ser la nova radiotelevisió valenciana.

El senyor president:

Gràcies, senyora Peris.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies.

Senyor Martínez, aprofitant les últimes paraules de la diputada del Grup Parlamentari Socialista demanant quin seria el model que vosté entén, m'agradaria dir-li: màxima qualitat i adaptació tecnològica; un servici públic de radiotelevisió veraç, plural, participatiu i sotmés al control democràtic de la societat i d'estes Corts; ser una plataforma de difusió dels coneixements i de les obres creades per científics, investigadors, artistes, escriptors o intel·lectuals destacats en l'àmbit cultural i social valencià; fomentar les iniciatives juvenils, educatives, formatives, aixina com la cultura de l'esforç, l'oci i la cultura entre els joves; oferir una programació amb continguts adequats per a la infància; estendre els valors de la igualtat entre homes i dones, especialment en la lluita contra la violència de gènere; afavorir la convivència i el respecte, el diàleg i la cooperació entre les persones amb independència del seu origen, de la seua ètnia, de la seua creença, de la seua orientació sexual o qualsevol altra situació personal i específicament les relatives a l'homofòbia i al col·lectiu LGTBI; oferir programació adaptada a les necessitats de les persones amb discapacitats sensorials; fomentar la producció pròpia i del sector audiovisual valencià; fomentar la col·laboració en este cas amb els sectors audiovisuals de la cultura i de la comunicació de la resta d'Espanya; facilitar el procés d'accés dels grups socials indicats i polítics més significatius, respectant el pluralisme de la societat valenciana; garantir el respecte a la intimitat, a l'honor i a la pròpia imatge; diferenciar entre informacions i opinions; implicar en este procés les universitats valencianes i els centres d'innovació i investigació de la comunitat científica.

Totes estes qüestions que li estàvem preguntant respecte al model, totes estes qüestions que li acabe de dir i que jo crec que estarem tots d'acord són les qüestions que arreplegava respecte al model de radiotelevisió valenciana l'última llei que va fer el parlament valencià en la legislatura anterior, la Llei 5/2015, i el mateix deia també la llei anterior, 3/2012.

Per què dic tot açò?
Perquè jo crec que les lleis que es van fer, les últimes lleis que es van fer per part de l'anterior govern tenien a vore amb estes qüestions.
Però vosté m'ha dut a esta intervenció, i disculpe'm, perquè ha dit, Â«home, i després de tot el que he dit el número d'empleats és una qüestió a redefinirÂ», que és el que va fer l'anterior govern, redefinir eixe número d'empleats.

Hui pareix que tot el món està d'acord en què no és sostenible una radiotelevisió valenciana amb 1.
800 treballadors, això no se va dir en el seu dia.
En el seu dia, des del primer moment en què es va plantejar totes les actuacions que es portaren endavant.

Jo vull recordar que en novembre de 2011 es va plantejar un document de bases per al consens a tots els grups parlamentaris que no va tindre resposta per part d'estos, que es va aprovar una llei, que es va aprovar un contracte programa, que es va assumir tot el deute de Radiotelevisió Valenciana per part de La Generalitat per a fer viable el nou ens.
Però, bé, com li deia, no varen ser capaços de ficar-se d'acord en una cosa que diu esta llei, que és el que li he llegit i que entenc que tots estarem d'acord i, per descomptat, ningú va plantejar en aquells moments, ningú va voler ni tan sols parlar, ni sentar-se per a redefinir la qüestió del número d'empleats.

Però, en qualsevol cas, i d'acord al que vosté ha plantejat i diu que és necessari omplir un buit que ha quedat, la meua pregunta aniria en base a esta llei, perquè hui no estem parlant d'açò que li estic dient.
Totes estes consideracions, quin ha de ser el model futur de la radiotelevisió valenciana no està replegat en la llei que estem plantejant-nos hui, que si Déu vol la tornarem a vore en esta comissió, però per descomptat no és esta.

Sí que m'agradaria preguntar-li el que he preguntat als altres compareixents, però en concret a vosté li voldria preguntar: pensa que se pot omplir eixe buit del qual vosté parla amb una televisió provisional sense ningun tipus de participació dels sectors audiovisuals valencians, sense cap tipus de control per part d'estes Corts?
Bé, creu vosté que eixe model provisional, sense ninguna limitació temporal.
.
.
És a dir, que ací el que estem fent amb esta llei és possibilitar una televisió provisional sense la participació del sector audiovisual valencià, és a dir sense els professionals, sense control parlamentari i sense ninguna limitació temporal.
Si a més a això li afegim que una nova radiotelevisió valenciana és fonamental per a la Comunitat Valenciana siempre que la situación coyuntural lo permita, la veritat és que crec que no sé si estarem omplint un buit, però, sense dubte crec que no ho estarem fent com els valencians esperen.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Bellver.

Señor Martínez.

El senyor Martínez Sánchez:

Començant per la primera pregunta de la senyora Meco, m'ha preguntat com podíem introduir les xicotetes productores en un mapa de productores més gran.
I jo crec que ahí hi ha moltes fórmules.
Jo crec que la fórmula de la coproducció amb altres productores valencianes o de fora és una manera que una productora més menuda o amb menys experiència.
.
.
Perquè també hi ha una certa homologació en les productores.
No totes les productores tenen el expertise per a fer un determinat número de coses.
Jo crec que la coproducció és la forma natural, coproduir amb gent que tinga un el know how per a fer-ho.

Fins a on externalitzar?
Hi ha hagut una confusió, perquè jo parlava del 45% de la producció externalitzada, no del 15.
I, per descomptat, quant a motor públic, la televisió jo crec que ha tindre eixa funció, el gran motor de la cultura, perquè d'alguna manera la televisió té un rang tan gran i la ràdio, perquè estem parlant de la televisió però la ràdio també tenia un paper molt important que també ha sigut sacrificada en este procés.

La segona ronda de preguntes del senyor Subiela.
Estàvem parlant de quant costaria emetre eixos continguts.
Jo crec que la majoria, amb esta possibilitat de la recuperació de la televisió, la majoria de continguts per contracte la cadena els té i pot disposar d'ells amb un preu realment en molts casos que és (inintel·ligible) .
.
.
N'hi ha uns drets d'autors que és una part molt insignificant.
I jo no sé què haurà passat en alguns contractes que hi havia en majors i que supose que s'hauran donat de baixa en el procés de liquidació, però la cadena continua tenint molts continguts que podria emetre d'una forma pràcticament gratuïta perquè les produccions.
.
.
, n'hi ha molt de material en tants anys per a poder emetre sense cost, no?
, gran part d'això.

Quant a.
.
.
, en este procés de la televisió en proves.
Jo crec que, quant al tema de la televisió en proves, és important no defraudar l'espectador, no?
Jo crec que l'espectador ve vegent una televisió valenciana morint-se poc a poc, poc a poc, poc a poc, poc a poc.
I tornar a obrir una televisió en una expectativa que no siga la suficient podria ser un error de percepció de cara al públic, jo pense.
Caldria aprofitar-ho per a.
.
.
, fer-ho en la convicció necessària de fer-ho bé, no?

I l'altra pregunta era com se podia evitar el clientelisme.
Bé, jo crec que en la història de les produccions i en totes les televisions, doncs, sempre n'hi ha un grup d'empreses que tenen una certa trajectòria i sempre, doncs, està el debat este de qui té més afinitat o menys.
Però jo crec que, en un equip no polititzat i un equip de professionals, tot això s'evita d'una forma ràpida.
Jo crec que el que hauríem de trobar és una televisió independent, amb professionals que saberen elegir bé els continguts i no depenguen de la productora que vinguera, que seria la forma d'evitar-ho.

Bé, Fran, m'havies preguntat.
.
.
?
Bé, estaves comentant la repercussió que té externalitzar un número d'hores al sector privat, no?
La veritat és que la repercussió són les dades que tu has dit.
Eixes cinquanta-nou hores són més de dos mil llocs de treball, no?
I, al final, tan important és jo crec que la repercussió del personal que està en la cadena com la repercussió que hagen tingut les empreses en el sector, no?
Perquè, realment, se multiplica exponencialment tota la contractació de tècnics, d'actors, d'elèctrics, d'un muntó de gent que, al final, els números són prou impactants.
Quan fas un estudi de programació i veus la repercussió que n'hi ha, se sorprendrien vostés, no?

Com evitar els errors del passat?
Jo crec que és prou senzill.
Jo crec que és fer una televisió professional, allunyada de la utilització política, no?
Jo crec que, en la mesura del possible, s'hauria de fer una televisió independent, una televisió que poguera tindre una professionalitat i que no estiguera en mans de la influència política, que crec que ha sigut un dels principals problemes que ha tingut esta televisió en l'última etapa, no?

I, ¿com estem ara, en la situació actual?
Doncs, bé, jo crec que.
.
.
Mira, d'alguna volta a alguns ens ha servit, no?
Jo crec que haver de fugir, com deia Ximo Solano -ell a París, jo a Madrid-, jo crec que, al final, ens ha fet vore un altre punt de vista de la realitat i, en alguns casos, doncs, ens ha vingut fins i tot bé, no?
Però, bé, la realitat és que açò ha sigut un drama, no?
I no s'ho mereix, jo crec, la societat valenciana, quant al nivell de professionals, a nivell de gent de qualitat.
.
.
És dir, Madrid està farcit de professionals valencians que no poden treballar ací i estan allí tots.
I la veritat és que dóna llàstima que no tinguen el recolzament que tenen els catalans de la seua administració, o els bascos o els gallecs o els andalusos, no?
Els valencians som com una cosa que estem per ahí perduts.
I realment, bé, ha sigut dramàtic perquè la gent ha hagut d'emigrar.
Això ha sigut la realitat, no?

I, quant a la part privada, doncs, el resultat és un 95d'empreses tancades, no?
El que comentàvem abans.
La banca va deixar de finançar i ens vam quedar atrapats tots, en una situació impossible d'eixir.

Quant a Televisió Espanyola, és de veres, Televisió Espanyola.
.
.
, li correspondria retornar a la comunitat un 10% del pressupost que signifiquem.
Però és el que deia abans, jo crec que no hem sabut interpretar bé un lobby en Madrid com a societat, no?
I això s'ha traduït en l'audiovisual, no?
, també, també en altres aspectes de la societat, no?
Però en el model audiovisual no hem tingut la capacitat perquè Televisió Espanyola recolze els projectes valencians.
I jo te puc assegurar que no són més roïns; no és una qüestió de qualitat, jo crec que és una qüestió que no hem sabut.
.
.
, jo crec que, en les diferents etapes de govern, manejar eixe lobby en Madrid i recuperar el que també ens pertany, no?
, i que no.
.
.
ens pertany.
.
.
, i que no ha sigut aixina.

Senyora Peris, sí, els números que ha donat són reals.
És a dir, la producció valenciana ha estat en uns nivells de participació, en què era la televisió, ínfims i injustos.
Però, comparativament, jo crec que era la comunitat perfecta perquè una productora de fora entrara ací.
Era ideal.
O siga, ací era on tenia la sucursal qualsevol empresa de Madrid, perquè era molt millor ser de fora que ser d'ací, no?
, des del punt de vista de contractació.

El model?
Doncs, jo no sé quin és el model.
Realment jo crec que n'hi han televisions europees que.
.
.
, n'hi han unes dades quant a repercussió del cost per.
.
.
, el pressupost que seria l'ideal.
La televisió gallega podria ser un bon exemple d'una televisió tal volta més ajustada.
Però, naturalment, el model és el que vulguem fer ací, no?
Jo crec que és un model en què aprenem dels errors i que compte, sobretot, amb les productores valencianes i la gent d'ací -amb els actors, amb els guionistes, amb els productors.
.
.
- i que siga una televisió de proximitat i en valencià.

Eixe model se definirà i ens portarà, doncs, a uns diners, com déiem abans, o a un número de treballadors o el que siga.

Jorge Bellver, contestant-li la seua intervenció, ja he dit això de la televisió en proves.
Jo crec que caldria fer-ho amb la major convicció possible.
I no per córrer més se va a fer millor.
Jo crec que és una gran oportunitat de tornar amb força i fer-ho bé.

I, bé, la llei deia totes eixes coses, però la llàstima és que no s'ha complit res del que deia ahí.
I això.
.
.
La llei diu unes coses, però, moltes voltes, fem el que volem, no?
I, per desgràcia, gran part del problema ha sigut que no s'ha complit res del llegit per vosté ahí, fa un moment.

I res més.

Moltes gràcies i.
.
.
seguim, no?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

El senyor Bellver Casaña:

Simplement perquè conste en el Diari de Sessions.
Estem parlant d'una llei que es va aprovar en 2015 i difícilment se podria haver aplicat en una radiotelevisió valenciana, perquè ja no existia.
Estem parlant del model futur que volem per a la radiotelevisió valenciana.

Gràcies.

El senyor president:

Doncs, reiterem l'agraïment al senyor Martínez.
(S'interromp la gravació)

Sí, hacemos un receso de cinco minutos en la comisión.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

(Inoïble) … de la comissió i li donem la benvinguda al senyor Luis Lizarán, perquè per un temps de huit minuts faça la seua inicial exposició.

Compareixença del senyor Luis Lizarán Teruel

El senyor Lizarán Teruel:

Muy bien.
Pues en primer lugar, muchísimas gracias a esta iniciativa de las Cortes Valencianas, abrir las puertas del parlamento a personas e instituciones que habitualmente no tenemos la oportunidad de expresarnos en este foro.

Me llamo Luis Lizarán, soy realizador, he trabajado en Radiotelevisión Española, en Radiotelevisión Valenciana también, en el sector privado.
Represento a Atrau, a la Associació de Treballadors de l'Audiovisual, y coordino también la Mesav, la Mesa Sectorial del Audiovisual Valenciano, una iniciativa que pusimos en marcha hace aproximadamente dos años, a la que convocamos a todas las asociaciones de profesionales del sector audiovisual, así como a asociaciones de empresarios.
También convocamos a las universidades valencianas, aquellas en las que se impartían grados de comunicación audiovisual o de periodismo.
La verdad es que fue una propuesta que tuvo muy buena acogida.

De inmediato se puso de relieve la importancia de buscar mecanismos de cohesión entre un sector que en aquellos momentos era consciente de las dificultades a las que se enfrentaba, fundamentalmente a raíz del cierre de Radiotelevisión Valenciana, pero que venía atravesando desde muchos años antes una situación de precariedad y de falta de definición en las políticas activas del sector audiovisual.

En la Mesav hemos elaborado un informe que ha sido reflejo de cuáles eran las posturas que defendíamos el colectivo del audiovisual.
Hemos participado activamente también en la iniciativa legislativa popular, que sirvió para que los valencianos mostraran su apoyo a una radiotelevisión pública autonómica.
Hemos participado también en el foro que a partir de la iniciativa del Grupo Parlamentario de Podemos se ha puesto en funcionamiento para definir también esos nuevos modelos de radiotelevisión pública.

Y de alguna manera consideramos que el sector a lo largo de este tiempo ha hecho los deberes respecto a que hemos buscado, como decía, esas fórmulas que, a través de la cohesión entre distintos colectivos que tradicionalmente han defendido intereses diferenciados, hemos planteado soluciones que en definitiva lo que perseguían era el beneficio general, el interés general y el bien común, para un sector que lleva sufriendo un maltrato que se ha alargado, como decía antes, a lo largo de estos últimos años.

El sector audiovisual es un macrosector en realidad, compuesto por infinidad de sectores menores, entre los que se encuadran obviamente el sector de las empresas de producción, pero también de los trabajadores, de los técnicos, de los guionistas, de los directores, de los dobladores.
Incluso sectores que tangencialmente también participan de la producción audiovisual, como pueden ser sectores como, no sé, hay maquilladoras, hay carpinteros, hay electricistas, hay colectivos muy diversos que participan en esos procesos de producción audiovisual y que obviamente se sienten también afectados por esta situación.
Es decir, que el impacto de esta falta de actividad del sector del audiovisual digamos que tiene una repercusión que se extiende más allá de lo que estrictamente consideramos sector audiovisual y que salpica a sectores muy diversos.

Una situación, desde luego, que viene derivada de -como decía- errores muy graves que se han cometido en los últimos años, que evidentemente tienen que ver con el cierre de Radiotelevisión Valenciana, pero también con iniciativas, digamos discutibles, como pudiera ser la construcción de la Ciudad de la Luz, unas gestiones o unos planteamientos desde el sector público que en ocasiones han resultado equivocados o mal dirigidos.

En la actualidad, el sector, como ya se habrá dicho, sufre una desocupación cercana al 90%, una situación que ha provocado también el cierre de decenas de empresas que no han podido soportar esta situación, y que nos encontramos a día de hoy en una situación dramática en la que un número altísimo de cualificados profesionales han tenido que emigrar o cambiar de actividad.
Y aún diría más: hay infinidad, podríamos cuantificar en aproximadamente mil personas al año, que acaban su formación en estas universidades o centros de enseñanza en los que se imparten o bien carreras o módulos que tienen que ver con el audiovisual, y que se enfrentan a una incertidumbre en términos laborales que no está resuelta a día de hoy.

Entonces, yo creo que es conveniente que todos entendamos y compartamos la importancia del lenguaje audiovisual y de la actividad audiovisual, porque, como bien es sabido, estamos permanentemente conectados, y ahora mismo podemos comprobarlo, a las pantallas de nuestros teléfonos, de nuestros televisores, de nuestros ordenadores, de las tablets.
Y la gran mayoría de los contenidos que a través de esas pantallas llega a los ciudadanos son contenidos audiovisuales.
La importancia y el impacto social y económico de esa actividad audiovisual es enorme.
Podría poner como ejemplos un par de circunstancias recientes.

Como sabrán, el rodaje de Juego de tronos en Peñíscola a lo largo de unos pocos días supuso un impacto económico cercano a los treinta millones de euros en sectores muy diversos que tienen que ver con los servicios fundamentalmente.

Pero viene esto a colación de un estudio realizado por el profesor Francisco Campos, de la Universidad de Santiago de Compostela, en el que demostraba que una inversión de un euro en producción audiovisual normalmente tiene una repercusión que ronda los cinco euros en otros sectores productivos.
Es decir que, cuando hablamos de propiciar una reactivación de un sector, esa reactivación hay que entenderla en términos de inversión, porque la repercusión que genera, como decía, se multiplica por cinco, y es una cuestión que yo creo que en términos económicos conviene reflexionar, porque demuestra su rentabilidad.

En cualquier caso, el potencial de nuestra comunidad en términos de producción audiovisual y con una generación de profesionales muy cualificados está ahí.
Es un potencial que debemos de saber utilizar, que debemos de saber rentabilizar.

Porque además de ese potencial humano, que lamentablemente se encuentra ahora en una situación trágica, contamos con otro tipo de potenciales, otro tipo de patrimonios naturales, históricos, en fin, de identidad, como pueblo, que debemos de preservar.
Hay sectores, como el sector de la animación, en el cual la Comunidad Valenciana es una auténtica potencia mundial.
Sectores como el de la producción de videojuegos, que tienen una enorme proyección internacional, y en los que yo creo que hay que hacer especial énfasis para asegurarnos una posición en esta economía global que no nos relegue a un plano que no nos corresponde como sociedad.

Por lo demás, supongo que a raíz de las preguntas podremos ir añadiendo información, pero yo quería insistir en la importancia de la voluntad política para llevar adelante iniciativas que realmente respondan a la inquietud de un colectivo que está reclamando desde hace ya mucho tiempo una apuesta decidida, que creemos que va a ser rentable, que va a ser beneficiosa para el conjunto de la sociedad, para la creación de un imaginario colectivo que realmente represente a una sociedad moderna, como es la nuestra.
Y en esa tarea ofrecemos desde la Mesav cohesión interna, ofrecemos ideas, propuestas, iniciativas para salir de esta situación en la que nos encontramos.

El senyor president:

Pues muchas gracias, señor Lizarán.

Señora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señor Lizarán, por su intervención.

Mire, quisiera agradecerle sobre todo su intervención, porque arroja luz, arroja conocimiento, saber hacer, y sobre todo arroja generosidad, la suya y la del resto de comparecientes que le han precedido.
Porque, al final, quien comparte conocimiento para objetivos de interés general o por el bien común al que usted hacía referencia, pues indudablemente son comportamientos generosos a los que hay que agradecerle su participación, ese compartir.

Y claro, yo voy a empezar haciendo una disquisición que a usted le parecerá que no ha lugar, pero creo que ha lugar, porque seguramente a usted no le corresponde determinar el medio legal para poder avanzar en esta carrera hacia ese interés general o hacia ese bien común.
Seguramente a usted no le corresponde determinar qué llave del manojo de llaves abre el candado en el que ese ente público está preso.
Y seguramente a usted no le corresponda determinar si hay canales de control democrático en la norma que aquí se establece.

Y digo esto, que usted dirá: Â«Bueno, a mí todo esto qué me importa.
Â» Pues yo creo que a usted le importa mucho, y le importa porque usted comparece aquí en el marco de una norma, que es la que precisamente encuentra la llave para abrir dos candados que existen y que abren paso a un futuro que esperamos sea próximo.

Y claro, en esa construcción democrática, de futuro, uno no acierta a entender por qué la preocupación de determinados grupos parlamentarios, en particular del Partido Popular, cuando no encuentra en la norma referencias a controles democráticos existentes para un futuro.
Y claro, la norma está plagada de referentes de control democrático.
Yo no sé si es que no se ha leído con detenimiento la norma, y lo digo porque a usted seguramente le importa que en esta norma se establezcan controles democráticos, porque en el pasado no existió ninguno.
Ninguno.
Y esos controles democráticos se establecen en el artículo 4, donde se hace referencia a que corresponde a Les Corts, dentro de las cuales hay un grupo parlamentario, que hace referencia al control, ahí, pero al control también respecto de las futuras emisiones.
Porque dice: Â«Cas que la comissió -en el párrafo número dos- de Les Corts ho considere oportú, d'acord amb el seu reglament, aquests informes seran acompanyats de compareixences en seu parlamentària, per aportar tota la informació i detalls sobre les emissions.
Â» Una altra mostra del control parlamentari.

I per últim, també en les disposicions addicionals, on diu també que s'haurà de retre compte a Les Corts i que seran Les Corts les que aproven l'informe.
És a dir, controls democràtics, controls parlamentaris, controls per la ciutadania.
Un futur que ja ha deixat de ser passat.

Però anem al que anem, i vaig a fer-li algunes preguntes respecte del seu coneixement.
Vaig molt ràpidament.
Me gustaría simplemente dos cuestiones.
Una, me gustaría saber.
.
.
Se ha hablado de externalización, pero me gustaría saber.
.
.
Y se ha hablado incluso de un porcentaje, que no sé si usted comparte, que es el del 45% de la externalización.
Pero a mí me gustaría que usted nos aproximara en qué sectores.
Porque en un informe que emitía la Mesav se decía que la programación infantil tenía que ser exclusivamente valenciana.
No sé si por esa referencia que usted hacía de que el sector de la animación era uno de los puntales del sector, una potencia mundial en ese sentido, o seguramente también por la idiosincrasia del pueblo valenciano, también por la vulnerabilidad de las personas a las que van destinados esos productos.
Pero me gustaría saber en qué sectores más es posible la externalización.

Me gustaría también que nos aproximara o que nos ofreciera luz respecto a si es necesaria o en qué medida es necesaria la experiencia en trabajo televisivo para la reanudación del servicio de radiotelevisión valenciana.

Y, por último, qué criterios aplicaría para determinar quién ha de recibir ayudas o cómo se han de recibir las ayudas para la creación del audiovisual en una futura radiotelevisión valenciana.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Meco.

Señor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Buenos días, señor Liza.
.
.
Bueno, buenas tardes ya, señor Lizarán.

Bueno, yo quería preguntarle.
.
.
Bueno, a usted se le puede preguntar casi de todo, porque representa al personal, representa a empresas, representa a casi (rient) todo el sector audiovisual, ¿no?
Pues le voy a preguntar por las dos, por las personas y por las empresas.

Pero, antes, le quiero comentar un tema porque usted ha hablado aquí de que ustedes presentaron un proyecto, un proyecto de la Mesav -que yo he leído-, y quería saber su opinión sobre, a ver, se ha presentado ahora un proyecto de los expertos universitarios al que se le está dando pues un rebombori -com diguem en valencià- muy grande, ¿no?
, y, bueno, se está haciendo ver o dejando ver que va a ser la base sobre lo que vamos a tener que trabajar, ¿no?

Y cuando había un proyecto como era el de ustedes, como había un proyecto de la federación de productores, como había un proyecto de la unión de periodistas, como había un proyecto, incluso, el secretario autonómico también escribió un proyecto, pues me parece que esos proyectos se han dejado un poco de lado, o se están dejando un poquito al margen, o despreciando un pelín a favor de un proyecto que han realizado unos expertos universitarios, que veo que tienen su parte también de protagonismo en ese proyecto pero, realmente, no son expertos o participantes principales en el proyecto del audiovisual.
Me gustaría saber qué opinión tienen ustedes respecto a eso.

Luego, ya, centrándonos un poco en el tema de la ley, del proyecto de ley, de la propuesta que aquí debatimos o intentamos debatir, había una parte que es la famosa televisión en pruebas.
Yo quisiera saber si usted cree que hay suficiente personal hoy en día contratado o a disposición en el ente para llevar a cabo la televisión en pruebas en los términos que se ha comentado públicamente que se quería llevar.

También, quisiera saber qué ambiente hay en los trabajadores, entre los trabajadores cuando se está hablando ya de unas cifras; unas cifras de empleados para el nuevo ente que, por supuesto, bueno, aunque es grande no llega ni a la mitad de los que había.

Y, también, si usted tiene acceso a qué piensan los trabajadores, los que no eran del ente, los que eran de la parte privada, los que yo creo que todavía están mucho más perjudicados que los que eran del ente público puesto que aquellos no recibieron ni acabaron de cobrar sus salarios, ni han cobrado indemnizaciones, ¿no?
¿Qué piensan ellos de que solamente se esté dando protagonismo o hablando, además hablar de crear una tele, una radiotelevisión muy grande, o se esté dando una cifra todavía muy grande con lo que eso podría repercutir en un destino de recursos más pequeño a la parte privada, a la parte de las pymes del audiovisual, con lo que eso repercutiría en una menor creación de empleo en el ramo o en el sector que a ellos les afecta, no?

Y lo último ya, como usted también representa a empresas del sector, me gustaría que me dijera qué piensa sobre esa televisión en pruebas y si es una televisión en pruebas si le ve sentido, la ve -ya no me voy a meter en el tema jurídico-, si la ve ética o no que dependa o no dependa del Consell directamente, pero sí que si ve algún efecto beneficioso o, al contrario, ve algún efecto perjudicial que pudiera tener sobre el proyecto final que se pudiera poner en marcha de radiotelevisión valenciana.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Subiela.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyor Luis Lizarán, benvingut.

Vosté representa la Mesav que aglutina més de catorze associacions adherides, entre elles estan creadors, actors, directors, periodistes, guionistes, tècnics i, sobretot, desenes d'empreses productores de continguts, de sonorització, doblatge, lloguer, serveis, d'animació i de continguts publicitaris, i estic segur que vosté ens podrà fer ací, també, una radiografia de quin impacte ha tingut la manca d'una radiotelevisió pública en tot aquest sector, ¿no?
, si ens poguera dir, declarar d'alguna manera com ha afectat a cadascun d'aquests factors.

I, sobretot, si vostés tenen identificats quin col·lectiu de tots els que vosté representa, o dels que la Mesav representa, es troba en una situació més alarmant ara mateix.
M'imagine que no serà només un, seran la gran majoria, ¿no?
, o tots inclús.

La Mesav en el seu document de treball aposta també per una posada en marxa, en funcionament del consell de l'audiovisual independent del poder polític, tal com s'arreplega en l'article 56.
3 del nostre Estatut d'autonomia i en la llei de l'audiovisual valencià de 2006 amb capacitat reguladora i sancionadora.

Algun grup d'esta cambra ha expressat la seua oposició a la creació d'este organisme que està previst en el nostre Estatut d'autonomia, textualment han dit que la creació d'un consell audiovisual valencià Â«hace temer que el proyecto sea tan solo una propuesta de engrosamiento del sector público.
No queremos una nueva institución que controle los medios audiovisuales de manera partidistaÂ».

Per tant, ens agradaria que vosté incidira, ens agradaria incidir en els seus arguments a favor d'este consell audiovisual valencià com a plataforma que engloba una gran pluralitat d'actors i que coneix la realitat de tot el sector, ¿no?
Perquè nosaltres sí que pensem que cal un consell de l'audiovisual valencià, l'hem demanat en reiterades ocasions des que estem en este parlament i, per tant, sí que ens agradaria que la resta de grups parlamentaris que ací estan escoltaren també l'opinió d'una organització com és la Mesav que representa a tot el sector, ¿no?

I, finalment, també, li repetiré algunes preguntes que li he realitzat al senyor Kiko Martínez sobre el passat, el present i el futur en relació a la ràdio i televisió públiques.
Sobretot, en el passat, ¿quines errades identifiquen vostés que van haver-hi en anteriors ràdio i televisions públiques i com es podrien evitar?
; sobre el present, ¿quin és l'estat en què es troba la indústria de l'audiovisual sense la presència d'una radio i televisió públiques?
, està un poc incardinada en la primera pregunta que li he fet, ¿no?
, ¿quin és l'impacte que ha tingut?
(algú tus); ¿i quin paper creu que ha de jugar tot el sector audiovisual valencià quan recuperem, amb esta llei i amb la futura llei de radiotelevisió valenciana, la prestació d'un servei públic fonamental com és el de la radiotelevisió pública?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Señor Lizarán, bienvenido a esta comisión.

Yo también quiero reconocerle la seriedad y el rigor de sus posiciones y de su planteamiento, que no es nuevo, que lo hemos escuchado en diferentes ocasiones y que compartimos plenamente con lo que usted y desde su asociación, desde la asociación que aglutina (algú tus) a una parte muy importante del sector audiovisual están haciendo por volver a recuperar para esta comunidad lo que nunca debimos perder.

Mire, antes se hacía referencia a que ya habíamos llegado a un nivel de desarrollo legislativo donde muchos de los temas que estamos planteando aquí parece ser que había una ley anterior que los reconocía, como si nos cayéramos del guindo ahora como para no saber que el reconocimiento de los derechos no significa el ejercicio de los mismos.

Por lo tanto, lo que nos ha pasado hasta ahora es que hemos tenido leyes declarativas o, peor todavía, hemos hecho leyes o hemos hecho bueno aquel dicho de Romanones de Â«ustedes hagan las leyes que yo haré el reglamentoÂ».
Pues hemos tenido leyes teóricamente maravillosas pero, luego, los reglamentos y la manera de ejecutarlos y de ponerlos en práctica iban completamente en dirección contraria a los principios y valores en los que se sustentaban esas leyes.
Y por eso esa falta de credibilidad de quienes las ampararon y lo hicieron.

Yo quiero además decir que el modelo anterior no solo no era sostenible por muchas razones pero, probablemente, por una muy importante, y es que la gente dejó de ver Canal 9, dejó de ver la televisión valenciana.
Como ahora que, desde que llegó Rajoy al gobierno, ha dejado de ver Televisión española y hemos pasado de tener una televisión que tenía en los ránquines de audiencia, los informativos de Televisión Española eran los primeros, a ser el último canal.

Pues a Canal 9 les pasó lo mismo porque, al final, la ciudadanía cuando busca información diferencia Â«informaciónÂ» de Â«manipulaciónÂ», y lo que Canal 9 ofrecía y ahora ofrece televisión valenciana es manipulación.
Por lo tanto, lo que cayó o lo que hizo insostenible el modelo era una manera de entender la televisión que la gente dejó de creer en ella.

Por eso, señor Lizarán, yo comparto con usted que frente a ese modelo que rechazamos, pero que además rechaza la ciudadanía valenciana -quiero decir-, de volver a repetir el modelo anterior, es un fracaso ya escrito porque la ciudadanía valenciana no quiere ese tipo de televisión, no la ve, no le gusta.

Por lo tanto, el nuevo modelo, señor Lizarán -como usted bien decía-, deberá ir en sentido contrario apostando por la calidad, por la proximidad, por algo que usted decía, el talento, la innovación y la creatividad, que en esta tierra hay mucha, y que en las comparecencias anteriores hemos podido comprobar de las voces de los propios afectados el maltrato que han sufrido en esta tierra los productores y creadores valencianos.
Y me gustaría hacerle tres pequeñas preguntas, si usted puede contestármelas.

En el informe que nos han presentado desde la universidad se habla de que en la parrilla de la nueva televisión la ficción ocupará un 35% y el entretenimiento un 30%, es decir, que rondaríamos poco más del 60% en estos dos ámbitos.
Si a usted le parece que es un marco razonable sobre el que nos tenemos que mover o, por el contrario, usted considera que debiera ser otro.

Y, en segundo lugar, me gustaría también preguntarle, porque es un tema importante y que más pronto que tarde va a salir, y es cuál considera usted que sería la fórmula más adecuada para garantizar la financiación estable de la nueva televisión pública que es un elemento crucial para garantizar su sostenimiento.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Peris.

Señor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Muchas gracias.

Muchas gracias, señor Lizarán.

La verdad es que quisiera empezar mi intervención mostrando mi absoluto respeto tanto personal como político hacia su persona, porque la verdad es que he tenido la ocasión de hablar con usted a lo largo de los momentos más difíciles y siempre lo he podido hacer desde la máxima educación, el máximo respeto, sabiendo que usted estaba pasando por momentos difíciles.
Por tanto, quiero reconocerlo públicamente.
Y me va a permitir que me desvíe un segundo respecto a lo que es su intervención por las alusiones que ha habido aquí.

Mire, yo dije en mi intervención plenaria, en el Ple de Les Corts vaig dir que els partits que estaven recolzant el govern doncs sembla que tenien en estos moments més una missió d'enganyar la gent que de rescatar-la.
Ho vaig dir aleshores i ho torne a dir ara, i no vaig a tolerar, sens dubte, que açò es vullga fer en la meua cara.

Mire, quan jo estic diguent el que estic diguent doncs ho estic diguent llegint esta llei, i quan esta llei diu que Â«teniendo en cuenta el carácter temporal de la emisión en pruebas y la provisionalidad de la prestación del servicio público de radio y televisión encomendado no resulta preceptiva la aprobación de un mandato marco por Les CortesÂ», doncs això no s'ho està inventant Jorge Bellver, això ho diu la llei que vostés han redactat.
Però diu més, Â«en cualquier caso, la recuperación de la señal, si así se acordara, solo podrá tener carácter provisional y no podrá comportar creación de ningún tipo de entidad o empresa gestora ni la contratación de servicios de gestión por tercerosÂ».

Així que, senyora Meco, vosté podrà dir el que vullga però el que diu la llei és el que diu.
Vostés continuen intentant enganyar la gent, no salvar-la i, sens dubte, jo no vaig a consentir que diga que jo no estic diguent la veritat.
És el que posa esta llei, i és el que en estos moments s'està debatent, i és el que jo vaig a intentar, dins de la tramitació parlamentària -com ja ho vaig comunicar junt amb altres coses-, esmenar.

Ho vaig dir, jo vaig abstindre'm, el meu grup parlamentari es va abstindre perquè no volem en cap moment que es puga pensar que mosatros estem actuant parlamentàriament per a intentar evitar la recuperació del servici públic de radiotelevisió valenciana.
Ara, el que no anem a consentir és que estiguen intentant enganyar els ciutadans.

Mire, senyor Lizarán -ho hem parlat ja en alguna ocasió-, la veritat és que vosté és de les poques persones -crec que va haver-hi una altra-, però és de les poques persones de les que puc dir que he pogut parlar amb profunditat d'estes qüestions.
I ja ho vaig dir en la intervenció parlamentària, i li ho he dit a vosté quan ha tingut l'ocasió d'estar reunits.

Miren, amb independència d'eixa situació, Â«esa situación coyunturalÂ» de la que parla la llei i de la que mosatros hem parlat ja en alguna ocasió, doncs Â«si la situación coyuntural lo permiteÂ», bueno, pues cuando definan los señores que proponen esta ley qué significa eso de Â«la situación coyuntural lo permiteÂ», bueno, pues Â«si la situación coyuntural lo permiteÂ» jo ja vaig anunciar que per part del Grup Parlamentari Popular no ens anem a oposar ni a la tramitació d'esta llei ni a la tramitació d'una futura llei de creació de l'ens de radiotelevisió valenciana.
No anem a fer el que varen fer altres grups parlamentaris en altra situació diferent, i ho anem a fer amb les mateixes condicions que vàrem plantejar en el seu dia, sempre que no supose un increment del deute públic, sempre que no supose pujar els impostos a la gent i sempre que no supose, bé, doncs, en este cas, llevar diners de les partides destinades a servicis públics com són la sanitat, l'educació i el benestar social.

Però dia algun dels diputats que l'interpel·laven que Â«en esta norma se encuentra la soluciónÂ», que en esta norma que estem hui parlant ací, Â«se encuentra la soluciónÂ».

L'altre dia vàrem tindre l'ocasió que intervinguera una persona, expert en drets laborals, i va dir que des del punt de vista jurídic no n'hi hauria problema per a reobrir la radiotelevisió valenciana, sempre que tinguérem en compte dos coses, que el Partit Socialista retirara el recurs d'inconstitucionalitat i que el sindicat, en este cas CGT, retirara el seu sobre l'ERO.

Tenint en compte que si estem parlant de reobrir la radiotelevisió valenciana i de readmetre els 1.
800 treballadors, va dir: Â«No n'hi ha ningun problema.
Â» Crec recordar que en la intervenció que li va fer el meu company del Grup Parlamentari Ciutadans, va dir, Â«hombre, habría un problema económicoÂ», que és el que se referiria al Fogasa.
Però bé, eixe problema estaria tant en un nou ens, com tornant a l'ens anterior.

Jo no acabe d'entendre, ni de vore molt bé eixa Â«llaveÂ» de la qual parlava la senyora Meco.
Ací s'està diguent que, prenint eixa decisió, i el que mosatros hem estat sentit al llarg d'estos anys, és que la intenció dels grups que hui estan sustentant el govern era reobrir la radiotelevisió valenciana i readmetre els 1.
800 treballadors.
Bé, l'expert en dret laboral que va vindre ací a comparéixer -i que li puc garantir que no va ser convidat pel Grup Parlamentari Popular- (algú diu: Â«Senyor Bellver, per favor.
Â») dia tot el contrari.

¿Quina és, per tant, la seua opinió respecte al que parlàvem, Â«siempre que la situación coyuntural lo permitaÂ»?
I si no pensa vosté que en allò de Â«la televisión provisional sin control parlamentario y sin participación de los profesionales del audiovisualÂ» no s'està podent buscar alguna altra cosa que tinga a vore amb els drets dels treballadors, és a dir, si amb la decisió que s'està prenent se pot perjudicar els drets dels extreballadors de Radiotelevisió Valenciana.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bellver.

Señor Luis Lizarán.

El senyor Lizarán Teruel:

Muchísimas gracias.

Desde luego, son preguntas de mucho calado las que se me han formulado e intentaré responder a las que buenamente pueda.

Respecto a las cuestiones que ha planteado la señora Meco, mencionaba los criterios de ayuda en un futuro.
Desde luego, es imprescindible que haya una coordinación entre el Culturarts y el IVAC, que ahora mismo está planteando una línea de ayudas para la producción audiovisual, y los planes para la reactivación del futuro medio público.

Desde Mesav, hemos insistido mucho en la importancia de reactivar el sector, antes incluso de conocer la fecha de la recuperación de las emisiones, porque hay muchos contenidos de la producción audiovisual que deben de trabajarse si lo que estamos buscando es un nivel de calidad como el que se merece el ciudadano de la Comunidad Valenciana, pues han de acometerse con la suficiente antelación como para que esos contenidos se puedan elaborar cumpliendo con esas condiciones de calidad.
Es decir, que es importante que cuanto antes, cuanto antes se ponga a funcionar al sector audiovisual, que cuanto antes se genere la posibilidad de empezar a producir ficción sobre todo, que son los contenidos que más necesitan de esa preparación previa y, por lo tanto, es un detalle que conviene dejar suficientemente claro, que más allá de la recuperación de las emisiones y de contenidos que tienen que ir probablemente más pegados a la actualidad del día al día, hay que planificar una reactivación del sector con la suficiente antelación.

En cuanto a si la experiencia es importante en el trabajo de la futura radiotelevisión, evidentemente, es importante, pero como en cualquier sector.
A nadie se le ocurriría en un hospital o en un instituto depositar la responsabilidad de una reapertura o de una recuperación del servicio sin contar con experiencia, sabiendo, como sabemos, que esa experiencia existe.
Otra cosa sería que no contáramos con profesionales o con personas que pudieran aportar esa experiencia tan necesaria, pero, efectivamente, contamos con esos perfiles y yo creo que es de sentido común que el futuro modelo de radiotelevisión pública debe de encontrar la manera de conjugar la experiencia de los profesionales que así puedan demostrarlo con la incorporación de perfiles de profesionales nuevos que podrán aportar también nuevas ideas, nuevas maneras de trabajar.

Respecto a la externalización, sí, mencionaba la animación y otros sectores que pueden, desde luego, tener un papel protagonista en esa… tarea de externalizar contenidos, que entendemos que ha de dar satisfacción a muchos sectores empresariales de la Comunidad Valenciana, no solo de Valencia, que están generando contenidos a un altísimo nivel que están siendo emitidos en cadenas de ámbito estatal aquí en España, pero también en Estados Unidos, en muchos países europeos y, por lo tanto, hay que contemplar que la externalización pueda ser el reflejo de lo que realmente es el sector audiovisual en la Comunidad Valenciana, que, como decía, es potencialmente un sector con una proyección enorme.

El señor Subiela me preguntaba sobre… el proyecto que presentan los expertos universitarios pretende ser la síntesis de esos proyectos que hasta la fecha se habían presentado.
La valoración todavía la tenemos que hacer desde la Mesav, porque es un proyecto extenso, ambicioso y muy sesudo y, por lo tanto, no puedo todavía ofrecer esa valoración, aunque sí dejar constancia de que las propuestas que desde Mesav se hicieron hace ya dos años respecto a la recuperación del servicio y a cuestiones que tenían que ver con el sector, entendemos que están reflejadas en el informe y que responden un poco a esa iniciativa.
No en vano representantes del sector universitario y docente también participan en las reuniones de Mesav.

Sobre la televisión en pruebas, evidentemente para cualquier actividad que tenga que ver con un medio televisivo o radiofónico hace falta gente.
Es un poco innecesario hacer esa aclaración.
Lógicamente, cualquier emisión, sea la que sea, requiere de personal.
No se pueden hacer sin personal.

El ambiente de los trabajadores… -me parece que me estoy alargando más de la cuenta- el ambiente es de incertidumbre mezclada con ilusión.
Ahora mismo hay que aportar un plus de ganas y de ilusión a un proyecto que entendemos que hay que hacer bien, que hay que diseñar siendo conscientes de todos los errores cometidos y con una clara voluntad de abordar esta situación con las garantías y con la voluntad de revitalizar un sector y, por otro lado, de ofrecer un servicio público de calidad, que entendemos que no puede plantearse un servicio público que no contemple la calidad.
Y, entonces, la postura de los trabajadores, profesionales y empresarios está vinculada a la necesidad de hacer bien las cosas y, por una vez, intentar que este momento trágico por el que hemos atravesado sirva al menos para poner sobre la mesa soluciones viables, sobre todo que respondan a lo que decíamos antes, al interés de colectivos muy diversos.

Sobre una televisión grande o pequeña… En fin, al sector lo que le interesa es que la televisión empresarialmente sea una televisión fuerte, una televisión que pueda tirar del sector, tal y como ha pasado en aquellas comunidades autónomas en las que un medio fuerte, un medio público fuerte ha tenido la capacidad de arrastrar a todo un sector y de generar, independientemente del número de trabajadores, de la plantilla que tenga ese medio…, lo importante es que pueda ser la locomotora de otros sectores que, evidentemente, necesitan que esa estructura empresarial no parta de una situación de debilidad, sino que tenga la posibilidad de desarrollar su actividad con unas condiciones apropiadas.

Sobre… la emisión en pruebas, es lo que habíamos mencionado antes.
No sé si se me ha quedado algo, la verdad.
Pero bueno, respecto a lo que planteaba el señor Ferri, el impacto, sí, en los servicios… en las empresas.
Pues un sector en concreto que ha sufrido lógicamente con mucha virulencia el impacto de la situación es el sector del doblaje.
Los actores y productores…, o sea, y empresas de sonorización y doblaje no tienen ahora mismo ninguna actividad, porque no existe.
El sector ha desaparecido.
La televisión pública que emitía en valenciano alguna parte de esa programación ya no existe.
Entonces, es uno de los sectores que con más virulencia ha sufrido esa situación.
Pero también el sector de la producción publicitaria, que es otro sector del que hablamos poco, pero los anunciantes necesitan una ventana desde la que enseñar los productos, las marcas valencianas, que ahora mismo no tiene y que están reclamando por activa y por pasiva que, cuanto antes, se pueda ofrecer esa posibilidad de poder trasladar al consumidor esa oferta.

Nosotros defendemos, desde la Mesav, la creación del consejo valenciano de comunicación, desde luego, y creemos que es uno de los pilares sobre los que ha de sustentarse la futura radiotelevisión pública y en general todo el sector audiovisual, porque hace falta esa regulación y esos mecanismos de control, y también de sanción, que permitan algo que es muy común, en todos los países europeos existe un consejo del audiovisual o un consejo de comunicación.
En España no se ha puesto en funcionamiento a nivel estatal, pero sí que hay ejemplos de comunidades autónomas que cuentan con este órgano y consideramos que en esta nueva etapa, desde luego, en la Comunidad Valenciana hace falta un consejo del audiovisual.

A la señora Peris, respecto a la ficción y el entretenimiento, ese reparto es también algo difícil de…, porque hay determinados contenidos de ficción que están dirigidos a un público infantil o a un público de otro perfil, es decir, que son siempre formatos y cuestiones difíciles de delimitar.
Sí que está claro, y desde la Mesav habíamos insistido, que la programación de ficción y entretenimiento ha de ser externalizada sin duda, y en ese ámbito habrá que encontrar las fórmulas para que se dé satisfacción a una audiencia lo más variada y plural posible.

Y, por último, para el señor Bellver, yo lo que le reclamaría al señor Bellver es una voluntad de llegar a acuerdo, de encontrar fórmulas de consenso, tal y como desde el sector audiovisual hemos intentado, y consideramos que es imprescindible que todo el mundo, que todas las fuerzas políticas en este caso asuman la importancia de poner en marcha un proyecto que debe de contar con el respaldo unánime de la cámara porque nos jugamos mucho, nos jugamos un futuro…, en fin, que yo creo que hay que apostar muy en firme por este nuevo proyecto.
Estamos seguros de que puede haber mecanismos de consenso que faciliten que esta iniciativa de recuperación del medio público realmente tenga el apoyo de toda la sociedad y de todas las fuerzas parlamentarias, porque de no ser así entraremos en una situación complicada de gestionar a medio y largo plazo.
(Veus)

Siento…

El senyor president:

Que va, nada en absoluto.

Muchas gracias, señor Luis Lizarán.

Me pedía la palabra la señora Meco, entiendo que por una alusión.

La senyora Meco Tébar:

Sí.

El senyor president:

Pues por un minuto.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, president.

Simplemente, como ha habido una alusión directa no solo a este grupo, a otros grupos, respecto a lo que el Partido Popular ha calificado de engaño a la ciudadanía y es una calificación que también afecta al decoro y afecta a la dignidad del grupo parlamentario y puesto que se encuentra presente en la cámara la persona que participó en la exposición de la norma, y que es el síndico del Grupo Parlamentario Podemos-Podem, con la venia del presidente, voy a cederle la palabra para que le conteste a su señoría, al señor Bellver.

Muchas gracias.

El senyor president:

No… vamos a ver, no procede… Yo lo que le pediría a su señoría es que sea usted quien ocupe ese espacio…

La senyora Meco Tébar:

Sí, no hay ningún problema.

El senyor president:

…porque usted ha sido directamente aludida.

La senyora Meco Tébar:

Sí, quien lo ha formulado.
Sí, sí, no hay ningún problema.

Mire, señor Bellver, yo creo que usted dice que usted ha leído la norma, pero yo creo que en la norma se encuentran de verdad canales que llevan a afirmar la idea inicial.

En primer lugar, mi grupo parlamentario y el resto de grupos que defienden esta norma no engañan, no engañan a la ciudadanía.
Y parece mentira que ustedes hablen de engaño a la ciudadanía, ustedes.
Ustedes, no solo en este ámbito de radiotelevisión valenciana, sino en tantos otros ámbitos de los que podríamos hablar.

Insisto en la disposición transitoria tiene elementos… tiene elementos de participación, de control por parte de Les Corts, que dice explícitamente: Â«Una vegada examinat per Les Corts l'informe presentat a través de l'Alt Consell Consultiu de Radiodifusió, Televisió i Altres Mitjans de Comunicació, i en tant no s'haguera aprovat la Llei reguladora dels serveis de radiodifusió i televisió de la Generalitat Valenciana, el Consell podrà -podrà- acordar la recuperació provisional o en proves del senyal.
Â»

I diu molt clarament: el Consell haurà de donar compte -haurà, no podrà- haurà de donar compte a Les Corts de les circumstàncies d'interés general que justificaren aquesta decisió, de les condicions de l'emissió i de l'avaluació econòmica d'esta.

I diu també, quan parla de recuperar del senyal, Â«cas d'acordar-seÂ».
Vull dir, que n'hi ha participació, n'hi ha control democràtic, n'hi haurà participació a Les Corts de tot el que passa i vosté podrà dir el que vullga, cosa que no ha passat en el passat.

Moltes gràcies.

El senyor Bellver Casaña:

Senyor president, no ha sigut una intervenció per al·lusions, ha sigut una rèplica, per això demane un minut exclusivament per a poder.
.
.

El senyor president:

Vosté en la seua intervenció ha al·ludit directament la senyora Meco.
La senyora Meco el que ha fet és contestar eixa al·lusió que vosté.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

La senyora Meco el que ha fet és replicar.

El senyor president:

I vosté a mi en estos moments, i vosté a mi en estos moments.
(Remors)

La senyora Meco li ha contestat per eixe minut d'al·lusions que tenia per a contestar-li.
Per tant, no correspon donar-li la paraula.

I reitere l'agraïment al senyor Luis per la seua presència.
.
.

El senyor Bellver Casaña:

Senyor president, però s'ha acabat el debat?
No tinc dret a replicar a la rèplica de la senyora.
.
.
?
Que conste en el Diari de Sessions i en l'acta la meua queixa, per favor.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

(Inoïble) … a esta comissió.

I té vosté la paraula per un temps de huit minuts.

Compareixença del senyor Albert Vicent Moreno

El senyor Vicent Moreno:

Bon dia, senyores i senyors diputats.

En primer lloc, agrair que Les Corts obrin les portes als extreballadors perquè puguem posicionar-nos respecte al futur de la radiotelevisió pública.

Els parle en representació de l'antic comité d'empresa, i la meua vinculació amb Radiotelevisió Valenciana es remunta a 1990, quan vaig entrar a Ràdio 9.
He estat editor, coordinador d'informatius i redactor en quasi totes les àrees.

Els sindicats volem mostrar la nostra satisfacció per la tramitació de llei per a la recuperació del servei públic de ràdio i televisió valencianes, perquè es posa la base legislativa per a deixar de ser l'únic territori europeu amb govern i llengua pròpia que no disposa d'una radiotelevisió pública.

Ara bé, entenem que el projecte legislatiu presenta mancances que haurien d'esmenar-se en el transcurs de la tramitació parlamentària.

Així considerem que el termini inicialment previst d'un any per a l'aprovació per part de Les Corts de la llei reguladora del nou servei de ràdio i televisió és massa llarg, per la qual cosa instem que siga de sis mesos i que els treballs parlamentaris s'adeqüen a este procés.

Considerem que la recuperació del servei públic de radiotelevisió en llengua pròpia és una necessitat urgent, urgent perquè estem a punt de complir dos anys del tancament de radiotelevisió valenciana i la presència del valencià als mitjans audiovisuals ha disminuït fins a nivells residuals.
Urgent perquè la societat valenciana deixa de tindre presència mediàtica i té una evident dependència informativa de l'exterior.
Ni es parla de nosaltres, ni es parla en la nostra llengua.
Urgent perquè ha quedat palés que la vertebració social i territorial té un dels seus fonaments en els mitjans de comunicació.
I, finalment, urgent perquè per a la recuperació de les indústries culturals i audiovisuals valencianes és necessari este instrument, amb la traducció que tindria la recuperació de milers de llocs de treball directes i indirectes.

En conclusió, són necessàries una ràdio i una televisió que garantixen el dret col·lectiu del poble valencià a rebre i comunicar idees i informació en llengua pròpia, a tindre mitjans que afavorixen, en fi, la formació d'una consciència crítica en la ciutadania i el correcte desenvolupament de la societat civil.

En segon lloc, per al comité és bàsic que es faça referència als extreballadors en un doble sentit: al drama laboral que hem patit des de fa més de tres anys i al futur d'este col·lectiu.

El text inicial recull la possibilitat de recuperar drets audiovisuals, instal·lacions, immobles i infraestructura tècnica de Radiotelevisió Valenciana, SAU, però s'oblida de recuperar els extreballadors atenent la seua experiència i el sistema d'accés, d'acord amb les necessitats del nou model que adopten Les Corts.

De tot el que ha passat hi ha uns fets que enllacen amb l'ordre jurídic i que no podem passar per alt abans d'abordar el model de radiotelevisió valenciana que proposem.

L'actual situació és fruit del tancament abrupte de Radiotelevisió Valenciana per part d'un Consell governat pel Partit Popular, una acció política que es va produir per a no complir una sentència del TSJ que anul·lava l'ERO manifestament il·legal i contrari als drets fonamentals, un fet gravíssim en la separació de poders.

L'ERO d'extinció que se'n va derivar de la llei de tancament el van signar la majoria del comité d'empresa, deixant constància que no reconeixíem les causes adduïdes i que apostàvem per un pacte de viabilitat, que hagués sigut l'alternativa més equilibrada i econòmica per a Radiotelevisió Valenciana i per a La Generalitat, que en estos moments ja du gastats 200 milions en la liquidació.
El sindicat que no el va signar el va recórrer a l'Audiència Nacional.

Entenem que l'actual Consell i els partits que el sustenten han de partir del reconeixement de les errades del Consell anterior i fer les accions pertinents per a reconduir i superar la situació actual.
En mans de la nova majoria parlamentària i de l'actual Consell està reparar eixa injustícia i no legitimar la tragèdia laboral en la qual estem immersos en l'actualitat.

Bona part dels retards que es produïxen en la reobertura de radiotelevisió valenciana passen per no assumir que si els problemes laborals s'han judicialitzat, la solució ha d'estar en els dos àmbits: el de la negociació laboral i el de la seguretat jurídica.

Entenem que a cap de les dos parts, ni molt menys a la societat valenciana, li seria beneficiosa una sentència contrària a la procedència de l'ERO, amb el consegüent encariment de la solució final.

A partir del procés judicial que hi ha pendent a l'Audiència Nacional, s'obren fases successives que caldria explorar i atendre a elles.
La prèvia a la vista oral on la conciliació entre les parts és possible, la vista amb la seua corresponent sentència i la fase dels recursos, que allargaria més encara el problema.
La solució més ràpida, barata i segura és la de la conciliació entre les parts i, per tant, instem que s'aposte per esta via.

Des del nostre punt de vista, la recuperació dels serveis de ràdio i televisió en valencià passa per la recuperació de Radiotelevisió Valenciana, SAU, perquè és l'instrument més adequat quant a seguretat jurídica, tant en el capítol de dret laboral com el del dret mercantil.

L'empresa existix, té un patrimoni, i la paralització de la liquidació es pot fer conforme a llei.
Fer una nova radiotelevisió valenciana és possible des de la mercantil RTVV, SAU, si es legisla amb l'objectiu que siga un autèntic servei públic, plural, de qualitats, sense manipulació, sostenible econòmicament, per tant, amb un concepte empresarial nou i un nou sistema de governança.

Fer una nova RTVV no és possible sense comptar amb les instal·lacions, la infraestructura tècnica, els fons audiovisuals i també els extreballadors de Radiotelevisió Valenciana, SAU.

Començar de de zero, senyors, és un quimera.
Ni la Generalitat Valenciana en el seu naixement va començar del no res.
Ho va fer des de les estructures i les persones que l'antiga administració estatal li va donar.
Ni es pot començar de zero ni es pot fer desaparéixer vint-i-cinc anys d'història de Canal 9 i de Ràdio 9.

Fer una nova radiotelevisió valenciana passa, per tant, per una nova estructura empresarial i també per una reestructuració de la plantilla.

Ara ja sí, els sindicats estem disposat a afrontar mesures que impliquen sostenibilitat a canvi de reducció de llocs de treball.
Ara, també reclamem que el nou model que isca de Les Corts tinga la seua base en la legítima recuperació dels treballadors de radiotelevisió valenciana i es considere que l'experiència és una valor intangible que no es pot ignorar.

Som els primers que entenem que el nou projecte ha d'integrar en la seua programació el treball del sector, que està en col·lapse des del tancament de radiotelevisió valenciana.
I la plantilla que es vaja conformant haurà d'incloure nous perfils professionals.
S'haurà d'enriquir amb les noves promocions que les universitats i els centres de formació professionals llancen al mercat.
No estem parlant de vedats tancats, estem parlant de respectar drets laborals i de fer que la recuperació de radiotelevisió valenciana s'ajuste a llei en els principis d'accés als serveis públics.

Des de la nostra experiència, entenem que un mitjà autonòmic ha de respondre a les exigències comunicatives de la seua audiència potencial.
Això és traduïx en un doble objectiu: la informació de proximitat i la vertebració territorial.

La proximitat es concreta que els programes i els informatius han de fer-ser forts en clau local i autonòmica.
Hem de parlar de nosaltres i ho hem de fer en la nostra llengua.
I en segon lloc, hem ser útils als ciutadans.
La vertebració és el marc que li dóna significat a la proximitat.

Per aquestes raons, apostem perquè la futura radiotelevisió tinga tres nivell d'actuació, amb la finalitat de vertebrat el mapa comunicatiu del territori: una implantació pròpia equilibrada en tot el territori, una xarxa de corresponsals comarcals i col·laboració bidireccional amb les ràdios i televisions locals i/o municipals presents en cada comarca.

Finalment, l'objectiu del binomi proximitat-vertebració és que la població considere que els mitjans de comunicació públics valencians estan al mateix nivell que la resta de serveis públics que formen part de la identitat pròpia de la societat valenciana, com la BBC s'incardina en la identitat britànica o la televisió sueca SVT en la seua.

Perquè això siga possible s'ha de tindre clar des de la seua concepció que la nova RTVV ha de pertànyer als ciutadans, no als governs.
En el moment que es perd la independència del poder polític, comença la desafecció dels espectadors.

En este sentit, la nova radiotelevisió valenciana ha d'apostar per la interactivitat que se'ns presenta com a una de les vies més potents i eficaces per a facilitar la participació dels ciutadans i el seu accés als mitjans.

En este punt, esbossarem únicament quin és el nostre model organitzatiu.
Dos canals de televisió: un seria generalista i un altre especialitzat en informatius; una emissora generalista de ràdio i una plataforma digital multimèdia.

Hem d'entendre que a partir d'ara tots els continguts han de ser multiplataforma, una aposta decidida per un concepte transmèdia, d'acord amb les demandes presents i futures dels potencials usuaris.

Al final, esta plataforma digital multimèdia no només ha d'allotjar aquelles continguts que siguem capaços de crear des de la nova radiotelevisió pública, sinó també aquells que siguen capaços de crear tots aquells agents que es dediquen a la producció audiovisual, tant públics com privats.

En el model productiu de la televisió pública, hem de permetre la coexistència i la col·laboració entre el producció pròpia interna i el sector audiovisual.
Per això entenem que la producció pròpia interna, aquella que està feta íntegrament per mitjans propis, hauria d'ocupar un terç del conjunt de l'emissió.
La producció pròpia externa, aquella que està contractada amb empreses del sector audiovisual i que tindria de ser preferentment contractada amb el sector audiovisual valencià, hauria d'ocupar un altre terç.
I finalment, la producció aliena, aquella que està feta íntegrament per altres empreses i adquirida per a l'emissió, com són la ficció i l'entreteniment, ocuparien el temps restants.

Equilibrar, repartir equitativament estos tres terços seria la proposta televisiva que permetria que radiotelevisió valenciana, la futura radiotelevisió, complira amb la seua funció de servei públic i, alhora, exercir la funció de motor de la indústria.

¿Què pensem nosaltres que tindria de ser la producció pròpia interna?
Doncs aquella que s'ocupara dels programes i dels informatius que cobrisquen el servei públic que vostés els encomanen a través del contracte programa, a través de la nova llei de creació.

I ahí entrarien informatius, per exemple, tres informatius diaris entre setmana, dos en cap de setmana, tres programes informatius no diaris, un programa setmanal d'esports.
I quant a programes, entenem que un magatzem de matí, un de vesprada i quatre programes no informatius setmanals divulgatius.

Pel que fa a la ràdio pública, hauríem de recuperar que fóra una emissora generalista, cent per cent de producció pròpia, 24 hores diàries, 7 dies a la setmana, amb la possibilitat de créixer a través d'eixa plataforma multimèdia que hem apuntat abans.

Pel que fa a les redaccions de ràdio i televisió, juntament amb la multimèdia, establiríem sistemes de treball en comú que les especialitats de cada mitjà permeta.
Tot amb l'objectiu d'optimitzar el servei públic sense incrementar els costos de funcionament.

I per acabar, vostés estaran dient: quant costa això?
Doncs comparant els paràmetres de població, de territori i existència d'una llengua pròpia, entenem que el model de referència de la futura radiotelevisió valenciana estaria pròxim al que funciona en estos moments al territori gallec.
La corporació de ràdio i televisió gallega ha pressupostat per a 2016, per a l'any pròxim, 102 milions d'euros.
Tindrà un finançament públic de 92 milions i una plantilla final de 998 treballadors.
El cost per habitant se situarà en 39,56 euros.
Catalunya i Euskadi, així com Andalusia, superen amplament tots estos paràmetres.

Per altra banda, la comissió d'experts universitaris que ha entregat el seu informe recentment, acaba d'assenyalar una forqueta de pressupostos de 142 a 109 milions d'euros per a una plantilla de 800 treballadors i una despesa per valencià de 22 a 28 euros, segons el tram de la forqueta que ens situem.

Entre el model gallec i la proposta del experts, entenem que hi ha un camp de treball a desenrotllar.
Ara bé, tots els experts conclouen que els serveis públics no es poden concebre des de la perspectiva low cost.
Si vosté pensen únicament en termes de despesa, no fa falta que ens òbriguen res; deixen-ho com està.
Si és una despesa, no fa falta que òbriguen res.

Nosaltres pensem que la vertebració territorial, situar la realitat valenciana en els motors de recerca d'este món globalitzat, treballar per una societat més informada i conscient del món en què viu no són una despesa, sinó una important inversió en estos moments.
Hi hauria d'estar al mateix nivell que una bona xarxa de carreteres o un bon sistema educatiu, perquè al final conformen uns i altres als ciutadans del present i el ciutadans del futur.

Moltes gràcies per la seua atenció.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Vicent Moreno.

Pel grup de Podemos, el senyor Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia.

Senyor Vicent, moltes gràcies per vindre, moltes gràcies per la seua explicació.

Jo puc anunciar-li ja que, efectivament, algunes dels plantejaments que vosté fa seran assumits en forma d'esmena pels grups que signaren la proposició de llei.

Per tant, nosaltres hem entés que hem obert una via, que és la via de la recuperació de radiotelevisió valenciana, que és la del avançament de les previsions.
I, per tant, nosaltres assumirem de fet esta…, ja l'esmena preparada per a assumir acurtar el termini a sis mesos, i per a incloure també la referència al drama que van patir els treballadors i treballadores de Radiotelevisió Valenciana i també per buscar una fórmula d'incorporar el que va ser la recuperació de l'experiència i de l'accés mitjançant un procediment públic al treball…, en l'empresa, en l'antiga empresa.

El que jo volia era aclarir-li…, demanar-li, perdó, aclariments al voltant d'algunes coses.
Per una banda, com pensa vosté que es podria…, seria la millor fórmula per a incorporar aquesta filosofia, la de respectar els drets dels treballadors que varen ingressar a l'empresa per un procediment basat en els principis de publicitat, mèrit i capacitat.
Com podria fer-se això compatible en allò que dia l'article 6 de l'acord signat de l'ERO.

Volia preguntar-li també: vosté que va viure el procés de la iniciativa legislativa popular per a la recuperació de la radiotelevisió pública valenciana 2014-2015, ¿creu vosté que el text legal que finalment va aprovar el Partit Popular en solitari en el 2015, l'anomenada Llei 5/2015, del servei públic de radiotelevisió valenciana, coincidia amb el text de l'ILP, i també, o almenys, en la filosofia, en el sentit que volien donar-li els seus promotors i firmants?

I també m'ha interessat molt una qüestió que vosté ha plantejat, i és que es tracta d'una llei que deuria de nàixer, una nova radiotelevisió valenciana, que deuria de nàixer des del consens i que no deuria de ser mai una llei en què es produira una governamentalització.
M'agradaria que vosté desenvolupara quina idea té vosté de mecanismes interns per a evitar caure de nou en una televisió governamental com la que va establir el Partit Popular quan gestionava La Generalitat i la radiotelevisió pública.
Com es podria establir el sistema per a preservar la independència editorial en la redacció d'informació?
Com se podria conjugar el respecte als drets morals…, perdó, als drets professionals del sector en la gestió de la futura radiotelevisió valenciana i també en la gestió dels futurs òrgans de control del mateix sector audiovisual.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Buenas tardes, señor Vicent.

Mire, basar.
.
.
es que es algo que me llama mucho la atención no solo de su intervención sino de intervenciones que están sucediendo a lo largo de estos días, pero basar el tamaño y el presupuesto que deba de tener nuestra próxima radiotelevisión valenciana en lo que gasten o yo creo que despilfarren autonomías vecinas o no tan vecinas entiendo que es un error.
Porque muchas de las autonomías, de las televisiones autonómicas que usted ha mencionado no creo que sean un gran ejemplo ni de sostenibilidad ni de independencia.

Mire, nuestro grupo político entiende que la radiotelevisión valenciana la nueva es importante, entendemos que no es un gasto, que realmente es una inversión.
Pero mire cómo están nuestras carreteras y mire cómo está nuestra educación.
O sea, que inversión sí, pero es que a ver de dónde sacamos el dinero para invertirlo.
Y ya le digo que no es menos importante que las carreteras.
Y, bueno, en lo de la educación ya discutimos un poco más, pero, bueno, también entiendo que la televisión es parte de nuestra educación, por supuesto.

Me voy a centrar en las preguntas sobre los trabajadores.
Usted ya dice que la plantilla de la nueva radiotelevisión valenciana no sería exclusivamente de extrabajadores, eso sí que es algo que me ha llamado la atención porque ustedes siempre han defendido que debería de ser, según los derechos que le otorgaba la firma del anterior ERE, que deberían de ser exclusivamente, no prioritariamente sino exclusivamente trabajadores.
Nosotros teníamos esa duda, pero entiendo que no le da la exclusividad a los trabajadores, sí una prioridad entiendo.
Me gustaría que me aclarara esa duda, yendo por delante que entiendo y creemos que por supuesto es innegociable que la experiencia de los extrabajadores sea necesaria para cualquier proyecto de radiotelevisión.

También se está hablando y se está publicando estos días que parece que hay una especie de acuerdo en que en esas contrataciones los extrabajadores que pasaban por un proceso de selección tengan prioridad sobre los que no lo hicieron.
Me gustaría que me dijera si los extrabajadores que no pasaron por ese proceso de selección están de acuerdo con eso y qué piensan.
Porque si yo no tengo mal entendido el ERE o esos dos años que daba de prioridad o de derecho a todos los extrabajadores no diferenciaba entre los que habían accedido por un proceso de selección y los que no.

Y, por supuesto, le debo de preguntar por el tema de moda, que es la tele en pruebas.
Usted qué piensan sobre esa tele en pruebas, sobre el tema que se pueda estar emitiendo durante un tiempo indefinido, sea unos meses, sea un año, una tele que pueda estar sustituyendo al servicio que se daba antes de radiotelevisión valenciana.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Subiela.

Señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor president.

Senyor Vicent, benvingut a esta comissió.
Moltes gràcies per la seua exposició.

La veritat és que vosté ha respost a gran part de les preguntes que volíem fer-li des del Grup Parlamentari Compromís, perquè la veritat és que s'ha basat molt en el que és aquest projecte, aquesta proposició de llei que hem presentat tres grups d'este parlament.
I es tracta d'això, d'una proposició de llei que admet millores, que admet esmenes i per tant les tindrà i aniran en el sentit que vosté ha intervingut ací, perquè per alguna cosa està en este parlament i els procediments que s'han establert.

De fet, el que vosté puga estar ací hui compareixent forma part també d'una reforma del Reglament de Les Corts en què finalment el Partit Popular va acceptar una part de les esmenes de Compromís i que permetia que certes persones puguen comparéixer ací en el parlament per a explicar la seua postura, com també permetíem que des de la societat civil, ajuntaments i també entitats pogueren fer esmenes que posteriorment pogueren ser assumides pels grups parlamentaris.

Per tant, no només tenen vosté la via de vindre als grups parlamentaris i demanar-nos que fem algunes esmenes sinó que també tenen la possibilitat de fer-les i que algun grup parlamentari les puga assumir com a pròpies.

Divendres en la intervenció de l'especialista de dret laboral, Adrián Todolí, varen referir-nos al viacrucis que han patit vostés i encara patixen els extreballadors de Radiotelevisió Valenciana.
El 16 de juliol de 2012 s'anunciava l'ERO que afectava entre 1.
300 i 1.
700 persones; el 18 d'agost de 2012 l'empresa tanca unilateralment les negociacions amb els sindicats; el 9 de febrer de 2013 comencen els acomiadaments per correu electrònic; el 21 d'octubre comença el juí per l'ERO i el 5 de novembre s'anuncia la sentència que declara nul l'ERO.
I després es va utilitzar això d'excusa per a tancar la Radiotelevisió Valenciana.
Primer van culpar els extreballadors i extreballadores, després els partits de l'oposició i, finalment, ens van fer pagar a tota la societat valenciana tancant unilateralment Radiotelevisió Valenciana de manera fulminant i a través d'una lectura única en aquest parlament.

I, en eixe aspecte, sí que m'agradaria preguntar-li com van viure des del comité d'empresa tot este camí i quin tipus de control caldria haver tingut per a evitar que s'actuara d'eixa manera.

També en l'àmbit laboral hem viscut la vergonya de comptar amb un cap de personal que va assetjar i abusar sexualment de treballadores, amb el vistiplau del senyor García i molta altra gent que en aquell moment havia de dirigir Radiotelevisió Valenciana i d'alguna manera evitar aquest tipus de comportaments o almenys sancionar-los.

Quina reflexió s'ha fet de que s'hagen pogut produït en una empresa milers de treballadors i treballadores aquest tipus d'assetjaments?
Com podíem acabar amb la impunitat d'estos personatges, que semblava que feien el que volien en l'antiga empresa amb la protecció implícita dels dirigents polítics?

I sobre el posicionament dels extreballadors i extreballadores de Radiotelevisió Valenciana d'esta proposició de llei i sobre la futura ràdio i televisions públiques, vosté ja ha anomenat quines esmenes creu que haurien d'introduir.
Però sí que m'agradaria també, vosté ha parlat de la incorporació de sang nova a eixa radiotelevisió pública i m'agradaria que sí que ens comptara d'alguna manera quin és el paper que hauria de tindre aquesta sang nova en el futur servei.
I també sí que m'agradaria que comentara.
.
.
, de fet la pregunta ja l'ha fet el senyor Montiel, sobre el tema de la gent que sí que va passar un procés de selecció abans d'arribar a Canal 9.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Vicent, benvingut a esta comissió que tenim l'encàrrec d'aprovar el text legislatiu que ha de donar lloc a la nova radiotelevisió valenciana.
I vull dir-li sincerament que probablement la seua compareixença és la més difícil que hem tingut des del divendres, perquè hi ha una càrrega emocional, de complicitat i també de responsabilitat amb totes les persones que treballaven a Canal 9, els extreballadors i extreballadores que són conscients de quina manera tan abrupta, tan horrible, i probablement com no hauria de tornar-se a repetir, va tancar-se la Radiotelevisió Valenciana.

Jo sóc de les que pense, senyor Vicent, que la nova televisió soles la podrem abordar amb mirada ampla si som capaços de trobar eixe punt, eixa taula on puguem articular un espai de concertació i acord, que probablement no serà satisfactori per a totes les parts, però podrà ser el menys roín de tot el que hi ha.

A mi m'agradaria pensar que a la fi d'este procés, complex, també des de l'àmbit laboral, amb un muntó de demandes encara avui damunt de la taula, com vosté plantejava, poguérem aplegar a un punt d'encontre.

Com deien els meus companys també perquè de tots els treballadors i treballadores hi ha una part d'aquelles persones que un dia concorrien a través del mèrit, la capacitat, a través d'un procés net, transparent i objectiu.
I, com se comentava, si ells o elles, estes persones, no entenen probablement, menys que ningú, la situació en la que hui estan.

Vosté ha fet referència al model de la nova radiotelevisió valenciana i jo crec que hi ha ampla coincidència en el que vosté ha dit i el que han dit la majoria de les persones expertes que han passat per ací al llarg d'estos dies, que el model que més s'aproximaria podria ser el de la televisió gallega, s'ha dit en diverses ocasions, el tema de la independència.
I una cosa molt important, que repetixen i que haurem de fer possible, i és la vertebració i la proximitat i sobretot tornar a recuperar la televisió valenciana com un mecanisme que garantitze l'aprenentatge i també la difusió de la nostra llengua, el valencià, que ha sigut o que almenys està perdent-se.

També compartim amb vosté una cosa que al llarg de hui han intentat exposar molts altres compareixents.
I és que el sector audiovisual a la nostra comunitat no sols està tocat, està pràcticament afonat.
I tornar a recuperar en este cas la radiotelevisió valenciana pot ser l'enganxall fonamental en què tornem a reflotar un sector econòmic que ha de ser crucial en la nostra comunitat.

Acabe agraint-li enormement la seua compareixença i desitjant que tot açò puga acabar com tots i totes volem.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Peris.

Senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Vicent, per estar ací en esta comissió.
Li deia abans en la compareixença del senyor Lizarán que volia mamprendre mostrant el meu respecte personal i polític a la seua persona i el mateix vull fer respecte a vosté.
La veritat és que en els moments més difícils, tant personals com professionals, jo sempre he pogut parlar amb vosté d'estes qüestions entenent les circumstàncies, torne a dir, personals i professionals que estava vivint.
I açò vull reconéixer-ho públicament.

Ja hem tingut l'ocasió de parlar en moltes ocasions respecte a estes qüestions.
Li vaig dir en l'última de les reunions que tinguérem que jo per descomptat no m'esperava esta llei, me va sorprendre esta llei per part del tripartit que sustenta el govern valencià.
Jo pensava que anaven a dur una llei d'obertura de l'anterior Radiotelevisió Valenciana i la reincorporació de tots els treballadors, dels 1.
800 treballadors.

La veritat és que mos han sorprés amb una llei que, per descomptat, torne a dir, no és la que esperàvem des del Grup Parlamentari Popular.
M'ha cridat molt l'atenció, me crida molt l'atenció que ningú haja fet menció, ningú dels compareixents anteriors a mi haja fet menció a una qüestió fonamental, jo diria transcendent de la seua intervenció, ningú ho ha anomenat, i és que vosté diu Â«començar des de zero una nova radiotelevisió valenciana és una quimeraÂ» si no he entés malament és exactament això el que ha dit.
Me sorprén molt que ningú haja fet menció al que des del meu punt de vista és transcendent, transcendent respecte al que és la futura radiotelevisió valenciana o el que ha de ser la nova televisió valenciana, no des del punt de vista de la història.

I a més me crida molt l'atenció que ningú faça menció al que vosté ha dit, és a dir Â«començar des de zero una nova radiotelevisió valenciana és una quimeraÂ», però me va ocórrer exactament el mateix l'altre dia quan va a comparéixer el senyor Todolí, que és un expert en dret laboral i va dir exactament el mateix.
Jo li vaig preguntar: des del punt de vista jurídic hi ha algun problema en tornar a obrir la Radiotelevisió Valenciana i readmetre a tots els treballadors, amb independència que després es posara en marxa un altre procés d'ERO, sempre que el Partit Socialista retirara el contenciós i CGT fera el mateix respecte a l'ERO?
I me va contestar que no, que des del punt de vista jurídic no hi havia ningun problema, que mos portava un poc en el mateix, a no haver de mamprendre de zero.

Bé, en qualsevol cas, esta és la qüestió.
Des del Grup Parlamentari Popular, no vaig a negar-ho, hem tingut la sensació al llarg d'estos últims anys que els partits que estaven en aquells moment en l'oposició estaven utilitzant els treballadors, estaven utilitzant el dolor dels treballadors en contra de la gestió del Partit Popular.
Desgraciadament, eixa sensació pareix que s'està convertint en una realitat.
Pareix ser que ja vostés no són uns herois, com va dir en el seu moment la vicepresidenta del Consell, ho foren quan interessava, però pareix que ara ja no interessa.

Però sí que vull i sempre hem parlat vosté i jo amb molta claredat, amb tota l'educació del món però amb molta claredat.
Estic sentint al llarg d'estos dies i en totes les compareixences, quan s'està fent menció als extreballadors de Radiotelevisió Valenciana -i vosté està ací en la seua condició de representant dels treballadors o exrepresentant del comité d'empresa de tots els treballadors de la Radiotelevisió Valenciana, crec que no només d'uns quants treballadors de la Radiotelevisió Valenciana-, estic sentint molt, al llarg d'estos dies, al llarg d'estes compareixences, que s'està buscant un model perquè només una part dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana puguen incorporar-se a la futura radiotelevisió valenciana en què estan pensant.

M'agradaria conéixer quina és la seua opinió respecte a això.
És dir, ¿s'està pensant -si és que s'està pensant- en incorporar només a uns treballadors de l'anterior Radiotelevisió Valenciana?
¿Què en pensa vosté, com a representant de tots els treballadors de la Radiotelevisió Valenciana?
I ja avançar que, sense dubte, si és això en què s'està pensant, el Partit Popular va a estar absolutament, absolutament, en desacord.

I, mire -i amb açò acabe, senyor president-, ja ho hem pogut comentar en alguna de les reunions que hem tingut.
Ací s'insistix, s'insistix en fer vore que tot el que s'està fent és muy participativo, con todo el.
.
.
; i tenen la barra de vindre i dir-me: Â«No, home!
Vamos a ver, es que usted no sabe leer la ley.
Aquí dice que el Consell tendrá que venir y dar cuenta de lo que está haciendo.
Â» ¡Hombre!
, pues, faltaría más que no tuviese que venir a dar cuenta.
¡Faltaría más!
(Veus) Desde luego, parece mentira que usted me diga eso, que van a venir a dar cuenta.
Claro que tienen que venir a dar cuenta.

De lo que yo estoy hablando y lo que yo estoy criticando es que no exista la necesidad de la aprobación de un mandato marco, por parte de las Cortes.
Eso quiere decir que ustedes podrán hacer lo que quieran, como quieran, en esa televisión provisional, sin tener un acuerdo marco, por parte de las Cortes.

¡Hombre!
, ¿y que tendrán que venir a dar cuenta de lo que estén haciendo estas Cortes?
, pues, faltaría más.
Hasta ahí podríamos llegar.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bellver.

Señor Vicent Moreno.

El senyor Vicent Moreno:

Moltes gràcies per les seues aportacions, en este cas en sentit invers.

Els agraïsc molt eixa escolta activa i eixa empatia que han mantingut al llarg de la meua intervenció.
Perquè l'última volta que vaig estar, en relació a este tema, en esta casa, va ser fa dos anys, i vaig plorar.
O siga, vaig plorar perquè eixe dia vostés van decretar la mort de Radiotelevisió Valenciana.

Hui és una situació radicalment diferent.
Entenem que podem estar al final del túnel, veiem ja la llum que n'hi ha al final.
I en esta proposició de llei i en la llei que se'n derivarà després, de creació, poden haver-hi moltes solucions.

Han preguntat, pràcticament tots, al voltant del rovell de l'ou, de com se reincorpora gent, com se mantenen els drets dels treballadors, com no se discrimina als qui tenien plaça fixa i als qui no tenen plaça fixa.
.
.
Estan vostés en l'embolic, no?
I a mi m'agradaria que això fóra part d'una negociació real, en un escenari real, i no en una compareixença en una comissió de coordinació.

Vostés han d'aprovar un model.
I els eixirà el model que siga, de sis-cents, de set-cents, de huit-cents, de nou-cents.
.
.
; i venim d'una antiga plantilla de mil sis-cents.

Sobre el que vostés aproven, que tindrà un disseny, a banda d'unes xifres, sobre eixe disseny, en aquelles categories que existien i que continuen existint, caldrà adoptar uns criteris, si vostés volen reincorporar -com han dit que volen reincorporar- extreballadors.

Allà on n'hi havia treballadors que havien aprovat unes proves d'oposició, el lògic seria que se reincorporaren els treballadors amb oposició.
Però no és que ho diga jo, és que ho diu la mateixa jurisprudència.
És que la jurisprudència del suprem, en sentència de 23 de maig de 2014, i en la mateixa disposició addicional vigèsima de l'Estatut dels treballadors diu que tindran prioritat de permanència el personal laboral fix que haguera adquirit esta condició d'acord amb els principis d'igualtat, mèrit i capacitat, a través del procediment selectiu d'ingrés convocat a tal efecte.

O siga, quan, a l'hora d'ingressar, se tenen en compte estos paràmetres, si el que estem intentant és recuperar treballadors que hem expulsat d'una manera que abans ja hem qualificat com a poc concorde respecte la legalitat.
.
.
Per tant, si volem recuperar-los, haurem de recuperar-los seguint els mateixos criteris.
I en això els experts estan d'acord.
El servei públic ha d'atendre eixes dos diferències.

Quan arribem a un punt en què no tinguem treballadors que hagen passat per oposició, se poden establir altres criteris com per exemple l'antiguitat, com per exemple la formació.
Podem establir diversos criteris objectivables que puguen permetre que vostés puguen recuperar.
.
.

I, a més, com estem creant un model nou, n'hi haurà nous perfils professionals.
I ahí és on entrem, juntament en eixe punt, més en el rejoveniment que haurà d'hi haure en esta empresa, al llarg de quatre, sis, huit anys.
La plantilla té una edat i s'haurà de rejovenir.
S'haurà de rejovenir conforme toque, creant proves de borses de treball o convocant oposicions noves; no com se feia en l'època de Vicente Sanz, a dit i passant pel despatx, no.
S'haurà de fer conforme marca la llei, amb igualtat d'oportunitats.

Per tant, eixa és.
.
.
No sé si en esta resposta estic intentant respondre algunes de les preguntes que m'havien formulat vostés.

Respecte a una obertura provisional, en estos moments, hauríem d'aplicar l'article 6 de l'acord de l'ERO, evidentment, que diu que si La Generalitat recupera el servei, s'haurà de començar recontractant els antics treballadors de Radiotelevisió Valenciana.
I, en eixe sentit, doncs, bé, els criteris haurien de ser, conforme acabe de dir, primer els d'oposició i, després, per antiguitat.
Però estem parlant d'una qüestió que nosaltres no veiem massa clara, una reobertura provisional, si no es fa conforme amb totes les garanties.

Vull dir, ací n'hi ha dos qüestions.
No podem començar a emetre si no tenim la garantia que anem a donar als ciutadans allò que es mereixen i allò a què tenen dret.
O siga, no podem fer una emissió de la Â«Señorita PepisÂ» en estos moments.
No podem fer una emissió en què els informatius estiguen fets de mala manera, amb poques garanties, amb pocs mitjans i que, a més, no tinguen un control democràtic garantit.
Això seria el pitjor favor que li podíem fer a la societat i el pitjor favor que podríem fer a la reobertura de radiotelevisió valenciana.
És preferible que mos esperem uns mesos i que tinguem tots els elements i totes les garanties.

Abans han dit, ¿quins serien eixos elements?
Home!
, estan explicitats en eixe informe que han fet els experts, que jo no m'atreviré a esmenar.
Jo crec que la iniciativa que va partir del fòrum de Podemos, al qual van anar totes les formacions polítiques -afortunadament, perquè jo crec que eixe fòrum tenia la virtut d'integrar i vostés van saber presentar-se en eixe fòrum i participar i estar atents-.
.
.
Integrar les universitats ha sigut clau.
Probablement, hi havia d'haver hagut més experts en dret o completar-ho amb algun altre tipus de vessant provisional.
Però, bé, els organismes que ahí s'establixen són els que han d'estar per a vetlar en la pluralitat.

Vull dir, jo vull fer referència especialment al que m'ha tocat a mi, que és el tema de la manipulació informativa, que és una de les causes de desafecció principal que hi ha hagut entre l'audiència i la casa.
Vull dir, en el moment en què la manipulació informativa se va incardinar en l'ADN de Radiotelevisió Valenciana, la gent va deixar de vore programes, evidentment.

S'ha d'intentar que existisca un consell valencià de l'audiovisual format per professionals, això és bàsic; que n'hi haja un consell assessor que permeta la participació de la ciutadania; i, a nivell de treballadors de la casa, que n'hi haja un comité de redacció, amb un estatut de la informació que permeta fer front a les pressions que puguen produir-se, per part del poder polític, en cada moment.
S'ha de garantir l'aplicació de criteris professionals en el tractament de la informació.

Si això haguera existit i haguera estat posat en marxa, la manipulació en el tema del metro, evidentment, no s'haguera fet.
No s'hagueren vetat moltes de les formacions polítiques que hui estan ací i que, durant temps, han estat vetades en els informatius de Radiotelevisió Valenciana.
I nosaltres, com a comité d'empresa, no haguérem hagut d'anar al Síndic de Greuges a presentar informes sobre manipulació.
El Síndic de Greuges, evidentment, no tenia res a vore en este tema; però no existia un consell de l'audiovisual on poder presentar un informe sobre la manipulació interna de la casa.
I anàrem al Síndic de Greuges, a vore si queia la loteria.
I, bé, mos van torejar, no va caure la loteria, però vam fer el que tocava fer perquè, en aquell moment, alguna cosa s'havia de fer, no?

Més coses que hauríem de.
.
.
Això de la televisió en proves ja he dit que no hauríem de defraudar, s'hauria de fer amb garanties.

Sobretot, el camí.
.
.
Senyor Ferri, sobretot el camí del tancament, que va ser especialment llarg i dolorós, perquè, si recordem bé, va ser a començaments de 2011 quan van començar a publicar-se notícies sobre el primer ERO, escamotejant-se els informes de Price Waterhouse, on venia dissenyat tot el redimensionament de l'empresa.
A partir d'ahí, fins estos moments, ha sigut tot un calvari i aixina ho vivim.
El que passa és que, clar, resistència i resiliència, que deia aquell, no?

Nosaltres, en el moment en què.
.
.
, en novembre, fa dos anys, a punt de complir-se el segon aniversari del tancament, vam anar amb una proposta de viabilitat econòmica al senyor Ciscar.
Una proposta en què hi havia nou-cents treballadors damunt la taula, el compromís d'assumir el mateix cos laboral que havia dissenyat la directora general posada pel Partit Popular, Rosa Vidal, i en el qual ens comprometíem als treballadors tindre un ERTO, un expedient de regulació temporal, de 45 dies per any.
I també ens comprometíem a dos anys de congelació salarial més altres qüestions a nivell intern, perquè l'empresa poguera funcionar sense gastar-se ni un euro més que el que havia pressupostat el Partit Popular.
I donàvem treball a 919 treballadors en aquell moment.
I no se'ns va fer cas.
Es va desestimar per l'anterior.
.
.
Van preferir tancar.
I van preferir tancar per una qüestió política de recentralització.

El senyor Fabra, segurament sense comptar amb el seu Consell, va donar un pas i un salt en el buit, pensant que la resta d'autonomies anaven a seguir eixe procés de recentralització i d'acabar amb les radiotelevisions públiques autonòmiques.
I se va quedar a soles.
Va donar un pas endavant i la resta de comunitats autònomes van donar un pas enrere.
Després, va ser impossible que rectificara perquè, encara no feia vint-i-quatre hores que s'havia anul·lat l'ERO, ell ja havia decidit eixa acció política.

A la resta del partit i a la resta del Consell els va deixar molt poc de marge.
Jo ho entenc, va ser per a vostés una situació molt incòmoda.

Ara podrien arribar al consens, igual que se va arribar al consens quan se va crear Radiotelevisió Valenciana, de fer renàixer una radiotelevisió amb uns sistemes de contrapoder, amb uns sistemes de compensació de poders interns que permeten que la manipulació, que la pluralitat.
.
.
, i que no se puga endeutar tampoc l'empresa fins als mil tres-cents milions d'euros, com va arribar a endeutar-se Radiotelevisió Valenciana.

No sé si me deixe algun tema més.
(Pausa) Crec que no.
No sé.
Si algú troba que li falta alguna pregunta per respondre, doncs, li la responc.
Però no.
.
.

El senyor president:

Doncs, moltes gràcies, senyor Vicent Moreno, per les seues paraules.

I moltes gràcies a tots els companys de la comissió per la faena que hem fet, no?
, al llarg d'este divendres i d'este dilluns.
Agraït.

El senyor Vicent Moreno:

Molt agraït.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 23 minuts)