Educaci%C3%B3%007720.02.03%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 3 de febrer de 2016.
Comença la reunió a les 16 hores i 32 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 5.

La senyora presidenta:

Bona vesprada a totes i tots.

Si vos pareix, comencem.

Obrim la sessió i té la paraula el secretari per passar llista.

El senyor secretari:

Gracias, presidenta.

Pasamos lista.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

Molt bé.

Bé, aneu a perdonar-me, tinc la veu un poc presa.
Estic refredada, així que me notareu que estic un poquet espessa hui, així que.
.
.
bé, anirem amb tranquil·litat.

En el punt 1 tenim lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.

Teniu tots l'acta en les carpetes.
Si ningú té cap problema, l'aprovem.
Estem tots d'acord?
Tots i totes?
Molt bé.
(Remors)

Bé, és com se fa en totes les comissions.
Sap?
Vull dir.
.
.
(Rient) No estic fent res especial.

Compareixença del director general d'Esport, senyor Josep Miquel Moya Torres, per a informar sobre l'elaboració i el contingut del pla estratègic de l'esport, recentment anunciat pel seu departament, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 3.
934)

La senyora presidenta:

Si ningú té ningun problema passem al punt 2: compareixença del director general de l'Esport per a informar sobre l'elaboració i contingut del pla estratègic de l'esport, recentment anunciat pel seu departament.
És sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

Pot vindre aquí a la taula el director general.

Molt bé.
Bé, té la paraula el director general per un temps il·limitat.

El senyor director general d'Esport:

Molt bé.
Molt bona vesprada i motíssimes gràcies per permetre'm compartir amb totes i tots vostés esta xicoteta reflexió sobre la situació i el futur de la intervenció pública en el món de l'esport.
Espere ser capaç de traure o que sigam capaços entre tots de traure conclusions compartides que ens ajuden a tots una miqueta en la nostra tasca.

El punt concret que justificava d'alguna manera la compareixença era l'anunciat pla estratègic de l'esport.
Efectivament, tenim la intenció d'elaborar un pla estratègic.
Hem començat ja les primera passes.
Un pla estratègic que ens ajude, per este ordre, a avaluar la situació de l'esport valencià mitjançant la realització d'una acurada diagnosi dels plans o dels programes existents, del seu grau de desenvolupament i implantació i també de la seua efectivitat.
I, després, per suposat, dissenyar les línies estratègiques de futur de comú acord sempre amb els actors i veritables protagonistes, els i les esportistes, les federacions, els clubs, etcètera, perquè és evident que este pla.
.
.
bé, com qualsevol altre pla, naixeria o quedaria en el no-res si no naix amplament participat i no només pel que fa a la demanda d'informació sinó, sobretot, també, entenem, a la capacitat de codecisió.

Tot i que els continguts bàsics encara estan per tancar, perquè estem en un moment de procés de diàleg, nosaltres entenem imprescindibles la revisió de la legislació existent i el control de la seua aplicació: la coordinació entre les distintes administracions; la promoció de l'activitat física des del punt de vista de la salut i especialment la seua universalització, és a dir, la promoció de l'esport inclusiu; l'esport i l'activitat física en el sistema educatiu; la situació de les instal·lacions esportives, públiques i privades; l'anàlisi i propostes de futur destinades als distints segments, l'esport popular, l'esport base, l'esport associatiu, és a dir, els clubs i les federacions, i l'esport d'elit o professional, i també els mecanismes de finançament públic i, especialment, privat, tant de l'activitat ordinària com dels esdeveniments esportius excepcionals.

Durant estos escassos sis mesos del nou equip de la conselleria i pel que fa, concretament, a la Direcció General d'Esport, hem pogut, d'alguna manera, intentar radiografiar la situació després d'innumerables reunions, fonamentalment amb federacions, amb clubs i amb altres agents.
I abusant un poquet de la seua paciència vull compartir alguna conclusió i anar introduint també alguna de les accions en què estem treballant a hores d'ara, perquè em sembla que és el lloc adequat, este espai per a poder parlar d'això.

Per començar, vull deixar patent el que entenem que és la feblesa de dos dels instruments necessaris sinó imprescindibles.
D'una banda, la normativa legal i, d'una altra, la capacitat econòmica.
Efectivament, tot i que enguany s'ha trencat la tendència a la baixa que es venia patint en els últims cinc anys, especialment des de la desaparició del Consell Valencià de l'Esport, amb un augment pressupostari del 7%, som, continuem sent -ara vorem enguany però fins a l'any passat- la penúltima comunitat autònoma en inversió per habitant en esport.

Jo no sé si és pertinent açò però.
.
.
bé, ser conscients que potser esta siga també la realitat que n'hi ha en altres àmbits amb els quals ens sentim solidaris, jo demanaria d'alguna manera la seua complicitat per anar superant esta situació.
I crec que tots ens hauríem de marcar la fita d'acabar la legislatura almenys en la mitjana estatal, per a la qual cosa caldria duplicar els actuals dèsset milions d'euros que hi ha pressupostats.

També, com dia, comptem amb una llei de l'esport aprovada l'any 2011, el desplegament de la qual és totalment incipient.
És cert que, de vegades, l'escassa assignació pressupostària ho impedix com, per exemple, pel que fa a la funció d'inspecció esportiva, que és absolutament impossible d'abastir amb els actuals recursos humans i econòmics, o altres coses, però també ho és que algunes qüestions no estan condicionades per la qüestió econòmica, com ara la creació del Consell Assessor de l'Esport, un espai de deliberació de les grans decisions en matèria esportiva i que hauria de comptar amb la participació dels professionals de la gestió i de la formació, amb les universitats, amb esportistes, amb directius, o tampoc la realització del pla director i el cens d'instal·lacions esportives, que està en stand by des de fa massa temps i en el qual ja estem treballant amb la intenció d'enllestir-lo si és possible abans de finals d'any perquè servisca d'espai d'informació pública amb la localització, els horaris, els preus, els serveis i també que aprofite de diagnòstic.

Com vostés sabran, la direcció general compta amb tres serveis, el Servei de Promoció i Esport Base, el de Formació i Esport d'Elit i el Servei d'Infraestructures.
El Servei de Promoció i Esport Base, atenent els criteris marcats per l'honorable conseller és el que més augment pressupostari ha experimentat, un 57%, i des d'ell s'organitzen els jocs esportius, amb 115.
000 esportistes participants i 11.
700 equips; els jocs esportius adaptats, amb deu jornades i 5.
000 participants, que enguany hem implementat, per exemple, amb la incorporació d'ajudes als municipis que participen en l'organització de les fases locals o comarcals; les escoles de la mar de Borriana i de Benicàssim, un model que també hem d'anar implementant tot i promocionant les activitats nàutiques arreu del territori, potser mitjançant convenis amb els clubs nàutics que compten amb escoles; el programa de pilota a l'escola que enguany arribarà a 321 col·leges, un augment certament espectacular respecte a l'any anterior; el programa Â«Esport a l'escolaÂ» conjuntament amb les federacions, l'esport universitari; el programa Hospiesport, destinat a promoure l'activitat física en la població hospitalitzada, una experiència que no havia estat suficientment explotada i que enguany doblarà la seua assignació de manera coordinada amb la conselleria de sanitat; l'esport inclusiu, enguany -vull ressenyar també- que hem introduït una partida destinada a la promoció de la integració que pretén incentivar activitats inclusives de determinats segments de la població, com ara, i especialment l'esport femení i l'esport adaptat, però també altres segments com el dels joves en risc d'exclusió, dels grups LGTB, la població major o la gent sense recursos.

A este respecte vull destacar la creació d'un grup de treball conjuntament amb algunes direccions generals de les conselleries de sanitat i de benestar social, que ja estan treballant en algunes línies d'actuació i que probablement puguen ser comunicades en breu.
I m'agradaria destacar també l'impuls donat al programa dels centres promotors de l'activitat física i l'esport, els CEPAFE, un reconeixement als centres docents que promouen l'activitat física i l'esport fora de l'horari escolar i integrats en el projecte educatiu on hem passat de huitanta-cinc a cent quaranta-un centres.

El Servei de Formació i d'Esport d'Elit és el que manté la relació amb les federacions esportives, cinquanta-huit federacions valencianes, concretament, que reben ajudes de La Generalitat per a la seua activitat pels plans de tecnificació, material i organització d'esdeveniments i també la relació amb els clubs que per la seua banda també reben ajudes pels esdeveniments organitzats i per la seua consideració de clubs d'elit que ampliarem enguany.
Anem a modificar els criteris per a permetre la inclusió de més clubs.
Vull deixar clar que ací estem parlant sempre de subvencions en pública concurrència i d'un abast modest, per no dir limitat, i que només van destinades a clubs no professionals.

El servei també s'ocupa dels programes de tecnificació i del pla d'especialització esportiva de Xest, este últim enguany amb 269 alumnes, un 13% més que l'any anterior, del registre d'entitats i del tribunal de l'esport, uns espais que també volem modernitzar, dels esportistes d'elit, que no professionals -torne a insistir-, del batxillerat d'esportistes a l'IES Conselleria, amb cinquanta alumnes, un programa que entenem que també s'hauria d'eixamplar, com a mínim amb altres grups a Castelló i a Alacant, i s'ocupa també de la formació, és a dir, de les titulacions, de manera exclusiva la part comuna i, d'acord amb les federacions, la part específica de cada esport.
A este últim respecte estem treballant amb la Direcció General de Formació Professional per a agilitar i reorganitzar les titulacions oficials tant les esportives com les educatives.

I enguany hem introduït noves línies, com ara la de les subvencions a les seleccions valencianes, per ajudar a les despeses d'equipament i de transport, als esportistes d'elit, no professionals -insistisc- que, com tots sabran suporten de vegades despeses econòmiques considerables, i als i les esportistes valencians olímpics i paralímpics, ja que, efectivament, estem en un any olímpic.

I pel que fa al Servei d'Infraestructures, este se n'ocupa dels distints programes d'inversions així com de la inspecció de les adequades condicions de les instal·lacions, una competència que també volem potenciar amb una revisió de la normativa existent que ja estem treballant en estos moments.

A hores d'ara, este servei està gestionant dos plans.
D'una banda, el pla d'inversions productives, l'anomenat pla Confiança, que va estar encetat l'any 2008 i en què dels cent sixanta-cinc projectes gestionats, encara en resten pendents o resten per tancar, sixanta-cinc d'ells, aproximadament el 40%, i alguns amb problemes administratius greus, considerables com, per exemple, el cas que tots vostés deuen conéixer, el poliesportiu de Nou Moles a València que no han estat tramitades durant molt de temps.

I l'altre pla, els plans d'instal·lacions esportives, perquè n'hi ha dos, el del 2001-2006 i el de 2007-2012, en col·laboració amb les diputacions que, pel que fa fonamentalment a la de València, quasi deu anys després, encara està per concloure.
Concretament hi ha vint-i-un municipis de la província de València que no han pogut vore concretats els seus convenis.
Enguany, nosaltres, d'acord amb la capacitat econòmica de què disposem podrem solucionar la situació de huit d'ells, precisament els més menuts.

Pel que fa a les inversions en instal·lacions de titularitat autonòmica invertirem enguany en actuacions d'urgència, en el Centre de Tecnificació d'Alacant, amb la reparació de la coberta i la posada en funcionament del servei mèdic, inexistent fins ara i que entenem imprescindible; en el Complex Educatiu de Xest on es desenvolupen els plans d'especialització esportiva que hem dit i que tanmateix també necessita d'una inversió extraordinària, després d'anys de deteriorament i de decadència.
I en la Ciutat de la Pilota, amb l'objectiu prioritari de formalitzar la llicència d'activitat del trinquet, que és l'única instal·lació del complex acabada i que també necessita un pla, si es vol vore finalitzada algun dia.

També esperem poder encetar l'activitat -encara que este és un poc més complicat-, de comú acord amb l'ajuntament, del centre de tecnificació de Vila-real.
Una obra que va estar pressupostada en vint-i-set milions i mig, que va estar liquidada per CIEGSA en trenta-dos, i que compta amb una residència que mai ha arribat a obrir-se.

Hem introduït en este servei tres noves línies de subvencions per als ajuntaments: la de l'adequació dels circuits urbans per caminar i córrer; la d'ajudes a la millora o creació d'infraestructures esportives per a municipis inferiors a dos mil cinc-cents habitants; i la destinada a la millora de trinquets i de frontons.

Per suposat que, si algú de vostés vol una explicació més detallada de la justificació d'estes noves línies, després podem parlar-ne sense problema.
Però aprofite també per deixar clar que, per suposat, no van a satisfer les necessitats en instal·lacions dels municipis, ni abasten totes les línies d'actuació que entenem que caldria i que ens agradaria, no?
I ací torne a insistir en la necessitat d'un augment pressupostari que ens permeta arribar més lluny i amb els recursos humans, certament deficitaris també, per gestionar-les.
Val a dir que hem passat, en quatre anys, de 80 llocs de treball a 53.

En relació a esta falta de capacitat econòmica, vull fer un esment especial a la necessitat d'aprofundir en l'aportació privada, bé siga per la via del mecenatge o del patrocini.

A este respecte, vull posar en consideració d'esta comissió el fet de l'existència d'una llei valenciana del mecenatge cultural, científic i esportiu, aprovada en 2014, que, pel que fa a este últim, és a dir, al mecenatge esportiu, és manifestament insuficient.
De fet, tot i que en els objectius de la llei el mecenatge esportiu apareix considerat, l'articulat, després, no fa en absolut cap esment concret a esta possibilitat, que no compta tampoc amb cap benefici fiscal especialment reconegut, tret d'aquell que atorguen lleis estatals.

Entenem que és una anomalia que haurem de corregir i en què també s'està treballant en estos moments, de la mateixa manera que també ho estem fent en articular mecanismes de coordinació amb altres institucions o departaments, com ara les diputacions provincials; la secretaria autonòmica d'educació, pel que fa a la formació o a les instal·lacions esportives en espais educatius, que pretenem convertir, de comú acord amb educació, en espais absolutament públics; amb l'Agència Valenciana del Turisme, pel que fa als patrocinis dels grans esdeveniments; amb la conselleria de sanitat, pel que fa a la concepció de l'activitat física com a teràpia; o la de medi ambient, per a regular la pràctica esportiva en els espais naturals, una assignatura pendent i que és necessari que abordem.

I volia acabar -disculpant-me, per suposat, si ha estat una exposició farragosa o poc útil; espere que no-, amb dos apunts:

El primer és el de la situació de l'empresa pública Circuit del Motor, que arran de la compra de l'empresa Valmor va haver d'assumir una gran càrrega, una càrrega pel que fa als deutes, evidentment.
La pretensió és òbviament anar disminuint les pèrdues, una vegada desempallegada d'aquelles obligacions, tot i que encara estem lluny d'eixe objectiu.

I el segon, el segon apunt, el del compromís amb els nostres esports autòctons i, especialment, amb la pilota valenciana, un àmbit identitari que entenem essencial i en què, a banda de les qüestions ja esmentades, estem treballant des de molts aspectes: el de la investigació, per exemple, amb la creació d'una càtedra de la pilota a la Universitat de València; el de la formació, amb un màster universitari que rescabale l'anomalia que suposa el fet que la pilota no forme part dels plans d'estudis per als llicenciats en educació física; o altres com, per exemple, la constitució d'una fundació específica.

I res més.

Agrair, evidentment, la seua amable atenció.
I espere que siguem capaços, com deia al principi, d'abastir les complicitats que demana l'esport valencià.
Aixina que gràcies i a la seua disposició, perquè n'hi ha després torns.
.
.
, no?
(Se sent una veu que diu: Â«Sí.
Â») Molt bé.
Perfecte.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies per la seua intervenció.

Ara té la paraula el Grup Socialista, que ha demanat esta compareixença, per un temps màxim de huit minuts.

El que passa és que no mos han arreglat el rellotge.
.
.
(Veus) És que mos han dit que venien ara.
.
.
(La senyora Caballero, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Dóna igual, Marian.
Me sobra temps.
No vaig a fer els huit.
No te preocupes.
Â») Espera, ho posem en el.
.
.
No sé si vos servix, però, si mos ho posem en el mòbil.
.
.
(La senyora Caballero, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Tu m'avises.
Si me passe, m'avises.
Â») Si voleu, quan.
.
.
És que, clar.
.
.
Quan queden set minuts podem avisar-vos?
(La senyora Caballero, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Tranquil·la.
Â») Sí?

La senyora Caballero Hueso:

Bé, gràcies, senyora presidenta.

Gràcies al director general per la seua compareixença.

Però, bé, després de tot.
.
.
No ha sigut una explicació farragosa, però sí amb molta intenció.
I, després de saber i de constatar en les seues paraules els pocs diners que tenim, doncs, jo crec que el primer que hem de fer és, ací també, reivindicar un millor finançament, no sols per a tota la Comunitat Valenciana, sinó, fonamentalment, per a l'esport.

A partir d'ahí, la reflexió, un poc enumerant tots els treballs que està fent, des de la Direcció General de l'Esport, la Generalitat valenciana, doncs, un poc, és establir les línies -que coincidixen totalment- del Grup Socialista respecte al treball que està fent el Consell.

Nosaltres, des d'un primer moment, hem demanat un canvi total en les polítiques que s'estaven aplicant als últims vint anys a la Comunitat Valenciana, i això val també, per suposat, per a l'esport.
Per què?
Perquè el concepte de partida és diferent totalment.
El concepte de partida de l'esport, des del punt de vista del Grup Socialista, és que siga un dret fonamental per a l'individu, que això en la teoria està, però en la pràctica, en esta comunitat, no s'aplicava.

Els ciutadans tenen dret a practicar i conéixer l'esport i l'activitat física.
I les administracions públiques tenim l'obligació de garantir eixe dret.

Però, a més, l'esport és l'oportunitat per al desenvolupament personal, social, però també econòmic de les persones, l'oportunitat per a aconseguir un bon nivell de benestar, com ha dit vosté, una millora en la salut.

L'esport és també l'oportunitat d'educar els joves en els valors com la igualtat, el respecte i la tolerància.

I, a més, la pràctica de l'esport i l'activitat física suposa també una oportunitat única en l'estímul de l'economia i del mercat de treball.
I ahí jo vull fer incidència en el conegut com a turisme esportiu, no turisme esportiu de gran esdeveniment, sinó turisme esportiu participatiu; i les dades que mostra, per exemple, la celebració de l'últim marató de la ciutat de València, dóna clar la quantitat de gent que el turisme participatiu, el turisme esportiu participatiu porta darrere i els beneficis econòmics també per als llocs on se celebren.

Fomentant l'esport, deia, aconseguirem incidir directament al desenvolupament d'oportunitats econòmiques que, al cap i a la fi, són les que se transformen en beneficis socials.

La Comunitat Valenciana, com vosté bé ha dit, porta molts anys sent de les últimes en inversió esportiva per habitant.
En 2015 era la segona per la cua, però els anys anteriors era l'última per la cua.
I això justament ha passat mentre el pressupost destinat a l'esport per a tots, a l'esport base, baixava en pressupost d'inversió, justament pujava la inversió o la despesa en els grans esdeveniments.
I això és el que, des del punt de vista del Partit Socialista, hem de canviar.
Hem de canviar l'esport espectacle per l'esport participatiu.

Hem de fer l'esforç per facilitar la pràctica esportiva a tota la població en igualtat de condicions.
Vosté ha parlat de la salut, de l'educació, de les alternatives saludables, de la convivència i de les relacions socials.
I, a més, ha parlat d'un tema que, no com a dona, sinó com ciutadana en general també, me preocupa molt, i és l'esport femení.
Perquè també és un dels àmbits on les dones hem de jugar en igualtat de condicions.
I, per això, és fonamental sí reconéixer els guardons, que també, però cal reconéixer i donar visibilitat, sobretot, a l'esforç que hui ja se fa en l'esport femení i, per suposat, ficar els pilars perquè el gènere no supose cap tipus de discriminació per accedir a la pràctica esportiva.

Per a aconseguir tot açò, és imprescindible també la regulació de les professions de l'esport, la formació de tècnics esportius i el desenvolupament, com vosté bé ha dit, de la llei de l'esport, que se va aprovar en 2011, però en algun calaix deu estar, ahí amagadeta, perquè ningú ha fer per desenvolupar-la ni executar-la.

I és urgent el treball pendent a tots els àmbits esportius, el que hem dit de salut esportiva, l'exercici professional, l'esport femení.
.
.
; però també en els programes per a col·lectius més vulnerables i, per suposat, els programes d'esport a escola, on la figura del professor d'educació física, des del meu punt de vista, ha de ser clau.

En tots els àmbits necessitem accions contundents.
Sense pressupost, torne a dir, segurament mos costarà molt més aconseguir-ho.
Aixina és que torne a reivindicar, i perquè conste, un increment del finançament per a l'esport en la Comunitat Valenciana.

I des del Grup Socialista li demanem una reestructuració seriosa, que acabe amb l'entramat clientelar teixit per l'anterior Consell, i que treballem amb polítiques dirigides a les persones, al seu benestar que, al final, és el de tota la societat.

No podem oblidar-nos dels contenidors, que suposem que el pla d'infraestructures, que també va mencionar el conseller en la seua intervenció en el ple, on se fixaran, primer, què n'hi ha, què mos fa falta o què podem fer i en quins terminis o en quin moment se fa, sobretot també perquè n'hi han, com vosté ha dit, dins del pla Confiança i dins dels convenis en la diputació provincial, n'hi han instal·lacions esportives que se suposava que havien d'estar ja fa anys construïdes i ni el pla Confiança està complit ni el conveni en diputació -en eixe moment, segurament, primaven altres coses; ara ho sabem, abans no ho sabíem.

A més, cal fer un pensament respecte a això que vosté ha dit de les instal·lacions en centres educatius perquè puguen ser utilitzades en horaris no lectius pels veïns, per la resta de la ciutadania.

Per suposat, el suport als clubs i federacions que, al final, són els vertaders mobilitzadors de l'esport.

I en el suport ferm en el nostre esport, senya d'identitat -això sí-, com és la pilota.
Me pareix molt interessant això de la càtedra de pilota, pel que fa d'investigació.
Però necessitem més promoció a les escoles i molt de recolzament als clubs locals.

Vosté ja ha dit que se van a tindre en compte els plans estratègics que s'han fet en altres administracions, que n'hi han alguns fets.

I, per la meua part, sí que m'agradaria que incidira un poc més en quina és la idea de la direcció general respecte a la modificació d'eixa llei del mecenatge respecte a l'esport.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Ja mos funciona el rellotge.

Té ara la paraula, per un temps màxim de quatre minuts, el Grup Parlamentari Podemos, la diputada Sandra Mínguez.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies.

En primer lloc, gràcies per la seua compareixença.

En Podemos consideramos el deporte como un pilar fundamental en la vida de todas las personas, que forma parte, además, de la integridad de las mismas.

He estado repasando la comparecencia del conseller Marzà, que realizó en pleno este mes de septiembre, y me gustaría que nos informara sobre el estado del proceso de las líneas deportivas a seguir, que afirmó durante su intervención.

En la misma, afirmaba: Â«Les associacions, entitats i federacions esportives valencianes feia massa temps, massa anys, massa dècades que no havien estat escoltades.
Escoltar és un acte de responsabilitat i s'ha de dialogar i construir amb la participació dels agents socials implicats.
Â»

La nostra pregunta és, ¿haveu seguit practicant aquest mètode de treball?
¿Els haveu escoltat?
¿Esteu dialogant i construint el pla estratègic de l'esport amb aquests agents socials implicats?

D'eixa intervenció he tret també algunes preguntes més que m'agradaria que poguera contestar.
¿Haveu potenciat l'esport base?
¿En quines accions específiques ho haveu fet?

També va comentar el conseller Marzà el següent: Â«Més enllà d'això, sí que m'agradaria recordar una de les coses que ens hem trobat en l'esport i eixe famós pla d'infraestructures esportives, amb el qual vostés van deixar empantanats vint-i-cinc ajuntaments per un valor de 2,3 milions d'euros.
Evidentment, ens estem reunint amb els ajuntaments afectats i estem intentant millorar la situació.
Â»

La nostra pregunta és, ¿quina és la situació actual del pla d'infraestructures esportives del govern anterior, en què es van vore afectats vint-i-cinc ajuntaments per un valor de 2,3 milions d'euros?

Desde nuestro Grupo Parlamentario Podemos somos conocedores de la poca inversión que se dedica al área de deportes con respecto a otras comunidades autónomas, como bien ha comentado antes, y también somos conocedores de que es debido a la infrafinanciación que sufre nuestra comunidad.
Celebramos que hayan dejado atrás el modelo del anterior gobierno del PP basado en los grandes eventos deportivos, dejando de lado a nuestro deporte base.

Hubo muchas reivindicaciones sociales en las que nos encontrábamos miles y miles de valencianas y valencianos, donde expresamos nuestra disconformidad, la disconformidad de la sociedad valenciana ante estos grandes eventos, disconformidad nunca escuchada por los que antes gobernaban.
Todas recordamos la imagen de lo que ha significado y ha sido durante tantos años el deporte en nuestra comunidad: Rita y Camps.
Rita y Camps, subidos en un Ferrari, paseando por el circuito de la fórmula 1.
Una imagen vale más que mil palabras, ¿verdad?

Devolvamos la dignidad deportiva a las valencianas y a los valencianos.
Confiemos en que no tomen malas prácticas anteriores y el Ferrari no vuelva a salir de paseo, para a partir de ahora dar paso al deporte y la defensa de nuestra cultura deportiva.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula, per un temps màxim de quatre minuts, la diputada Mercedes Ventura, del Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Moltes gràcies.

En primer lugar, agradecer la comparecencia y la explicación que nos ha ofrecido del plan estratégico del deporte.
En Ciudadanos estamos a favor de escuchar a todas las personas y que sean llamadas a comparecer.
Y por eso le queremos agradecer la gran explicación, porque teníamos muchas dudas y muchas de estas dudas hoy nos las ha despejado.
Otras no, que será alguna de las preguntas que le voy a hacer, así como aquellas que voluntariamente quieran participar.

Desde Ciudadanos es un partido que apuesta y fomenta la promoción del deporte, porque sabemos que el deporte es sinónimo de salud y queremos tener unos valencianos con buena calidad de vida.
Y nos lo puede ofrecer, pues, diseñando un plan estratégico del deporte, centrado en las necesidades de nuestra comunidad.
Nosotros entendemos que es necesario impulsar la cultura del deporte desde la infancia, así como fomentar el ejercicio y actividad física, y esperamos que el deporte sea la prioridad actual de este Consell.

En este sentido nos parece necesaria e imprescindible la elaboración de un plan estratégico, orientado a fomentar la importancia de la actividad física como herramienta inmejorable en la transmisión de hábitos saludables, así como los valores cívico-sociales que incluyen de forma transversal todos estos aspectos relacionados con el deporte.
Por eso, le felicitamos por la explicación que nos ha dado.

Entre las propuestas que usted nos ha indicado, es apostar por deportes autóctonos e impulsar la pilota valenciana.
No podemos estar más de acuerdo y creo que ha sido una gran olvidada y hay que impulsarla y empezar también, como ustedes han indicado, en las universidades, que se tenga en cuenta el deporte, como puede ser la pilota valenciana en nuestra cultura.

También, entre otras medidas que usted va a llevar a cabo, es el turismo deportivo, promocionar la actividad física para mejorar la calidad de vida.

Pero un punto que me ha llamado mucho la atención, no sé si es porque soy mujer, el deporte femenino.
El deporte femenino ha sido un gran olvidado también y creemos que es importante sensibilizar, intentar eliminar todas aquellas barreras que se encuentren las mujeres a la hora de practicar el deporte.

Y por otro lado, el deporte inclusivo.
Me alegra que dedique recursos a la normalización y a la inclusión del deporte, cosa que su conseller, el conseller Marzà, en el sistema educativo, en las aulas no ha dedicado ni un céntimo de euro más en recursos para los niños con necesidades educativas especiales.
Me alegra que ustedes sí que le dediquen recursos.

Y por otro lado también, ya que le he preguntado reiteradamente y nadie me ha contestado, y creo que ahora es el momento, porque usted es la persona que me puede contestar, que me explique qué es esto de las selecciones nacionales valencianas.
Porque le han dedicado una partida presupuestaria y nadie nos ha explicado qué es esto de las selecciones nacionales valencianas.
¿Qué van a hacer?
Que nos ilustre o nos dé una imagen de qué se va a hacer, qué finalidad tienen las selecciones nacionales valencianas.
Y esto es todo.
Esta es la gran pregunta, la del final, que aún no nos han contestado.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Mercedes Ventura.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Popular, la diputada Marta Gallén.
Endavant.

La senyora Gallén Peris:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor director general.
Però en la seua explicació el que mos ha vingut a dir és tot el que té previst i la descripció detallada de tot el que fa a la direcció general.
I jo espere per a després de la seua intervenció que mos explique realment la proposta d'un pla estratègic amb objectius i amb estratègia.
Jo he vingut ací a parlar d'això, i des del meu grup, des del Grup Parlamentari Popular, anem a portar, si li ve bé a vosté, el que considerem que pot ajudar a elaborar eixe pla estratègic esportiu de la Comunitat Valenciana.

El plan estratégico deportivo debe tener su misión fundamental en el fomento e impulso de la actividad física y deportiva entre la ciudadanía de la Comunidad Valenciana.
Los valores del deporte, además, contribuyen a la formación integral de los jóvenes y a la cohesión social.
La sociedad valenciana se identifica con el deporte.
Cada vez son más los valencianos y valencianas que practican deporte.
El plan debe nacer del trabajo conjunto con grupos políticos, asociaciones deportivas, federaciones y profesionales del sector.

Nos debe guiar el propósito de mejorar la calidad de vida de las personas a través de la práctica deportiva y, por tanto, de facilitar el acceso universal a la misma, como elemento de salud, educación, inclusión y cohesión social.

Con las medidas que se tomen debemos consolidar una infraestructura socio-deportiva de base fuerte y de excelencia, que sea una verdadera seña de identidad para la Comunidad Valenciana.
Debemos aprovechar el potencial del deporte como sector de actividad económica, elementos de proyección y promoción internacional, y palanca de promoción de la actividad física entre la población.

El plan debe incorporar también elementos para el desarrollo de la colaboración público-privada en el ámbito deportivo, de manera que seamos capaces de integrar todos los recursos disponibles y así culminar con éxito todos los objetivos de un proyecto ambicioso.
El deporte tiene la particularidad de ser capaz de generar enormes beneficios para la sociedad.
El deporte es, además, un potentísimo instrumento de cohesión social, y facilita la integración de las diversas culturas y tradiciones que confluyen en los entornos urbanos actuales.

Igualmente, la práctica de cualquier disciplina deportiva, así como la asistencia como espectador a competiciones y espectáculos deportivos, suponen una sana alternativa de aprovechamiento del tiempo de ocio.

En el plan o económico, la actividad deportiva abarca multitud de aspectos, como los servicios, la construcción de instalaciones, la organización de eventos, la actividad comercial, el segmento de turismo deportivo y la propia industria, que representan una oportunidad para la creación de riqueza y empleo que en las actuales circunstancias no podemos pasar por alto.
Promover el deporte entre la ciudadanía y proveer de las infraestructuras y servicios necesarios para que disfruten del mismo, esa debe ser la tarea y la misión de un plan estratégico deportivo.

Debemos ser conscientes de que, para poder seguir prestando un servicio deportivo de calidad, es necesario replantear, optimizar y consolidar nuestra organización y su relación con el resto de agentes deportivos de la Comunidad Valenciana.
Debemos configurar modelos de gestión íntimamente ligados a términos como eficiencia, sostenibilidad, competitividad, calidad, flexibilidad, transparencia y participación.
El plan estratégico, en su configuración definitiva, debe ser fruto de las aportaciones y sugerencias recibidas desde los diferentes ámbitos que protagoniza el mundo del deporte, puestas de manifiesto en la creación de mesas de debate que se celebren durante el proceso de redacción.

El plan debe estar vinculado a la idea de abrirse a la sociedad, que al tiempo debe ser otro de los principios inspiradores de este plan.
Hay que aprovechar las oportunidades que ofrece la colaboración público-privada en las múltiples facetas de la gestión deportiva.

La oferta deportiva de la Comunidad Valenciana es amplia y diversa, tanto por el crecimiento de las infraestructuras públicas como la importante iniciativa que se viene registrando.
La administración se encuentra ya integrada en un ecosistema en el que tiene que configurar una oferta competitiva, dentro de un mercado con multitud de agentes, y mantener a la vez su objetivo de facilitar el acceso universal al deporte y la rentabilidad social de los programas deportivos que se propongan.

Igualmente es importante entender que la práctica deportiva de la ciudadanía se ha extendido y diversificado.
Por ello, debemos avanzar hacia programas de servicios deportivos más flexibles y adaptados a las necesidades de cada individuo y facilitar la práctica libre de deportes en todos ámbitos urbanos que sean susceptibles de dicho aprovechamiento.

El plan estratégico debe estar inspirado en cinco principios: participación de la sociedad civil, reconocimiento de los valores del deporte, mejora de los modelos de gestión, aprovechamiento de la colaboración público-privada y proximidad a la ciudadanía.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el diputat Jordi Juan, del Grup Compromís, per quatre minuts.

El senyor Juan Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lloc, des del Grup Parlamentari de Compromís, volem agrair al director general d'Esports, Josep Miquel Moya, la seua compareixença ací, que haja vingut a donar explicacions.
I trobe que no descobrixc res si dic que nosaltres som del mateix partit, i per tant el Grup Parlamentari Compromís està totalment d'acord amb la seua tasca.
Li donem l'enhorabona, i és més, l'animem i l'encoratgem que continue treballant en esta línia.

Malauradament l'esport al País Valencià massa vegades s'ha relacionat amb sobrecostos, grans fastos, negoci, i per tant és una bona notícia que vinga ací el director general d'Esports a parlar d'educació i esport, esport base, clubs, federacions, esport d'elit també, i esport inclusiu.
Perquè en definitiva jo crec que tots coincidim que els valors de l'esport han de ser valors com la companyonia, una vida saludable, capacitat de superació, i no coses com les que ja he dit abans per desgràcia ens hem acostumat massa a sentir a la nostra terra.

Així, celebrem tot el que ha comentat respecte a l'esport universitari, pilota a l'escola, el programa esport a l'escola, i eixes pinzellades que ha fet respecte a l'esport inclusiu.
També valorem moltíssim que, dins del marc pressupostari en què està treballant La Generalitat, s'haja fet eixe augment d'ajudes i subvencions, però també tenim un sentit un poquet de disgust -però en fi, és el que hi ha- quan ens diu que la nostra autonomia és la penúltima on menys inversió en esport n'hi ha.

Però, quan parlem que ha sigut la penúltima autonomia on menys inversió hi ha hagut, un per poc que reflexione, pensa que ací s'han gastat molts diners en esport.
I això vol dir que probablement no s'ha prioritzat com calia.

Per tant, si em permet, jo voldria que matisara o que donara més informació respecte al que ha comentat dels problemes administratius al complex de Nou Moles.

Tal i conforme ha dit la companya del Grup Parlamentari de Podem, què ha passat o que està passant en les infraestructures pendents en els plans d'inversions.
Quina és la situació de la Ciutat de la Pilota a Moncada?

I ja que no es veuen igual les coses de fora com quan un està dins, ara que vosté és director general d'Esports, quina visió té o com valora el que ha passat en Valmor, en la Volvo Ocean Race?
O siga, a mi m'agradaria que fera un poquet d'èmfasi en estes qüestions.

I ja, per acabar, sí que m'agradaria donar-li a la companya de Ciutadans un missatge de tranquil·litat, que en açò de les seleccions nacionals valencianes no hi ha darrere ningun moviment independentista, ningun procés secessionista.
Poden estar tranquils, i que en determinats esports.
.
.
Com?
-Em pensava que m'estaves diguent que se m'estava acabant el temps.
- I que en determinats esports que s'ajunten valencians i valencianes durant d'una manera que regule, creguem que no n'hi ha absolutament res malament.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Ara, el senyor Josep Miquel Moya tindrà temps il·limitat per a contestar-los a totes les seues preguntes i les seues reflexions.

El senyor director general d'Esport:

Gràcies.

Contestar si puc i si he segut capaç de prendre nota de tot.
De tota manera, evidentment tot interessantíssim.

A vore, efectivament cal un millor finançament de l'esport.
Jo espere que siga així, perquè entenc que és com deuria ser, com hi han altres àmbits també prioritaris, per al govern, sóc conscient que és així.
El punt de partida és realment ridícul, i per tant haurem de fer un sobreesforç tots per a anar aconseguint, i jo crec que eixa era la complicitat que demanava al principi.

Nosaltres, coincidint amb les seues paraules, aspirem efectivament a la universalització de l'esport.
De l'esport o de l'activitat física, perquè també no s'ha de confondre una cosa amb l'altra.
Perquè, efectivament, l'entenem -lligant amb algunes de les aportacions que es feien- com un espai de socialització de primer ordre, és un àmbit de socialització molt, molt, molt evident.

Estem treballant i estem molt capficats en la promoció de l'esport inclusiu, ja he esmentat algunes de les línies d'actuació.
Jo sé, sóc conscient que les coses probablement no estiguen veient-se d'una manera molt efectiva encara però, bé, hem de tindre en compte que portem sis mesos en els que s'estan posant tots els fonaments perquè això siga possible.

Però, de manera efectiva hem inclòs ja noves línies d'ajuda a la promoció de la integració en l'esport, i això és una evidència.
Sé perfectament que molesta però és un gest en el qual cal aprofundir.

Com he dit, estem constituint ja grups de treball per a l'esport inclusiu d'ample espectre però on, evidentment, n'hi haurà un específic sobre l'esport femení amb la participació de la direcció general de l'agència de la dona que està present en el grup de treball.

Ha esmentat vosté la qüestió de la regulació professional, és un tema complex, ¿eh?
, però és realment ineludible, que contempla la llei de l'esport del 2011 i que haurem d'abordar més tard o més prompte.
El que passa és que, bé, l'àmbit d'afecció és múltiple, eixe no afecta directament, probablement a La Generalitat, i sí a aquells llocs on n'hi ha contractacions de gent com, per exemple, els ajuntaments i -crec- haurem d'establir algunes mesures de períodes transitoris perquè vagen acoblant-se perquè, si no, l'efecte pot ser el contrari al desitjat, ¿no?
, però certament hem de treballar en això.

Bé, s'ha comentat, també, la qüestió de les infraestructures.
Jo crec que durant molt de temps n'hi ha havut algunes inversions molt, molt, molt sobredimensionades que -crec- són fruit d'èpoques passades, quan d'altra banda han estat oblidant-se, probablement, les infraestructures pròpies.
I això crec que necessita d'una reflexió.

Nosaltres estem treballant, precisament, en eixe cens d'instal·lacions esportives que ens permeta la redacció del mapa d'instal·lacions, i posteriorment el pla director, perquè entenem que necessitem una diagnosi de quina és la situació real per a establir quins són els paràmetres d'actuació posterior.
I per això anem treballant les coses -com dic-, bé, amb intensitat però amb calma.

Respecte a la llei de mecenatge, hem constituït també un altre grup de treball, hem encomanat a alguns experts en el tema tant de mecenatge com de patrocini perquè ens aporten quines possibilitats de modificació de l'actual llei de mecenatge tindríem perquè es completara també amb el mecenatge esportiu, amb el ben entés que finalment també ha de comptar amb el vistiplau d'hisenda perquè, al capdavall, suposa també unes bonificacions que haurien d'estar contemplades.

I paral·lelament a això, quan això ho tingam haurem d'establir també canals de col·laboració o de comunicació amb les grans empreses per a poder posar a la seua disposició totes les possibilitats que comptem amb l'esport valencià i perquè participen, ¿no?
Però és difícil poder acudir a elles perquè en realitat, almenys des de l'òptica esportiva, i -insistisc- tret de les coses que tots coneixem o de la legislació estatal doncs tenim poca cosa que oferir-los.
Per tant, serà imprescindible, primer, intentar aconseguir mecanismes que siguen beneficiosos per a poder posar-los a la seua disposició.

El tema de la pilota a l'escola, per exemple -que vosté esmentava-, o demanava un major esforç en la pilota com, per exemple, la pilota a l'escola, jo vullc recordar-li -i ho he dit en la primera intervenció- que hem arribat enguany a tres-cents vint-i-un col·legis, hem pres una decisió de no excloure'n cap; abans, en base a la capacitat del pressupost es deixava a alguns col·legis fora, enguany hem decidit que tots estaran inclosos, ja ho arreglarem com podrem perquè, efectivament, entenem que si estem fent un esforç de promoció no és just deixar-ne cap fora i, per tant, hem experimentat un augment molt, molt, molt important.

I crec que la pilota (rient) està sent ben tractada, entre altres coses perquè partix també de convenciments personals de molts dels que estem allí i, a més, és una ordre, una prioritat dels partits signants de l'acord de govern i, per tant, nosaltres no tenim més que acatar-ho.
(Soroll de papers)

Si em deixe alguna cosa de totes les que han comentat després, per favor, me les recordeu.
(Veus) Val, molt bé, molt bé.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Moltes gràcies.

El senyor director general d'Esport:

No, no he acabat, no.

No, ho he dit per si de cas, clar, per això dic que si em deixe alguna cosa m'ho recordeu després però, en fi.
(Veus) No, no, clar, aixina sí que me'n deixava moltes.

Ens demanava que escoltàrem i jo crec que hem fet un gran esforç, ¿eh?
Lamente no tindre ací la dada però jo crec que si no han estat totes doncs ens faltaran algunes poques.
I fa bé en donar-me la idea que hauríem de repassar-ho perquè no seria just deixar-les, però jo crec que ens hem reunit pràcticament amb totes, les cinquanta-huit federacions, per tal d'escoltar-les, escoltar-les i, a partir d'ahí establir, començar a treballar en intentar, si no complir les seues expectatives perquè moltes vegades no tens perquè estar d'acord amb ells però si, almenys, tindre -com dia al principi- eixa radiografia que és imprescindible.

I això lliga un poc amb la qüestió -que han comentat també diversos- del pla estratègic.
A vore, jo coincidisc plenament en la descripció que hauria de ser un pla, ¿no?
-vullc dir-, sí, efectivament, n'hi ha molts manuals que et diuen un pla estratègic en què consistix.
Jo subscric totes les paraules que han dit al respecte de com hauria de ser este pla, jo també el vullc així.

Nosaltres, ja, al principi de la intervenció hem dit que hem marcat uns objectius mínims que hauria de complir eixe pla però, després, n'hi havia una cosa fonamental i és que l'encomanda de l'estudi previ al pla l'hem feta a la Universitat de València, i he dit Â«previÂ» perquè efectivament per a nosaltres el més important és que siga un pla -ja ho he dit- participat, participat i, a ser possible, perquè de vegades això no sempre ho és, però a ser possible consensuat, però almenys participat absolutament amb tots els sectors.
I quan dic Â«participatÂ» no vol dir simplement seure's a escoltar, que també, i és molt important, sinó donar-los la possibilitat de la codecisió i que, per tant, tinguen la informació suficient, la informació adequada i una informació prèvia a la presa de decisions, que puguen participar, efectivament, d'eixe espai de deliberació comú però, després, també, que tinguen una capacitat de decisió perquè, si no, al final, no estarem fent les coses bé.

El tema dels plans d'infraestructures que, bé, preguntàveu els dos.
(Soroll de papers) A vore, jo, crec que tinc per ací la informació, açò necessita un monogràfic però intentaré a grans trets explicar-vos què ha passat.

Bé, pel que fa al pla d'infraestructures esportives, estes contemplaven unes subvencions plurianuals entre els ajuntaments, La Generalitat i les diputacions a parts iguals, ¿no?
N'hi ha dos plans: el pla 2001-2006 i, després, un altre pla 2007-2012.
La Generalitat arrossega en estos moments deutes encara del pla 2001-2006 -fa quinze anys, ¿eh?
- amb les diputacions de València i de Castelló, la d'Alacant està liquidada.
Concretament, devem encara 2,2 milions d'euros.
I del pla 2007-2012 en devem, aproximadament, uns huit milions.

Pel que fa a este últim, al del 2007-2012, després d'aproximadament uns cinc anys sense que La Generalitat aportara la seua part a la diputació, perquè és un pla que està cofinançat a tres parts però el pagament el gestionava la diputació, després de cinc anys -com dic- es van fer successives reprogramacions de manera que eixe pla plurianual 2007-2012 ara, actualment, arriba fins a l'any 2021.
De manera que, durant tots estos anys doncs La Generalitat haurà d'anar aportant les quantitats compromeses, ¿no?

En els pressupostos d'enguany n'hi ha consignats 184.
000 euros per a fer front al pla 2001-2006 (algú tus) i uns huit-cents mil euros per a fer front a la part que correspon del pla 2007-2012.

En estos moments, n'hi ha pendents huit obres a la província d'Alacant, n'hi ha cinc a la província de Castelló que estan gestionant-se.
Però el problema més greu està en la província de València on -com va dir el conseller- resten encara vint-i-cinc projectes; vint-i-un dels quals no tenen cap cobertura legal, cap.
I això doncs crec que necessita explicar-se.

A vore, la Diputació de València, davant d'impagaments de La Generalitat, va instar en l'any 2014 a modificar el conveni i resoldre'l pel que feia a aquells municipis que no tenien -diguent-ne- cap tramitació encetada, i així es va fer, ¿eh?
Des d'eixe moment, la diputació el que va fer va ser formalitzar convenis bilaterals amb els municipis per la part que els pertocava a la diputació, i La Generalitat es va comprometre a fer el mateix per la seua banda, ¿no?

Però eixe compromís de La Generalitat era un compromís d'impossible compliment, és que no es podia complir, no es podia complir a no ser que comptares amb els 2,5 milions d'euros necessaris per a donar cobertura a eixos compromisos dels vint-i-un municipis o, d'altra banda, anar-te'n novament a plurianualitats per a pagar-los els diners als ajuntaments en cinc o sis anys, mesura que la normativa legal impedia.
Per tant, si no es podien fer plurianualitats i no disposaves dels 2,5 milions d'euros era impossible complir el compromís d'atendre a les demandes d'eixos municipis com estava en el pla original.

Per tant, nosaltres teníem ahí dos opcions -com dic-, o declarar d'impossible compliment eixe acord i, per tant, perjudicar els municipis afectats, o entendre que n'hi havia -diguem- un deute ètic per part de La Generalitat amb eixos municipis i intentar anar solucionant la qüestió doncs progressivament, ¿no?
I no sé si encertadament o no optàvem per la segona, per intentar anar solucionant progressivament.

I en la mesura que hem pogut els pressupostos d'enguany contemplen 360.
000 euros precisament per a anar netejant esta qüestió, que és una part no massa gran dels 2,5 milions necessaris però, bé, 360.
000 euros que -dic- ajudaran a anar netejant este embolic amb la confiança -espere, arreplegant la paraula- d'anar poder augmentar el pressupost i continuar netejant en anys successius.

I el que hem decidit, a més, ¿com hem decidit quins són els municipis que s'han integrat?
Doncs el que hem fet és agarrar i introduir als que, fins a eixa quantitat que tenim de 360.
000 euros, als municipis que de menor a major assignació tenien en el seu moment.
D'esta manera -com dic-, fins a eixos 360.
000 han pogut entrar huit dels vint-i-un municipis i, bé, són: Benissanó, Foios, Riba-roja, Alfauir, Bellús, Montitxelvo, Piles i Teresa de Cofrents, i eixa és la raó per la qual en l'annex d'inversions apareixen només estos, que són tots de la província de València.
I, clar, no és una qüestió massa estètica que aparega en un annex nominal d'inversions només en la província de València, però vullc deixar clar que esta és la raó i això no vol dir que no s'estiguen fent intervencions a Alacant i Castelló (algú tus), en base al pla d'infraestructures en les diputacions d'Alacant i Castelló -com he ressenyat al principi-.
Espere que estiga més o menys aclarit.

Parlava, també, de la qüestió de les paraules del conseller al voltant de la insistència o la major incidència en la promoció i en l'esport base.
Bé, efectivament, el pressupost, que és un moment on es demostren eixes intencions, ha augmentat pel que fa a promoció més d'un 50% quan el global del pressupost de la Direcció General d'Esport ho ha fet només en un 7%.
Vullc dir, sí que n'hi ha ahí un augment considerable.

És cert, perquè una anàlisi acurada dels pressupostos ho delataria de seguida i, si no, jo no tinc cap gana d'enganyar a ningú, que el punt de partida és baix i és escàs però, bé, sí que percentualment ahí s'ha produït el major augment, i un major augment en subvencions destinades als jocs esportius, als jocs adaptats, als clubs, als ajuntaments per a l'organització dels jocs esportius, a la pilota a l'escola, a l'escola de l'esport, és a dir, efectivament, a aquells àmbits que nosaltres entenem que constituïx la promoció de l'esport.

El tema que comentàvem, el tema de la incidència en la pilota, efectivament, com he dit, en el País Valencià n'hi ha una anomalia que haurem de solucionar en algun moment, i és que la pilota valenciana, que és un esport autòcton, no forma part dels plans d'estudis, i haurem de treballar per a intentar canviar-ho.
Però nosaltres tenim un àmbit d'actuació determinat i podem arribar fins a on arribem.
¿On sí que podem arribar mentre continuem reivindicant que en els plans d'estudis aparega contemplat?
En la creació d'espais, com la càtedra de la pilota, com el màster universitari o, per exemple, amb la recuperació de cursos de pilota en la formació del professorat, pel tal que aquell que ho desitge i tinga interés puga conéixer.
I en això, com he ressenyat abans, estem treballant.

Jo no voldria contribuir de ninguna manera a un debat estèril sobre qüestions nominals, ho dic per allò de les seleccions, perquè el que.
.
.
, estrictament al respecte de la seua pregunta, ¿què és això de les seleccions nacionals?
Doncs bé, és una ajuda que permeta que la participació de les seleccions valencianes en competicions estatals ho faça amb una major dignitat del que ho fa fins ara.
I del que es tracta -apareix perfectament en els pressupostos en la fitxa- és d'ajudar-los en les despeses de desplaçaments i, també, d'equipaments.
Ajudar-los econòmicament i, al mateix temps també, si és possible, uniformitzar la seua presència, de manera que siga fàcilment identificable, cosa que no passa en estos moments perquè cada federació empra uns colors i uns dissenys determinats.
Al final, d'això es tracta simplement, d'ajudar a les seleccions perquè la seua participació en les competicions estatals siga d'una manera més digna.

Perdonen, però intente vore.
.
.
Bé, jo estic molt content que estiguen d'acord en les polítiques que estem realitzant, però també espere que si alguna vegada no ho estiguen, ens ho facen saber, que és una manera també d'avançar.

Efectivament, quan parlem de la inversió per habitant en esport, ho fem en base als pressupostos que apareixen, públics, per a la despesa corrent d'inversió en els pressupostos.
Ahí no apareixen altres inversions gestionades, probablement, també, per altres òrgans o per altres administracions, que donen peu a algunes de les qüestions per les quals preguntaven i que, efectivament, hauríem de repensar.

El tema de Nou Moles, preguntava.
Bé, la documentació de Nou Moles crec que la remetérem ja ací a alguna pregunta parlamentària i crec que remetérem tota la documentació, però no tenim cap problema en si algun grup parlamentari ens la demana, també facilitar-la, perquè nosaltres entenem que són documentacions, totes, públiques.
Però recordant-ho a grans trets, i deixant al marge la nostra consideració sobre la idoneïtat d'un projecte de més de dotze milions d'euros per a un poliesportiu en principi de barri i que no anava destinat a un ús ciutadà prioritari, deixant de banda la consideració sobre eixe tema, el que ha passat ahí és que es va realitzar una adjudicació a una empresa, esta empresa va cedir els drets a una UTE -no fa falta que comente ací les empreses- que immediatament va exigir un modificat del projecte.
Eixa demanda, que està valorada en més d'un milió d'euros, entenem, segons el nostre criteri, que no té ninguna justificació ni des del punt de vista tècnic, ni des del punt de vista contractual, ni des del punt de vista econòmic.
L'empresa, davant d'esta contestació nostra, va presentar un recurs que ha estat desestimat amb un informe conjunt del servei d'infraestructures de la Direcció General d'Esport, però, també, dels serveis de contractació i d'intervenció.
És a dir, estem dins d'un procediment en defensa del que nosaltres entenem que són els interessos generals, que són els diners públics, i ahí estem.
És de veres que n'hi han converses paral·lelament, evidentment, tant amb l'Ajuntament de València, converses permanents, com entre els tècnics de l'administració i els tècnics de l'empresa per a intentar solucionar-ho.
Però el nostre punt de partida és indefugible, i és el que l'empresa complisca el contracte signat i no intente una modificació d'un projecte valorat amb un milió d'euros sense que tinga ninguna justificació per part nostra.

El tema dels plans d'inversions esportives, eixe ja l'he comentat.
Preguntava també pels altres plans, pel pla d'inversió productiva, l'anomenat pla Confiança.
Nosaltres, ahí.
.
.
, la Direcció General d'Esport el que fa és gestionar, per delegació d'hisenda, els projectes de caràcter esportiu.
Concretament, com he dit abans, es van iniciar 165 expedients, dels quals 65 continuen sense acabar-se, alguns d'ells amb greus problemes administratius; molts, per renúncies de les empreses per impagaments o per retards en els pagaments per part de La Generalitat; altres, per divergències amb els preus dels projectes, però també algunes per la impossibilitat dels ajuntaments de fer front a la seua part.
Una vegada arribada la crisi, no han pogut aportar la part que es pertocava de cofinançament.

La bona qüestió és que, per unes qüestions o altres, és de veres que tenim obres paralitzades; des de la nostra modesta perspectiva, coincidixen precisament amb les obres excessives, obres sobredimensionades des de l'inici, com, per exemple, la piscina de Cullera o el poliesportiu de Sagunt, als quals els ajuntaments els costa de fer front ara i, òbviament, La Generalitat, si no n'hi ha una nova injecció econòmica en forma d'un altre pla, tampoc va a poder fer front.

La Ciutat de la Pilota.
Bé, la Ciutat de la Pilota, en la qual han coincidit algunes preguntes, el pressupost inicial del projecte era.
.
.
, el pressupost inicial eren tretze milions d'euros en l'any 2001.
La primera fase, que va estar projectada a l'any 2006, amb cinc milions, va tardar cinc anys en executar-se i, finalment, es va liquidar amb onze milions i mig -la de cinc.
.
.
la de cinc milions-, és a dir, més del doble del previst inicialment, i estem parlant només d'una de les instal·lacions, que és el trinquet, que, com ja he dit també abans, encara necessita de reparacions i, sobretot, necessita la llicència d'activitat, que no tenia, i que nosaltres resoldrem aviat perquè estem en procés de licitació d'una obra i, a més, en converses amb l'Ajuntament de Moncada per a la seua resolució.

Per a la resta d'instal·lacions que hi ha dins del complex, i jo convide als membres de la comissió que vullguen a acudir i, fins i tot, em brinde a organitzar una excursió, cap problema, i qui vullga que s'apunte, i vinguen a vore quin és l'estat de la Ciutat de la Pilota perquè se facen un poc una idea de quina és la magnitud de la tragèdia, per a la resta de les instal·lacions, com dic, la darrera actualització que ha fet fa escassament unes setmanes l'equip redactor del projecte preveu la necessitat de deu milions d'euros més.
És a dir, que quan s'acabe el complex, que estava pressupostat inicialment en tretze milions, podríem estar al voltant de vint-i-dos, vint-i-tres milions d'euros.

Nosaltres, evidentment, tenim la voluntat d'anar acabant-lo, sempre que hi haja la disponibilitat pressupostària i s'entenga açò com una prioritat, però, també, tenint en compte una altra cosa, i és que el més important de tot és l'ús que se'n faça i, per tant, per a nosaltres és imprescindible un programa de gestió, de comú acord amb la federació i amb els clubs dels municipis pròxims, perquè sense això no tindria ningun sentit continuar invertint i acabar-ho per a després vindre ací o a qualsevol altre lloc i preguntar-mos què fem ara amb la Ciutat de la Pilota.
Necessitem eixe programa de gestió prèviament i, a partir d'ahí, prendre la decisió entre tots de per a on tirem.

I, finalment, es preguntava també per Circuit del Motor i el tema de Valmor.
Valmor, respecte als números.
.
.
, ¿done els números de Valmor, si volen?
¿Sí?
L'empresa pública del Circuit del Motor ha pagat des del moment de la compra -que va estar el 7 de març de 2012- fins avui, en factures, ¿eh?
, en factures ha pagat 37,4 milions d'euros en estos quatre anys, inclosos els 28 milions del cànon.
I ens queden per pagar encara 2.
120.
000 euros.
A açò cal afegir una altra dada, que són 14,7 milions d'euros d'un deute que tenia Valmor amb el circuit, i que, clar, una vegada el circuit compra l'empresa que teòricament li devia, doncs ja ho no cobra.
No ho cobra, però, efectivament, és una minva en el balanç de l'empresa, en el balanç d'ingressos.
Per tant, en total la festa li ha costat ja al circuit 52 milions d'euros, més dos que encara devem.
I n'hi ha un deute financer subrogat per La Generalitat de 15,7 milions d'euros més.
A açò cal afegir-li tot el que han pagat altres organismes com infraestructures, com la Societat Projectes Temàtics, etcètera, etcètera.

I, ara, si som un poquet masoquistes, si volen comparem el pressupost, això amb el pressupost de la Direcció General d'Esport, que comentàvem al principi, de 17 milions d'euros, o quasi millor no fer-ho.
Bé, ja està.

La senyora presidenta:

Gràcies.

¿Rèpliques?
¿Algun grup demana.
.
.
?
(Veus) El Partit Socialista.
.
.
Si volen, ho fem el mateix ordre en què hem fet les intervencions anteriors.
(Algú diu: Â«No sé per què l'ordre ha segut el que ha segut.
Â») Bé, mos ho pot explicar el lletrat, però pel que jo he entés i mos han posat en el guió, els grups que sustenten el govern acaben la rèplica de la compareixença.
I com esta l'havia demanada el Partit Socialista, la comença el Partit Socialista, però Compromís ha de quedar al final.
¿D'acord?
¿Està aclarit?
(Algú diu: Â«Sí, sí.
Â») Molt bé.
Aleshores, començaria, per quatre minuts, el Grup Socialista, i ha demanat el Partit Popular.
.
.
, ¿algú més?
¿Algun grup més demana rèplica?
Molt bé, gràcies.

Té la paraula la diputada Mercedes Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Jo, sols dos matisacions o preguntes.
Mos ha dit que en les infraestructures del pla Confiança, que en queden sixanta-cinc per fer, ahí no està clar si se faran o no se faran, segons.
.
.
A mi no m'ha quedat clar si se faran o no se faran, o s'està.
.
.
, reordenar.
La meua pregunta és: a més de les instal·lacions que no estan fetes, o siga, fora d'eixes sixanta-cinc, de les que estan fetes, ¿en cap ajuntament estan tenint problemes per al manteniment?
O siga, ¿no té La Generalitat informació o queixa d'alguns ajuntaments en què sí que s'han fet les instal·lacions, però després com el manteniment ja queda a l'abast de la corporació municipal.
.
.
, si estan tenint problemes per a dur a terme eixe manteniment?
O siga, ¿s'ha plantejat en algun moment el tancament d'alguna instal·lació per no tindre diners per al seu manteniment?

I l'altra era allò de la Ciutat de la Pilota.
Jo sí he vist la Ciutat de la Pilota per dins.
Jo sóc conscient de.
.
.
, no sols dels deus milions que ens hem gastat, sinó a mi me pareix curta la dada dels deu milions més per a acabar una instal·lació com eixa.
I el meu dubte és, a banda de saber el que val acabar eixa Ciutat de la Pilota, si el Consell no s'ha plantejat.
.
.
, o no ens podem plantejar el fet d'anar fent, però anar fent, com vosté dia, segons l'ús que se li vaja a donar després.
I si una part de la Ciutat de la Pilota en este moment o en el moment en el qual el pressupost mos deixe sabem que no se va.
.
.
, que eixos diners no van a ser inversió, sinó despesa, ¿s'està barallant la idea de deixar fora o deixar part d'eixa Ciutat de la Pilota sense construir?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula, del Grup Parlamentari Popular, la diputada Marta Gallén, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Gallén Peris:

Gràcies, senyora presidenta.

Jo vaig a recordar el segon punt de l'ordre del dia de hui.
El senyor director general fa la seua compareixença, a petició de tots els grups, per a informar sobre l'elaboració i el contingut d'un pla estratègic.
I m'he adonat en algunes de les intervencions que s'ha parlat d'altres plans que no tenen res a vore amb la seua compareixença i, també, s'han dit algunes coses en les quals jo vull parlar del pla estratègic, però vaig a dir.

El Partit Popular va presentar una esmena del Nou Moles -una cosa que s'ha parlat ací- i mos la van rebutjar.
Si no hi ha res darrere del canvi de nom de seleccions autonòmiques deportives a seleccions nacionals, per què no van acceptar l'esmena que presentava el Partit Popular?

I després també li dic, senyor director general, que el Partit Popular, el grup del Partit Popular estem d'acord amb els cent mil euros que han destinat a les eleccions autonòmiques deportives per a comprar vestuaris i la uniformitat.
Estem totalment i absolutament d'acord.
En l'única cosa que no estàvem d'acord era com utilitzaven vostés el nom i no acceptar la nostra esmena.

Dit tot això vull seguir aportant, si pot ser, alguna cosa més sobre el que podria ser un pla estratègic, que no me cap dubte que en allò que vostés estan treballant van a fer un pla estratègic bo per a la Comunitat Valenciana, però m'agradaria també que s'aportara, el que parlem des del Grup Parlamentari Popular s'aportara també.

Jo parlaré i seguiré parlant del que podria ser i ajudar a un pla i a elaborar-lo.
La metodologia d'este primer pla estratègic deportiu de la Comunitat Valenciana ha d'estar basat en el consens de tots els agents involucrats en el sistema valencià del deport.
La missió ha de ser el de millorar la qualitat de vida de les persones a través de la pràctica deportiva.
La visió seria el de desenrotllar un model deportiu que, a través de la millora contínua, enriquira la vida de la ciutadania, generalitzant la pràctica deportiva i l'activitat física saludable, així com elevant els nivells d'excel·lència deportiva.

Quant als valors que han d'inspirar este primer pla estratègic, han de ser amples i han de contemplar valors com la igualtat, la integració, solidaritat, diversitat, tolerància, responsabilitat i compromís, participació, qualitat de vida i la no-violència.
S'haurà d'articular sobre uns principis generals en els quals la salut, seguretat, respecte pel medi ambient i per la nostra cultura han de ser l'eix i els objectius on deu enquadrar-se l'optimització de recursos, cooperació, coordinació i reconeixement de tots els agents.
Els poders públics garantiran i impulsaran el dret a la pràctica deportiva lliure i voluntària.

Des del Grup Popular proposem uns objectius estratègics: desenrotllar un model deportiu propi per a la Comunitat Valenciana; estructurar el sistema valencià del deport que permeta desenrotllar eixe model deportiu definit i optimitzar els esforços de tots els agents implicats; elevar la qualitat de l'oferta dels servicis deportius en la Comunitat Valenciana; fomentar l'esport com a transmissor de la imatge de la Comunitat Valenciana i de la identitat cultural valenciana; impulsar el deport escolar que permeta complementar el desenrotllament educatiu del xiquet i xiqueta practicant, a la vegada que satisfer les necessitats individuals de cada deportista, i integrar i desenrotllar el deport adaptat.

Els beneficis que reporta el deport en les persones amb discapacitats diferents són inqüestionables.
Generen un impacte terapèutic recreatiu i competitiu favorable, provocant millores en aspectes tan importants com la rehabilitació, la normalització, l'autonomia personal millorant l'autoestima d'estes persones i suposen la superació per part del conjunt de la societat de barreres arquitectòniques, sociològiques i socials.
Deport de participació, de rendiment, d'alt rendiment i, en definitiva, volem usar el deport com a instrument de projecció exterior i promoció, com no pot ser d'una altra manera, del deport autòcton.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Ara sí, per finalitzar el punt dos de l'ordre del dia de hui, té la paraula Josep Miquel Moya, director general d'Esport, per finalitzar, per quatre minuts.

El senyor director general d'Esport:

(Inoïble) .
.
.
-ah, perdó- sixanta-cinc obres per acabar, són sixanta-cinc expedients administratius per tancar, eh?
, que algunes de les obres estan acabades o estan paralitzades, altres estan reprenent-se ara, i nosaltres hem représ moltes obres.
En estos moments no tinc la dada, però almenys quinze o vint obres han estat represes des del nou govern.

Efectivament, hi ha moltes instal·lacions que estan tancades en estos moments, algunes inclús acabades d'estrenar, perquè els ajuntaments, efectivament, no poden fer front al seu manteniment.
Però bé, en tot cas, va ser una decisió seua, també dels mateixos ajuntaments.
I nosaltres tenim poca capacitat d'ajuda, ben poca, per al manteniment, per descomptat, ninguna.

Sí que és de veres que procurem quan ens arriba algun tipus de projecte que entenem excessiu per al municipi, doncs informar d'eixa manera, però a partir d'ahí poca capacitat.
Tenim exemples com, per exemple, el de l'obra de Novelda, que va eixir també públicament quina era la seua situació o com, repetisc, la piscina de Cullera, que també convide a tots a assistir i a vore quin tipus d'instal·lació hi havia prevista allí, no?
, i com està i què és el que passarà en ella.

Respecte a la Ciutat de la Pilota nosaltres no tenim una decisió presa encara de manera definitiva.
Evidentment ens agradaria poder acabar-la.
Hem tingut reunions amb la federació per tal que siguen efectivament ells qui ens diguen quin és el major ús de les instal·lacions que queden per realitzar i per tal, a partir d'ahí, de programar en distintes fases l'acabament de la Ciutat de la Pilota.
La primera fase, que és la de l'aparcament i la del gimnàs, sí que la tenim pressupostada enguany.
Però la que de comú acord entre la federació i l'arquitecte redactor del projecte entenen que és la més sensata, seria la dels frontons i està valorada en tres milions d'euros.
Per tant, eixa jo ja no sé quan podrà arribar eixa tercera fase.
La més immediata sí, les altres no ho sé.

Respecte al tema de Nou Moles, la situació és la que he escrit jo.
En estos moments continuen havent-hi converses entre els redactors del projecte, els tècnics de La Generalitat i els tècnics de l'empresa per vore si s'arriba a un acord.
Però nosaltres, paral·lelament estem, evidentment, com no pot ser d'una altra manera, exigint el compliment del contracte per part de l'empresa, com dic, en defensa dels interessos de tots.

Respecte al pla estratègic jo vull dir-li clarament que evidentment totes les aportacions seran ben rebudes, absolutament totes.
Jo li agrairia que es posara en contacte amb nosaltres per establir eixe contacte per a fer-ho, quan tinguen l'avanç el farem arribar.
Va a ser un pla estratègic evidentment molt participat.
I jo ja sé que el punt de l'ordre del dia era eixe, però també enteníem que era oportú fer un repàs també a quina era la situació de l'esport, perquè crec que tenim poques oportunitats per a poder, per parlar d'eixe tema.

I respecte -i acabe amb açò- el tema de les seleccions nacionals.
Bé, jo ja he dit quin és l'objectiu, que a més apareix perfectament definit en la fitxa pressupostària.
Però bé, parlant d'eixe tema, també jo, reiterant novament la perplexitat perquè açò siga el més aparent i no l'objectiu final de la subvenció, jo tampoc no entenc per què hi ha gent que no se sent còmoda amb el terme de selecció nacional.
Si com diu reiteradament el nostre Estatut d'autonomia, el poble valencià és una nacionalitat històrica.
I si ho som, i nosaltres, i la història i les lleis ho afirmen que ho som, la veritat és que no sé per què esmussa tant eixe adjectiu.
Però, de tota manera, estiguen tranquils.
L'objectiu de la línia de subvenció és, com hem dit, ajudar les seleccions valencianes per al desplaçaments i per als equipaments, no hi ha absolutament res més.

I bé, i per acabar, bé, doncs això, reiterar novament l'oportunitat que m'han donat posant-nos a la seua disposició per a qualsevol cosa.
També, i vull dir-ho, si se'm permet, a l'hora de presentar propostes, o proposicions no de llei o el que siga respecte a l'esport, ens posem a la seua disposició perquè prèviament puguem parlar, perquè segur que aixina curarem millor i encertarem millor la proposta si entre tots tenim informació.
I, com dic, com dia al principi, bé, esperar, confiat que abastim eixes complicitats entre tots pel bé de l'esport valencià.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies per la seua compareixença i gràcies per vindre a esta comissió, i esperem vore'l prompte i que mos continue contant el bon treball que estan fent des del govern en esports.

Voleu un minut i continuem?
Un minut, sí.
És que anem pel punt 2 i en tenim cinc.
Així que, bé, tenim cinc minuts, si voleu, i tornem a la comissió.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Comencem.
Continuem amb l'ordre del dia.

Proposició no de llei sobre la supervisió de textos i material educatiu, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 3.
954, BOC número 32)

La senyora presidenta:

Anem a fer el punt 3: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la supervisió de textos i material educatiu, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Tenim una esmena presentada per part del Partit Popular i de Ciudadanos que són molt paregudes.
Hem aplegat a un acord.
Aleshores intervindrà el Grup Parlamentari Popular i després la resta de grups de menor a.
.
.

Hi ha dos esmenes presentades a este punt.
(Veus) Val?
Aleshores, han aplegat a un acord les dos diputades que presentaven l'esmena, que era la mateixa, aleshores ho farem aixina.
Parlaran, defensarà la proposta el Grup Parlamentari Popular i continuarem les intervencions.
D'acord?

Aleshores té la paraula.
.
.
, té la paraula per huit minuts la diputada Beatriz Gascó.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Bien, desde el Grupo Popular hemos presentado esta PNL por dos razones fundamentalmente.

La primera es para que los docentes se sientan tranquilos, para que sepan que los materiales que llegan a sus manos y con los que trabajan en las aulas pues, evidentemente, cumplen las condiciones idóneas, cumplen la Constitución y cumplen el Estatut d'autonomia, y que, por tanto, la tranquilidad es absoluta, sabiendo que esos materiales han sido supervisados.

Y una doble tranquilidad.
Decía que el objetivo son dos, también para las familias, puesto que la tranquilidad que también está frente a ellas, el saber que esos materiales han sido supervisados, que son objetivos y que se adaptan a cada nivel y al currículum cada curso, pues pensamos que también es una cuestión muy importante.

A mí lo que me gustaría dejar claro respecto a esta proposición no de ley es que no estamos hablando de un texto para Â«por si acasoÂ», Â«porque a lo mejorÂ», Â«porque nos han contadoÂ», Â«porque queremos prevenirÂ».
No, no, yo creo que todas y todos somos muy conscientes de que esta situación se ha dado en absolutamente todas las provincias, y en demasiados centros, y nos han contado demasiados casos.

Por eso yo creo que precisamente son necesarias iniciativas como ésta para poner las herramientas encima de la mesa, para decir que hasta aquí hemos llegado y despolitizar las aulas.
Porque yo creo que, estoy convencida, que todos coincidiremos que en las aulas no se puede ni se debe hacer política, que no podemos convertir a los estudiantes en una legión de infantería política y utilizarlos como arma arrojadiza para menospreciar o atacar al adversario de enfrente, hablando políticamente.

Decía que todos conocemos casos.
Pero, sinceramente, no me gustaría que mi intervención se convirtiera en una caza de brujas para nada ni para nadie.
Por lo tanto, voy a poner ejemplos de cuestiones de adoctrinamiento que acaban ocurriendo, no en la Comunidad Valenciana, donde, insisto, todos conocemos casos, pero donde no me gustaría que pudiéramos llegar a parecernos.

Estos casos son, como, por ejemplo, en la comunidad de Cataluña y casos de libros de texto -que además he traído para que no digan Â«qué exagerada es la diputada del Grupo PopularÂ»-, de cuestiones donde grupos se han llenado la boca defendiendo democracias de países como Venezuela, y cómo están viviendo y cómo se manipulan los libros de texto.
Entonces, para que vean que realmente no es ninguna invención, me he permitido el lujo hasta de traer libros que están a su disposición para que puedan comprobar que lo que digo es cierto.

Respecto a los ejemplos de Cataluña, por ejemplo, y eso lo pueden comprobar, es decir, pueden coger los libros, y verlo y mirarlo, insisto, no es ninguna exageración.
Pero a mí me parece, o por lo menos me llama muchísimo la atención decir o por lo menos ver que en la mayoría de los mapas de historia los mapas son mapas independentistas.
Me llama muchísimo la atención que en la mayoría de libros de texto no se dé el siglo de oro o el 12 de octubre.
Yo no sé a ustedes, a mí me sorprende.

A mí me sorprende que se diga textualmente que los romanos no ocuparon la península Ibérica, sino que ocuparon Cataluña.
Me sorprende que se dé más importancia a la figura del subcomandante Marcos que a la de nuestro monarca.
Me parece increíble que en algunos libros no estudien la historia de España, pero sin embargo conocen al dedillo la lucha de la independencia de Quebec.
No aparece prácticamente nada más, pero se centran… Y voy a leer textualmente lo que dicen: Â«Muchas veces el derecho de estos pueblos a la existencia, a la conservación de sus costumbres, cultura y organización económica y social no son reconocidas por el estado del que forma parte, como ocurre aquí.
Â» Si eso no es adoctrinamiento, que me expliquen o que me definan qué es esto, estos ejemplos que estoy poniendo.

Otra perla: Â«Cataluña está formada por Barcelona, Tarragona, Lérida, Gerona, la Cataluña norte, la franja de Poniente, el País Valenciano y las Islas Baleares.
Â» Claro, esto que aparezca en un libro de texto.
.
.

O en el capítulo de democracia y autonomía se habla del nuevo orden mundial y se ilustra con una foto llena de banderas independentistas.
O decir que el Ebro es un río catalán con un recorrido muy pequeño.
Yo creo que es algo, insisto, que clama al cielo.

Y como les decía, también he traído ejemplos de libros de texto de Venezuela.
Por ejemplo, éste es el sexto grado, el libro de ciencias sociales.
Ahí podemos ver un ejercicio, que lo he puesto como ejemplo, porque, bueno, no tienen desperdicio.
Pero hay un ejercicio que me parece muy representativo, que dice: Â«El siguiente diagrama muestra el funcionamiento de una empresa capitalista, como las que se han fundado en Venezuela.
Analiza el diagrama y piensa: ¿qué le añadirías o qué le quitarías si quisieras que las ganancias brindaran mayor beneficio a sus trabajadores y a la sociedad venezolana, empresa social -como diciendo, ésta es la buena- y no solo a sus dueños?
Ustedes realizarán colectivamente en el aula un diagrama de este tipo que muestre el funcionamiento de una empresa de propiedad social, como las que se están creando ahora en Venezuela.
Haz los cambios necesarios para adecuar este diagrama a la nueva realidad de la Venezuela del siglo XXI.
Â» En un libro de texto, insisto.
Son ejemplos que no me gustaría que desde luego aparecieran en nuestros libros de texto.

Tengo muchísimos más, por ejemplo, en el libro de matemáticas, que el prólogo empezara con la biografía de Simón Rodríguez, pero por cuestiones de tiempo no puedo seguir poniendo ejemplos de este tipo.

Además hay una cuestión a la que quiero hacer referencia.
Hay adoctrinamiento respecto a los conocimientos, es decir, sobre los currículos, pero también podemos… Y también todos conocemos ejemplos de adoctrinamiento que se puede dar respecto a los valores.
Y eso es algo que, por ejemplo, las leyes socialistas, la propia LODE decía que la educación por cuestiones subsidiarias donde durante tiempo se había dejado en manos de personas privadas, y las personas privadas eran las familias, pero que el estado debe recuperar esta competencia.

La competencia en la LODE lo deja muy claro, el Partido Socialista, los idearios de esa ley, y dicen que es responsabilidad del estado educar tanto el carácter como los contenidos.
Entonces yo creo que hay que supervisar, que es fundamental que supervisemos realmente esos contenidos, porque si se van a dar valores en el aula, que me parece correcto, no estoy diciendo que no me parece correcto, creo fundamental que las familias deben conocen qué valores se van a dar, cuándo se van a dar, cómo se van a dar, con qué unidades didácticas se van a dar y dar su consentimiento para que eso se pueda trabajar en el aula, porque si no podemos caer en algunos casos donde se les dé alguna educación moral a nuestros chicos y a nuestras chicas con lo que los padres y las madres no estén de acuerdo, que puede pasar, insisto, hacia un lado ideológico o hacía otro lado ideológico, me da igual, hacia cualquiera de los dos.

Yo voy a ir terminando.
Pero, por las razones que acabo de exponer, creo que son sobradamente importantes para proponer esa proposición de ley y articular un grupo de trabajo de inspectores y de inspectoras de educación, coordinados desde la inspección central, por supuesto, incluso desde la propia secretaria autonómica, y que formara parte de las tres provincias para que supervisaran estos materiales, tanto los libros de texto como las unidades didácticas y el material educativo.
Porque, insisto, que pueden tener textos que vulneren la Constitución o que vulneren el Estatut d'autonomia.

Estamos preocupados.
No he parado de repetirlo en todo momento.
De hecho hemos tenido que presentar una enmienda para retirar el punto dos de nuestra PNL, al igual que Ciudadanos que por supuesto le aceptamos la enmienda, puesto que nosotros también la hemos presentado.
Porque los partidos que sustentan al gobierno ya se han encargado de derogar la ley de señas de identidad.
Por lo tanto, para nosotros nos parece fundamental.
Y siempre que sale este tema le restan importancia, dicen que no es importante, que son cuestiones anecdóticas.
Pero para nosotros sí que es un tema importante.

A mí me gustaría que se dirigieran a las familias y que les dijeran, Â«no, no, si es que al final no trabajar las señas de identidad en el aula no es importanteÂ» o Â«el vulnerar las señas de identidad en el aula es algo anecdótico, es algo que no tiene importanciaÂ».
Para nosotros sí que la tiene, y mucha.
Y termino.

Espero que voten a favor de esta PNL.
Estoy convencida de que van a votar a favor de esta PNL, porque en caso contrario se estarán posicionando en el lado de la manipulación y del adoctrinamiento.
Por lo tanto, tengan claro lo que van a votar con esta PNL, que no es otra cosa si van a votar a favor de adoctrinar a los estudiantes en las aulas o, por el contrario, están dispuestos a poner encima de la mesa mecanismos para que esto no ocurra.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Podemos, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, presidenta.

Bien.
Â«Resulta necesario que los profesionales de la educación tengan la seguridad de contar con materiales adecuados a los centros educativos de nuestra comunidad.
Â» Así empieza la exposición de motivos de la PNL presentada por el Grupo Parlamentario Popular, y he de reconocer mi sorpresa ante este comienzo.
Es irónico que demanden esto, que es un derecho y es algo que ha de ser así, cuando hemos pasado por veinte años de su gobierno, ¿no?
Resulta un tanto irónico.

Me gustaría preguntarles, ¿han estado alguna vez trabajando en un aula?
Porque si lo hubiesen hecho, se hubieran dado cuenta de que justamente esta afirmación que hacen es la que se han estado saltando e incumpliendo durante veinte años.
Como no están en las aulas, no han sido conocedores, o sí, de que ciertos alumnos de compensatoria, con pocos recursos económicos, no han tenido este material que tan necesario les resulta, como ustedes bien afirman.

O hablemos de los CAE, centros con al menos un 30% de su alumnado en compensatoria, centros en la mayoría de sus casos dotados con pocos recursos, centros que durante sus legislaturas no han sido dotados del material necesario.
Recordemos que el alumnado de compensatoria ha de tener un material especial, adaptado a sus necesidades.
Y este material, repito, no proporcionado por las anteriores legislaturas, ha sido elaborado por el propio profesorado de los centros, para así paliar y suplir esta carencia de material.

Su segundo motivo de exposición dice lo siguiente: es obligación de la administración velar por la defensa y la protección de las familias y su libertad que, confiando diariamente en la misma administración, dejan la formación de sus hijos en manos del sistema público valenciano.
Y me gustaría enlazarlo con el segundo punto de su propuesta de resolución.
Punto dos, cumplimiento del reconocimiento, protección y promoción de las señas de identidad del pueblo valenciano, especialmente en cuanto al ámbito educativo, y por el cual hace adecuado el aprendizaje en ambas lenguas.

Juntemos ahora ambas.
Es obligación de la administración velar por la defensa y la protección de las familias y su libertad, cumplir y reconocer, proteger y promocionar las señas de identidad del pueblo valenciano.
También era obligación de la administración velar por la libertad de todas esas familias que deseaban que sus hijas e hijos cursasen sus estudios en valenciano, y durante el curso académico 2014-2015 la señora Catalá dio orden de eliminar 187 aulas, de las cuales el 60% eran líneas en valenciano.
¿Ahí también velaban por la libertad de las familias, o esto de velar es para lo que nos interesa y lo que no nos interesa, no?

Y remarquemos el punto número dos: parece que insinúan que el material que llega a los centros escolares puede estar vulnerando la Constitución española, el Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana y las normas.
Y como solución, proponen crear un grupo de inspectores que supervise este material.
Si, como parece que insinúa el Partido Popular, esto es cierto, lo verdaderamente preocupante es que no se haya puesto en conocimiento de la autoridad educativa competente para que se tomen medidas.
Esto es lo verdaderamente preocupante.

Una de las responsabilidades de la Inspección General de Educación es asegurar el cumplimiento de las leyes, la garantía de los derechos y la observancia de los deberes de la comunidad educativa en su conjunto.
¿Acaso están acusando a todo el cuerpo de inspectores de la Comunidad Valenciana de que no están realizando su trabajo y están saltándose la ley, permitiendo que no se garantice el cumplimiento de los derechos de nuestro alumnado y futura ciudadanía?
¿Acaso están acusándolos de eso?
Por lo tanto, nuestro voto a vuestra proposición no de ley va a ser negativo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.
(Veus)

A vore, poder, pots, val?
Perquè a mi m'agrada dir les coses, pel que m'estan comentant, poder podries contestar ara.
Però si vols que parlen tots els grups, i després parlar vosté, també podem fer-ho aíxí.
Sí?
D'acord, moltes gràcies.
(Rient) Gràcies.

Val, doncs tindria la paraula ara el Grup Ciudadanos, Mercedes Ventura, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Moltes gràcies.

En Ciudadanos estamos a favor de esta proposición no de ley, porque consideramos que es necesario que el contenido de los textos, unidades didácticas o aquel material educativo no vulnere la Constitución española, el Estatuto de autonomía de la Comunitat Valenciana y cualquier norma del ordenamiento jurídico, como bien se ha indicado.
(Remors)

Nuestro grupo parlamentario ha tenido constancia de que existen quejas, tal como ha explicado la diputada Beatriz Gascó, en otras comunidades autónomas, incluso de materiales existentes que sí que tienen tintes, por decirlo de alguna manera, pueden tener tintes ideológicos.
Y por lo tanto, para que no nos pase en esta comunidad, creo que es una medida preventiva.
Y para esto no queremos decir que los inspectores de educación no hagan su trabajo, porque hacen un buen trabajo, una buena labor día a día.
Y creo que se hubieran dado cuenta si existiera este tipo de tintes ideológicos en los materiales de nuestra comunidad, en este caso.

Pero, en este sentido, creo que es una medida preventiva, que propone el Grupo del Partido Popular.
En este sentido, también indicar que la sociología crítica de la educación, ya en 1986, indicaba que los libros de texto podían tener un currículo oculto, con ideas dominantes a transmitir a la sociedad.
En este caso, entendemos que hay que poner medidas para evitar cualquier contenido que sea contrario o equívoco al contenido curricular vigente que se marca a nivel estatal, y también a nivel autonómico, y que vulnere cualquier norma.

Como hemos dicho reiteradas veces, desde Ciudadanos apostamos por una educación sin ideologías, donde el alumnado sea un librepensador y reflexione y tenga una capacidad de reflexión crítica sobre la realidad que le rodea, sin ningún tipo de adoctrinamiento.
Por todo esto, los recursos didácticos deben tener como objetivo prioritario facilitar el proceso de enseñanza y aprendizaje, y son una fuente de conocimientos que permita el desarrollo de competencias.
Por eso, es tan importante que su contenido sea acorde con el ordenamiento jurídico y no lo contradiga.

Si nos centramos en los libros de texto, como se ha centrado la diputada, tenemos que preocuparnos de que el contenido del mismo sea adecuado para su formación, porque los libros de texto son recursos didácticos centrados con el único objetivo, a nivel instructivo, y debe presentarse como una fuente de conocimientos pertenecientes a una rama particular del estudio.
En Ciudadanos entendemos que el contenido de los libros no debe variar según el partido político que esté en el gobierno y debe ser independiente y está al margen de ideologías y partidismos.

También estamos de acuerdo con la afirmación que ha comentado que se deben de despolitizar las aulas, porque a las aulas se va a aprender y no se va a hacer política, y solo así garantizaremos la mejor educación para nuestros hijos, porque nosotros entendemos que los libros de texto deben de educar y no adoctrinar.

Por todo ello, defendemos que estamos a favor, como he dicho, de la PNL, para que se pueda tomar como medida preventiva, siempre he dicho como medida preventiva, que no podemos llegar que nos ocurran los casos que acaba de comentar la compañera Beatriz Gascó.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Compromís, el diputat Josep Nadal, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, i abans que se m'oblide, demanar-li a la diputada Beatriz Gascó que mos passe a la resta de grups el nom de l'editorial i els noms dels llibres que ha citat, tant de Catalunya com de Veneçuela.

Després, per a començar, començaria molt d'acord amb la intervenció de la companya de Podemos, i és que si realment és tan important açò que es proposa, com és que no s'ha fet en vint anys?
La persona que ha presentat esta PNL és María José Catalá, l'anterior consellera d'educació, i és bastant curiós que ara vinguen amb tota la pressa a fer-mos por del que passa en altres llocs del món.
Bé, doncs haver-ho fet abans.

D'altra banda, també és desautoritzar a tot el cos d'inspectors del País Valencià.
Pense que és bastant insultant per al cos d'inspectors tal com s'ha tractat açò.
I finalment dir que en principi esta PNL era com una espècie de misteri, perquè no sabíem molt bé exactament de què estava parlant, perquè això de la Constitució i l'Estatut d'autonomia evidentment és una cosa molt gran.
També haveren pogut dir que no contradiguen el Codi penal.
Però, bé, això seria una altra cosa.

Però venint de vostés, jo ja m'ho pensava, i efectivament, després de la seua exposició, la veritat és que esta PNL em sona molt a inquisició, em sona molt a policia del pensament, em sona a menystenir també els professionals de l'educació.
Es diu que els professionals tinguen seguretat.
Doncs bé, jo pense que els nostres professionals de l'educació estan suficientment formats i tenen la suficient seguretat per a saber quins textos s'han de posar a classe.

I després, d'altra banda, dir-los que xoquem amb uns conceptes molt diferents del que és l'educació, perquè vostés fan una visió realment restrictiva del que és l'educació, també una visió restrictiva del que és la Constitució, i una visió totalment restrictiva del que és l'Estatut d'autonomia.
En este sentit, pense que esta PNL és una PNL que se l'haveren pogut presentar vostés al segle passat.
Una visió de l'ensenyament molt vuitcentista, en què els xiquets arriben a classe i comencen a repetir com a lloros allò que posa en un llibre de text, com si estigueren en una madrassa o com si estigueren en catequesi.

Pensem que això està totalment fora de la realitat en la qual estem vivint, en què qualsevol xiquet, xiqueta, qualsevol alumne pot entrar a internet i vore's davant de multitud de textos.
Per tant, el que interessa és afrontar esta realitat diversa en les classes, que els xiquets puguen arribar a ser lliurepensadors, però a partir de xafar i de poder discutir diferents textos, siguen de diferents pensadors.
I les ideologies no són roïnes, pense que és important que en classe de socials es puga parlar d'autors marxistes, d'autors socialdemòcrates, d'autors liberals, d'autors democristians.
Pense que no és roín la ideologia, i que cadascú es forme la seua pròpia opinió.

D'altra banda, dir que açò també dóna molt poca confiança en el que és l'Estatut d'autonomia i el que és la Constitució.
Pense que tenen molt poca confiança vostés en açò, i sempre estan ahí intentant protegir-ho, com si anara a caure demà mateix, la Constitució anara a acabar-se.

Finalment i després de la seua exposició, m'ha verificat també que estem davant d'una nova cortina de fum del Partit Popular per a tractar temes identitaris, temes de vísceres, temes per a enfrontar els valencians per qüestions identitàries i tapar els casos de corrupció.
Evidentment han vingut vostés parlant ací de Catalunya i de Veneçuela.
No ha aportat ni una sola prova de textos que es parlen als centres educatius del País Valencià, i la veritat és que a mi em sembla una miqueta còmic que perdem el temps ací parlant del que passa en Catalunya i Veneçuela.

Bé, cadascú de nosaltres tindrem la nostra opinió del que passa a Catalunya, a Veneçuela, o del que passa a Rússia o del que passa a Alaska (rialles), però la veritat és que pense que no és el lloc per a parlar-ho.
I finalment dir que sí, que a l'educació valenciana li falta molta inspecció i molta fiscalització, però sobretot en els temes de diners.
Si la senyora María José Catalá s'havera preocupat en el seu moment de fiscalitzar CIEGSA, de fiscalitzar on anaven els diners, els sobrecostos, doncs possiblement molts xiquets valencians no estarien anant en barracons.

I li dic una cosa: la ideologia de molts xiquets valencians i de moltes mares, pares i de molts professors tindrà més a vore que vagen tots els dies a patir fred i a patir calor als barracons que el que pose als llibres de text.

Res més.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Els recorde que tenen quatre minuts, bé, un temps limitat en el seu ús de la paraula.

Té ara la paraula la diputada Eva Alcón, del Grup Parlamentari Socialista, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, presidenta.

Bé, a mi m'agradaria començar amb unes paraules de Xavier Sala i Martín, economista i catedràtic de la Universitat de Colòmbia a Nova York, que diu: Â«Amb l'inici del nou curs, el mes de setembre és per les famílies una despesa brutal.
La partida més escandalosa és la de llibres de text que, a part de caríssims, es desactualitzen en no res, pesen molt i són un escàndol mediambiental.
Que els nens d'avui facen servir els llibres com a recurs bàsic per al seu aprenentatge, no us sembla que és una cosa del segle passat?
Com és que encara es fan servir?
Els nens ja no volen passar plana, volen arrossegar-la.
Una prova més que es prioritzen interessos a necessitats reals educatives del segle XXI.
Â»

Bé, el projecte Xarxa Llibres es va pensar, entre altres coses, per a evitar eixa despesa brutal de principis de setembre.
I quan jo vaig vore esta PNL vaig pensar, mira que bé!
, ara és un bon moment per a plantejar-mos la importància real dels llibres de text.

Però, miren vostés, quan vaig fer una anàlisi del llibre de text en els diferents sistemes educatius, me vaig adonar que els sistemes educatius més avançats, com són Anglaterra o Finlàndia, entre altres, no utilitzen el llibre de text per a cada assignatura i, quan es fa, en cap moment es planteja, tal com diu la PNL, supervisar la idoneïtat dels llibres de text.

Esta PNL intenta establir una connexió entre materials educatius i el que alguns entenen com a senyes d'identitat del poble valencià.
I, per tant, proposa Â«supervisar textos y materiales que distintas entidades hacen llegar a los centrosÂ».

Bé, des del Grup Parlamentari Socialista no podem donar suport a la iniciativa.
Per què?
Perquè, justament, pensem el contrari.
Nosaltres confiem plenament en el professorat dels centres públics i, des d'aquí, animem tots vostés a tindre la confiança en el professorat de les escoles i instituts de centres públics.

Com podem fer-ho?
Bé, doncs, proposem donar al professorat flexibilitat i autonomia per a triar el seu material.
Pensem que cal deixar que el professorat seleccione el material que considere oportú per a fomentar el treball col·laboratiu i el treball per projectes, que em permetran que els recorde que els treballs per projectes s'han reconegut com una de les eines que faciliten el major èxit pedagògic.

Aprofitaré també la meua intervenció d'avui per a dir que no cal que donem tanta importància als llibres de text.
Avui en dia, el volum d'activitats repetitives i la necessitat d'acabar el llibre de text que té el professorat fan que l'estudiantat no tinga temps per llegir i el professorat tampoc tinga temps per a promoure la lectura.
I els donaré un exemple: en Anglaterra, per exemple, en tercer de primària no existix el llibre de text i se treballa per projectes; però els estudiants llegixen una mitjana de vint a trenta llibres per quadrimestre.
Estaran d'acord amb mi que això, avui en dia, és impensable en les nostres escoles.

El que sí que és cert és que els llibres de text són un bon negoci per a les editorials -això també ho compartirem-, però no deuríem prioritzar el negoci a les necessitats educatives del segle XXI.

Tampoc està justificat que es vullga controlar el contingut de certes matèries.
I, si és que se vol fer, m'agradaria que me contestaren amb quina finalitat.

Tots deuríem tindre clar que el saber ni pot ni deu ser controlat per ningú.
El que necessitem, avui més que mai, són xiquets i xiquetes lliures i amb capacitat crítica.
I la proposta que avui discutim no perseguix aquesta finalitat.

Els felicite per haver retirat el segon punt de la PNL.
I com deia en 1974 el lingüista Hymes: Â«La llengua és allò que està més vinculada a la nostra identitat.
Â» Per tant, si volem donar força a la nostra identitat, com a poble valencià, els propose a tots vostés una solució: esforcem-nos tots i totes per utilitzar la llengua pròpia en totes les institucions.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula la diputada Beatriz Gascó, del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, señora presidenta.

A ver, por partes, porque ha habido muchísimas cuestiones.

Señora Mínguez, gracias por leerme la PNL -ya, ya la conocía, es la PNL del Grupo Popular- porque se ha dedicado prácticamente a hacer dos cosas: a leerme la PNL de arriba abajo y a hablarme de otros temas.

Yo sé que sería muy interesante que en mi intervención yo me pusiera a hablar de compensatoria, me pusiera a hablar del valenciano, me pusiera a hablar de que esto es una cortina de humo.
Pero no lo voy a hacer.

Yo estoy diciendo que estoy muy preocupada porque hay centros educativos donde se está vulnerando la Constitución y el Estatuto de autonomía.
Y no voy a cambiar ni una coma de mi discurso.

Claro, después, ustedes me dicen: ustedes están presentando esta PNL por una cuestión de falta de libertad, por una visión restrictiva de la perspectiva, porque son ustedes antidemocráticos.
Miren, nada más lejos de la realidad.
Para nosotros, antidemocrático es adoctrinar a los jóvenes; es intentar, a través de una obra de ingeniería social, implantar una forma de pensamiento único, que es lo que intentan hacer ustedes y por eso van a votar esta PNL en contra.
Antidemocrático es impedir que se pongan mecanismos para poder denunciar los casos donde se incumplan la Constitución, el Estatuto de autonomía y, ¿por qué no, señor Nadal?
, el Código penal también.

Me parece increíble, increíble que se niegue la evidencia.
Me dicen: es que usted nos habla de unas cuestiones que en la Comunidad Valenciana no pasan.
¿Cómo que no pasan?
Yo en ningún momento estoy diciendo que no se estudien a filósofos, escritores marxistas…, ni muchísimo menos.
Lo que quiero es que se expliquen con imparcialidad.
Y lo que no quiero es que personas condenadas por terroristas hagan unidades didácticas, por lo menos en la Comunidad Valenciana no.

Y le voy a decir algo muy claro, porque esto ha pasado en la Comunidad Valenciana y lo denunciaron los medios de comunicación.
En la Comunidad Valenciana, aquí, en nuestra tierra, ni en Cataluña ni en Venezuela, -espero que les sea lo suficientemente cercano, señor Nadal- se han llevado a los centros educativos unidades didácticas con textos de Núria Cadenes.
¿Saben quién es Núria Cadenes?
Yo se lo diré.
Fue condenada, condenada, señorías, por participar en un atentado frustrado de Terra Lliure contra una residencia militar en Barcelona; condenada por terrorismo.
Pues, esa mujer, esa mujer es la autora de varios trabajos sobre el cantautor Ovidi Montllor.
Y esos materiales se han enviado por correo electrónico a todos los centros educativos de la Comunidad Valenciana, a todos los centros educativos de la Comunidad Valenciana.
Y este texto arranca con unos versos muy explícitos, como diciendo: Â«Por bandera, señores, cuatro barras.
Por idioma, y señoras, catalán.
Por condición, señores, sin tierras.
Por idea, y señoras, izquierdista.
Â» ¿Y a esto le llaman textos didácticos?
¿Esta es la confianza que tenemos que tener?

Confianza en el profesorado, toda; supervisión de los materiales para tranquilidad de los propios docentes y para tranquilidad de las familias, absolutamente toda.
Están llenas de actividades que se basan en menospreciar el castellano para promocionar la lengua catalana.
Cada año, el Correllengua se basa en estas características, que jamás… Y no intentemos engañar absolutamente a nadie, porque están firmados por esta señora, Núria Cadenes, una mujer condenada por terrorismo.

Entonces, yo me pregunto, ¿no les preocupan estas cuestiones?
Realmente, ¿creen que no se debe supervisar?
¡Oiga!
, no me acusen a mí, no me acusen a mí de no valorar el trabajo de los inspectores; nada más lejos de la realidad.

Y les doy las gracias por darme una idea, porque voy a preguntar si esas unidades didácticas que se trabajaron se pasaron por la inspección.
Voy a preguntar, por escrito, si en ese centro de la Comunidad Valenciana el inspector había supervisado el material, si tenía constancia de esa actividad y si el AMPA tenía conocimiento de cómo, cuándo y dónde se iban a trabajar y con qué contenidos y quién había redactado esos contenidos.
Lo vamos a preguntar, y por escrito.

A mí me parece increíble que se intente desviar la atención y hablar de otros temas, (veus) cuando estamos hablando de un tema muy muy importante.
(Veus.
Algú diu: Â«Xxt!
Â») Estamos hablando de adoctrinamiento.
Con lo cual, no intenten desviar la atención a otros temas.

Esta PNL es muy clara: o se posicionan al lado del adoctrinamiento o se posicionan al lado de la libertad y la despolitización de las aulas.
Es muy sencillo, sí o no; o libertad o adoctrinamiento.
Así de fácil.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Tenim contrarèpliques?
Imagine que sí.
Les demanen el Grup Parlamentari Podemos, Grup Parlamentari Socialista i Grup Parlamentari Compromís.

Anem de menor a major.
Aleshores, comença el Grup Parlamentari Podemos en un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, presidenta.

Ha comenzado su intervención, diputada Gascó, hablando de dentro del material educativo.
Dentro del material educativo también entra la ausencia del mismo en los centros.
Por eso yo incidía en este tema, porque han estado gobernando veinte años y ha habido mucha ausencia de material educativo, aparte de la identidad ideológica y todo lo que usted quiera, pero ha habido mucha ausencia.
(Veus) No, no, no, pero es que esto también entra dentro; cuando no hay material educativo, no se pueden hacer muchas cosas.
Y eso es lo que ha pasado en muchos centros.

Estamos en la Comunidad Valenciana.
Si nos centramos en los libros de texto, centrémonos en los de nuestra comunidad, ¿no?
(Veus) ¿Ya se ha centrado?
Hasta ahora, los ejemplos que ha dado son de Venezuela, Cataluña…, y cosas concretas en la Comunidad Valenciana yo no he visto ninguna.
(Veus)

Â«Hay centros educativos donde se está vulnerando la Constitución española y el Estatuto de autonomíaÂ».
¿Cuáles?
Díganlo.
Si es así, lo que tienen que hacer es ponerlo en conocimiento de las autoridades educativas, denunciarlo y que se tomen medidas.
Eso es lo que tienen que hacer.
No presentar una PNL lanzando acusaciones sin ningún tipo de argumentación.
Lo que tienen que hacer es ser responsables, dar un paso al frente y denunciarlo donde se tiene que denunciar.

Bien, Â«actividades que menosprecian el castellano, en favor del valencianoÂ».
Digan también ejemplos, por favor; díganlos, díganlos.
Y, si es así, denúncienlos.
Sean valientes.
Sean valientes y den un paso al frente, como han hecho muchos grupos parlamentarios en otras legislaturas con su propio gobierno.
(Veus)

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula ara, per un temps màxim de quatre minuts, el diputat Josep Nadal, del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Primer que res, dir que havia demanat el nom dels llibres i de les editorials que ha citat en la primera intervenció i no me'ls ha donat.

Després, doncs, continuar amb la visió restrictiva que té el Partit Popular de la Constitució, de què és l'ensenyament i de què és la transmissió cultural.
La veritat és que vindre ací a parlar-mos malament d'Ovidi Montllor, doncs, la veritat és que parla molt mal també del Partit Popular, (veus) de la visió que ha tingut el Partit Popular estos anys de censura dels cantautors valencians, dels músics valencians i dels artistes i de la cultura valenciana, que a ells no els ha caigut en gràcia.
Ha sigut un oblit i una censura i un silenciament total de la cultura valenciana.
I trobe que, amb tots els seus defectes que puguen tindre tots, o siga tots els artistes, tots els escriptors, tots tenen defectes, tots, però pense que és normal que en les escoles valencianes els alumnes aprenguen què és la cultura valenciana i després que trien què és el que més els agrada o què és el que volen seguir i què és el que no volen seguir.

N'hi ha un problema molt greu ací, i és que vostés tenen una visió molt restrictiva del que és la llibertat d'expressió.
I, evidentment.
.
.
Ja sé que a vostés no els agrada Ovidi, no els agrada Núria Cadenas, no els agrada.
.
.
, no els agrada.
.
.
(Veus) Sí, ja ho entenc, que a vostés els agrade la cultura valenciana i no els agraden els llibres en la nostra llengua, ho han demostrat a bastament durant vint anys.
Però jo els demanaria que siguen una miqueta respectuosos.
N'hi ha gent que, a la millor, no mos agrada tampoc que en els centres educatius es parle de personatges que caminen per damunt de l'aigua i ressusciten al tercer dia, però ho respectem i no anem burlant-mos de la resta que pensa en això.
(Veus)

A mi el que m'agradaria, el que m'agradaria és que vosté també respectara la cultura valenciana, encara que vosté no la compartisca.
I dir-li que tot açò vosté s'ho està perdent.
M'agradaria.
.
.
Vosté s'ho està perdent.
Ja sé que no els agrada que es parle de música en valencià a les escoles, perquè evidentment tampoc no volien que es parlara en la televisió i en la ràdio, no volien que.
.
.
, no volien que la gent sapiera que això existira.
Però, malgrat les seues imposicions, malgrat els seus vint anys de govern, Ovidi continua viu.
I malgrat els seus vint anys de govern, doncs, n'hi ha gent que fa camí i fa cultura i fa país, independentment de què vostés n'opinen.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Els pregaria, a les senyories, que mantinguen silenci durant les intervencions dels companys.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Socialista, la diputada Eva Alcón, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, presidenta.

Bé, senyora diputada, no n'estem d'acord.
No n'estem d'acord i intentaré explicar-li per què no n'estem d'acord.

No n'estem d'acord perquè el punt de partida és diferent.
Partim de paradigmes diferents.
Per una banda, tenim el paradigma de l'obligació i del control, que és el que d'alguna manera propose o està subjacent en la PNL; i, per una altra banda, està el paradigma de fomentar l'esperit crític i de motivar, tant al professorat com a l'estudiantat, paradigma en què se situa el Grup Parlamentari Socialista.

Vosté el que ha fet ací és.
.
.
Mos ha portat una sèrie d'unitats didàctiques, que jo no puc valorar perquè no les conec, però, d'alguna manera, se presenta com la salvació al professorat.
I jo li vull fer una pregunta, ¿vosté dubta del sentit crític del professorat?
¿És que pensa que mosatros, quan entrem a l'aula, agafem una unitat didàctica i esta unitat didàctica, d'alguna manera, l'adaptem sense sotmetre-la a cap anàlisi?

D'alguna manera, ¿sabem, en realitat, el que importa a les persones que entrem dia a dia a les aules?
Mire, a mosatros mos dóna exactament igual l'objectiu que vosté vol transmetre en esta PNL.
L'objectiu principal dels docents és intentar crear un clima socioafectiu que facilite l'aprenentatge, que transmeta la necessitat del respecte i, d'una formació integrada de l'estudiantat.

Tot açò de les senyes d'identitat.
.
.
, de veritat, estem cansats.
No continuen per ahí, no continuen per ahí que no anem a cap lloc.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Jo crec que han tingut temps suficient tots els grups parlamentaris per posicionar-se en este tema.
Aleshores, anem a passar.
.
.
(Veus) Anem a passar a la votació, d'acord?
(Se sent una veu que diu: Â«¡Oye!
, ¿y se puede explicar el voto?
Â») Madre mía, Fernando.
.
.
Passem a la votació, senyories?
Que estem passant aquí una magnífica vesprada, però anem a vore si apressem.
Vots a favor?
(Rialles) 7 vots a favor.
Vots en contra?
8 vots en contra.
Abstencions?
Queda rebutjada la proposta.

Passem al següent punt.
Bé, el punt 5 ha quedat ajornat, crec que ho tenen en les incidències, en la vostra carpeta.
Així, passem al punt 6.
Ai, perdoneu, al punt 4.
Vullc acabar molt ràpid jo hui.
Quan hem començat ja els he explicat que vinc en una situació de febre un poquet alta.
(Rient) No, vaig amb Frenadol.
Hui, he fet publicitat.
Disculpen, doncs, el lapsus.

Proposició no de llei sobre l'ampliació de l'inventari general de patrimoni cultural valencià amb elements del patrimoni industrial alacantí, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 4.
949, BOC número 39)

La senyora presidenta:

Passem al punt 4, presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'ampliació de l'inventari general de patrimoni cultural valencià amb elements del patrimoni industrial alacantí, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula la diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, el Grup Parlamentari Compromís presenta una proposició no de llei, una proposició no de llei que comença dient el següent: Â«Fruit del procés d'industrialització que es va viure durant l'edat contemporània, tenim a la província d'Alacant un ric llegat del patrimoni industrial com són els molins, les fàbriques, les instal·lacions, les infraestructures i els edificis lligats a aquest període de la nostra història.

Â»No obstant això, la importància que històricament ha tingut la província d'Alacant, amb el municipi d'Alcoi al capdavant, com a referent, des del punt de vista de la industrialització de l'estat espanyol durant els segles XIX i XX, no es veu reflectida dins de l'inventari general del patrimoni cultural valencià, registre que va nàixer de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del patrimoni cultural valencià i que reuneix les diferents categories de béns protegits al nostre país.
Â»

Vaig a intentar dir-los el perquè.
Nosaltres considerem que efectivament tenim un passat, un passat industrial pioner a Espanya, que mereix ser salvat de la destrucció i ser posat en valor.
A Espanya i a Europa tenim molts exemples de com, a partir d'elements propis del patrimoni industrial, es creen nous espais dedicats a la cultura, l'art, la creació d'oci, que representen un pol també d'atracció turística, de referent, a l'hora d'atraure també i d'exposar el nostre patrimoni, conjugant-lo amb altres espais, usos nous.

Els anys de la bombolla immobiliària i la poca sensibilitat dels responsables polítics als municipis i als governs de La Generalitat han fet que una part important del nostre patrimoni industrial haja desaparegut al llistat de béns de rellevància local.
L'11% dels elements catalogats consten com a desapareguts, i això que estaven protegits per les nostres lleis de patrimoni, suposadament protegits per les nostres lleis de patrimoni.
Per tant, tampoc en si la catalogació com a bé de rellevància local ha segut significativa a l'hora de reconéixer-li una garantia per a la seua supervivència com a patrimoni.

Com a exemple de la falta de coherència que presenta l'actual inventari general de patrimoni cultural, que recull tant els béns de rellevància local com els béns d'interés cultural, tenim el Molinar d'Alcoi, l'antiga refineria La Britànica i el viaducte de Santa Anna, al terme municipal de Benissa, que és part de la infraestructura de la línia ferroviària estreta d'Alacant-Dénia, ara el Tram.
Van ser seleccionats, pose estos tres exemples de patrimoni industrial lligat a la província d'Alacant, perquè efectivament foren seleccionats com a tres dels cent millors elements del patrimoni industrial a tota Espanya, per la secció espanyola del Comité Internacional per a la Conservació del Patrimoni Industrial.

Doncs bé, d'eixos tres elements que ens poden servir com a base per a il·lustrar el transfons d'esta proposició no de llei i el vot favorable que els demanem el Grup Parlamentari Compromís en aquesta, d'estos tres patrimonis només el Molinar té el reconeixement de bé d'interés cultural.
És l'únic patrimoni industrial reconegut.
La refineria La Britànica està considerada com a bé de rellevància local.
I el viaducte de Santa Ana no apareix a cap dels dos llistats.
Això exemplifica, com deia, molt bé la necessitat d'actualitzar el nostre inventari general de patrimoni cultural.

Però, a més a més, entenem que hi ha un problema quant a les categories, ja que dintre del mateix llistat del bé d'interés cultural no hi ha cap element catalogat com a patrimoni industrial.
Els posava l'exemple només del Molinar d'Alcoi, però que és un element de patrimoni industrial indiscutible, però a l'hora d'estar catalogat dintre del BIC, la seua categoria és la d'infraestructures.
Ni tan sols està catalogat com a patrimoni industrial.
Per això, cal també una redefinició de les categories al llistat tant de bé d'interés cultural, com els deia, com de bé de rellevància local.

Per tant, resulta necessari comptar amb una col·laboració de les diputacions, els municipis, La Generalitat, per tal d'establir una estratègia conjunta.
Un primer pas seria establir un llistat exhaustiu del patrimoni industrial existent, acompanyat d'una proposta de classificació, dins de les màximes categories de protecció, com els comentava adés, el seu estat, les possibilitats de restauració i de donar un nou ús.
Tot això tenint en compte l'entorn paisatgístic, ja que hem d'evitar que actuacions dintre de l'entorn immediat dels elements protegits alteren el seu context.
No tindria cap sentit, no tindria cap valor si tingueren danys en el seu entorn més immediat.

A més a més, degut a l'actual context pressupostari, que és evident i que nosaltres reconeguem com una realitat que ens fa probablement acudir a unes vies diferenciades a les d'una situació econòmica tranquil·la, que poguera dur endavant pressupostos assumibles.
Com que entenem que existeix esta problemàtica en el context pressupostari, hem de buscar canals de col·laboració i no rebutgem la possibilitat que estos canals de col·laboració puguen ser amb fundacions o amb altres actors privats, interessats en recuperar este tipus de patrimoni.
Però, posem un exemple concret.
Tampoc tot no val.

Posem un exemple, com puga ser la rehabilitació de l'antiga fàbrica de Bombas Gens a València, que portarà a terme una fundació privada i que entenem que dóna unes garanties, segons està contemplada esta col·laboració, que al nostre entendre no va en detriment de la possibilitat de tindre un ús i una preservació d'este bé.
També hem de tenir en compte les possibilitats de finançament per part dels fons Feder.
De fet, el programa operatiu de la Comunitat Valenciana 2014-2020 té una prioritat d'inversió, dintre de l'objectiu temàtic 6, dedicada a la protecció, al foment i el desenvolupament del patrimoni cultural i natural.

Entenem aleshores que, com que l'objectiu es reconeix, s'ha de posar estratègicament en un calendari d'actuacions respecte d'això.
En este sentit, hauríem de ser capaços de plantejar amb estos fons algunes intervencions en el patrimoni industrial.
En este cas, nosaltres el centrem en l'Alacantí.
Seria qüestió de fer-lo també extensible a la resta de patrimoni de l'àmbit de la Comunitat Valenciana.
En este sentit, vostés, com poden vore, en la proposta de resolució demanem tres coses molt bàsiques: col·laboració amb municipis, diputació per a ampliar este inventari general del patrimoni cultural valencià, amb els elements més destacats d'este patrimoni industrial alacantí, sobretot en la figura de BIC, que és molt més proteccionista que la de bé de rellevància local.

Establir una estratègia conjunta i a llarg termini entre La Generalitat, els municipis i la diputació, per a també poder col·laborar entre fundacions i actors privats, per a la conservació i posada en valor del patrimoni industrial alacantí i el seu entorn paisatgístic; analitzar les possibilitats de finançament, per part de fons europeus, d'iniciatives dirigides a la conservació i la posada en valor del patrimoni industrial alacantí i el seu entorn paisatgístic.

I, en definitiva, donar-li un impuls a una qüestió que ha estat relegada, no diria a un segon pla, perquè directament no ha estat mai en l'agenda política dels governs, ni dels municipis, ni de la diputació ni de la Generalitat valenciana, en la desgràcia, no solament del patrimoni en si, sinó d'aquells que entenem que este patrimoni pot oferir moltes oportunitats, no solament històriques per se, sinó d'usos, que puga la ciutadania tindre usos socials compatibles amb la seua preservació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Podemos, la diputada Llum Quiñonero, per un temps màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bona vesprada.
Gràcies.

El patrimonio industrial es una manifestación de la huella histórica en la arquitectura, en el trazado de las ciudades y pueblos, y constituye parte de la memoria cultural, social y económica del territorio que debe ser protegido, preservado, reutilizado, llegado el caso.
Su conservación va más allá de la arquitectura.
Supone preservar la memoria del saber hacer, de las formas de trabajo, de la cultura, de la sabiduría que viene de la industrialización y que ha hecho posible nuestro presente.

Quede dicho que vamos a apoyar la propuesta de Compromís.
Como dice en su preámbulo, la ley del patrimonio valenciano, en su versión vigente, el patrimonio cultural es una de las principales señas de identidad del pueblo valenciano y testimonio de su contribución a la cultura universal.
Los bienes que lo integran, también así el patrimonio industrial, constituyen un legado patrimonial de inapreciable valor, cuya conservación y enriquecimiento corresponde a todos los valencianos, y especialmente a las instituciones y los poderes públicos que los representan.

Bien es verdad que los gestores políticos que han liderado este país en los últimos veinte años han concebido la cultura como una excusa más para quemar cantidades ingentes de dinero público, en beneficio de su interés personal o corporativo.
Ante el patrimonio industrial también se han manifestado incultos, vacíos e insensibles.
No lo digo yo, lo dicen los expertos que reclaman el rescate de los edificios que quedan vivos.
Es tiempo de dar un cambio rotundo a la protección de los monumentos que describen por si mismos nuestra historia desde la revolución industrial, y que cuenta con hitos decisivos de la historia de nuestra gente, sus avances, sus luchas, sus espacios de trabajo

Apoyamos la propuesta de resolución del Grupo Compromís, de ampliar el inventario general del patrimonio cultural Â«valenciàÂ», con elementos destacados del patrimonio industrial de las comarcas alicantinas.
Aunque considero que la propuesta debería incluir, como ya ha dicho la señora Mollà, el conjunto del patrimonio industrial valenciano.
Se trata de salvar de la ruina y del abandono edificios y construcciones que son de vital importancia para entender nuestra historia.

Se trata de evitar que cundan las demoliciones, que prevalezcan intereses inmobiliarios que ya han arrasado con parte de nuestro territorio, de nuestro patrimonio arqueológico, de nuestro paisaje natural, y que permanezcan testigos de un pasado aún cercano y decisivo que, si no evitamos, podría suceder que conozcamos cómo era la vida de las gentes íberas o las romanas, y que apenas conozcamos sobre cómo vivían nuestras abuelas, o bisabuelos, o cómo eran sus casas, o cómo eran las fábricas, las estaciones de ferrocarril, los molinos que molían su harina o las industrias textiles o aquellas que fabricaban el papel de fumar o el tabaco, las estaciones a las que llegaron los primeros trenes o sus imponentes techumbres.

Quiero señalar aquí espacios emblemáticos que van desde las fábricas de tabaco, que fueron en sus años de existencia fuerzas configuradoras de los espacios urbanos y que explican en buena parte la construcción de los núcleos de nuestras ciudades, y que determinaron especiales formas de vida de las miles de trabajadoras que en ellas se ganaban el jornal.
Hablo de la serra Grossa, en Alicante, en pleno centro de la ciudad de Alicante, una montaña horadada y hueca porque en su interior existían -existen- en bastante buen estado, por cierto, depósitos que fueron de petróleo y una refinería capaz de abastecer el 55% de petróleo que se consumía en España.
Un patrimonio industrial que apenas nadie conoce.

Hablo del Molinar de Alcoi, como señalaba la diputada Mollà, de los molinos del Vinalopó, de Banyeres, hablo de Elx, de Elda, de Villena, de Ibi, pueblos industriales que mantienen construcciones industriales de gran valor patrimonial que nos corresponde proteger en defensa de nuestra propia memoria.

Gracias por esta PNL.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té ara el torn de paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Hola, bona vesprada, senyora presidenta.

Bé, nosaltres lògicament anem a votar a favor de la PNL.
Mos congratulem que vinguen iniciatives d'este tipus, que vénen a treballar per a recuperar el que és el patrimoni cultural valencià, en este cas més en concret el patrimoni industrial.
Vull fer referència a unes paraules que dia la senyora Mollà, quan fa referència a posar en valor.
Evidentment, Â«posar en valorÂ» ve a significar Â«conservarÂ».
Obliga les administracions públiques a conservar, a difondre, a divulgar -és molt important la tasca de divulgació- i a fomentar el patrimoni cultural valencià.

No oblidem igualment el caràcter de domini públic que tenen tots estos tipus d'infraestructures que ara intentem protegir.
És molt important.
Això, com he dit, també obliga l'administració, més encara, a recuperar este tipus de restes.
Per això tenim una eina útil, que és la Llei 4/1998, de patrimoni cultural valencià, a la qual vosté ha fet referència.

El primer pas, doncs, és promoure l'inventari, és a dir, saber el que tenim per a després poder-ho protegir.
L'inventari és fonamental en este cas.
Estem parlant d'un inventari que mos ve a demostrar com era l'activitat industrial en la zona d'Alcoi, que jo crec que li dien Â«la pequeña TarrassaÂ» a voltes, perquè va ser un punt molt important per al tema del sector tèxtil en els segles XIX i XX.
Hem d'inventariar coses com les xemeneies famoses de les indústries, les primeres màquines a vapor que arriben a la zona, les màquines de filatures, els molins.

Estem parlant de béns mobles, béns immobles, de conjunts històrics, d'espais etnològics, construccions i instal·lacions vinculades al que són activitats tradicionals.
Bé, l'inventari igualment mos permet una cosa que és fonamental, que és evitar els espolis i les vendes il·legals.
Vullc fer un incís també que ja el Codi penal fa referència a estes qüestions.

En l'article 235 ja es parla de furt que serà castigat quan se sostrauen Â«cosas de valor històrico, cultural o científicoÂ», o l'article 319 que fa referència a l'actuació de promotors o constructors que porten obres a terme, Â«obras de urbanización, construcción o edificación no autorizadas en suelos o lugares que tengan legal o administrativamente reconocidos su valor paisajístico, ecológico, artístico, histórico o culturalÂ».
(Soroll de papers)

Bé, mos sembla interessant també i una aspiració legítima que es vullga arribar al màxim nivell de protecció, que és el que garantix els béns d'interés cultural i mos pareix pertinent.
Això evitarà fer eixe tipus (soroll de papers) d'inventari, evitar pèrdues de material i -com ha mencionat també- protegir estos tipus de restes davant de les actuacions urbanístiques.
Estem parlant de zones d'especial protecció.

Tot pensant, igualment -com s'ha dit també en la PNL-, que és una oportunitat, és una oportunitat per a rellançar l'economia moltes voltes en zones d'interior que són les zones que més estan patint la sagnia demogràfica, els ho dic jo que vinc de Morella, una zona també tèxtil, que també té xemeneies, que també va ser una zona molt important en el sector tèxtil en el segle XIX i, per tant, sabem bé de què estem parlant.
És molt important promoure el turisme industrial, estem parlant d'impacte en economia, estem parlant d'ocupació, estem parlant de turisme.

Per tot açò, també és important sentir el recolzament del que són les institucions europees -com ha dit vosté- en el tema dels fons Feder, sense desestimar l'aportació de les nostres administracions més pròximes i de les entitats o persones privades.

Per això, la felicite per esta iniciativa, mos sentim satisfets que el patrimoni es cuide i estem totalment d'acord que és una iniciativa pertinent.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el diputat Fernando Delgado, pel Grup Parlamentari Socialista, amb quatre minuts de màxim.

El senyor González Delgado:

Gracias, presidenta.

Una de las ventajas de esta comisión es que aquí se aprende porque ¿no me digan ustedes que estaban todos al tanto de la riqueza patrimonial, industrial que tenemos, no?
Realmente aquí se aprende.

Y, luego, uno tiene que preocuparse de defender aquí, y además con amor, una PNL como ésta y tiene que estudiar por lo tanto, pero después se escucha a todos los que ya han estudiado y resulta que la defensa del patrimonio industrial ha quedado hecha.

Yo lo que veía aquí, en la proposición no de ley, es que se hablaba de la ampliación del inventario general del patrimonio cultural a los elementos del patrimonio cultural alacantí, y eso sí que me parecía una limitación, ¡menos mal que ha sido subsanado!
Porque realmente es muy rico el patrimonio industrial que se tiene en toda la comunidad; en Castellón hay museos del azulejo, está la cerámica de Alcora, pero es que en Sagunt hay incluso creada desde hace tiempo -no sé cómo funcionará- una fundación de defensa del patrimonio industrial de Sagunto que es extraordinario, ¿no?
Naturalmente, el inventario alicantino lo supera todo y es fundamental.

Insistir en el valor que tiene este inventario, ¿no?
, añadido al patrimonio cultural, pues ya es totalmente innecesario.
Lo que pasa es que todo lo que hagamos aquí se queda en silencio ante la falta de valoración que algunas veces persigue uno en nuestra comunidad por los baúles históricos, patrimoniales que tenemos.
Es que no hay orgullo de identidad.
O sea, aquí el calatravismo se convierte en las señas de identidad del pueblo valenciano y, en cambio, la herencia cultural, el patrimonio, pues la gente termina no conociendo el San Pío V ni sabiendo que tiene un museo de cerámica como tiene Valencia o muchas otras riquezas culturales, y entre ellas está el patrimonio.

¿Qué sentido tiene una PNL de estas si se queda en el seno de esta comisión y de este grupo y no nos sirve para proyectar, para -como dicen ahora- visibilizar este patrimonio?
Yo, que he tenido que informarme un poquito pues veo en las informaciones, no hace falta hurgar muchísimo, ahora san Google enseguida te informa, ¿no?
, y hay todo un catálogo del patrimonio alicantino, del patrimonio de Castellón y del patrimonio de Valencia, bueno, que es extraordinario pero desconocido, y además -creo- el desconocimiento del patrimonio industrial se produce en casi toda España, o sea que no nos asuste la falta de sensibilidad con eso.

En general es la falta de sensibilidad con nuestra herencia, o sea, aquí se habla de tradición y parece que todo consiste en folclore y campaneos, ¿no?
, y resulta que tenemos una herencia histórica y una herencia cultural extraordinaria oculta en los baúles de la que no se da conocimiento.
Celebraremos este año el Año Pinazo, bueno, pues me gustaría saber cómo llega Pinazo a las escuelas y si los niños de Valencia, de la comunidad en general, conocen al pintor Pinazo.

Bueno, pues, esto mismo que digo para Pinazo lo digo para el patrimonio industrial, o sea, deberíamos llevar nuestra herencia, difundirla -como dicen ahora con expresión incorrecta-, poner en valor, ponerla en valor, en lugar de valorarla lo suficientemente y yo, desde luego, no puedo más que aplaudir esta iniciativa.

Ahora, eso sí, que no quede solo en el ámbito alicantino porque si estamos defendiendo a cada momento la vertebración de esta comunidad y la riqueza cultural que tenemos que compartir pues no hacerlo solo por sectores, ¿eh?
, incluyámoslo todo.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de quatre…

¿Si?
¿Diga'm?

El senyor Casanova Claramonte:

Seré jo però, abans de començar, ¿em podria aclarir si s'ha presentat alguna esmena que amplie d'Alacant a tota la comunitat pel que he entés del senyor Delgado?

La senyora Mollà Herrera:

Entenc que in voce s'acceptava però no sé si es pot (veus), alguna vegada hem fet alguna esmena in voce.

El senyor Casanova Claramonte:

Ara donaré jo la possibilitat.

La senyora presidenta:

A la mesa no mos ha aplegat.

Molt bé.
Gràcies.

El senyor Casanova Claramonte:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

(Inoïble) … continuar treballant en la recuperació del nostre patrimoni, que no és altra cosa que mantenir el testimoni viu de l'evolució del poble valencià de forma i manera que ens permeti saber qui som, d'on venim i, el que és més important, on anem.
Això sí, amb un estil de comportament i socialització que amb encerts i errors vam heretar dels nostres avantpassats.

La Comunitat Valenciana, la nostra terra té un important patrimoni cultural que és conseqüència de la capacitat de treball, iniciativa, imaginació i creativitat de les persones que l'han conformada durant segles, i conseqüència també de cadascuna de les cultures que per diverses raons han trepitjat les nostres terres i, ¿per què no dir-ho?
, s'han assentat en elles enriquint la nostra forma de vida i la nostra forma de ser, un patrimoni que els estudis i rehabilitacions se centren en l'arquitectura, assentaments, espais de culte o formes de vida de les èpoques -ja ho han dit ací també- ibèriques, romanes, musulmanes i cristianes.

Però aquesta riquesa -de la qual parlava abans- no es va quedar en altres temps, sinó que va continuar evolucionant donant importants fruits en la recent època que s'ha denominat, o s'ha donat a cridar, Â«la industrialitzacióÂ».

Patrimoni que, d'altra banda, a més dels valors antropològics, recull els valors de la important capacitat innovadora, emprenedora dels valencians -com també mos recordaven fa uns segons-.
Però, a més, també fa una important aportació estètica que en alguns casos, amb una bellesa extraordinària, enriqueix el nostre entorn.

La PNL ens recorda la paradoxa que en l'extens llistat dels nostres BIC i BRL d'Alacant -i això diu la PNL- no es trobe cap bé d'aquest tipus amb l'excepció del Molinar d'Alcoi.

En aquestes qüestions de defensa del patrimoni -com totes les senyories saben- és fonamental la seua qualificació, classificació perquè frena immediatament qualsevol actuació que es pogués donar en detriment del bé patrimonial i el seu entorn i també evite l'espoli -que mos recordaven-, però també, i el que és més greu, la destrucció total.
Però també és important -i això ho recull la seua proposició- buscar una utilitat social i econòmica.
De tot açò estem d'acord, almenys en el fons.

Pel que fa referència a la forma ens ho hauran d'explicar millor, i ens ho hauran d'explicar millor perquè quan algú creu en una cosa ha d'actuar i no limitar-se a fer declaracions d'intencions sense voluntat executiva o descarregant aquesta responsabilitat en altres administracions.

No s'obliden d'allò més important; ara són vostés govern i, per tant, tenen la responsabilitat de governar, d'actuar i no de prometre o estudiar ni viure ancorats en el passat d'oposició.

Finalment, i per tancar la meua exposició de motius, tenim l'obligació de recordar tres coses: primer, que vostés tenen la responsabilitat de govern sobre tota la Comunitat Valenciana; segon, que n'hi ha elements de valor patrimonial i industrial a tota la comunitat; i, tercer, que com a representants d'un important nombre de ciutadans no podem permetre els greuges o agravis comparatius -com acabem de vore ara mig in voce- i estem convençuts que vostés també, contra els quals, sens dubte, mosatros aixecarem la nostra veu sempre.

Perquè entenem com a transcendental tot el que s'ha dit fins ara, considerem encertada la seua proposició no de llei i ens sumarem a ella votant a favor sempre que, sempre que escoltem de la ponent el que ens ha anticipat tímidament, el compromís formal d'ampliar amb una següent PNL aquesta voluntat de recuperació del patrimoni industrial a tot el territori de la Comunitat Valenciana, i que eixe compromís naturalment siga en l'actual període de sessions.

Si no és així entendrem que contradiuen el nostre plantejament i mos haurem d'abstindre.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Si els pareix a ses senyories, el que anem a fer és suspenem un minut, com hi ha hagut una proposta in voce per a fer una proposta alternativa, vénen aquí els interessats en el tema, ho parlem, intentem fer un acord entre tots i reprenem la sessió, ¿d'acord?

El senyor González Delgado:

Yo creo, presidenta, y disculpen que lo haga desde aquí sin bajar, que estamos de acuerdo, ¿no?
, que eso se ha anticipado, que efectivamente el enunciado era de, y se acepta eso porque en realidad a mí, desde luego, es razonable.

El senyor Casanova Claramonte:

Hay una solución más fácil que nos transgrede la normativa, y es simplemente que la ponente se comprometa a presentar una PNL que abarque toda la Comunidad Valenciana en este periodo de sesiones.
(Veus)

La senyora presidenta:

Miren, anem a fer un… (La diputada Mollà diu: Â«Si em deixeu perquè sóc la proponent, i si puc dir alguna cosa.
.
.
Â»)

Un moment, un moment, perdoneu, no, com tenim coses que dir-mos anem a suspendre un minut la sessió, s'apropen els interessats i els fem una proposta, ¿d'acord?

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Té la paraula la diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

L'esmena in voce quedaria de la següent manera: Â«En col·laboració amb els municipis i amb les diputacions, ampliar l'inventari general de patrimoni cultural valencià amb els elements més destacats del patrimoni industrial, especialment sota la figura de protecció de BIC.

Â»Punt dos.
Establir una estratègia conjunta i a llarg termini entre La Generalitat, els municipis i les diputacions, per una banda, i fundacions i actors privats, per un altra, per a la conservació i posada en valor del patrimoni industrial i el seu entorn paisatgístic.

Â»Punt tres.
Analitzar les possibilitats de finançament, per part de fons europeus, d'iniciatives dirigides a la conservació i la posada en valor del patrimoni industrial i el seu entorn paisatgístic.
Â»

Una vegada llegida l'esmena in voce sí que vull fer algunes referències.

Miren, jo entenc.
.
.
, i he segut la primera en la meua exposició que ha fet una esmena perquè veig que se pot aprofitar una iniciativa d'estes característiques per a tot l'àmbit del País Valencià.
Però jo vull ressaltar que jo sóc diputada d'una circumscripció i que crec, a més, en el treball territorial que fem com a diputats de circumscripcions.
Si jo vinguera a parlar de problemes educatius en Alacant, és molt probable que hi hagueren multituds de problemes pareguts en àmbits educatius d'altres territoris que no són la circumscripció d'Alacant, la qual cosa no menysprearia o no minvaria la realitat a la qual els diputats de cada circumscripció vénen a ressaltar.

Aleshores, com que és una cosa en la qual tots estem d'acord, jo vull dir que açò no és una qüestió de sectarisme ni d'excloure, perquè el govern valencià, entenent aprovada una cosa d'estes característiques, fins i tot si fóra sols de l'àmbit d'Alacant, si l'estem obligant a fer açò, me pareix absurd que un executiu fera açò i no ho ampliara en tot l'àmbit de la Comunitat Valenciana, del País Valencià.
Però és purament per això, per una altra realitat a més, i és que vostés, no sé si m'han escoltat en l'argumentació i poden comprovar-ho, que les realitats del patrimoni industrial de la província d'Alacant estan oblidades, absolutament esborrades dels inventaris de BIC.
És a dir, hi han elements de patrimoni industrial de Castelló i de València inclosos en eixe inventari, molt poc pel que, efectivament, s'ha de fer, i per això jo he esmenat, però és que és absolutament nul en un àmbit de la circumscripció de les comarques d'Alacant.
Per això, una motivació afegida en incidir en una qüestió d'estes característiques.

I acabe diguent una cosa, el canvi polític s'ha produït en l'executiu del govern valencià.
Però vostés han de saber que el canvi ha segut molt més profund que en el govern de La Generalitat.
I, aquí, en esta proposta, parla dels municipis -per cert, municipis on estem governant també eixos governs de canvi-, amb la qual cosa, ¿com que llevar-nos la responsabilitat?
Si el que estem fent és ací legislar o promoure iniciatives per a uns executius municipals de diputacions i de Generalitat, la major part d'ells en mans de governs de canvi.
No mos estem llevant cap tipus de responsabilitat.
Mos estem sumant una responsabilitat que fins ara no ha estat assumida per estes administracions.
I.
.
.

La senyora presidenta:

Vaja acabant, senyora diputada.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
-acabe amb una qüestió- amb eixos problemes afegits que tots hem dit, que estes coses de vegades són complicades, van un poc més lents, els problemes pressupostaris fan que tingues de recórrer a altres idees, com puguen ser els fons europeus, iniciatives privades, etcètera, amb la qual cosa mos agradaria que fóra màgia, però com no serà màgia, doncs anem poquet a poquet, sin prisa pero sin pausa, a favor del patrimoni industrial valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Ara sí, passem a votació.
(Algú diu: ¿No n'hi ha rèplica?
Â») ¡Ai!
A vore, és que hem dit.
.
.
(Algú diu: Â«La meua és de mig minut.
Â») Miren, jo vaig a intentar.
.
.
, no, sí que m'agradaria comentar una coseta.
Sempre se mos comenta a la mesa que les sessions de la comissió d'educació són molt llargues, ¿d'acord?
Però, clar, serà.
.
.
(Algú diu: Â«Bé, però no parlem de tonteries.
Â») No, me pareix bé, però que sigam conscients.
.
.
però que sigam conscients que en un ordre del dia de cinc punts passem quatre hores, ¿d'acord?
Bé, perfecte, però que tots els diputats i diputades siguen conscients d'això en les següents ocasions.
(Algú diu: Â«No ho faré llarg, simplement vull.
.
.
Â»)

Té la paraula el Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de dos minuts.

El senyor Casanova Claramonte:

Anem a vore, és breu.

En primer lloc, me congratule de l'acció que s'ha pres en esta esmena in voce, per la qual cosa ho acceptem, i era l'única condició que havia ficat.
Però sí que és cert que mosatros insistim que l'obligació de govern la té el govern i l'obligació de governar és actuar.

Senyora Mollà, jo entenc el seu plantejament.
No sé, me pareix que ara és regidora d'un ajuntament.
Si ho haguera sigut molts més anys, sabria que de veritat necessitem eixa cobertura de La Generalitat als municipis.
Jo li parle de vint-i-quatre anys d'experiència com a regidor de cultura.
Aleshores, no obstant, això no condiciona, però sí que vull deixar clar que crec que és el govern de La Generalitat el que ha d'assumir eixa responsabilitat.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passem, ara sí, a la votació.
¿Vots a favor?
Molt bé, esta proposta, aprovada per unanimitat.

Continuem amb la sessió.

Proposició no de llei sobre la campanya de sensibilització per a fomentar l'esport igualitari i inclusiu, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 8.
195, BOC número 49)

La senyora presidenta:

Ara sí, com comentàvem, el punt 5 ha quedat ajornat per a propers ordes del dia i anem a pel punt 6: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la campanya de sensibilització per fomentar l'esport igualitari inclusiu, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Tenim també una esmena del Grup Socialista, ¿pot ser?
(Algú diu: Â«Sí.
Â») Sí.
 Aleshores, ¿fem.
.
.
?
(Algú diu: Â«Tenim una transaccional.
Â») ¿Tenen un acord?
(Algú diu: Â«Tenim una transaccional.
Â») Ah, tenen una transaccional.
Aleshores.
.
.
, (veus) D'acord.
¿La tenen per escrit?
(Algú diu: Â«Encara no.
Â») D'acord, doncs vagen.
.
.
(Algú diu: Â«Ha d'estar d'acord tot el món.
Â»; veus) Aleshores, ¿qui defensa.
.
.
, la proposta transaccional la té Llum Quiñonero?
¿La tenen clara tots?
(Algú diu: Â«¿La llegim o fem la defensa.
.
.
?
Â»)

Aleshores, miren, els propose: ¿parla Podemos quatre minuts?
Podem, quatre minuts, si estan tots d'acord.
(Veus) No, el que hem de saber és quina és la PNL, clar.
(Veus) Aleshores.
.
.
(Algú diu: Â«¿Leo la PNL?
Â»; algú diu: Â«Presidenta, per una qüestió d'ordre.
En la Junta de Síndics es va acordar que sempre que hi haguera una transaccional es presentaria per escrit i ja els tempus serien més curts.
Es va quedar aixina en la Junta de Síndics.
Bàsicament que no s'utilitzaren esmenes per a allargar el temps d'intervenció si hi ha hagut un acord previ.
Â») Aleshores, ¿podem tindre la proposta de la transaccional?
I, aleshores, els tempus per a poder fer les intervencions serien de menor a major.
¿Quedem així?
(Veus) O si volen, parla u i ja està.
Això no ho he vist jo mai, però.
.
.
(algú diu: Â«No.
Â») això no ho he vist mai.

La mesa demanem un poquet d'atenció.
.
.
(Veus) Els informe als diputats i diputades que s'està redactant ja la transaccional.
La mesa ha demanat que s'escriga.
Està escrivint-se.
Aleshores, quan tingam aquí la transaccional, tindran quatre minuts, per ordre de menor a major, quatre minuts cada grup.
Qui vullga, fa ús de la seua paraula i qui considere que no ha de fer ús, no fa ús, ¿d'acord?
(Algú diu: Â«Un receso.
Â»)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Retomamos…, reprenem la sessió.
Preguem als diputats i les diputades que agafen el seu lloc.
Molt bé.

Senyors diputats i diputades, comencem.
Val.

El que anem a fer és el següent: anem a fer la votació i, una vegada estiga la votació feta, fem explicació de vot.
D'acord?

Aleshores.
.
.
(Veus) Val, ara ja sí.
Ho tenim, xiques?
Sí.
Aleshores, vots a favor?
Anem a vore, anem a vore, la mesa ha decidit, (remors) la mesa ha decidit que com està per escrit i està signat per tots els grups no cal llegir-la.
De totes maneres, si se vol llegir, passem a llegir la.
.
.
No fa falta?
No cal?
D'acord.
Aleshores, com no cal llegir la transaccional, el que anem a fer és votar.
Passem a la votació.
I una vegada s'ha fet la votació fem explicació de vot.
D'acord?
D'acord.
De quatre minuts, exacte.

I si algun grup no vol fer ús de la paraula no cal que el faça, d'acord?
Aleshores, vots a favor de la proposta?
Queda aprovada per unanimitat.

Ara té la paraula el Grup Parlamentari Podemos, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Quiñonero Hernández:

Gracias.

Vivimos en una sociedad que muestra muchas manifestaciones de violencia.
El deporte como espectáculo y el futbol en particular lo ponen de manifiesto con demasiada frecuencia.
Un público, una afición que grita masivamente cánticos repletos de insultos xenófobos, homófobos, que menta la madre de tal o cual jugador, que utiliza calificativos racistas, como llamar Â«monoÂ» a un jugador de origen africano o afroamericano y con demasiada frecuencia sale a relucir el mal brutal machismo, como ocurrió con Rubén, un jugador del Betis, denunciado por su pareja por malos tratos, a quien la afición apoyaba al grito de Â«Rubén alé, no es culpa tuya, es una puta, lo hiciste bien.
Â» No es un asunto de aficiones, pasó también con un enfrentamiento entre el Madrid y el Barcelona, en que las aficiones nombraban a Shakira y a Sara Carbonero, tampoco con unas ritmas muy sexistas.
Pero no es un asunto de los problemas de esas aficiones, de esos particulares, sino en realidad ocurre con mucha frecuencia.

Los calificativos sexistas excluyentes, racistas, son pan de cada día.
Y esa es una de las escuelas en las que beben la gente menuda y los jóvenes deportistas que se inician en el deporte base.

Si ese es el modelo de comportamiento a gran escala, es obligación de las instituciones hacer un ejercicio de creatividad para dotar de ayudas, estímulos y recursos que faciliten a educadores, monitores, árbitros y entrenadores herramientas adecuadas para que el deporte base sea un escenario en el que los niños, las niñas y la gente joven aprenda a compartir, a jugar limpio, a colaborar, a competir en buena lid, aceptando los retos, las derrotas, las limitaciones y a saludar celebrando los éxitos cuando lleguen, no solo los individuales, también los colectivos, aprendiendo a compartir, a jugar, a ganar y a apoyarse cuando vienen mal dadas.

La Ley del deporte de la Comunidad Valenciana habla del reconocimiento, del valor del deporte como un valor educativo que contribuye a la formación integral de los niños y las niñas.

El deporte base de las competiciones escolares, especialmente las de los deportes mayoritarios, especialmente el futbol sala y de lejos el baloncesto y el balonmano, implican a la inmensa mayoría de la comunidad escolar, desde los querubines a los juveniles, hay niños y niñas en todas las canchas de nuestros pueblos y ciudades.

Padres y madres nos encontramos con mucha frecuencia que en esas canchas se produce, a escala, se reproduce lo que ocurre en las grandes canchas.
Padres y madres que gritan desde la cancha instrucciones a sus hijos e hijas de cómo deben hacerlo, que insultan al entrenador o al árbitro o a la árbitra, si alguna vez existe, incapaces de mostrar el adecuado respeto por los responsables de la cancha.
O directamente se mofan de algún jugador o jugadora del equipo contrario por su aspecto, su torpeza o su color de piel.
Nada que no pase en la cancha de los adultos, sí, pero doblemente reprobable porque se trata de los y las escolares que están en período de formación, y es responsabilidad de primer orden asegurar que su entorno educativo responde a criterios colaborativos, de equidad, inclusivos y de igualdad.

Pero nos preocupa que la violencia en las canchas, en los polideportivos, se afronte exclusivamente desde la sanción, porque se afronta, la ley del deporte lo regula.
Hay sanciones contra las infracciones leves y graves.

Consideramos necesaria su existencia, la de las sanciones, pero resulta prioritario establecer campañas pedagógicas que se apoyen en monitoras y monitores y árbitros y conviertan a los niños y niñas en los y las protagonistas del buen rollo en las pistas.
Campañas que premien el juego limpio y la deportividad individual de equipo y del público seguidor, por clases, por colegios, por barrios, por comarcas; que cada niño y su equipo puedan comprobar que se valora y se premia también la simpatía, la colaboración, la solidaridad, la buena práctica del deporte que realizan, que se premie el esfuerzo, las ganas de jugar, la promoción de la igualdad y la no discriminación.
Que sean los propios niños y niñas quienes califican a sus seguidores por sus prácticas.

Partimos de una práctica desigual de la actividad deportiva entre niños y niñas.
Esa desigualdad es la piedra angular de la violencia que se convierte luego en insultos sexistas.
Son escasas en las canchas y también entre monitores y árbitros.
Pero esto será tema de otra propuesta legislativa.

¿Si queréis leemos la enmienda?
No hace falta, ¿no?
(Veus) Bueno, pues estoy muy contenta de que todos los grupos hayan apoyado esta propuesta.

Muy buenas tardes.
Muy deportivo.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té ara el torn de la paraula el Grup Ciudadanos per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Quiero iniciar la intervención con una frase de Russell, de 1993, donde dice: Â«Fuera de los tiempos de guerra, el deporte es quizás el único escenario en el cual los actos de agresión interpersonal no sólo son tolerados sino aplaudidos con entusiasmo por un gran segmento de la sociedad.
Â»

Lamentablemente éste es un comentario que refleja en muchas ocasiones lo que puede pasar en el ambiente deportivo, pero también toda la parte negativa pues tiene una parte positiva, porque afortunadamente hemos evolucionado y hemos pasado de la práctica deportiva de la antigua Grecia a la actual, más socializada, donde se penaliza este tipo de conductas violentas.

En esa línea hay diferentes leyes, tanto nacionales como autónomas, que prohíben la violencia deportiva y socialmente no está admitida.
Pero esas leyes suelen ser insuficientes, porque, si nos vamos a los datos, un estudio realizado por el Ministerio del Interior y el Instituto Nacional de Estadística indica que en los últimos años la Comunidad Valenciana encabeza la lista de sanciones deportivas por violencia, cuarenta sanciones por millón de habitantes.

La verdad que esos datos, cuando los he visto, me han alarmado y creo que en este caso Podemos ha hecho una propuesta que va en la línea de medidas de prevención y de socialización hacia fomentar valores deportivos en la comunidad.

Lo que quería indicar es que son muchos los estudios que se han realizado.
Y entre todos estos estudios sobre la violencia en el deporte a nivel científico y también estudios que hay a nivel institucional, hay un referente en los años noventa donde se creó una comisión investigadora del Senado para estudiar cuáles eran los factores que facilitaban que se produjera pues violencia en el deporte.
Y entre los factores pues me llamaba la atención algunos que voy a citar, entre los que están el fanatismo y el culto a la violencia, los problemas estructurales de la sociedad, el comportamiento violento que se produce en un contexto deportivo pues puede ser socialmente más aceptado que se produce en otro tipo de contexto.
Cuando hablamos de conducta violenta es verbal y no verbal, como bien ha ilustrado la compañera.
Y la influencia también de los medios de comunicación, porque existe acuerdo por parte de la población en que la forma que tienen los medios de comunicación de tratar la violencia en el deporte no es la más adecuada y que incluso puede llegar a facilitar que se produzca.
No son palabras mías, son palabras de los resultados del informe o del estudio que hizo el Senado en el noventa.

Bueno, a partir de ahí lo que quería indicar, a modo ilustrativo, que son muchas las investigaciones que se han realizado para parar los pies, ¿no?
, a esa violencia deportiva que ocurre en muchas ocasiones.

Y sí que me gustaría, y es apoyado y estoy contenta en este aspecto, aunque venga de otro grupo, estoy contenta porque conoceremos y estudiaremos en profundidad pues la realidad de la Comunidad Valenciana y poner medidas preventivas para intentar que esto pues no pase.

En este sentido, desde Ciudadanos, pues, como he indicado, apoyamos esta propuesta para generar códigos de buenas prácticas o, como bien habéis llamado, Â«códigos de buen rolloÂ», para reducir la violencia del deporte base.
Para ello hay que sensibilizar tanto el deportista como al seguidor o al espectador de que ese comportamiento agresivo, tanto verbal como no verbal, no especialmente bien visto.

Porque no olvidemos que el deporte base tiene como objetivo el desarrollo integral del niño y de la niña, tanto físico, cognitivo, como social.

Y, ¿qué tipo de educación estamos dando si no ponemos freno a la violencia deportiva?
Porque el deporte debe entenderse como un camino para el desarrollo de las potencialidades personales del joven en el tránsito del infante al adulto y de la actitud social que como persona desarrolla, crece y vive en sociedad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el diputat Josep Nadal per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Nosaltres també des de Compromís notem, igual que l'esperit d'esta PNL, un cert malestar en pares, en gent de l'esport base, sobretot en els monitors a l'hora de vore com funcionen els partits.
I això és una cosa que ha sigut… segurament ha sigut tota la vida aixina.
Però també és important que la societat cada volta està més sensible a estos temes.

La veritat és que els podria parlar de moltes coses.
Moltes voltes es demana a les administracions -normalment a l'escola, en este cas no és a l'escola directament-…, però sí que es demana a les administracions públiques que solucionen moltes coses que de vegades tenen la seua arrel del problema en altres factors com, per exemple, la televisió, els mitjans de comunicació, l'actitud moltes vegades irresponsable d'alguns periodistes esportius i també, sobretot, dels grans ídols esportius, que de vegades són molt irresponsables a l'hora de parlar, a l'hora de comportar-se dins del camps i perquè d'alguna manera els xiquets els estan mirant i van a repetir els seus rols.

Dir que, bé, que des de Compromís, i com a part del govern del botànic, entenem que la situació econòmica, com ha dit el director general, no està per a tirar coets.
I tot i que açò es tirara avant i que ja s'estan fent coses en este sentit des de la Direcció General d'Esport, doncs, evidentment, no…, segurament el pla este no seria tal i les línies no serien de l'abast que voldríem i que realment serien necessàries, d'implementació de diners, perquè realment tinga una incidència forta en la nostra infantesa.

Ahí es podria parlar de formació pedagògica de monitors, de formació pedagògica dels mateixos arbitres i fins i tot en intentar també que el codi de bones maneres arribe sobretot als pares, perquè de vegades també són molt culpables del que passa als terrenys esportius, de l'esport base.

De fet, jo…, m'ho contava un monitor d'esport base, que dia que trobava que fins i tot ens podrien plantejar en certs esports canviar el reglament per a ajustar-lo als xiquets i xiquetes, perquè em contava que era molt injust que…, no trobava bé que uns xiquets de sis anys anaren cap de setmana darrere de cap de setmana anant a jugar a futbol a perdre sempre setze a zero i se n'anaren a casa amb mala cara, perquè n'hi ha un reglament que està fet com si…, molt semblant al que seguixen els jugadors de primera divisió i que no passen de mig camp i conforme trauen els fan un gol, i un altre, i aixina… (Rient) Segurament, l'esportivitat hauria de ser una altra cosa i que tots tinguen dret a jugar, (veus) i més si tenen sis anys.

En este sentit, però, vegem que és molt positiva esta PNL que s'ha presentat.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Socialista, la diputada Mercedes Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Bueno, yo no voy a utilizar los cuatro minutos.
Porque yo creo que la PNL a la que desde mi grupo habíamos presentado una enmienda enlazándola con lo que desde mi punto de vista o desde nuestro punto de vista, es donde hay que incidir en el tema de…, para intentar que la violencia en los campos… en las canchas de juego vaya a menos, es, por supuesto, en la formación.

Por eso insistíamos en las campañas periódicas y formación de monitores, porque si la violencia muchas veces surge del público, pero ahora luego os leeré una cosa que es lo que hace que realmente surja o no surja la violencia, pero, bueno…

Además, hay…, el compañero nos decía antes: Â«Todo nos lo pasáis a los ayuntamientos.
Â» No es así, no es así.
(Veus) Casi todo.
Hay un decálogo de buenas prácticas de la Generalitat valenciana que se tiene que aplicar, al que los ayuntamientos se pueden aplicar, y ahí es donde se destaca la prevalencia de valores, la formación de monitores.
Hay estudios hechos por muchos ayuntamientos de la comunidad que se pueden trasladar a otros municipios, con lo cual no hace falta….
, porque al final las conclusiones son las mismas: formación, formación y formación.

Pero yo lo que quería era leeros una carta que fue noticia porque es la excepción y debería ser lo que primara en todas las cartas, en todas las canchas.
Es una carta del Club Deportivo Contestano, de Cocentaina, remitida al Club de Futbol Aielo de Malferit, en la que dice:

Â«Enviamos esta carta de agradecimiento al Club de Futbol Aielo, y en concreto al entrenador de su equipo benjamín, Aitor Cebrián Montiel, por su gran gesto mostrado en el partido del pasado fin de semana, en el cual se enfrentaba nuestro equipo benjamín.
El pasado sábado, a las 09:00 horas, nuestro equipo benjamín llegaba al campo del Aielo para disputar el partido de liga correspondiente a esta jornada.
Uno de lo padres de nuestros jugadores, después de hacerse el café en el bar del polideportivo, se desplazó al servicio para hacer sus necesidades.
Y cuál fue su sorpresa que sin querer escuchó la charla del míster local.

Â»Estas fueron sus palabras: «Acabe de veure entrar els xiquets contra els quals aneu a jugar.
Són més xicotets que vosaltres, són de primer any i no haurien de competir en aquesta categoria.
Estan golejant-los cada setmana.
I voldria que us posareu al seu lloc.
No vullc que celebreu cap gol.
No els pressioneu al seu camp.
Deixeu-los que juguen un poc i que puguen gaudir de jugar a futbol.
Anem a ser respectuosos amb ells«.

Â»Estos gestos son los que hacen grande el futbol.
El futbol no es solo competición sino también educación y, sobre todo, respeto al rival.

Â»Gracias al Club de Futbol Aielo y a su entrenador por su gesto y dar nuestra más sincera enhorabuena.
Â»

Y esto… y es de futbol, que es en donde en la mayoría de los casos se da la violencia.
Esto es lo que cuando unos niños escuchan de su entrenador, hace que todo… en toda la cancha, dentro y fuera, haya buen rollo.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Veus)

Té la paraula… (Veus) Té la paraula, pel Grup Parlamentari Popular… (Veus) Té la paraula el Grup Parlamentari Popular, la diputada Marta Gallén.
(Veus)

Endavant.

La senyora Gallén Peris:

L'educació i prevenció són la base sòlida que mos portarà a poder treballar amb els més joves i ajudar-los a ser millors.

Hui parlem de violència en l'esport base.
No tan sols l'exerceixen els xiquets i xiquetes.
Lamentablement, vénen també de pares, mares, entrenadors, entrenadores i del públic que se congrega en la graderia.

La violència en l'esport és més habitual en els esports d'equip.
Hi ha molt de contacte entre els esportistes i l'error d'un o de qualsevol xiquet o xiqueta de l'equip genera violència en la resta i, per suposat, en els que estan presenciant el joc des de la graderia.

La pràctica esportiva en l'edat escolar constituïx un dels elements claus del procés educatiu de xiquets, xiquetes i joves.
Fomentar l'esportivitat i prevenció de l'agressivitat i violència en l'esport base és fonamental.
Cal abordar de manera integral la problemàtica de la violència en l'esport base.

Podem comprovar que l'esport té uns valors molt importants que mos transmeten com som.
L'abnegació, afany de superació, ambició, autocontrol, autoestima, autonomia personal, automotivació, competitivitat, compromís, cooperació, disciplina, èxit, força de voluntat, lideratge, persistència, responsabilitat, sacrifici, salut, solidaritat, respecte, treball en equip, triomf, humanitat, honestedat…, l'esport deu ser un element transmissor d'estos valors socials.
I el cert és que eixes bones intencions no se porten a la pràctica per desconeixement de models teòrics i per no voler dedicar el poc temps que se disposa a eixa tasca.

Hui n'hi ha tota una línia de treball molt fructífera en l'àmbit dels valors i l'esport, que fonamentant-se en la teoria del desenrotllament estructural i utilitzant els clàssics dilemes morals, ha donat lloc a magnífiques intervencions.

Estos treballs perseguixen elevar els nivells de juí i raonament moral dels joves esportistes, i a partir d'estes competències, millorar el seu comportament.

Podem donar xerrades teòriques sobre ètica i valors en l'esport als nostres esportistes o, millor dit, treballar dilemes morals en contextos esportius en el vestuari, però allò essencial és que el que allí se parle se porte a la pràctica.

És essencial treballar estes bones conductes en els entrenaments, però amb un objectiu clau: aplicar-les en la competició.

Compartim entre tots i totes tant les bones com les males experiències, els encerts i els errors.
És l'única forma que entre tots i totes seguirem millorant.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Sí que m'agradaria fer una recomanació… Bé, recomanar-los ara que estem tancant este tema… Hi ha un vídeo -a la millor ja el coneixen-, es diu L'equip petit, que tracta sobre estos temes.
I és una experiència d'uns xiquets que juguen al futbol i sempre perden.
I els recomane que facen eixa visualització, si poden.

Agrair-los el to del treball d'esta comissió.
Demanar disculpes si ha segut molt precipitada la data que hem posat per a esta comissió, però és molt complicat ajustar agendes dels diputats i diputades, dels portaveus, de les compareixences.
I anem fent com millor podem fer.

Aleshores, sí que els anunci un poquet que volem fer una altra comissió este mes, encara que siga a final de mes, per poder avançar temes, ja que ahir va ser dimarts i entraren nous temes a…, perquè n'hi hagué mesa.
Aleshores, açò, estiguen…, els avisarem el més prompte possible per a fer una altra comissió a final de mes.

Moltes gràcies i a continuar treballant pel nostre poble.

(S'alça la reunió a les 20 hores)