Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 29 d'abril de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 4 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes,
senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 68.
Segona i darrera reunió.

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari Popular
sobre la inversió educativa que està realitzant el Consell (RE número 57.
536)

La senyora presidenta:

Buenos días.

Por favor, rogaría a los medios de comunicación.
.
.

Es reprén la sessió.

La senyora presidenta:

Compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes formulades pels grups
parlamentaris d'interés general per a la Comunitat Valenciana.
Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Blasco.

El senyor Blasco Castany:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Molt honorable president de La Generalitat.

Honorables consellers.

Senyores i senyors diputats.

Bon dia per a tots.

L'educació, anomenada no fa tant de temps instrucció pública, constituïx un dels pilars bàsics de les societats actuals, un pilar bàsic, l'educació, que és un deure per a la ciutadania, és un deure, també, i per tant un dret per a totes les persones que han de ser receptores d'este servici públic i, al mateix temps, és una obligació per a les institucions públiques.
Un dret per als ciutadans, un deure per a les institucions públiques que conformen, igualment, pilars bàsics del que hem denominat la societat del benestar.
Una societat que, perquè tinga tot el seu contingut, ha de fer una aposta per polítiques socials, per polítiques educatives i que ha de fer una aposta forta per la innovació, per la formació i per l'educació.

Així ho ha entés el govern del Partit Popular al front de La Generalitat, això ho han entés tots els governs del Partit Popular en esta comunitat en els últims anys.
Esta és una comunitat que té un sistema educatiu modèlic, que ha fet un esforç pressupostari per a millorar les infraestructures educatives i millorar les
dotacions del personal docent, com mai en la història de l'autonomia valenciana s'havia fet i que presenta, al mateix temps, un esforç diari, quotidià, per millorar la qualitat, per millorar les condicions del sector educatiu de
la nostra comunitat.

Per una altra banda, esta aposta per este servici públic educatiu de qualitat està en consonància en el que són les normes, les directrius, en Europa fonamentalment.
Basta dir una dada, el
35% dels llocs de treball que seran necessaris cobrir en l'any 2003 en Europa van a necessitar d'una alta qualificació, tal com assenyala el Centre Europeu de Desenrotllament de l'Educació i de la Formació Professional.
En estos paràmetres, igual que en el que representa el Tractat de Lisboa, la Comunitat
Valenciana, el govern que vosté presidix, senyor president, és un govern que està fent una aposta clara i inequívoca per mantindre, des del punt de vista quantitatiu i qualitatiu, este valor
de l'educació, com un dels referents de la seua acció de govern.
Aixina s'ha vingut fent en la millora de les infraestructures, en haver augmentat en un
50% el personal docent en els últims anys i, especialment, en les dotacions pressupostàries que tots els anys s'aproven pel govern i se ratifiquen en estes Corts.

Enguany, el pressupost de la Conselleria d'Educació, en el context del pressupost total de La Generalitat, representa un 30,82%,
exclusivament les dotacions pressupostàries dedicades a l'educació.
Un percentatge que significa, al mateix temps, el compromís per estes polítiques solidàries i socials per part del seu govern.
És més, gradualment i progressivament, tots els anys ha augmentat la dotació dedicada a les polítiques actives en favor de l'educació en esta comunitat.
Enguany també ha sigut aixina i si fem el càlcul dels últims deu anys, inclús les dotacions dedicades a l'educació han augmentat per damunt del percentatge mitjà de l'augment global dels pressupostos de La Generalitat.

Això, a més, s'ha fet en un moment en què el govern socialista continua sense acceptar un pacte educatiu d'estat que milloraria no solament la qualitat sinó també la relació i la coordinació entre les distintes comunitats autònomes en una qüestió tan essencial com és l'educació i, al mateix temps, se dóna en un context on, en esta comunitat, el govern socialista continua ignorant
el més del milió de persones que en els últims nou anys han vingut i que reclamen també un servici de qualitat en relació a l'educació.

Basta també significar que quasi cent mil xiquets i xiquetes que han vingut en els últims anys a esta comunitat degut al creixement demogràfic i al flux migratori, estan sent atesos, des d'un punt de vista de la qualitat, en el servici públic pel que ha fet aposta el seu govern.
Això significa, al mateix temps, unes tensions pressupostàries que, afortunadament, el govern que vosté presidix ha vingut mantenint any darrere any per a mantindre la qualitat d'este servici.

En eixe aspecte, en este context i agraint-li, des del Grup Parlamentari
Popular, l'esforç continuat del seu govern per una aposta d'educació en qualitat, volem preguntar-li, al senyor president de La Generalitat, com
valora els esforços, com valora les inversions educatives, del govern de La Generalitat?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el molt honorable president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular.

En primer lloc, voldria donar les gràcies a totes les persones, als regants, als agricultors de la Comunitat
Valenciana, per estos anys i estos mesos, fonamentalment, de treball col·lectiu per a fer possible que la Comunitat Valenciana mantinga el transvasament
del Tajo-Segura i que mantinga sense la reserva prevista en l'Estatut, també, el Xúquer viu perquè, entre altres coses, eixa reserva atemptava directament contra les
possibilitats de creixement de les riberes, des del punt de vista de la
plantació de tarongers, inclús, contra l'abastiment d'aigua a l'àrea metropolitana de València.
És un triomf de tota la societat valenciana.
(Aplaudiments)

Efectivamente, hemos hecho un enorme esfuerzo, yo creo que es de los esfuerzos más importantes y significativos de los gobiernos del Partido Popular desde el año 1995.
La apuesta por la educación pública y de calidad en todos los ámbitos, desde la Educación Infantil, hasta la Universidad, pasando por la primaria, secundaria, por los
bachilleratos y por la Formación Profesional, ha sido la gran apuesta de una comunidad que supo desde el
principio que la igualdad de oportunidades partía, inexcusablemente, con la instalación, la construcción, de equipamiento educativo de primer nivel y la contratación de profesores y de maestros en todo el sistema.

El crecimiento ha sido exponencial.
Les voy a dar un dato que es bastante gráfico.
Desde que soy presidente se ha inaugurado, o un colegio, o un instituto,
cada semana.
Eso significa que hay más de 360 colegios e institutos inaugurados desde que soy presidente de La
Generalitat.

Como en esta vida todo es bueno, homologarlo a periodos de tiempo y políticos, para darnos cuenta donde está la demagogia y donde está el trabajo, les diré que durante los doce años de gobierno del Partido Socialista se construyeron 73 colegios e institutos.
En cambio, en la mitad de tiempo hemos multiplicado el número de colegios e institutos hasta más de 360.
¿Se dan cuenta ustedes de quienes son los que realmente han apostado por la
educación pública?
(Aplaudiments)

Yo sé por qué la izquierda en la Comunidad Valenciana lleva mucho tiempo sin hablar de
educación, sin hablar de sanidad, sin hablar de infraestructuras, sin hablar de agua,
sin hablar de medio ambiente, sin hablar de políticas sociales, lo sé perfectamente, porque en todos los campos en los que hay gestión de trabajo, esfuerzo y responsabilidad, barremos a datos, a compromiso y a
propuestas al Partido Socialista, tanto cuando gobernaba en la Comunidad
Valenciana como ahora que lo está haciendo a nivel nacional.

Un millón de alumnos en todo el sistema educativo, más de sesenta mil profesores y maestros en todo el sistema educativo, es el
legado, a día de hoy, de lo que han sido estos años de gestión del Partido Popular en materia educativa.
Más de cuatro mil cuatrocientos millones de euros del presupuesto anual, significa
más del 30% destinado a educación.

Nosotros creemos en la educación, porque la educación es la que prepara y forma a los jóvenes, a los niños y a los jóvenes, para el día de mañana.
Es la que iguala oportunidades entre las familias y las personas.
Es la que
ha conseguido integrar a decenas de miles de personas que han venido de otros
lugares del mundo en nuestra sociedad y es, en definitiva, la más importante apuesta de libertad y democracia, en letras mayúsculas, que cualquier sociedad pueda hacer.
Por eso el Partido Popular es
exactamente igual a educación pública, de excelencia y de calidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari
Socialista sobre el fraccionament de contractes per a aplicar procediments
menys respectuosos amb els principis de publicitat i concurrència exigits per la legislació de contractes de les administracions públiques (RE número 57.
513)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

¿Considera aceptable la práctica consistente en fraccionar el objeto de los contratos para aplicar
procedimientos menos respetuosos con los principios de publicidad y
concurrencia exigidos por la ley?

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell per a respondre a la pregunta del síndic.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Para entender la pregunta que se nos formula desde el Grupo Parlamentario
Socialista, he intentado ir a las fuentes, a las fuentes.

Fuente número 1: Sindicatura de Cuentas.
En todos los informes se concluye que la
sindicatura en el ámbito de la fiscalización no ha encontrado los elementos que configuran una contabilidad que no sea
responsable.
En consecuencia, lo que sí hace es formular algún tipo de recomendación para una mejor gestión de los expedientes de contratación.

Fuente número 2, para saber exactamente qué se me preguntaba, y se me envían una serie de expedientes en los que, presumiblemente, este tipo de prácticas se hacía habitualmente cuando el señor Luna era alcalde de Alicante.

Fuente número 3: he preguntado los procedimientos de publicidad y concurrencia cuando
gobernaba el Partido Socialista y cuando gobierna el Partido Popular.
El
porcentaje es de 54% de contrataciones en estas características de la época socialista a menos del 10%.

Con estas fuentes creo que queda todo dicho.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Luna.

El senyor Luna González:

Gracias, señora presidenta.

Desde que empezó este tema del caso Gürtel usted renunció a su defensa en el ámbito de lo político, renunció a dar explicaciones en esta cámara y prefirió refugiarse en el ámbito de lo judicial, seguramente pensando que las escaramuzas procesales le
librarían de alguna cosa, y claro, desde ese momento se ha estado refugiando aquí en la opacidad, en el fraccionamiento, en la imposibilidad de control, en la
ficción de que no hay ningún cuestionamiento judicial a lo que hacen.
Por eso dijo aquí, la semana pasada, que «nadie ha dicho que haya ninguna adjudicación irregular».
Sigue usted aferrado al «esto no es lo que parece», pero el problema es que cuando la justicia actúa, la ficción se desmorona, señor Camps.

Esto es un informe de la oficina de auxilio judicial que obra en el expediente
que instruye el señor Pedreira del caso Gürtel.
Es un informe del día 16 de abril, no está protegido por el secreto de sumario, no se preocupen, ha sido notificado a las
partes.
Está hecho por interventores del estado, inspectores de hacienda, funcionarios del
Banco de España, y dice algunas cosas interesantes.
Analiza 85 operaciones de la Generalitat
valenciana bajo su mandato, operaciones de presidencia, de vicepresidencia, de 7
consellerias y hasta 17 órganos gestores.
En más de cincuenta ocasiones se ha vulnerado la ley.

Dice: «Consideramos que ha habido un fraccionamiento del objeto del contrato, en cuatro
contratos menores y con la misma empresa, con el objeto de no utilizar otros
procedimientos de contratación, negociado o abierto, por lo que se han vulnerado los principios de publicidad y concurrencia, «en más de cincuenta ocasiones», dice esto.

Hay cinco facturas directas, de adjudicación directa, que sí, que exceden el límite de lo que permite la ley.

Hay facturas donde se incumple claramente el objeto del contrato.
Y le voy a
citar una, del señor Blasco en lo de VAERSA, donde dice: «Si el incumplimiento hubiera sido por causas imputables al contratista, hubiera
dado lugar a la exigencia de responsabilidad y a la prohibición de contratar.
» Dice que habría que haber prohibido contratar a Orange Market desde el primer contrato.
«Y si hubiera sido responsabilidad de VAERSA, habría que haber abierto un expediente de responsabilidad administrativa contra el
personal, cosa que no se ha hecho.
» Esto lo dice aquí.

Hay facturas en las que no consta el cumplimiento.
Hay facturas derivadas
irregularmente de expedientes de contratación.
Y hay facturas en las que se produce duplicidad en el pago de los servicios.
Todo eso está aquí en este informe.

En las conclusiones le explican a usted lo que es su manual de fraccionamiento
de contratos.
Orange Market debería haber sido excluida por no haber acreditado la solvencia.
Y en Fitur 2005 se
debería también de haber excluido a Orange Market porque no había acreditado la solvencia.
Lo dice el informe de la Oficina de Auxilio Judicial.

Habla de la convalidación de facturas ilegales porque superan el máximo permitido.
Tres de ellas, de la señora presidenta de esta cámara, en Fitur 2005, y dice literalmente lo siguiente: «El director del gabinete de la Agencia Valenciana de Turismo reconoce que es un
acto que se celebra anualmente, la cena, por lo que en ningún caso se podría invocar la imperiosa urgencia o necesidad.
Desconocemos el valor jurídico que se pretende dar al acto al inicio de dos expedientes de enriquecimiento
injusto, ya que, si estamos ante la figura de convalidación de un gasto en cuya tramitación se han vulnerado determinadas normas de contratación, la convalidación la debería hacer el superior jerárquico, y no, como en el caso que nos ocupa, el mismo órgano de contratación, la
consellera de Turismo; y si es un expediente de indemnización por responsabilidad patrimonial, no se ha tramitado como tal.
»

Y para terminar, el informe, por lo que a usted le interesa, dice lo siguiente:
«Por otra parte, conforme a lo dispuesto en el Decreto 180/2004, del Consell, al
considerarse la participación en Fitur de las consellerias una actividad de promoción y representación institucional, en los que interviene el presidente de La Generalitat, es
preceptiva la autorización previa del gabinete del presidente.
» De su gabinete, señor presidente.

Mire, el caso Gürtel va a ser largo y complejo.
Pero tenemos encima de la mesa el día 12, y ahí no le han valido las triquiñuelas procesales.
El día 12 se falla algo importante.
Y el día 12 de mayo les tiene a ustedes aterrorizados y paralizados (remors) por lo que supone en estos momentos.

Su entorno, señor presidente, se divide en estos momentos entre los que contienen el aliento y
algunos que empiezan a desmarcarse buscando el sustituto, los que preparan el
futuro al margen de usted.

Usted es víctima de esta estrategia suicida y antidemocrática, de cifrarlo todo al ámbito de lo judicial y no dar explicaciones políticas.

Usted no es dueño ya de su futuro, señor presidente.
Usted hablaba aquí hace un momento de legado.
Su futuro está en manos de los jueces, señor presidente.
Y ya dice el dicho popular, pleitos tengas y los ganes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra.

El senyor president del Consell:

Al que veo excesivamente nervioso últimamente es a usted.
Nosotros estamos tranquilamente trabajando (aplaudiments) por el presente y el futuro de la comunidad.

Este es un gobierno autonómico, elegido por este parlamento, parlamento que a su vez tiene su mecanismo de
funcionamiento por el sistema democrático y electoral, que nace de un estatuto de autonomía.
Estatuto de autonomía que emana de la Constitución española y en donde entre otras muchas cosas se desarrollan todo tipo de instancias
en donde cualquiera que pueda prever algún tipo de irregularidad tiene la obligación de ponerlo en conocimiento de la administración correspondiente.

Me parece de lo más anómalo y extraño que la Intervención General del estado utilice al portavoz de la oposición en el parlamento valenciano para hacernos ver cosas que no llegan de ninguna
otra manera.
Porque nosotros, cuando detectamos algún tipo de irregularidad, desde la competencia que nos corresponde, nos ponemos
directamente en contacto con la administración correspondiente, y no utilizamos al portavoz de la oposición del ayuntamiento correspondiente para que vaya a decirles qué ha dicho la Sindicatura de Cuentas o cualquier otro tipo de instancia.

Y me explico.
Hoy, a día de hoy -yo sé que esto para usted es muy complicado porque ha construido un mundo alrededor
de toda esta historia-, a día de hoy, la Sindicatura de Cuentas y el Tribunal de Cuentas, que son los que
van fiscalizando día a día el funcionamiento económico y administrativo de esta casa, no han dicho absolutamente nada ni han
requerido nada a esta casa en relación con expediente alguno.
Esa es la realidad, señor Luna.

Yo no sé a qué triquiñuelas procesales usted se refiere.
Sólo he visto una triquiñuela procesal durante todo este tiempo.
Aquel documento, bajo secreto de
sumario, que usted esgrimió en este parlamento y que todavía no ha tenido agalla democrática para decirnos aquí quién le dio informe.
(Aplaudiments)

El estado de derecho se basa precisamente en que haya personas que por su
responsabilidad les corresponde esta competencia para detectar aquel tipo de
irregularidad que crea que se debe fomentar o aclarar.
Y las personas que en
algún momento reciben algún tipo de pregunta y se inquiere para que contesten a las preguntas conforme
corresponde en el procedimiento, también que se ponga en marcha para tal cuestión, tienen toda la capacidad, la presunción y el derecho a poder contestar donde corresponde.

Usted ha intentado durante este año, y lo ha conseguido en su sólo ámbito personal y singular, romper con todos los pilares del estado de derecho,
atacar y sentenciar, fallar antes incluso que hablen los propios tribunales -que, por cierto, cada vez que hablan nos dan la razón-, y en definitiva buscar la ensoñación de un mundo utópico en el que usted se convertiría en el único garante de la libertad y de la democracia.
Y eso me suena a la antigua
Europa del este.
(Aplaudiments)

Yo ya le he dicho que he ido a la fuente.
La Sindicatura de Cuentas me dice que
todo está bajo el control de legalidad y en perfectas condiciones.
Le he dicho que he ido
a la fuente.
Y me han dicho que en el Ayuntamiento de Alicante usted hacía prácticas de las que usted presume ahora no haber hecho nunca.
Y me gustaría que contestase.
Le dije el otro día que a quien le adjudicó, (remors) a quien le adjudicó el 24% del volumen de contratación del ayuntamiento cuando usted fue alcalde, luego le contrató en su propia empresa; y además no ha contestado quién le dio el informe.

Son ya muchas preguntas, señor Luna, mucho peso de preguntas sin respuestas.
Y así es como usted va perdiendo, día a día, credibilidad en esta cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Luna.

El senyor Luna González:

Creí que esto era una sesión de control al gobierno.
Pero, en fin, sigue usted instalado en el que todo está bien, aquí no pasa nada, a pesar de lo que ha dicho la Sindicatura de Cuentas, que ha
dicho muchas cosas en todos estos contratos.

Pero, mire, su partido sancionó a Ricardo Costa.
Todavía no sabemos por qué.
Pero su hermano, el hermano de Ricardo Costa, dice que usted tiene que dar
explicaciones, y no las da.

Ahora el señor Blasco nos dice que deberían de haber dado alguna explicación.
Podría haber empezado él, pero no empieza, pero dice que deberían haber dado alguna explicación.
Algún medio dice hoy que esas declaraciones del señor Blasco estaban pactadas con presidencia.

Por tanto, le pregunto: ¿usted comparte la posición de su portavoz en el sentido de que deberían dar alguna explicación?

¿Su conciencia no le exige todavía que dé alguna explicación en relación con todo lo que estamos sabiendo, con todo lo que estamos pasando, con lo que
sacan los tribunales?
No meta usted a la intervención del estado, porque esto es un informe de la Oficina de Auxilio Judicial, que
está (remors) en el procedimiento de la Oficina de Auxilio Judicial.
Repase usted el derecho,
repase usted el derecho.
(Veus) Repase usted el derecho.
(Veus)

¿Su conciencia le permite seguir sin contestar a las preguntas (veus) que le hacemos la oposición, señor Camps?

La senyora presidenta:

Señor Marí, por favor.
Señor Marí.

President.

El senyor president del Consell:

Esta anómala legislatura comenzó siendo anómala porque el portavoz de su grupo parlamentario no es quien fue votado por los
ciudadanos en las elecciones autonómicas.

Todavía no entendemos por qué no es el portavoz, porque nadie ha dado explicaciones para quitar al secretario
general legítimo del Partido Socialista del escaño que le correspondía.

Estos días estamos viendo algo que no tiene nada que ver con lo que ocurrió aquí, que multiplica por mil todo aquello que aquí se dijo y se utilizó para quitar al secretario general legítimo de los socialistas valencianos del lugar que usted ocupa.

Y todavía no he visto de ningún socialista valenciano que haya salido a defender a su secretario general
pidiendo explicaciones de por qué otro socialista en un alto cargo del estado está en estos momentos siendo puesto en cuestión por algo que es muchísimo más grave que hizo que usted sea hoy el portavoz del Grupo Socialista.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Luna.

El senyor Luna González:

Gracias, señora presidenta.

Éste es el único sitio y el único momento en que usted se ve obligado a contestar, porque usted no contesta a
nadie.
Hace meses que no habla con periodistas ni contesta a nadie.
El único sitio.
Y aquí ensaya usted todo tipo de maniobras evasivas.

Hemos sido testigos ahora mismo de la última maniobra evasiva.
Usted sigue diciendo contra toda evidencia que esto no
es lo que parece.
Usted enlaza viajes y más viajes para que no le pillen aquí algunas cosas.
Y usted se dedica a montar espectáculos de falsa dignificad ofendida, para que seamos otros los atacados y no
usted el que tenga que contestar.

Bien, hasta cuándo, señor Camps, va a permanecer con esta farsa.
Hasta cuándo va a seguir utilizando maniobras evasivas para no contestar lo que tiene que
contestar.
No se da cuenta usted de que se les está resquebrajando el grupo que tiene detrás, que ya nadie, (aplaudiments) que ya nadie.
.
.
Sí, sí.
Aplaudan.
Aplaudan, aplaudan.
Aplaudan, aplaudan.
Pero lo de ayer tiene su
importancia, y usted sabe, si no lo sabe se lo digo yo, las conversaciones de
pasillos.
Aplaudan lo que quieran.
No tardaremos mucho en verlo.

¿Hasta cuándo, señor Camps, va a huir o va a pretender huir de una realidad.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Luna.

El senyor Luna González:

.
.
.
que les tiene asfixiados, a usted el primero?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

President.

(Aplaudiments)

Ya, señores diputados, por favor.
(Veus)

President del Consell.
(Remors) Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señor Luna, si la percepción que usted tiene de la realidad tiene esta contestación, imagínese como todo lo que usted dice (veus i aplaudiments), como todo lo que usted dice parte de un tremendo error.

Usted ha sido un factor, pequeño factor, pero ha sido un factor.
.
.
, (rialles) un pequeño factor más de unión del partido, de unión del grupo parlamentario, de aumento de simpatizantes del Partido Popular y de
aumento de expectativas de voto del Partido Popular.

A usted en algún rincón de la sede le pondremos algún tipo de recuerdo.
(Rialles) Porque, posiblemente, muchas de las personas que irán a votarnos dentro de un año lo harán para que nadie como usted nunca jamás tenga la más mínima opción de ponerse al frente de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís sobre l'efecte que tenen sobre l'economia valenciana els processos judicials en què estan involucrats membres del Consell (RE número 57.
518)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana:
Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

President, que mal li deuen anar les coses per a vore l'espectacle que hem vist!
Només li ha faltat fer el paseíllo.
(Veus) Este aplaudiment sona a despedida, no?
(Veus)

Però, en tot cas -que açò és molt seriós-, en quina mesura han afectat l'economia valenciana els processos judicials en què estan immersos membres del govern valencià?

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el presidente de La Generalitat.

El senyor president del Consell:

Com diria alguna persona valencianoparlant de soca, vosté s'ha enganyat en la pregunta!
(Veus) No hi ha ningun membre del govern de La Generalitat involucrat en cap
procediment en estos moments, com vosté sap perfectament.
També és una miqueta de somni, de somni utòpic el que té vosté, però esta és la realitat.

Com ha parlat d'economia, sí que m'agradaria, abans de sentar-me i esperar la seua resposta.
.
.
, però que sàpia que la pregunta està mal formulada perquè no és real, no és real.
Vosté ha sigut inveraç una vegada més.

El que volia dir és que, efectivament, el moment econòmic és molt complicat, molt complicat, però que en estos moments la Comunitat Valenciana té un augment de la producció industrial per damunt de la mitjana espanyola, que ha abaixat; està exportant més del que fea alguns mesos, ha crescut tres mesos seguits l'exportació i ja som, una vegada més, la segona comunitat espanyola més exportadora.
I el creixement de l'atur, és veritat, ha crescut, però cinc punt menys que la mitjana nacional en estos tres últims mesos.

Jo vaig dir ací en esta cambra que eixiríem els primers de la crisi econòmica de tota Espanya.
I jo torne a dir en esta cambra que eixirem els primers de
la crisi econòmica.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Mire, president, jo sé molt bé el que pregunte.
El que no tinc molt clar és vosté el que contesta.
Però jo he dit «implicat», perquè el dia 15 el Tribunal Suprem ha de decidir sobre el cas Gürtel i ha de decidir sobre membres del govern valencià, i concretament sobre vosté.

I mire, ací s'ha de ser més seriós i no pot vindre el president de La Generalitat a burlar-se de les Corts
Valencianes.
El president de La Generalitat ha de contestar, ha de respondre,
ha de donar contractes i factures, el mateix que es fa en qualsevol cambra de
representació democràtica o en qualsevol ajuntament.
Vosté ha de fer simplement això, donar explicacions i donar informació.
Perquè si no, sap el que passa?
Que organismes internacionals molt importants parlen
que la corrupció política provoca reducció de la inversió, reduïx la productivitat, fomenta l'amiguisme i el nepotisme, mostra les deficiències en educació i mostra deficiències en gastos socials.

Sap el que passa ací amb eixe model de benestar i la tierra de las oportunidades que vosté mos ha venut?
Que tenim tres punts més d'atur que la mitjana espanyola, que tenim una llei de dependència que no s'aplica, que no se posa en marxa, que tenim un fracàs escolar del 40%, superior a la mitjana espanyola, i que tenim un deute, que si
mosatros fórem un estat independent, estaríem en la situació de Grècia, perquè tenim un deute públic, un deute públic.
.
.
el major de tota Espanya.

I sap com s'ha fet eixe deute públic?
A través dels corralitos populars, els corralitos de les societats públiques com CIEGSA, com Valencian Community Investments, com sociedad de la imagen, com CACSA, com Radiotelevisió Valencia.
Mos estan portant vostés al desastre.
Vosté mos va vindre ací.
.
.
Són uns corralitos populars, són uns corralitos financers i són uns chiringuitos que no se poden aguantar, que estan tancats a la transparència i són germen d'opacitat i, per tant, de presumpta corrupció.

I li dic: vosté mos va vendre ací.
.
.
mos van vendre, el Partit Popular, el eje de la prosperidad: Balears, Comunitat Valenciana i Madrid.
Miren, Balears, un president, embajador de la Comunidad Valenciana, que va fer un corralito financiero a través d'una fundació, Illes Esport, ja està imputat, està imputat.
El eje de la prosperidad.
Sembla que el eje de la prosperidad ve cap ací i ara el dia 12 tindrem de vore eixe eje de la prosperidad en què queda.
Perquè el senyor Jaime Matas va fer una fundació, Illes Esport, i ací també hem fet fundacions, que no tenen cap control i que fins i tot el jutge Pedreira
li ha dit que donen les dades.
Clar, no pot ser que estes Corts Valencianes
tinguen la informació només pel que sabem del sumari judicial.
Això no és presentable.

Per tant, l'ambaixador de la Comunitat Valenciana, per cert, amb aval, amb aval del Banc de
València.
.
.
És curiós, no?
, és curiós, no?
No pot vosté defugir de la seua responsabilitat.

I per això, jo li faig tres preguntes que vull que conteste, que conteste com a president
de La Generalitat, davant les Corts Valencianes.
Primera: ¿va vosté a recolzar la iniciativa del grup Compromís per a reforçar el paper del control de la Sindicatura de Comptes?
Per desgràcia, ja han pactat vostés la Sindicatura de Comptes, no?
¿Va a reforçar el paper de control de la sindicatura, com està demanat pel mateix Partit Popular, el senyor Mariano Rajoy, incrementar els
organismes de control i la transparència?
¿Va vosté a recolzar la proposta del grup Compromís?

Va a crear vosté, a proposta nostra, i voldríem que la pactàrem, l'oficina antifrau de la Comunitat Valenciana?

I, per últim, tot i que a vosté l'han indultat, el senyor Rafael Blasco ja l'ha indultat, diu que no passa res si l'imputen, perquè continuarà governant.
Jo crec que vosté és el pitjor president de tota la història de la Generalitat valenciana.
(Protestes) Els números ho diuen, els números ho diuen, els números ho diuen.
I jo li pregunte: ¿farà vosté el que diu el senyor Rafael Blasco, de continuar com si no passara res si obrin
el cas Camps?
¿Va vosté a continuar com si no passara res o vosté se farà un favor i ens farà un favor a tots els valencians i presentarà la seua dimissió?

Són tres preguntes molt senzilles, que espere una resposta molt clara per part del
president de La Generalitat.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el president de La Generalitat.

El senyor president del Consell:

Gràcies, senyora presidenta.

Jo li ho he dit moltes vegades.
Vosté va ser el responsable d'acabar definitivament en una opció política, que era el nacionalisme moderat a la Comunitat Valenciana.
Ha fet una
legislatura que segurament passarà a l'orla de l'honor d'un treball polític coherent en defensa dels interessos de la comunitat.

I, en qualsevol cas, dir-li que la Comunitat Valenciana i la seua Sindicatura
de Comptes és la que fa que la revisió dels pressupostos entre abans a coneixement públic que qualsevol altra administració en tota Espanya.
I ara el que faltaria és que fóra a les quaranta-huit hores, el dia 2 o 3 de gener.
De moment, el que tenim és a any vençut, a any vençut.

D'allò altre, jo confie, de veritat, en la justícia i en la veritat.
I per això la tranquil·litat, perquè confie en la justícia.
I com confie en la justícia, estic tranquil, jo i els meus companys.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, a Morera li ha dit abans no sé què d'un somni.
Somni, el seu perquè el veig als núvols.
El veig als núvols i no té vosté només la culpa, perquè vosté té un teló d'aplaudiments que no li deixa vore la realitat.

I la pregunta meua és molt clara: va a prendre algunes mesures de reactivació econòmica per eixir de la situació on estem?
I li ho dic perquè vosté ha declarat fa poc que la comunitat ha creixcut més que mai ho havia fet i que mai havia treballat tanta gent ací.
Sí, però això és passat; com a molt, és passat.
Vosté s'està definint contínuament com a president del passat i els valencians necessiten un president del
present i un president que mire al futur.

Vosté està disposat a prendre unes mesures reals de reactivació econòmica?
Perquè vosté mos està dient ara una qüestió, i té raó, que l'atur ha creixcut menys que la mitjana estatal en este moment, en este moment.
Això seria efectiu si vosté en el seu moment haguera reconegut que l'atur ací al país estava creixent molt per damunt de la mitjana estatal i que vosté havia iniciat un procés, cosa que no ha fet.
Va a fer-ho ara o va a seguir recreant-se en eixa
autocomplaença que estem millor que mai?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor president del Consell:

No hemos dejado de mirar el futuro.
Otros son los que crearon la Ley de memoria
histórica para lanzarse al pasado (veus) y de paso, intentar lanzar a todo el país hacia el pasado.
Pero aquí muchos seguimos trabajando para el futuro.

Desde el primer minuto dijimos que España entraba en crisis, desde el primer minuto hicimos un pacto con sindicatos y
agentes empresariales, desde el primer minuto pusimos un plan de confianza de más de tres mil millones de euros, que habla de competitividad, de liquidez de las
empresas, de apoyo a los pequeños y medianos empresarios, a los autónomos; que habla también de formación, de cualificación de los profesionales y los trabajadores, que habla de políticas activas y que habla de inversiones en todos los municipios de nuestra
comunidad, además de seguir invirtiendo más que nunca se había hecho en nuestra comunidad y en nuestro territorio.

Estamos mirando siempre al futuro.
Y ayer, yo, en Orihuela, volví a mirar hacia el futuro, porque mientras ustedes están hablando de estas cuestiones que tanto les gustan, los regantes y agricultores
de la Comunidad Valenciana sufrían por un estatuto que les quitaba el agua.
Y ayer tuve la suerte de estar con
regantes y agricultores de toda la comunidad agradeciendo el trabajo y la labor
del presidente de La Generalitat, de su gobierno y de todos aquellos que
creemos en el futuro de esta comunidad y no renunciamos a una sola gota de
agua.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, el síndic conseller que té vosté bufant-li el bescoll, com li vaig dir una vegada, ja no tan subtilment, ahir va
demanar disculpes als valencians.
Va deixar clar que perdó no, però disculpes sí, supose que és un problema de religiositat.

I jo li pregunte a vosté: vosté subscriu eixe demanar disculpes o perdó, en el seu cas?
Vosté pensa demanar disculpes o perdó els valencians per haver-los mentit?
Vosté pensa demanar disculpes o perdó els empresaris i treballadors per la situació econòmica nefasta que vosté ha creat, mentre vosté està preocupant amb els seus problemes amb la justícia?
Vosté pensa demanar disculpes o perdó els aturats que ho passen mal, que no apleguen a final de mes, mentre vosté se passeja amb una jaqueta fantasia i amb unes sabates de pell de no sé què?
Vosté pensa demanar disculpes o perdó als xiquetes valencians que no tenen plaça escolar en infantil, mentre els seus fills juguen amb un gosset electrònic regalat pels corruptors?
Vostés pensa demanar disculpes per haver arrossegat la institució que representa el detritus?
Té vosté
agalla democràtica i moral per a demanar perdó als valencians i valencianes?

La senyora presidenta:

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Yo he pedido disculpas estos meses por la actitud de algunos diputados de la
oposición en esta cámara.

He tenido que explicar que las camisetas, de verdad, fantasía que han venido a esta cámara (veus) son producto, son producto de un carácter un tanto, digamos, diferente a lo que es la norma habitual del
funcionamiento de esta cámara.
He tenido que decir que usted no representa ni mucho menos al 1% de la
población de la Comunidad Valenciana, que es mucho más seria y mucho más responsable en el uso de sus tareas como representación política.
Y he tenido que decirle a mucha gente que pese a todo, que pese a todo,
pese a la forma de ser y de hablar de algunos de ustedes, son miembros de esta
cámara y yo los defenderé siempre delante de quien sea.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, continuamos con esta sesión plenaria.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la liquidació del deute que l'Ajuntament d'Albacete té amb la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 55.
736, BOC número 225)

La senyora presidenta:

Toma en consideración de la proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre la liquidación de la deuda que el Ayuntamiento de Albacete tiene con la Unión Sindical de Usuarios del Júcar, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el señor Pañella.
(Pausa)

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, tenen presentada vostés una proposició no de llei.
.
.

La senyora presidenta:

Señor (inoïble) .
.
.
, por favor, guarden un poquito de silencio.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Senyories, com dia, tenen vostés una proposició no de llei a les mans que respon a una problemàtica particular que s'ha originat, però que és representativa també de la situació que tenim en el camp valencià en relació a l'aigua.

Senyories, fent un poquet d'història recordem que l'embassament d'Alarcón es el principal embassament sobre el Xúquer, el més gran de la Comunitat Valenciana i un dels més grans d'Espanya.
Tot això, per la seua capacitat d'emmagatzemament d'aigua, més d'un milió d'hectòmetres cúbics i que té una particular importància per als regants del Xúquer, perquè va ser construït sobre la base de la seua iniciativa, i només iniciativa, senyories, que és estrany, també, i el que és característic del que passa habitualment al poble valencià, va ser construït amb els recursos econòmics dels regants, a més d'altre sector, com l'industrial productor d'electricitat.

No obstant això, l'any 1952, l'any del seu acabament, hi va haver ja un litigi amb l'estat perquè aquest mai va acceptar l'administració directa dels regants sobre l'embassament, i el va administrar la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
Ahí, les sis séquies, en conjunt amb la indústria productora d'electricitat, es van agrupar en la Unitat Sindical del Comunitats de Regants
(USUJ).
USUJ es va constituir l'any 1941 per a construir l'embassament d'Alarcón.
Va aportar, senyories, el 80% del cost de la construcció de la presa, i se va acabar de pagar el 2001.

Actualment, l'administració de l'embassament està a càrrec del que és la confederació hidrogràfica mitjançant un conveni amb USUJ.
A canvi que l'estat aportara, es va fer el conveni amb l'obligació per part de l'estat d'aportar la major quantitat de recursos financers per a la reconversió tecnològica dels sistemes de reg tradicional o reg per degoteig.

D'acord amb la clàusula segona del conveni específic, la unitat sindical cedeix a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer l'explotació i conservació de l'embassament d'Alarcón per a la gestió optimitzada i unitària del sistema d'Alarcón-Contreras-Tous.
Però posem atenció, en el conveni es reconeix per part de l'estat els drets prioritaris, i ho dic així, més fort o més remarcat, els drets prioritaris a les aigües a favor d'USUJ, establint per als regants una reserva volumètrica mensual en l'embassament d'Alarcón d'aigües.
.
.
, referent eixa reserva únicament a les aigües provinents del riu Xúquer.

El conveni menciona que l'explotació de la presa d'Alarcón i del conjunt del sistema es farà respectant la prioritat dels regadius tradicionals.
No obstant això, i també vull remarcar-ho, senyories, vull remarcar el que diu el conveni, queda la
possibilitat que l'estat done prioritat al altres usos en situació de baixa captació, en situacions de sequera, a condició d'alguna forma d'indemnització a l'USUJ per a utilitzar els volums que li corresponen, i, repetixc, a condició d'alguna forma d'indemnització.

L'administració de l'aigua té una divisió prou clara en este cas.
Per part de l'estat, una part, la confederació hidrogràfica és la responsable directa d'administrar l'aigua dels embassaments, però, per l'altra banda, els regants governen a partir de les preses o dels assuts, dins de
l'àrea d'influència que cada séquia.
.
.
, una vegada que la confederació els entrega l'aigua.

La cogestió de la confederació-regants ocorre, en principi, perquè s'han de garantir certs nivells d'aigua en els embassaments per a assegurar regadius tradicionals, que, per llei,
i reitere, per llei, tenen prioritat.

Aleshores, si tot això està clar, quin és el problema.
Senyories, el problema és l'incompliment del conveni.
El conveni fixa unes reserves mínimes per als regants valencians, i tal com hem dit, establix també que s'indemnitze en cas que cedixquen els seus cabals a altres usuaris en casos de
necessitat.

¿Per què presentem la proposta?
Perquè en este moment tenim un problema, un problema puntual que derivarà en altres problemes també més genèrics.
El primer problema és que l'Ajuntament d'Albacete està incomplint el conveni, ja que es nega abonar la quantitat de més d'un milió d'euros que deu per les liquidacions dels cabals que els han cedit, cabals que
estan al voltant dels dos-cents quaranta-set milions de metres cúbics.

El tema ja està seguint un procediment judicial.
Existix una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que reconeix els drets dels regants valencians i
obliga a pagar les compensacions econòmiques.
Respecte a aquesta sentència, l'Ajuntament d'Albacete ha presentat un recurs de cassació, amb tot el seu dret, davant del Tribunal Suprem.
Però aquest no és el principal problema, i per això venim ací a demanar que s'exigixca el compliment del conveni.
El litigi es dirimirà en els tribunals i res tenim a dir ahí nosaltres.
Però n'hi ha més.

Aquest mes d'abril, senyories, s'han reunit el president de Castella-la Manxa, el senyor Barreda, l'alcaldessa d'Albacete, Carmen Oliver, el secretari d'estat, Josep Puxeu, i el president de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, Juan José Moragues, i van (inintel·ligible) .
.
.
un acord previ de què fer amb el conveni d'Alarcón, i l'acord és molt clar, senyories, la modificació del pla hidrològic de conca del Xúquer i la definició de noves normes d'explotació del riu, i si volem concretar més, la proposta de la reducció del 40% dels cabals del Xúquer disponibles per als regants valencians.
Eixa és la situació.

No està només el problema puntual de l'incompliment per part de l'Ajuntament d'Albacete, sinó està el problema que basant-se en els equilibris o desequilibris territorials que s'originen.
.
.
, els moviments polítics entre comunitats, una vegada més anem a quedat totalment perjudicats els regants valencians i els agricultors i
agricultores valencians.

Mire, la Confederació Hidrogràfica del Xúquer ja en el mes de març ha proposat un nou balanç hídric que disminuïx en un 40% les aportacions per als regadius tradicionals valencians de la
ribera del Xúquer.
Passarien dels 725 hectòmetres cúbics assignats en l'actualitat a només 435.
Inclús, he de dir que este balanç hídric que s'establix en el mes de març, encara rebaixa més el que ja s'expressava en la modificació del pla de conca que va publicar en el BOE el 17 de desembre, que parlava d'una modificació a la baixa en els 504 hectòmetres cúbics.

Senyories, això per a mi en este moment és incomprensible, i ho és més si seguim analitzant el que diu eixa proposta.
És més incomprensible encara si la minva de recursos hídrics per al camp valencià va acompanyada de la millora d'aquestos per a Castella-la Manxa, a la qual se li adjudiquen en este moment, o
se lo adjudicarien, 465 hectòmetres cúbics.
O siga, senyories, que els valencians i valencianes, que la gent, els
agricultors valencians tindrien menys aigua que els agricultors de Castella-la
Manxa.
Simplement, el criteri d'equitat distributiva, atenent el criteri de població, és enormement desequilibrat, els 4.
997.
753 habitants que té en este moment el País Valencià enfront dels 2.
038.
191 habitants que té Castella-la Manxa.

Resumint, (veus) ¡resumint!
, resulta que la característica principal del poble valencià, que ha estat sempre en què ens ho tenim de fer tot, està ací demostrada, i ve de darrere, d'una arrel històrica important.
Com he dit, el pantà d'Alarcón, la presa d'Alarcón, s'acaba de construir l'any 1952, estem dins de la dictadura.
Dins la dictadura ja s'establix que.
.
.
, els valencians, si necessitem alguna cosa, que ens la paguem.

No només això, ja d'allí arranca, però és que no acaba ahí.
Quan s'acaba, l'any mateix, 1952, se'ls diu als autors materials de la presa, aquells qui l'havien costejada, que no són ells qui han de gestionar-la, que la presa la paguen ells, però la gestiona l'estat.
I cedixen, perquè no tenen més remei, la gestió a la confederació hidrogràfica.
No és aixina prou: l'any 2001, precisament quan s'acaba de pagar, ¡que s'acaba de pagar!
, se'ls diu que han de cedir la seua propietat a l'estat.
No la van reclamar abans, la van reclamar en el moment que s'acaba de pagar, i s'ha de cedir la propietat a l'estat, i es cedix, i es fa un conveni, senyories, però no és prou, que ara, després d'haver-la pagada, d'haver cedit la gestió, d'haver cedit la propietat, ara resulta que el conveni s'ha d'incomplir.
I el conveni s'ha d'incomplir a la baixa per als valencians, i tot allò que s'ha fet amb l'esforç dels valencians, resulta que ha de ser en profit.
.
.
, ¡que me pareix bé que siga en profit dels altres!
, però no en detriment de la capacitat, de decidir què se fa amb eixa aigua, del que tenim els valencians.

I, com he dit, senyories, vull tornar a parlar d'estos dos aspectes.
Hi ha un aspecte inicial que motiva la presentació de la proposició no de llei.
Eixe aspecte és molt clar.
¿Quin és?
L'incompliment del conveni.
Però avui és molt més greu, perquè hi ha una segona part, i he citat amb dates, reunions i persones que hi
assistixen, que estan tenint ja un resultat en les disposicions que s'estan fent, que comporten una reducció dels drets de l'aigua dels valencians.

Des del Bloc, des de Compromís, hem criticat, i la frase que vam tindre en un moment, vam perdre els drets
històrics de l'aigua del Xúquer, ho hem dit moltíssimes vegades, i seguim dient-ho, senyories, perquè moltes vegades.
.
.
, ací hem parlat moltes vegades de l'aigua, però parlem de l'aigua en termes generals, en termes, com he dit sempre, d'oposició política, d'enfrontament polític.
Però quan parlem de l'aigua que tenim, de l'aigua que històricament tenim nosaltres el control, ens hem de posar d'acord per unanimitat.

No estem parlant de fer un transvasament nou, estem parlant d'uns drets que des de 1952 tenim adquirits.
Ja en el seu moment hem tingut de
renunciar a la gestió i a la propietat.
El que no podem gestionar és allò que ens dóna el dret històric d'haver costejat.
.
.
, i no nosaltres, ni tan sols la institució de Les Corts, si ací actuem només com a portaveu del pobla valencià, perquè els que ho van fer van ser els agricultors, els agricultors i la indústria, però els agricultors bàsicament, i ahí van estar ells posant els seus diners per a poder tindre aigua per a regar.

No me diguen vostés que quan estem combatent per portar aigua a través de transvasaments, uns, a través de la creació de plantes dessaladores, uns altres, resulta que anem a deixar perdre l'aigua que tenim.
Quan parlem de residus, parlem de les tres erres, senyories.
La
primera és la reducció.
Però, cap de les erres mos porta a la renúncia!
La quarta erre seria a la renúncia dels drets que ja tenim.
Per tant, en l'aigua també hem de parlar de la reducció de la despesa, de la reutilització.
.
.
-sí, senyor, hem de parlar de tot-, però mai hem parlar de la reducció dels drets que tenim.

He de dir que a la proposta presentada s'ha arribat a una transaccional, he d'agrair l'esforç dels altres grups, de tots els grups, per a arribar a un acord.
De manera que
crec que ha millorat moltíssim el text de l'acord.

En el primer punt, instem el Ministeri de Medi Ambient i Medi Rural que adopte
totes les mesures que siguen necessàries per garantir el ple compliment del conveni signat el 23 de juliol, de 2001,
entre el ministeri i la Unitat Sindical d'Usuaris del Xúquer, sobre l'explotació i conservació de l'embassament d'Alarcón.
Demanem que se continue mantenint les condicions del conveni.

En el segon punt, instem el Consell perquè continue donant tot el suport institucional i polític que requerisquen els usuaris valencians del Xúquer.
Volem que se situe també que els usuaris del Xúquer se senten recolzats per la institució de Les Corts.

I acabem demanant que les Corts valencianes donen el seu recolzament als
usuaris valencians del Xúquer en la seua oposició a qualsevol reducció també dels cabals destinats als regadius tradicionals valencians de la ribera del Xúquer, de manera que continue garantint el dret de les entitats de reg integrades
en USUJ a l'ús preferent de l'embassament d'Alarcón.

Senyories, fem una crida, una crida, fer justícia.
I quan parle de justícia no parle de la justícia del jutge, la justícia formal que apliquen ells, sinó la justícia social que ve dels drets, que ve de l'esforç d'unes persones i que, avui, apel·lant altres interessos, se'ls demana que renuncien a tot allò que han treballat.
Als valencians i valencianes, en este moment, se'ns ha permés preparar el camp, se'ns ha permés sembrar, se'ns ha permés fer totes les tasques necessàries perquè la planta florixca i done fruit, però, a l'hora d'arreplegar el fruit, l'hem de repartir amb altres, hem de repartir amb altres que necessiten i hem de
repartir en termes de justícia i equitat, no ens hem de deixar prendre el pèl.

Pense que les propostes que n'hi ha són una autèntica pressa de pèl per a tots els valencianes i valencianes, i, per això, demane el recolzament de tots els grups a esta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Pañella.

Efectivament, conforme ha dit el senyor Pañella, a la proposició no de llei inicial, registre d'entrada 55.
736, que presenta el Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds i
Compromís, se va presentar una esmena, del Grup Parlamentari Popular, 58.
136, número de registre, que possibilita que s'haja fet una transaccional, que vaig a llegir a les seues senyories.
La
transaccional està signada, assumida pels tres grups parlamentaris, i signada, també, als seus efectes de tramitació, per l'Agrupació del Diputats No Adscrits.

L'esmena transaccional diu:

«Les Corts Valencianes insten el Ministeri de Medi Ambient i Medi Rural que
adopte totes les mesures que siguen necessàries per garantir el ple compliment del conveni signat el 23 de juliol de 2001,
entre el ministeri i la Unitat Sindical d'Usuaris del Xúquer, sobre l'explotació i conservació de l'embassament d'Alarcón.

»Les Corts Valencianes insten el Consell de La Generalitat que continue donant
tot el suport institucional i polític que requerisquen els usuaris valencians del Xúquer.

»Les Corts Valencianes donen el seu recolzament als usuaris valencians del Xúquer en la seua oposició a qualsevol reducció dels cabals designats als regadius tradicionals valencians de la ribera del Xúquer, de manera que continue garantit el dret de les entitats de reg integrades
en USUJ a l'ús preferent de l'embassament d'Alarcón.
Palau dels Borja, 28 d'abril de 2010.
»

Per tant, per a fixar posició té la paraula l'il·lustre senyor diputat Luis Torró, en representació de l'Agrupació de Diputats no Adscrits.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, nosaltres vam voler participar en el consens que, finalment, ha
donat peu a esta esmena transaccional, i no ha pogut ser possible perquè no se'ns ha acceptat el matís que nosaltres volíem incorporar a l'esmena.
Nosaltres estem d'acord amb el text de l'esmena tal com està redactat, però volíem incorporar una qüestió que em sembla molt important, i és que les condicions que s'establixen ací haurien d'estar sempre dins, incloses dins, lògicament, del marc del nou pla de conca i del compliment de la Directiva marc de
l'aigua.

I per què?
En primer lloc, perquè nosaltres, evidentment, recolzem els usuaris valencians de regadius
tradicionals de la ribera del Xúquer, i, especialment, en els seus drets, drets adquirits quant a ús preferent de l'embassament d'Alarcón, fonamentalment per una cosa òbvia -que s'ha dit ací ja-, i és perquè el van pagar ells.

Però, la prioritat i la condició ineludible que tenim davant és acabar amb el retardament que hi ha en l'elaboració dels plans de conca i el compliment de la Directiva marc de l'aigua, i garantir, per tant -una garantia que havia d'haver estat feta ja al 2005- el bon estat de les aigües superficials i subterrànies.
Una garantia que requerirà imprescindiblement de la declaració de sobreexplotació d'alguns aqüífers, especialment el de la Manxa oriental.
Estem parlant de 2005, i, estem en
2010, i encara no s'ha fet res d'açò.

Per què?
Per què volem això?
Per què això condiciona, lògicament, les normes d'explotació del Xúquer.
I, en eixe sentit, la confederació està treballant en això.
Les quantitats de les quals es podrà disposar seran aquelles realment existents a partir dels nous plans de conca i
l'execució de les obres en curs de modernització de regadius.
La fi de les actuacions en la séquia Reial del Xúquer -que hi havia una compartició del seu finançament entre govern central, Generalitat i regants- acumula retards continuats; havia d'haver estat al 2002 acabada, després es va allargar al 2008, després al 2010, i, ara, estem ja en l'horitzó 2015.

Fonamentalment, estos retards són per l'incompliment de les inversions que corresponen a La Generalitat, especialment en
la xarxa en baixa.
I és sobre eixos cabals, que són els que realment existixen, a on s'hauran d'aplicar les proporcions en els usos que establix el conveni d'Alarcón, de forma que es preserven els drets dels usuaris del Xúquer, els usuaris valencians del Xúquer, derivats de l'ús històric, etcètera, etcètera.

Creiem que és imprescindible deixar fora de la discussió dels temes de l'aigua la demagògia, el partidisme i la politiqueria que no té principis.
Els regants del Xúquer, lògicament, tenen els drets a preservar i a rebre les compensacions per l'ús del pantà d'Alarcón.
Però, en realitat, no es pot parlar d'un ple compliment d'un conveni signat fa deu anys, perquè en deu anys el riu, sobre el que es va signar el conveni i els recursos sobre
els que van signar eixos convenis, no són els mateixos.
I estem parlant de deu anys, deu anys és un període ínfim des del punt de vista ambiental, però en eixos deu anys el Xúquer ha estat pràcticament sentenciat a mort.

Per tant, caldrà que tractem d'establir quins són els règims actuals de la conca i quines necessitats hi haurà d'arribar al 2015 amb un bon estat de les aigües i uns cabals ecològics de rius, i, a partir d'ahí, tindrem unes xifres.
És a dir, no podem començar a repartir una cosa que no sabem què es el que hem de repartir, que és, precisament, el que està fent-se hui en dia, i, nosaltres, en això, som contraris a totes eixes especulacions que estan donant-se hui en dia sobre
quines seran les xifres a repartir, perquè, en realitat, sense tindre elaborat, acabat i aprovat el pla de conca, no sabem
què és el que es pot repartir.

Per tant, el que és important és posar en marxa eixe nou pla, i, des d'ahí, avaluar les demandes que es puguen satisfer dintre de l'estricte compliment d'eixa Directiva marc de l'aigua.

Bé, en plata vol dir que això implica tindre en compte totes les xifres i el conveni d'Alarcón.
No són les úniques xifres, no és l'única cosa que es va signar entre Zaplana i Bono.
Si hi ha menys cabals i l'aqüífer de la Manxa oriental ha de declarar-se sobreexplotat, són els nous regadius -no els valencians, sinó els nous de Castella-La Manxa, que són uns regadius, a més, de dubtosa rendibilitat, es treuen de les subvencions europees- aquells que hauran de ser retallats i no els valencians.
Val?

Per tant, centrem-nos en allò que toca, realment, que és la sobreexplotació de l'aqüífer de la Manxa oriental, els quasi quatre-cents hectòmetres del pacte Bono-Zaplana, deixem-nos de parlar de l'aigua i comencem a posar o a gestionar les demandes amb respecte a una directiva
que ja té deu anys, que no parla de fronteres entre comunitats ni de quants hectòmetres cúbics corresponen, sinó del bon estat dels ecosistemes i de com gestionar les demandes per a preservar
els rius i el recurs.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Té la paraula el senyor Lozano.
Sí, el senyor Sanmartín.
.
.
Perdón, ¿para réplica?
Vale, vale.
Nada, nada.
Perdón, perdone, es para réplica.
(El senyor Pañella parla sense micròfon des de l'escó)

Señor Pañella.
.
.
, no, no, sin problemas, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, efectivament, hi ha dos aspectes de la seua intervenció distints, en la mateixa línia de distints o, com a mínim, que jo separe del senyor Torró.

El primer, el que vosté diu, que «sempre dins del pla de conca i de la Directiva marc de l'aigua».
Ja li vaig dir -i ho vull deixar públic també, fer-lo públic- que sí, que estem d'acord, però el problema és que el pla de conca el fan les persones.
La Directiva marc de l'aigua la tenim feta, el pla de conca se modifica segons allò que les persones volen.
I ací hem vist com se valora.
I, mire, les línies del nou pla de conca estan traçades -i les he citat jo ací ja-.
I, per tant, en eixe aspecte no vull posar, no vull acceptar que conste explícit, perquè dóna la impressió que anem a fer una acceptació d'allò que s'està fent.

Mire, jo vull reconéixer -com dia- eixe aspecte, però també n'hi ha un altre que jo vull deixar ací palés, i, com ací, en tots els llocs tenim moltes qüestions, simplement dir-li que espere que la seua postura no siga motivada per
la postura que té Izquierda Unida a Albacete, que és la que va sol·licitar, va sol·licitar en el seu moment la revocació del conveni d'Alarcón i va sol·licitar l'elaboració d'un nou pla de conca amb la finalitat expressa de l'incompliment del que és el conveni d'Alarcón.
La regidora d'Albacete va presentar estes dos, l'única regidora d'Izquierda Unida a Albacete va presentar estes dues propostes a l'ajuntament: la primera, retirar, llevar el conveni, deixar sense efectes el
conveni; i, la segona, l'elaboració d'un nou pla de conca.
Això és el que va fer Izquierda a Albacete.

En la primer part, amb el que vosté ha dit, jo estic d'acord que s'ha de fer.
No estic d'acord que s'haja de començar a repartir.
Vosté ja ha parlat de començar.
.
.
No, no, és que està ja!
Històricament està ja repartit!
Històricament està repartit!
I, per tant, jo sí que vull que se conserven els drets adquirits i que se revisen, però per consens.
Perquè si els tinc jo, si els tenim els valencians, si té USUJ els seus drets, se revisarà per consens, quan serà inevitable, però no sota la llosa que qui mane, siga qui siga -en estos moments són uns, en un altre moment, seran uns altres-, i la conveniència de les coincidències polítiques que n'hi haja entre el govern de l'estat i el govern de la comunitat de Castella-la Manxa -que en este moment són, i, en un altre moment, seran diferents, però en este moment són-, que no vagen a donar simplement per clientelisme polític -que està passant, que està passant-, també una major quantitat a uns que a altres.
Eixa és la situació.
I tots sabem ací com se manegen estos temes.

Per tant, senyor Torró, ja li he dit, li done explicació que no he acceptat la seua proposta.
Jo he de dir que les reserves estan
marcades, les reserves estan marcades, els nivells mínims estan marcats, oscil·len entre 263 i 334 hectòmetres cúbics, i se poden revisar, i se poden revisar inclús dins del conveni, i se poden revisar eixos nivells i, per tant, adaptar a les
situacions que se vagen produint, segons hi haja un major excés o un menor excés d'aigua.

Però mai, al menys, el Bloc i el Bloc i Compromís no va a acceptar mai que se passe per damunt dels drets històrics assumits en estos temes, ni en altres; però en estos temes.
.
.
, els drets històrics dels valencians, no ho anem a assumir.
Que si hem de modificar en funció de l'existència del moment, correcte, però dins del conveni es pot fer, estan marcats els nivells mínims, com diem.
I simplement això.

També hem presentat nosaltres -i li recorde a vosté- una proposta sobre la declaració de sobreexplotació de l'aqüífer de la Manxa, ho recordarà que la vam presentar, jo mateixa la vaig defendre des d'ací.
I no només això, vosté també ha parlat del perquè -eixa sobreexplotació està situada en un lloc determinat- la bestial proliferació de centenars de pous han exhaurit la capa freàtica, han fet baixar el nivell de la capa freàtica fins a nivells que avui no es permeten.
No ho hem fet nosaltres.
I quan dic
ara, sí que parle en clau territorial, no ho hem fet nosaltres això, senyor Torró.

Per tant, eixos criteris me valen?
A mi sí, potser a vosté no; a mi, sí!
S'ha fet amb l'esforç dels regants valencians, i, com a mínim, les modificacions, que no li ho negue que n'hagen d'haver, tindran que comptar ells amb una base de consens.

Jo he dit abans qui estava reunit!
, qui estava reunit!
Recorda?
No estava cap
representant dels regants valencians en eixa reunió, en la qual se va decidir la reducció de les aportacions hídriques per al camp valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Señor Torró, para finalizar este turno de réplica.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, anem per parts.
La primera, jo també sé que hi havia una reunió entre Puxeu, Barreda.
.
.
Eixa reunió la coneixem tots perquè va eixir en la premsa.
En eixa reunió es va parlar d'una sèrie de coses.
Que jo sàpiga, que jo sàpiga ahí no hi ha res aprovat!
Si no tenim un pla hidrològic de conca aprovat, no hi ha res aprovat.
Hi han converses que a mi tampoc m'agraden, que a mi tampoc m'agraden!
Comencen per ahí, número u.

Segon.
El tema d'Izquierda Unida d'Albacete no té res a veure amb el que jo estic defensant ací.
Perquè anem a vore, per a parlar d'estos temes, caldria començar -que no es fa mai- per determinar criteris.
I ací això s'oblida, s'oblida sempre, de forma sistemàtica.
Els criteris no compten; vull dir, només entrem ací a mercadejar i a regatejar a vore qui s'endú el què.

I el problema que estem parlant ací, i si jo he lligat açò amb el tema de la sobreexplotació dels aqüífers, és que quan parlem del conveni d'Alarcón estem parlant d'un pacte, d'un pacte entre Zaplana i Bono, bàsicament, que no era només el conveni d'Alarcón, el conveni d'Alarcón era una part d'eixe problema, i resulta que, a compte d'eixe pacte, han assecat el riu Xúquer.
I el problema és que hui dia les xifres del conveni d'Alarcón no valen, i no poden valdre, perquè el riu Xúquer no és el mateix ara que el de fa deu anys.

I, per tant, per començar a vore què repartim, haurem de vore com està el riu ara, i a partir de vore com està el riu ara, començarem a repartir, des del supòsit, des de la premissa indiscutible de la preferència dels usos dels regants valencians i dels drets històrics que tenen adquirits.
Que això no ho pot discutir ningú, i qui ho discutira això seria un boig o un pocavergonya.

Per tant, jo no li vaig llevar ni una lletra, ni una lletra al que vosté em va posar ací, i a l'acord que hi havien fet, perquè em pareix correcte; però hi han uns matisos, els cabals hauran d'estar fets des d'una perspectiva global.

Per tant, jo també estic en contra que les coses es facen en relació a conveniències polítiques, i vull, per damunt de tot, defensar els interessos històrics dels regants, per suposat, no hi ha res a discutir ahí, però sempre -insistisc- dins d'un marc de racionalitat i de determinació dels criteris, de compliment dels compromisos.
I si això no s'acota, i si això no s'acota, estem fent un flac favor, un flac favor a la solució dels problemes de l'aigua.

No van a resoldre's mai, mai!
, eh?
, mai en la vida, els problemes de l'aigua fins que no es determinen uns criteris racionals, que passen per la
reducció dels consums, primera; per la racionalització dels usos, segon; per l'adaptació de les demandes a la capacitat d'autoproveir-se d'aigua que tenen els diferents territoris, tercer, perquè si no, estaríem sempre guerrejant entre comunitats autònomes, entre diferents territoris, inclús dins de les pròpies comunitats, com vam vore ací en el cas del Xúquer-Vinalopó.
I, per tant, defensar els interessos dels regants històrics del Xúquer, implica fer-ho des d'eixa perspectiva.

Si oblidem el marc en el qual defensem això, i defensem els interessos dels regants en abstracte, no estem resolen els
problemes de l'aigua, sinó que estem assentant les bases perquè eixos problemes de l'aigua no es resolguen absolutament mai.
I amb això.
.
.
, era molt fàcil.

Sempre en el marc del nou pla de conca i el compliment de la Directiva marc de
l'aigua, bé afegit al punt 1, bé afegit al punt 3.
I això, ni lleva ni posa res absolutament al que havia, ací, dit, perquè vosté mateixa ho ha dit, és que és molt evident.
És molt evident, però marca -diguérem- els criteris globals en el qual s'emmarca el recolzament que des d'ací, de Les Corts, se'ls fa als regants del Xúquer.
I a més, això és actuar lleialment amb eixos regants, perquè si no, el contrari és també dir-los que d'alguna forma estàs enganyant-los, perquè saps que a l'hora de la veritat quan vinga això, a la millor, exactament el que tu estàs comprometent ací no ho pots complir.
I això, tampoc és correcte.

Per tant, no anem a oposar-se a la proposició no de llei, però evidentment no podem recolzar-la.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Assenyalar, en primer lloc, que si el Grup Parlamentari Socialista ha signat l'esmena transaccional es deu a dos raons concretes i objectives, penso jo.

En primer lloc, perquè, com no pot ser d'altra manera, hem de reclamar en este cas a l'Ajuntament d'Albacete, però hi han altres comunitats que no han pagat, però hem de reclamar en este cas concret a l'Ajuntament d'Albacete la compensació per utilitzar cabals de reserva que pertanyen a la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer.

En segon lloc, dir que també hem signat aquesta esmena transaccional perquè la nova redacció, és a dir, la mateixa esmena transaccional deixa de contenir tota una sèrie d'imprecisions, com després li diré, i, sobretot, determinades acusacions a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer que jo pense que no es corresponien amb la realitat.

En primer lloc, respecte a la proposició no de llei que va presentar Compromís, vàrem observar sincerament dues imprecisions que han estat corregides, però pense que eren importants, i són importants.

En primer lloc, recordar que el conveni d'Alarcón no se signa, com dia la proposició no de llei, entre el govern central i el govern valencià, castellanomanxec i els regants valencians.
El conveni d'Alarcón es va signar el 23 de juliol de 2001 entre, únicament, el Ministeri de Medi Ambient, representat pel ministre de Medi Ambient
d'aleshores, el senyor Jaume Matas, i el president de la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer, aleshores Juan Antonio Delgado.

Segona precisió que hem de fer, el conveni d'Alarcón tampoc es va signar, com dia la proposició no de llei, amb els regants valencians.
No és veritat.
Es signà únicament amb una part dels regants valencians, aquells que formen part de la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer.
De fet, li recorde jo que un dels deutors, a part de l'Ajuntament d'Albacete, és la Comunitat de Regants del Canal Xúquer-Túria.
I la Comunitat de Regants del Canal Xúquer-Túria no forma part de l'USUJ, i estem parlant de més de vint mil hectàrees de regadiu tradicional que afecten els termes de Benifaió, Picassent, Alginet, Benimodo, Alcàsser, Torrent, Aldaia, etcètera.

Per tant, dues imprecisions: la primera, qui signa el conveni i, segona, que
este conveni no es va signar amb els regants valencians, sinó amb una part únicament dels regants valencians.
Però ja he dit que, com s'han corregit aquestes imprecisions en l'esmena transaccional, ens donem per satisfets.

En tercer lloc, em preocupa, o mos preocupa jo pense que a tots els grups
parlamentaris, el tema de l'ús preferent de les aigües de l'embassament d'Alarcón per part de la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer.
Ja s'ha dit aquí, s'ha fet un recorregut històric des dels anys quaranta fins a l'actualitat, passant sobretot per una sentència del Tribunal Suprem, que és la que ratifica la propietat.

Jo pense que, com a grups parlamentaris en defensa dels interessos valencians
i, concretament, en defensa dels interessos en este cas concret d'una unió de regants, els he de recordar que no ens ha de preocupar massa que això ho puga canviar, malgrat que tots saben -no ho ha dit ningú aquí- que ahí hi ha encara per complir una sentència del Tribunal Suprem, que anul·lava el Pla hidrològic de la conca del Xúquer i, a la millor, els drets que emanaven en aquell moment d'esta sentència.

Però jo sincerament pense que no ens ha de preocupar, ho dic perquè ho posa l'esmena transaccional, en primer lloc, perquè la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer -insistisc- té a les mans una sentència del Tribunal Suprem de l'any 1983, que diu dos coses molt concretes esta sentència del Tribunal Suprem, diu, en primer lloc.
.
.
, o ratifica, en primer lloc, la
propietat conjuntament, com s'ha dit aquí, amb els industrials generadors d'energia elèctrica, doncs, ratifica, en primer lloc, la propietat de l'embassament d'Alarcón a favor de la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer.

Però diu una segona cosa, que també és important, esta sentència del Tribunal Suprem de l'any 1983, que tenen un dret preferent a les aigües.
I com a conseqüència de la mateixa llei d'aigües, que és rotunda en el seu article 55, que diu textualment: «Quan es produïsquen modificacions en l'ús de cabals, els beneficiaris hauran de compensar econòmicament.
.
.
-ho diu la llei d'aigües- hauran de compensar econòmicament aquí a aquells que la cedixen.
»

I, clar, la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer han de compensar esta aigua, estos cabals estratègics, estes reserves estratègiques traient el mateix cabal, però a través de pous subterranis, en conseqüència, amb un preu molt més elevat.
Per això, es deuen les compensacions, i per això han de pagar, d'acord amb la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, no solament l'Ajuntament d'Albacete, també l'Ajuntament de Sagunt, també l'Ajuntament de València, també Canals de Taibilla -que porta l'aigua a Alacant-, també regants de la Manxa oriental i també Comunitat de Regants del Canal Xúquer-Túria, que són els regants autènticament tradicionals.

Per tant, no mos hauríem de preocupar per això, perquè, en primer lloc, hi ha una sentència del Tribunal Suprem.
En segon lloc, està el mateix pla hidrològic de conca, malgrat que estiga suspés pel Tribunal Suprem, però este pla hidrològic de conca va ser referendat després per una ordre ministerial, i este pla hidrològic de conca els recorde que establia la salvaguarda del dret preferent i les
compensacions econòmiques.
I, en tercer lloc, està el mateix conveni signat l'any 2001, i aquell conveni és molt senzill -este conveni-, el que feia l'USUJ era cedir al ministeri l'explotació, la conservació i la gestió de l'embassament d'Alarcón, i a canvi, el ministeri integrava a este pantà, a este embassament dins del sistema hidrològic del Xúquer amb tot el que això comporta de drets preferents.

I última qüestió, m'estranya que ningú haja esmentat en les seues exposicions una cosa que per a mi és bàsica, l'Acord de la junta de govern del juliol de 2005 que signa el president de la
Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
Este acord ratificat totalment a favor per la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, este acord va permetre a l'USUJ, millor dit, als que demanaven l'aigua, demanar el cabal suficient a canvi d'unes compensacions econòmiques.
Clar, els que reben l'aigua el que fan després és acudir als tribunals perquè diuen que és un dret públic i no tenen per què pagar diners.

Fa dos mesos va sortir la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana i donava totalment la raó a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer dient que s'ajustava tremendament, totalment, a dret.
Per això no podia ser tan primer.
.
.
, al principi, la proposició no de llei , perquè s'acusava, justament, a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer de falta de voluntat per aplicar els acords derivats del conveni d'Alarcón, perquè el conveni d'Alarcón és anterior, molt abans, a la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.

I finalitze estos dos minutets que me queden.
Vostés, vostés, Compromís, nosaltres, Grup Parlamentari Socialista, podem parlar de Pla hidrològic de la conca del Xúquer, malgrat que estiga suspés pel Tribunal Suprem des de l'any 2004, però aquí l'únic que no pot parlar del Pla hidrològic de la conca del Xúquer és el Partit Popular, i no pot parlar el Partit Popular perquè quan se va anul·lar aquest pla de conca pel Tribunal Suprem l'any 2004, mai va voler comparéixer, mai, mai per a defendre els interessos del regants valencians, malgrat els
nou requeriments, nou, nou requeriments que els va fer el Tribunal Suprem perquè es presentaren.
El govern valencià, la Conselleria de Medi Ambient, mai van voler comparéixer malgrat els nou requeriments per a presentar-se en aquesta anul·lació del Pla hidrològic de la conca del Xúquer.

Per tant, evidentment, endavant per part d'aquest grup perquè demanem a l'Ajuntament d'Albacete que pague allò que deu, marcat per conveni, per moltíssimes sentències -l'última del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana-, però, atenció!
, aquí el que no pot fer el PP, ara, és reivindicar un pla hidrològic de conca que ell, quan se va poder presentar com a representant de tots els
valencians, malgrat els requeriments que va fer el Tribunal Suprem, mai es va
voler presentar.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Efectivamente, como ha indicado el señor Pañella, gracias a una enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Popular hoy
podemos hablar en estas Cortes de diálogo y de consenso en base a una transaccional que han suscrito tres grupos políticos en esta cámara.

Diálogo y consenso en torno a un tema que preocupa y ocupa al Partido Popular, y
que preocupa y ocupa, también, al gobierno valenciano.
Y quiero agradecer especialmente el talante del señor Pañella a la hora de dialogar esta transaccional -también del resto de grupos políticos- porque entre todos estamos defendiendo hoy algo que lleva muchos años defendiendo el Partido Popular, que es el derecho de los usuarios
valencianos, en este caso del Júcar, pero muy especialmente el Partido Popular durante los últimos años, de todos los usuarios valencianos de cualquier punto de la Comunidad
Valenciana.

Una vez más, por tanto, tenemos la ocasión en estas Cortes de apoyar a los regantes y a los usuarios valencianos.
Una vez
más demostramos que estamos al lado de los intereses de los valencianos, de los
regantes valencianos.
Una vez más el Partido Popular, con esa enmienda y aportando en esa transacción, está del lado de los intereses de los valencianos devolviendo el compromiso, la
responsabilidad y la confianza que los ciudadanos nos otorgaron en las últimas elecciones y, una vez más, el Partido Popular demuestra en esta cámara que por encima de cualquier otra cosa es un partido valencianista.

Hemos llegado a un acuerdo, y ahora voy a entrar a valorar las cuestiones de la
proposición no de ley original que presentó el grupo Compromís.
Efectivamente, el convenio de Alarcón estaba previsto en el Plan hidrológico de la cuenca del Júcar y tenía un objetivo claro: optimizar la gestión del embalse y facilitar a los regantes valencianos un buen sistema y que se
garantizasen sus derechos.

La Generalitat no fue parte de este convenio.
Por eso, en modo alguno lo pudo
suscribir -es algo que se ha corregido, como ha indicado el portavoz del Partido Socialista-, pero siempre lo ha apoyado, porque era un instrumento necesario e importantísimo para mejorar la gestión del Júcar y atender el abastecimiento de los regantes y de los usuarios valencianos.
Por tanto, el Consell y, por consiguiente, también el Grupo Parlamentario Popular siempre hemos apoyado este convenio y, por
supuesto, su cumplimiento en el desarrollo de esta proposición no de ley y, concretamente, en la propuesta de resolución que sale de la transacción que todos los grupos políticos hemos suscrito.

Efectivamente, el Ayuntamiento de Albacete tenía el derecho, la posibilidad, de tener agua del embalse de Alarcón, pero no gratis, tenía que indemnizar a los usuarios de la USUJ en caso que se diesen unas
circunstancias técnicas concretas, que concretamente se dieron entre los años 2005 y 2007.
Esas liquidaciones que tramitó la confederación hidrográfica fueron recurridas judicialmente y finalmente tuvieron la razón los usuarios de la Unión Sindical de Usuarios del Júcar.

El tema está en manos de la justicia pero el Grupo Parlamentario Popular, como no podía ser de otra manera, está al lado de los usuarios valencianos del Júcar.
En este caso concreto de la USUJ pero, en general, siempre de los regantes
valencianos de cualquier punto -como he dicho antes- de la comunidad y, en este caso concreto, de la cuenca del Júcar.
Por eso hemos entendido que era necesario buscar el máximo consenso y el máximo diálogo entre las fuerzas políticas con el objetivo de transmitir la máxima unidad, a los usuarios del Júcar, de estas Cortes Valencianas.
Por eso enmendamos la propuesta de resolución y por eso suscribimos, después de llegar a un acuerdo, la transacción que hoy se va a aprobar en estas Cortes.

Y así lo hemos hecho siempre, demostrando que los intereses de los valencianos y, muy
especialmente, los intereses hídricos, están por encima de cualquier cuestión partidista, como lo hemos demostrado con el Tajo-Segura, como en su momento lo
demostramos, y lo seguimos demostrando, con el Júcar-Vinalopó, y como en su momento lo demostramos, y lo seguimos demostrando, con el
trasvase del Ebro, que será una realidad cuando el Partido Popular gane las próximas elecciones generales y, desde la Moncloa, recupere un trasvase que es
necesario e importantísimo para el futuro de nuestra comunidad.

Le corresponde a estas Cortes, y al Consell, continuar apoyando a los usuarios
valencianos del Júcar, a que se respeten sus derechos, y a que se cumplan, llana y sencillamente,
los convenios que les emiten esos mismos derechos.

Legalidad y cumplimiento de los acuerdos suscritos.
Por eso, en la
transaccional que vamos a apoyar en el día de hoy, presentamos un texto en el que pedimos al Gobierno de España, al Ministerio de Medio Ambiente, que adopte las medidas que sean necesarias
para que se garantice el cumplimiento del convenio y al Consell que siga como
hasta ahora -y así lo dice expresamente el texto- dando todo el soporte institucional y político a los usuarios valencianos de la cuenca del Júcar.

Y, por último, darles todo el apoyo, todo el apoyo de estas Cortes Valencianas, para que
se respeten los caudales destinados a los regadíos tradicionales valencianos de la ribera del Júcar, para que, en modo alguno, esos derechos se vean perjudicados en el futuro y
para que podamos, con tranquilidad, ver como los usuarios del Júcar tienen el agua que necesitan y el agua que se merecen.

Desde el Grupo Parlamentario Popular trasladamos todo el apoyo institucional y
político a los usuarios y regantes valencianos, estaremos, como siempre, a su lado
defendiendo los intereses ahora más que nunca porque lo necesitan y más cuando en las últimas fechas hemos visto como un partido, en esta cámara y también en España, ha intentado atentar contra los intereses de los valencianos, ha intentado
secar a la provincia de Alicante, afectando también -como se ha dicho en la mañana de hoy- a las cuencas del Júcar y a los usuarios, también, del área metropolitana de Valencia.

A mí me gustaría saber en qué estaba pensando la señora Pajín, la señora De la Vega, el señor Luna, o cualquier diputado del Partido Socialista en estas Cortes, cuando el
Partido Socialista en el Congreso de los Diputados intentó secar a la provincia de Alicante, intentó llevar a cabo una reserva hídrica que acababa con el agua para la provincia de Alicante y que intentaba, una
vez más, limar los intereses de todos los valencianos.
(Aplaudiments)

El Partido Socialista fracasó, y fracasó porque el éxito fue de todo un pueblo, el pueblo valenciano, y muy concretamente del
Partido Popular que con su voto evitó una reserva hídrica que iba a condenar a la sequía a la provincia de Alicante y a parte de la Comunidad Valenciana.
Esa es la
realidad.
Pero es muy fácil, hoy venimos aquí a hablar del Júcar, venimos aquí a hablar del embalse de Alarcón y pensaban algunos que a lo mejor se podían ir de rositas, pero estamos hablando de agua y nosotros entendemos, desde el
Partido Popular, que las cuestiones de agua no son cuestiones puntuales de una
parte concreta de nuestro territorio.
Para nosotros el tema del agua necesita
una solución global porque es un problema estructural, por eso no vamos, jamás, a dejar nuestro discurso de defender el Júcar-Vinalopó para abastecimiento y regadío, de defender el Tajo-Segura -espero que también en esa tarea nos ayude la señora Pajín y De la Vega- y en defender el transvase del Ebro como una infraestructura necesaria y
fundamental para el futuro de todos los valencianos y para el futuro de nuestra
comunidad.

Señorías, hoy hemos llegado a un acuerdo en torno a una proposición no de ley presentada por el Grupo Compromís, con una enmienda del Grupo Parlamentario Popular y una transacción que va a ser suscrita y apoyada por todos los grupos políticos, pero no podemos olvidar -y estamos hablando de agua-, no podemos olvidar que la Comunidad Valenciana va desde Vinaroz hasta Pilar de
la Horadada, desde Ademúz hasta la Marinas, y que los problemas hídricos que tiene la Comunidad Valenciana tienen su solución en las propuestas, en el discurso y las ideas que tiene el Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Muchas gracias.

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Señorías, por favor, ocupen sus escaños.

Comienza la votación.
Votos a favor, 80.
Abstenciones, 2.
(Aplaudiments)

Señorías, les recuerdo que a las doce -quienes lo deseen de los diputados y diputadas de esta cámara- podrán realizar una visita a la obra que se está realizando con motivo de la ampliación de las instalaciones de esta sede parlamentaria.
Y a continuación se reunirá la Comisión de Coordinación.

És closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 11 hores i 50 minuts)