Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 4 de juliol de 2002.
Comença la reunió a les 10 hores i 53 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 75.**

 

 

***Presa en consideració de la Proposició de llei d'estatut dels expresidents de la Generalitat Valenciana.
(RE número 40.
253, BOCV número 162).
Criteri del Consell.
(BOCV número 162).***

 

 

**La senyor presidenta:**

 

Bon dia.

S'obri la sessió.

D'acord amb l'article 63, del Reglament de les Corts Valencianes, es proposa l'alteració de l'ordre del dia amb la inclusió de dos nous punts, referents a elecció de membres del Consell Valencià de Cultura ­renovació de deu vocals i cobriment d'una vacant­ i cobriment d'una vacant en el Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.
Votació per assentiment?
*(Pausa)*

Per tant, s'inclourà com a segon punt de l'ordre del dia l'elecció de membres del Consell Valencià de Cultura i cobriment d'una vacant en el Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.

Primer punt: presa en consideració de la Proposició de llei d'estatut dels expresidents de la Generalitat Valenciana, criteri del Consell.

Lectura del criteri del Consell per l'il·lustríssim senyor secretari primer de la Mesa de les Corts.

 

 

**El senyor secretari primer:**

 

"José Joaquín Ripoll Serrano, conseller secretario del Gobierno Valenciano, certifico:

Que el Gobierno Valenciano, en la reunión del día 1 de julio de 2002, adoptó el siguiente acuerdo:

Los grupos parlamentarios Popular y Socialista-Progressistes han presentado la Proposición de ley de estatuto de los ex presidentes de la Generalitat Valenciana.

Se trata de una iniciativa legislativa cuyo objeto es establecer el régimen de la figura de los ex presidentes de la Generalitat Valenciana como titulares de la más alta magistratura de la Generalitat Valenciana, según indica su exposición de motivos y de acuerdo con el Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana.

El Gobierno Valenciano ha defendido siempre la regulación de esta materia, habiendo así aprobado el Decreto 235/1999, de 23 de diciembre, por el que se regula el régimen de precedencias, teniéndolos en consideración en los actos oficiales celebrados en el ámbito de la Comunidad Valenciana, y que la proposición de ley, con el rango normativo adecuado, viene a configurar en su integridad.

El Consell, siendo respetuoso con la voluntad de los grupos parlamentarios, que siguen la línea de la mayor parte de las comunidades autónomas, que han dotado a sus ex presidentes de un estatuto o regulación específica con medidas diversas, garantizando al término de su mandato la preeminencia, dignidad y medios necesarios acordes con las importantes responsabilidades asumidas ­Aragón, Asturias, Baleares, Canarias, Castilla-La Mancha, Castilla y León, Navarra, País Vasco, Madrid y Galicia­.
Específicamente, la pertenencia al Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana es una medida prevista también en la normativa reguladora del Consejo de Estado ­Ley Orgánica 3/1980, 22 de abril­, cuyo artículo 7 contempla que los ex presidentes de las comunidades autónomas puedan ser nombrados consejeros permanentes de dicha institución sin límite de tiempo.

A la vista de lo expuesto en los razonamientos anteriores, a propuesta del vicepresidente segundo del Gobierno Valenciano y conforme con lo dispuesto al artículo 119.
2 del Reglamento de las Cortes Valencianas, el Gobierno Valen-ciano acuerda:

Manifestar su criterio favorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de estatuto de los ex presidentes de la Generalitat Valenciana, presentada por los grupos parlamentarios Popular y Socialista-Progressistes.

Para que conste y surta sus efectos, expido la presente certificación en Valencia, a 1 de julio de 2002".

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor secretari primer.

Torn a favor?
Té la paraula el senyor Puig, en representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Fa només 20 anys que començàrem a construir el nostre autogovern.
Per primera vegada en la nostra història, el nostre país pot autogovernar-se des dels valors de la democràcia i de l'autonomia.
Mai abans, fins este moment, els valencians, totes les persones que viuen i treballen a la nostra comunitat, havien estat protagonistes reals de la seua història; mai abans havien decidit lliurement qui governava.
Ha estat un procés d'institucionalització efectiu en la descentralització, però sobretot en l'assumpció de la responsabilitat política.

I des d'eixa responsabilitat, volem abordar ací, on correspon, des de la transparència, des de la màxima transparència, volem abordar este debat al voltant del paper institucional dels expresidents ací a les Corts, on està representada la voluntat dels valencians, posant allò que pertoca: el sentit nuclear del Parlament.

En altres comunitats autònomes, en altres institucions, han estat decisions només del govern, legítimes, però amb l'absència del debat parlamentari i de la corresponsabilitat en la iniciativa.
Ací partim avui del consens dels grups majoritaris, que ens agradaria que a la fi del debat fóra el consens de tota la Cambra.

La dotació d'un estatut per als expresidents no està prevista en l'actual legislació valenciana, que no preveu el reconeixement del paper que correspon a les persones que han servit la societat valenciana com a presidents o presidentes de la més alta magistratura de l'autogovern.

Per tant, considerem oportú omplir este buit normatiu establint el tractament i reconeixement adequat a aquells a qui els valencians han decidit confiar la presidència i que, en abandonar el càrrec, continuen tenint un presència pública i social rellevant al si de la societat.

El model valencià que proposem es recolza en la incorporació de l'experiència dels expresidents per enfortir una institució de la Generalitat: el Consell Jurídic Consultiu.
No contempla ni indemnitzacions ni pensions vitalícies, i qualsevol retribució, sotmesa a totes les incompatibilitats possibles, és la mateixa que els altres consellers del citat consell.
Es tracta d'una solució innovadora, no indemnitzadora sinó generadora d'aprofitament dels principals recursos humans institucionals.

Esta proposició, com dic, no planteja ni indemnitzacions ni pensions vitalícies.
Esta proposició de llei, des de la nostra perspectiva, només tracta de donar una passa més en l'enfortiment de l'entramat institucional.

Ara bé, els grups signants ens manifestem sensibles a les opinions i als sentiments de les persones que han expressat la seua preocupació al voltant d'esta qüestió pel que poguera significar de privilegi.
No volem privilegis, no volem un sou vitalici.
Volem reconeixement als expresidents i compromís dels expresidents.

I, en eixe sentit, vull anunciar-los que per ser més fidels a l'esperit de la proposta mateixa, els grups promotors d'esta iniciativa hem acordat limitar la presència dels expresidents com a consellers del Consell Jurídic Consultiu al mateix termini que la resta de consellers, aixina com la limitació d'accés a l'estatut dels expresidents a aquelles persones que almenys hagen exercit durant una legislatura el càrrec de president.
En el proper període de sessions, s'arbitraran les mesures adients per a la modificació legislativa.

Tanmateix, senyores, m'agradaria, per acabar, fer algunes xicotetes reflexions, obvietats, potser inconvenients o fins i tot políticament incorrectes, però fetes des de la sinceritat d'un plantejament nascut des de l'estima al nostre país i des de la convicció de la viabilitat de l'exercici de l'autogovern a la nostra comunitat.

En primer lloc, quan es produïx l'alternança en la direcció d'un país democràtic com el nostre, no hi ha un canvi de règim, com malauradament encara massa vegades, en molts àmbits, s'ha deixat entendre.
L'assumpció d'un marc comú basat en el respecte fa necessari fugir del davidisme, és a dir, no tot comença de nou cada quatre anys.
El sistema urgix, el sistema democràtic, una doble direcció: per una banda, el debat entre polítiques alternatives, solucions diferents a problemes iguals, i per una altra banda, el manteniment al si d'una comunitat de principis comuns.
Som un poble, no som dos pobles.

Per tant, nosaltres demanem dels expresidents un compromís permanent amb el seu país.
Els exigim una alçada de mires més enllà de la conjuntura, que posen en el seu horitzó la contribució al progrés de la comunitat.

Esta proposició obliga els expresidents, si no renuncien, a formar part del Consell Jurídic Consultiu per tal d'aportar la seua experiència al desenvolupament de les normes que dicte la Generalitat, un treball, una dedicació que només serà remunerada si l'expresident o expresidenta no tenen cap altra dedicació pública o privada remunerada.

En segon lloc, per al meu grup parlamentari un valor fonamental del sistema democràtic ha de ser la transparència i l'ètica del governant i de l'exgovernant.
I em sembla que aquesta proposta, aquesta norma, pot contribuir a acotar l'espai de responsabilitat del dia després.
Qui ha pres decisions que han afectat els més diversos interessos, han de mantenir, quan governen i quan deixen de governar, unes normes de comportament pulcres que mai puguen estar sotmeses a la sospita.

I en tercer lloc, vull referir-me també a la pesada llosa que la falta de llibertats ha generat en la nostra societat, una cultura de l'apoliticisme que descarrega encara massa sovint en la política i en els polítics ombres, dubtes, totes les velles malalties socials.
És ben cert que probablement tampoc tots des de la política hem afavorit un canvi cultural potent basat en la corresponsabilitat i en la participació dels ciutadans.
Però, senyories, el descrèdit de la política és el problema, no es la solució.
El descrèdit de la política no significa cap proposta de futur per als valencians.

Senyories, esta proposta l'hem feta des de la nostra convicció, des de la lleialtat i des de l'assumpció que cada u té de les seues responsabilitats.
No està concebuda per a arreglar-li la vida a ningú.
Està clarament feta per a donar una solució de continuïtat al procés institucional.
No és, sense dubte, tampoc un element clau.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, vaja finalitzant.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Acabe ja, presidenta.

.
.
.
ni la prioritat de l'agenda política dels valencians, però sembla oportú anar tancant, quan els acords ho fan possible, el cercle de les nostres regles comunes de funcionament.

Tots els països del nostre entorn els assignen un paper institucional a aquells presidents que en el seu moment han estat elegits democràticament, per les valencianes i els valencians en el nostre cas.

El reconeixement a aquells que els valencians i les valencianes hem escollit és un símbol, un símbol de respecte a les nostres institucions.
No és, ni mai serà, la reserva de privilegis per a ningú.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Dado que la proposición de ley ha sido propuesta por dos grupos parlamentarios, el tiempo del turno a favor se divide entre los dos grupos parlamentarios.

Tiene la palabra el ilustre síndic del Grup Parlamentari Popular, señor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras diputadas, señores diputados.

En torno a esta proposición de ley podrá discutirse todo, casi todo, pero lo que no debería poderse discutir es lo que estamos hablando en este momento.
En este momento estamos efectuando un debate de toma en consideración, es decir, si un texto como este merece o no, debe o no, ser tomado en consideración por la Cámara.
Y digo que no se podría discutir esta toma en consideración porque todos cuantos se han manifestado sobre esta norma, todos, a nivel de calle o a otros niveles, todos cuantos se han manifestado, incluso siendo ferozmente críticos con algunos aspectos de la norma, todos en su inmensa mayoría coinciden en que una normativa como esta debe de existir.
Por lo tanto, si nos encontramos en un debate de toma en consideración, entendemos que no es posible oponerse a esta toma en consideración, si pensamos, como todos, que una normativa de esta naturaleza debe de existir.

¿Y por qué debe de existir?
Si todos estamos de acuerdo en la importancia que ha tenido nuestro desarrollo autonómico.
Si todos estamos de acuerdo en la trascendencia de nuestro Estatuto de Autonomía y el giro que ello imprime o ha impreso en nuestras vidas como colectivo.
Si estamos de acuerdo en la relevancia que hay que dar a nuestras instituciones, hay que estar de acuerdo con la toma en consideración de una norma como esta.
Otra cosa es en el detalle.
Pero con la toma en consideración, señorías, habrá que estar de acuerdo.
Porque lo que aquí se va a tomar en consideración trae causa directamente, trae causa directamente, de la importancia, de la trascendencia y de la relevancia política y social de nuestra autonomía.

Si somos autonomistas, seámoslo de manera consecuente.
Huyamos de personalismos, huyamos de fobias, de anti este o anti aquel, y pensemos un día en lo institucional.
En esta línea se mueve la proposición que los dos grupos que conforman una amplia mayoría, una amplísima mayoría en la Cámara, hemos presentado.
Pero por razones diversas, la gestación, y sobre todo la digestión, entre comillas, de una norma como esta no es sencilla en nuestra sociedad.
El tiempo escaso que tenemos nos impide comentar este aspecto en profundidad.
Baste decir que, desde luego, se presta a la demagogia y se presta a la crítica fácil, a la crítica demasiado fácil.

Los grupos proponentes sencillamente lo que hemos querido es aprovechar una oportunidad de consenso sobrevenida para zanjar una cuestión institucional pendiente.
Y lo hemos hecho desde la responsabilidad.
Conscientes, ambos, de que no es un tema en el que podamos esperar comprensión y mucho menos determinados apoyos.

Señorías, en otras latitudes no sucede lo mismo, y dejo a los expertos estudiar por qué, pero no sucede lo mismo.
Pero de hecho vivimos donde vivimos, vivimos en esta latitud y, efectivamente, a la vista del ambiente que se ha suscitado en torno a esta ley, fundamentalmente entre la gente, que es la que nos interesa, básicamente entre la gente, tememos, nos tememos que algún aspecto de la misma haya podido entenderse de forma equivocada.
Porque se ha acuñado el erróneo término de "sueldo vitalicio", el erróneo término de "sueldo vitalicio", y creemos que mucha gente se ha visto en su buena fe confundida por ello.

No es el propósito ­lo ha dicho el representante del Grupo Socialista­ de esta ley, crear "sueldos vitalicios", como una especie de sinecuras o bicocas ilegítimas.
Su propósito es bien distinto.
Es el mismo propósito que anima la Ley orgánica del Consejo de Estado, la Ley 3/1980, que contempla que los ex presidentes de las comunidades autónomas puedan ser nombrados consejeros permanentes del Consejo de Estado sin límite de tiempo.
Es, pues, asegurar sin límite de tiempo la participación, en nuestro caso en el Consejo Jurídico Consultivo, de unos asesores cualificados por una experiencia única e irrepetible de gobierno, lo que no supone otra cosa que utilizar la experiencia de quien la tiene en beneficio de todos, del colectivo.

Desde las culturas ancestrales, señorías, desde la democracia griega, desde cualquier planteamiento histórico que ustedes se hagan, la experiencia ha sido incorporada a los órganos de asesoramiento de quien tiene la función legislativa o la función de gobierno.
Pero, evidentemente, una vez producida la confusión entre la gente, entre la gente del pueblo, conviene atajar esta confusión.

Y ya ha indicado el síndico del Grupo Socialista que se va a atajar, que se va a atajar por acuerdo de los grupos proponentes acotando dos límites temporales: un límite mínimo de una legislatura como presidentes de la Generalitat para poder acceder a lo dispuesto en la ley, y un límite máximo de permanencia en el Consejo Jurídico Consultivo, que es el mismo límite que tienen los consejeros electivos.
Esos dos límites, entendemos, podrán deshacer ese entuerto que se ha generado de una manera que a nosotros a veces nos parece poco legítima.
Porque se intenta equivocar, se intenta titular, se intenta poner un marbete a una cosa, cuando el contenido de la norma no es ese ni mucho menos.

Como quiera que ambos grupos estamos de acuerdo en la procedencia de esta ley ­por eso estamos defendiendo aquí el turno a favor de la toma en consideración­ y su carácter positivo, beneficioso, vamos a seguir adelante con ella en el curso parlamentario de este acto que estamos aquí.
Pero dado que el trámite por lectura única no permite modificaciones, nos proponemos, como ya se ha dicho, hacerlas, en estas cuestiones puntuales de los plazos temporales y sólo en ellas, el próximo período de sesiones que comienza el próximo mes de septiembre.

Creemos cumplir el objetivo básico de la proposición de ley, que no es otro que asegurar la dignidad y el decoro, la dignidad y el decoro de los expresidentes de la Generalitat Valenciana, y por otro lado deshacer equívocos que pudieran haberse generado.

Aquí al final, y coincido plenamente, en este caso, con el representante del Grupo Parlamentario Socialista, se trata de un problema de creer o no creer en las instituciones de la democracia parlamentaria representativa.
Si creemos en las instituciones de la democracia parlamentaria representativa, hemos de ser capaces de deslindar lo que puede ser una circunstancia accidental de una cuestión esencial.
Yo creo que la desmesura en los ataques no favorece para nada ­y se han tenido ataques desmesurados­, no favorece para nada el equilibrio institucional.
El equilibrio institucional, la dignificación de quienes han ostentado las más altas responsabilidades de la Generalitat Valenciana, ha sido el único propósito de los grupos.
Y en ese sentido manifestamos nuestro propósito de votar favorablemente esta toma en consideración.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Torn en contra?
Té la paraula el senyor Oltra, en representació d'Esquerra Unida.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Nosaltres creem en les institucions democràtiques, però fonamentalment creem en la democràcia mateixa.
I això d'entrada.
Crec que hem assistit ací a una rectificació parcial, segurament en molt de disgust per part dels dos proponents que ho han dit, i que demostra el fracàs d'un tipus determinat de política.
Un tipus de política caracteritzada pel seu obscurantisme, el *trapicheo*, poca llum i menys taquígrafs.
Eixe tipus de política és el que ha donat com a resultat la qüestió que avui estem discutint ací, i que en estos moments ja motiva una rectificació parcial, un anunci d'una nova llei que s'haurà de presentar al nou període de sessions.
Coses mal fetes.

I el pitjor de tot és la sensació certa que quedarà en la població valenciana que si no arriba a ser per algun grup polític minoritari, per tota una sèrie de gent que ha anat manifestant la seua posició en contra d'este *trapicheo*, el que s'haguera aprovat és el que vostés tenen signat en estos moments ací.
Eixa és la sensació certa que haguera quedat per a tots.

Per tant, al·leluia davant d'eixa reacció crítica de molta gent, de molts sectors valencians, que a pesar de totes les dificultats que vostés han posat mitjançant la lectura única, en presses i carreres, el ple extraordinari, etcètera, etcètera, ha donat temps que eixa reacció es produïsca i que vostés de moment ja hagen de recular una part, no suficient, però ja hagen de rectificar una part important del que no pensaven que caldria rectificar.
Dic això perquè crec que és important, més quan es parla del descrèdit de la política.
Precisament, eixe descrèdit de la política, s'haurà de pensar qui està contribuint més que eixe descrèdit vaja endavant.
I probablement el fet d'aquesta proposta, presentada en les circumstàncies que s'ha presentat, és un element fonamental per a afavorir eixe descrèdit.

No se pot dir ­vaja, és que això ja és d'un atreviment increïble­ que ací es pot discutir tot.
Si vostés han planificat la qüestió perquè no es puga discutir res!
És que podem presentar esmenes nosaltres?
Si ni tan sols vostés poden presentar esmenes!
Si és un pacte.
O siga, és un pacte blindat, i va tot en un paquet.
I cal aprovar-lo tal i com està previst per tots vostés.
O siga, no mos han deixat, ni a nosaltres ni a altres grups, la possibilitat de fer esmenes, de plantejar això, d'obrir un debat.
Que podríem haver-lo obert.
No sé quina haguera sigut el resultat final, però haguera sigut un debat interessant.
Probablement mos haguérem pogut posar d'acord en alguns temes i en altres no, vistes les circumstàncies.
Però vostés, conscientment, han impedit eixe debat.
Per tant, és molt atrevit el vindre ací a plantejar que es pot parlar absolutament de tot.
No és aixina i vostés ho saben perfectament.

Nosaltres sí que volíem, dit això, constatar alguna qüestió.
Jo crec que en estos moments ja ningú pensarà que estes Corts Valencianes són un parlament lent en la seua gestació de les lleis.
Jo crec que estem davant d'un exemple irrepetible, probablement, de velocitat, d'agilitat, d'eficàcia parlamentària.
Una proposició de llei que entra en la Junta de Síndics el 25 de juny, que és informada pel Consell l'1 de juliol, i que hui ja va a aprovar-se.
O siga, una velocitat que jo crec que això deu ser un récord mundial.
Almenys en el *Guinness* hauria de figurar.
I a més per lectura única, sense esmenes, sense conflicte.
Que passe el major desapercebut possible, inclús convocant un ple extraordinari en ple juliol per a vore si aixina es facilita.
Crec que els ha fallat.

I si hagueren donat un poquet més de temps, la sensació de crítica, de vergonya pel que volen aprovar, haguera sigut encara molt més ampla, i probablement la rectificació parcial que han fet haurien d'haver-la fet com crec que caldria, que és retirant la proposta, i en eixe nou període de sessions obrir un debat amb totes les forces polítiques representades en aquesta Cambra, tinguem més o menys diputats, i anem a vore com regulem un tema que jo crec que cal regular, però en altres coordenades.

És aquesta la pràctica habitual de les Corts Valencianes, este nivell d'eficàcia?
Depén, depén per al que siga.
Perquè clar, un dels temes importants que tenim és el de la reforma de l'Estatut d'Autonomia.
Ja són set anys del govern Zaplana, en el qual està prometent, bé, de tot, que això és un tema important que s'ha de reformar.
Inclús es va atrevir a dir en aquesta trona que fins on arribara el Partit Socialista arribava ell.
Quan el Partit Socialista alça el llistó, aleshores ell se'n va per altres camins, ja posant excuses, i l'altre dia, en l'acte eixe tan gelat i tan estrany de Sant Miquel dels Reis, ja deia: "bé, és que és un tema que no s'ha d'enfocar amb presses.
Doncs home, si no s'ha d'enfocar amb pressa, *apaga y vámonos*, perquè ja set anys que duem d'entreteniment i encara se'ns acusa que és que tenim pressa en la reforma de l'Estatut.
.
.

No hi ha voluntat de reformar l'Estatut d'Autonomia.
I això hi ha cal dir-ho clarament.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, atenga's a la qüestió.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Estem posant exemples d'estatuts.
Perquè clar, quan es tracta d'altre tipus d'estatuts, que és l'estatut dels ex presidents, això sí que té prioritat.
O siga, l'Estatut d'Autonomia, que és per a tots els valencians, això pot esperar.
Qualsevol proposta que faça l'oposició que vaja a millorar les qüestions sanitàries, o d'ensenyament, o de benestar social per a tots els valencians, això pot esperar.
Un any o dos, el que faça falta.
Ara, els estatuts, l'estatut dels ex presidents, això és un tema prioritari, però prioritari de fa quatre dies, però prioritari.
I la prova és que ací estem.
Clar, i realment afecta a dos persones, de moment.
Ara, també s'ha de dir que quines dos persones!
Això també és cert.
No tot el món és igual en este aspecte.

Per a nosaltres això ha sigut clarament un *descaro*, una pràctica vergonyosa del que no cal fer.
S'està legislant clarament a la carta.
Depén de l'agraciat.
Si és el poble valencià, una cosa, i si són determinades persones, és una altra.
I és que, agrade o no agrade, la pela ­com diuen els catalans­ és la pela, i 12 milions de pessetes a l'any és una quantitat molt important.
Les filosofies, els principis polítics, tot això està molt bé, però tot això sempre pot esperar.
No és el moment mai per a això.
La butxaca, eixa sí que té pressa, i això és l'urgent.

Queda clar que aquest projecte afecta dos persones: una, que va ser president de la Generalitat ja fa temps, el senyor Lerma.
Aquest que no té opinió, que té una opinió inexistent sobre el tema.
Jo m'imagine que a l'hora de cobrar sí que existirà, perquè clar, si no, vaja problema.
I l'altre, el president Zaplana, que té un altre problema.
I és que no sap què fer, si mantindre la promesa que va fer en el seu dia o no mantindre-la, però en tot cas el que vol tindre són les esquenes cobertes pel que puga passar.

I això és aixina i hi ha que dir-ho aixina de clar.
Eixes dos persones són les que estan ahí en estos moments interessades en la qüestió.
I d'eixa parella ha nascut aquesta cosa que tenim aquí damunt de la taula en estos moments.
S'ha estat gestant, i cal dir-ho aixina, s'ha estat gestant en els pitjors moments possibles, coincidint amb una vaga general que, per culpa del govern del Partit Popular, ha volgut i ha aconseguit retallar drets bàsics dels treballadors, dels treballadors que estan en les pitjors condicions possibles, els treballadors que estar en l'atur o que van a entrar en l'atur.
En eixos moments, coincidint amb eixe temps, s'ha fet la negociació d'aquesta cosa, que no té res a vore, sinó tot el contrari, amb el que afecta als treballadors.

I això és normal que potser el Partit Popular ho haguera fet, no m'estranya en absolut d'això.
El que sí que mos estranya i no acabem de comprendre és per què el Psoe ha entrat en això, ha entrat a debatre este tema i en eixes dates.
Jo crec que això no hi ha cap treballador que ho puga entendre.
Això és un insult a la lluita d'eixos treballadors en eixos moments tan delicats, als esforços dels treballadors.
Mentre se retallen drets bàsics dels treballadors no se poden estar negociant privilegis i prebendes d'este tipus.
Això no casa, i això té un cost polític i un cost social que segurament pagarem entre tots.

Tots sabem que el senyor Zaplana té eixe problema personal que es va crear en el seu dia, quan se va fer eixa promesa que no anava a repetir i tal, i que vol garantir-se un sou vitalici.
Si això, potser, si li preguntàrem a molta gent diria: "escolta, estupend".
I de passada ­i d'això sí que cal felicitar-lo, perquè en eixe aspecte és un artista­ resol eixa papereta, encara que ara s'ha dit que ara sobre la marxa se vorà i tal, i de passada ha creat un problema molt greu en el principal partit competidor, o siga, és una jugada perfecta.
O siga, se resol la papereta que a ell li interessa i de passada li complica la vida, i ja vorem com acaba, al Partit Socialista amb aquesta pilota, i de passada li la complica a tota l'esquerra en general i a tot el progressisme en general també.

S'ha negociat a soles.
Ja sabem que és un tema lleig, jo crec que vostés són els més conscients que és un tema lleig.
S'ha negociat quan calia negociar de manera que poguera passar el més desapercebut possible.
S'aprova en les condicions que s'aprova: s'ha forçat a aquest Ple extraordinari, lectura única, sense esmenes.
O siga, tot preparat, tot premeditat perquè les coses passen el més prompte possible, el més desapercebut possible i tal i tal.
I tot això perquè saben que és un tema impopular, que és un abús de la seua oposició, d'eixa majoria absoluta, en este cas reforçada per l'altre partit, que dóna com a resultat que aquesta proposta vaja a eixir.

Però realment quin és problema?
El problema és el de la dignitat dels expresidents?
Jo crec que això és fals.
Eixe no pot ser el problema, perquè si eixe haguera sigut el problema estaria resolt fa molt de temps.
De entrada, fa poquet tinguérem ací un debat sobre la reforma de la Llei de govern.
Perfectament podria haver-se ficat ahí el tema de la preeminència, del protocol dels expresidents, segurament tot el món haguera estat d'acord en eixa qüestió.
Si haguera sigut el problema el del protocol dels expresidents, home, el senyor Lerma, pel que fóra, no ho va resoldre, però el senyor Zaplana ja du set anys governant; mai ha hagut presa, ni interés, ni problema tan sols, en este tema, o siga, no ha hagut mai cap urgència en este tema.
Per tant, no és eixe el problema.
El problema és un altre, i un altre, i és dir-lo i és, això, el *parné*, com diuen, el *maldito parné*, que en este cas és una quantitat important i després tots els complements, que no s'han de perdre de vista, que es creen al voltant de la figura del expresident: despatx, assessories, cotxes, etcètera, etcètera.

Jo crec que no hi ha necessitat de dificultar el retorn a la vida civil de qualsevol expresident.
El que no podem és crear castes privilegiades que, per haver estat en una determinada instància, en el cas nostre ser president de la Generalitat, eixa persona ja no ha de tornar a una activitat privada, pública, el que siga, sinó que el que cal fer-li és, com a l'Índia, crear-li una tasca pròpia de sers privilegiats que no tinguen necessitat de fer absolutament res.

Això és un tema molt perillós, inclús va en contra de la filosofia mateixa del *decretazo*, que una de les mesures que intenten plantejar és la recerca activa, com diuen ells, d'una eixida laboral en un sentit o en altre.
Ací es fa justetament el contrari, la qual cosa confirma allò negatiu d'aquell decret.
I, a més, sense salari de tramitació.
La llei parla que en el moment se cesse com a president de la Generalitat, en el mateix moment, ja s'entra a formar part del Consell Jurídic Consultiu.
No cal ni demanar-ho sinó que directament s'entra.
El que cal fer és dir que dir que no se vol estar, una cosa estranya.
En altres comunitats cal demanar-ho; ací no, ací directament s'entra ahí.
Ens pareix una situació molt, molt perillosa.

Després, home, allò del sou vitalici, és que això era una cosa absolutament escandalosa.
És que des de l'època de Franco que un ja no se'n recordava d'estes coses.
Perquè, clar, en l'època de Franco és veritat que els ministres, quan cessaven de ministres, passaven a tindre una pensió vitalícia, que la democràcia una de les primeres coses que va fer va ser suprimir això, i està molt bé.
I els ministres franquistes, per cert, van plantejar un recurs demanant que eixe era un dret que tenien i que volien continuar-lo, o siga, gent d'esta desprenguda que hi ha de l'erari públic i que el que vol és afavorir els interessos generals, excepte quan li toca a ell.
A mi m'alegra que en estos moments s'anuncie ací que no va a ser vitalici.
Creem que, de totes maneres, no s'està en la via adequada.

Gràcies a això i gràcies a este camuflatge com a membre del Consell Jurídic Consultiu, en unes condicions que, en tot cas, si no mos dóna temps d'entrar ara tindrem oportunitat després, en l'altre debat, de poder a entrar, anem a ser líders ­en això sí que anem a ser líders­ en tota Espanya en *chollos* per als expresidents.
Cal reconéixer que això que demana el senyor Zaplana que som líders en no sé quantes coses, això també és una qüestió que anem a ser líders.

Tot és discutible, els assessors, els cotxes, tot això serà discutible, però això del sou vitalici és que era una vergonya.
I és el que va aprovar-se.
Després s'haurà de confiar que això es modifique tal i com s'ha dit ací.
Però és el que avui els qui voten a favor van a aprovar.
L'altre està per vindre, l'altre a vore en quina situació queda.
Però això és el que va a aprovar-se i això és el que quedaria definitivament, si no és perquè uns quants polítics xicotets en nombre i molta gent està criticant aquesta situació.
Després es rectifica també el tema de la legislatura.
Bé, també era una de les coses.
Però és que hi ha moltes coses.

Per què no deixen que de veritat se puga debatre aquest tema amb unes condicions normals?
I "normals" vol dir que s'òbriga eixe debat, que se plantegen alternatives, que se plantegen esmenes, que se puga arribar a acords si és possible en uns punts, en altres no ho sé, però en qüestions d'este tipus.
És un tema molt delicat, és un tema molt lleig.
Això que els polítics aprofiten la seua situació de poder per a apanyar-se, això és un fet que està molt desacreditat.
Mesures com la que vostés van a prendre en estos moments van en la línia de reforçar eixa característica.
I això és molt negatiu per al sistema democràtic.
Tenim problemes en altres països i començarem a tindre'ls ací, en el nostre país també, si mesures d'aquest tipus comencen a implantar-se.

I ens pareix perillós que s'haja fet eixa recerca de models per tot arreu, segons deia l'informe del Consell mateix, que a més és un informe absolutament tendenciós i fals en algunes qüestions; que s'haja fet eixa recerca per a vore quina és la comunitat autònoma que té el nivell més alt.
S'ha descobert que és el País Basc, curiosament.
Tan roín que és el País Basc per a tantíssimes coses i resulta que per al sou se pren de model, no?
.
I, a més, per a no igualar-se, se supera, perquè clar, hem de ser líders i cal superar eixa quantitat també, no?
Per què no se busca una cosa més mitjana?
Per què no se busquen altres comunitat autònomes que no tenen regulat el tema econòmic perquè pensen que no fa falta?
I ahí hi ha declaracions interessants de presidents, com el senyor Chaves, o altres presidents.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
presidents, inclús, com el senyor Fraga, que el té regulat d'una altra manera molt més assequible.

Nosaltres tornem a demanar el que ja hem fet en diverses ocasions, fonamentalment al Partit Socialista.
Crec que va a ser sense èxit, el Partit Popular no confia en absolut en això.
I és que jo crec que per bé, en primer lloc, del partit mateix.
.
.
Encara que això no siga una cosa que per a mosatros fora determinant, però és la qüestió que va aprovar-se va afectar al Partit Socialista, va afectar a Esquerra Unida i a la resta de partits de l'esquerra, va afectar a tota l'esquerra en conjunt.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
va afectar a tot el món progressista d'este país.
Per tant, demanem una rectificació.
Demanem que simplement retiren eixa assignatura i plantegen compromisos des de ja d'obrir eixe debat en el primer període de sessions, de manera que se puga fer d'una altra manera i sense el cost polític que va a tindre per a ací.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, el temps s'ha acabat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Ací ja sabem el benefici, però el cost anem a patir-lo entre tots nosaltres.

Gràcies.
*(Alguns aplaudiments)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Peris, del Grup Mixt.

Un moment, senyor Peris, que em demanen rèplica.

Té la paraula el senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

El que és terrible per a l'esquerra és la demagògia, perquè qui perd amb la demagògia sempre és l'esquerra.
Jo vull dir-li, senyor Oltra, que és fàcil en este tema, és molt fàcil fer demagògia.
I és veritat que el senyor Chaves, entre altres coses, quan li vam preguntar: "¿Usted está de acuerdo con que el ex presidente de la Generalitat cobre toda la vida un sueldo de 60.
000 euros?
" Va dir: "Això no em pareix normal".
És evident, a mi tampoc no me pareix normal.
El que estem plantejant és un debat sobre un sil·logisme absolutament fals.
I, per tant, evidentment, front a eixa situació és difícil arribar a cap tipus d'enteniment.

Mire, podrà dir el que vullga, però este debat se fa ací.
En el País Basc, on el seu grup sí que té responsabilitat de govern, allí no se fa el debat, allí no se fa el debat; ací se fa el debat, almenys ací se pot discutir.

I és veritat que les forces majoritàries hem arribat a un principi d'acord, a un consens, que és important, gràcies al qual s'arriba a avançar en problemes fonamentals.
I a nosaltres ens agradaria que poguera ser el conjunt de la Cambra.
Hem arribat a molts d'acords amb vostés en tota la legislatura, i per això tampoc ens hem sentit satanitzats per ningú.

En qualsevol cas, és evident que intentar juntar en el mateix debat el que és la vaga general, els interessos dels treballadors, amb el que és esta qüestió, és absolutament demagògic, no té cap tipus de sentit.
Sap perfectament que nosaltres la setmana passada estàvem defensant ací el mateix que vostés, o d'una altra manera, però coincidim plenament.
És simplement intentar produir una nova ferida que no té cap tipus de sentit.
Per això, jo no vaig a contribuir a això.
Vaig a intentar no contestar a algunes de qüestions que me pareixen extremadament, sobretot, injustes.

Com se pot dir mirant, almenys cap al nostre costat i també crec que cap a l'altre, dient que ací a l'únic a que se va és a per la pela?
Però, perdone un moment, a per la pela igual com vosté, exactament igual, perquè cap dels qui estem ací ara sentats estem en eixa posició, ni ho estarem.
Per tant, ací la qüestió no és "a per la pela"*.*El que nosaltres hem intentat dibuixar en este marc és una qüestió que és raonable.
Perquè, mire vosté, la Llei del Consell Jurídic planteja clarament dos vies d'accés als membres: una via d'accés, que són juristes de reconegut prestigi, i una segona via d'accés, de persones de reconegut prestigi i experiència en l'administració.
I qui pot tindre més experiència en l'administració que els expresidents?
És una qüestió raonable, se mire com se mire.

I és veritat també que, davant eixa situació, en què hi ha hagut un cert escàndol social, nosaltres pensem que allò raonable és escoltar a la gent.
Jo ho propose ara i sempre, cal escoltar a la gent.
I si els ciutadans pensen en estos moments que això és una qüestió dels polítics i que cal arreglar-ho entre ells, jo crec que en este moment els grups parlamentaris majoritaris hem tingut la capacitat de saber interpretar de la millor de les maneres possibles un sentiment generat al carrer.
Perquè és veritat que s'havia generat eixe sentiment, però s'ha generat no fonamentalment pel fons de la qüestió, perquè el fons de la qüestió tanmateix no és *corre el dinero y huye*, perquè eixe no era el plantejament en absolut.

En qualsevol cas, crec que la via en què vostés i nosaltres podem posar-mos d'acord, i crec que en el futur és una qüestió en què cal anar avançant, és precisament que cal limitar cada vegada més el que són les possibilitats del tràfic d'influències, les possibilitats del que és en el futur el plantejaments de vida dels exgovernants, eixe espai que queda després en els exgovernants.
I crec que vostés, per teoria política, i també tots els demòcrates hem d'anar avançar en eixa separació entre allò públic i allò privat, que això és fonamental.
I això sí que és garantia per als ciutadans.
Que ningú estarà en el Govern més que per a defensar els interessos generals, que això és el que hem, crec, de defensar.

Per tant, res de camuflatge.
Ha estat vosté, crec, extraordinàriament injust en les propostes.
Entenc perfectament les discrepàncies, entenc que vosté tinga un altre plantejament.
Però sembla que no és camí dir-li als altres tot allò que vosté ens ha dit, perquè dir-nos d'una manera o d'una altra que estem sent els instruments perquè dos persones se facen riques, eixe ni és ni ha estat el plantejament ni ho serà, perquè ningú per esta llei se va a fer ric.

Gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula, per a replica, el senyor Oltra, per a rèplica al senyor Puig.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Puig, el problema és que a voltes a la realitat se li diu demagògia.
Què anem a fer?
Mosatros hem criticat un document que està ahí signat, que està visible, que vostés mateixos han hagut de rebobinar fa un moment.
.
.
, i això no és gratuït, això és per alguna cosa, això se fa per alguna cosa, perquè en principi això no és el que estava previst.

Nosaltres hem estat marginats d'aquesta proposta, que en estos termes lògicament no l'haguérem signat, però mosatros i també el senyor Peris conformem grups parlamentaris amb menys diputats però que tenim dret també a viure, a pesar que el senyor Zaplana ens dia l'altre dia que no s'ha comptat amb nosaltres perquè com som una cosa residual ­dia ell, amb eixe respecte que sempre el caracteritza per a l'adversari polític­, nosaltres, lògicament, ens hem sentit marginats.
Ja sabem i esperem això del Partit Popular, perquè amb eixe líder que té i que diu eixes coses, doncs és lògic.

Mos ha dolgut que el Partit Socialista en este cas, d'alguna manera col·laborara amb això.
Mos ha dolgut i ho hem dit en la intervenció primera, perquè pensem que el mal que se fa en aquesta proposta no és sols al Partit Socialista.
Això podria ser més o menys criticable, no ens preocuparia molt.
Però és que pensem que és un mal que es fa al conjunt de l'esquerra.
I això sí que anem a pagar-ho tots, els que avui van a votar a favor i els que anem a votar en contra d'aquesta proposta.

I en eixe sentit, sí que ens preocupa eixa situació, i ens preocupa molt més quan veem que també hi ha ahí molta gent ­el senyor Chaves, Diego Macià­, tota una sèrie de gent que està posicionant-se d'una altra manera.
I és un fet que està ahí també.
Ha coincidit el temps, pel que siga, però ha coincidit el temps amb el tema de la vaga general i s'ha dit com a mal exemple.
A nosaltres no ens agrada aquesta situació.
Ens agradaria que no s'haguera produït, ens agradaria una altra cosa, que s'haguera obert un debat en el seu moment.
.
.
igual que el reclamem en estos moments altra volta.
Creem que encara estem a temps.
Vostés mateixos estan plantejant de deixar per al proper període de sessions la rectificació de la seua proposta.
Bé, però per què no ho fem bé?

Quin és el problema de no voler fer-ho bé?
Per què no se deixa tot sobre la taula?
O siga, tots els grups parlamentaris presenten coses i es retiren per diferents circumstàncies i no passa res.
No passaria res si els dos grups en estos moments digueren: "Davant d'aquestes circumstàncies, davant inclús del que hem dit, anem a retirar la proposta, anem a tornar a estudiar-la amb llum i taquígrafs, amb participació de tot el món.
.
.
".
I en el mes de setembre, en el mes d'octubre, se du al Ple, ben discutit, per un procediment normal.
Ja que és una cosa tan normal l'estatut dels expresidents, jo m'imagine que per part del Partit Popular no se tindrà ­és el majoritari­ cap problema que les coses se facen bé.

Per què s'ha de recórrer a este ocultisme, a estes presses i carreres, a estes formes que ni tan sols han aguantat ni 24 hores.
Si abans d'aprovar-se la norma s'ha hagut de rectificar!
Però si astò és una castanya!
Ara, una castanya pel que fa al seu procediment.
Una realitat, un poquet més retallada, però una realitat amb l'objectiu que se vol aconseguir.

Nosaltres reiterem la proposta: anem a fer les coses bé, amb independència de quin serà el resultat, perquè segurament acabaríem votant en contra nosaltres també, però això no és ninguna novetat ni és ninguna cosa estranya.
Anem a fer les coses bé, anem a discutir-les, que la gent participe.
Anem a sentir.
.
.
Vostés mateixos, d'alguna manera han hagut de reconéixer que han sentit moltes coses, unes els han agradat més i unes altres els han agradat menys, però han sentit el que la gent del carrer estava dient.
I això reconeixen que ha influït en esta rectificació parcial.
Anem a donar més temps a la gent perquè parle.
Anem a donar més temps perquè opine, perquè potser ens enriquim tots.

En eixe sentit, crec que seria positiu una llei que plantege una qüestió que nosaltres ­ho hem dit públicament­ no tenim cap inconvenient en eixe reconeixement institucional.
En tot cas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
estem sorpresos del que ha tardat el Partit Popular a adonar-se d'eixa qüestió.
En altres aspectes són discutibles.
Però estem disposats a discutir-ho.
Anem a fer les coses bé.
No és tan difícil fer les coses bé.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Font de Mora per a rèplica.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Oltra, mire usted, la intervención suya primera está dentro de la línea de lo esperable.
Aquí hay cosas que son previsibles: "trapicheo", "la *butxaca*", "*la pela és la pela*", "maldito parné", este tipo de intervenciones de carácter tanguista ­por llamarlo de alguna manera­, que rememoran ese estilo desgarrado de hacer política a que ustedes, desgraciadamente, nos tienen acostumbrados, salvo honrosas excepciones.

Y mire usted, incurre en numerosas contradicciones.
Lo que no se ha hecho aquí ha sido un debate, por supuesto, de toma en consideración.
Nos hemos ido a muchas cosas, pero a la hora de hablar de contradicciones usted ha tenido la oportunidad, y lo ha hecho, de presentar un proyecto alternativo que incurre en contradicciones con textos presentados por las propias fuerzas de Esquerra Unida en otros parlamentos.
Es decir, ustedes tienen aquí una actitud muy distinta y mucho más negativa que la que tienen en otros parlamentos, que yo me he molestado en seguirles el rastro a lo largo de los diversos parlamentos autonómicos, y vaya rastro, por cierto.

Claro, cuando se utilizan este tipo de demagogias y se aplauden este tipo de intervenciones, a lo mejor, a los que aplauden habrá que recordarles aquello del Cadillac blindado que un dictador sanguinario como Ceaucescu le regaló al señor Carrillo.
¡Y no pasó nada!
Esa pequeña anécdota, que no tiene trascendencia, que no tiene que ver absolutamente con el tema, porque aquí la cuestión ­vuelvo a repetirles­ es una cuestión bien distinta.
Y se ha dicho aquí reiteradamente.
Aquí se ha producido una distorsión clarísima del fondo de la cuestión.
Y se ha hablado ­vuelvo a repetir­ de un privilegio que no se contempla.
Aquí existe una prestación de un servicio y una contraprestación a un servicio, y en algunas autonomías que, por cierto, nadie ha reparado en ellas, se conceden beneficios económicos a fondo perdido, *gratis et amore,* y sin otra contraprestación.

A nosotros nos parece que la solución que aquí se contemplaba y se contempla es una solución equilibrada.
De manera que yo creo que incluso estudiando, haciendo derecho comparado, hablando técnicamente y no dejándonos llevar por temas ­repito­ personales, es una cuestión que usted no ha tenido en cuenta.
Porque aquí lo que les encanta a ustedes, haciendo su demagogia habitual, es eso, la personalización, ver a quién interesa este tema, a quién favorece, a quién no favorece.

Este tema ­ha dicho usted­ afecta a dos personas.
No, de momento, señor Oltra, afecta a una persona, y en el futuro afectará a dos, a tres, a cuatro, a cinco.
Y no se trata de la una a la que afecta ahora, la de dos a las que afectará cuando sea, o la de tres o la de cuatro.
O sea, afecta a otras cuestiones.
Afecta a la presidencia de la Generalitat Valenciana, señor Oltra, a eso afecta.
Que consiste en dotarle de unos medios y de unas condiciones que le permitan una presencia pública y una seguridad que entendemos ­quien sea, ¿eh?
, quien sea, sea de su partido o de cualquier otro­ merece.

Y ustedes lo han entendido así en otras autonomías.
Repito: lo han entendido así.
Es más, han sido ustedes promotores como nosotros, como los dos grupos que ahora lo han promovido, en otras autonomías.
No vayan ahora diciendo que ustedes no están a favor de textos como el que nos traen aquí hoy a discusión.
Ustedes han sido promotores de otros.
Y yo se los puedo enseñar.
¿Usted me pide que se los enseñe?
Yo se los enseño enseguida.

Presentan proyectos más restrictivos, porque de lo que se trataba aquí, señoría.
.
.
, ha habido una transparencia como la que estamos aquí hablando de cara al público, con un debate que yo no sé cómo se puede decir que este tema no se debate.
Claro que se debate ¿o qué es lo que estamos haciendo aquí, un acto virtual?
Se debate en profundidad.
Y usted dice absolutamente lo que quiere.
Y oye también lo que tiene que oír.
Eso es un debate.
Y si se ha elegido la vía de la lectura única es porque se temía una cosa que estando ustedes como interlocutores era de temer, que era una cuestión de regateo demagógico con una lucha constante de tira y afloja.

¿O nos vamos a tener que poner a discutir aquí si uno a tiempo parcial, el coche para viaje oficial de una persona que ha dejado de ser todo y por tanto ya de viajes oficiales.
.
.
?
O sea, ustedes estaban en un regateo de mercadillo, señorías, instalados en un regateo de mercadillo, absolutamente indigno de lo que aquí se está tratando.
Y ustedes han hecho gala de su habitual actitud.
Y si ha habido otros grupos que han tenido.
.
.
­porque su historia democrática y su historia institucional así se lo permite­ han tenido otra visión más enriquecedora, más compleja, más acorde con lo que aquí se trata, pues tienen ustedes que darse cuenta de que los marginales, en todo caso, son ustedes, no los demás.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula per a rèplica al senyor Font de Mora, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

M'alegre de no haver defraudat el senyor Font de Mora.
Jo crec que a més és el que cal fer.
Ni vosté ha de defraudar-me ni jo he de defraudar-lo.
Una altra cosa és la prostitució un poc de la política.
Jo crec que això, a pesar que se diga que se va a legalitzar, jo crec que això no caldria.

Home, els plantejaments nostres jo no sé si seran *tanguistes*, el que no són és *tonguistes*.
I ho dic pel que ho dic.
Que vosté ara diga que no s'està debatent el que cal debatre i se me'n va a Ceaucescu, ni més ni menys, figura privilegiada de la dreta de tot el món, que la va estar protegint, etcètera, etcètera, home, no ha segut mai un referent per a nosaltres i, en tot cas, el beneficiari del cotxe ­allò va ser la ruïna, per cert, per la gasolina que gastava­ també ha acabat a on ha acabat.

Nosaltres, el que sí que no podem estar en absolut d'acord és que el botxí vullga fer *pagar el pato*, damunt, al que van a ajusticiar.
O siga, mos acusa a mosatros del regateig i que per això ens han vetat, que ha segut una confessió que no està malament, informar-nos que se mos ha vetat en eixes negociacions perquè clar, com mosatros sempre haguérem anat a rebaixar, el millor era eliminar-nos.
Està bé, és una prova de sinceritat que, la veritat, agraïm.
Mos figuràvem que era per això i no per altra raó.

Però, home, si parlem de regateig i parlem de mercadeig, tot el que ha eixit en premsa, que és la via que hem tingut nosaltres per a saber de què anava la pel·lícula, des que gent del Partit Popular demanava 50 quilos.
.
.
És que clar, diu "vostés parlen de la pela, de no sé què.
.
.
".
Però si és que al final el que ha eixit en premsa és una constatació que "jo demane tant.
.
.
, no, no, no demanes tant, jo te donaré no sé què; no, a vore si ho fem d'esta manera que se nota menys".
I tot això ha eixit en premsa, inclús amb acusacions que "no, jo vaig demanar menys que tu, però vas ser tu el que va dir.
.
.
".
Tot això no s'ha desmentit.
Si això ha d'haver segut per a gravar-ho en un vídeo, perquè això haurà segut el disbarat del segle.
I ha segut un regateig i un mercadeig absolutament vergonyós: "50 quilos, que si als 15 anys.
.
.
No, ara no, no han de ser 15, ara és vitalici.
Home, ara que s'ha queixat la gent, ara tornem als 15 anys.
.
.
".

Però home, quina manera de fer política és eixa?
Se parla, se reivindiquen les institucions.
.
.
Doncs, les institucions estan per a participar tot el món.
I ja se sap que no sempre se pot aconseguir la unanimitat.
Vostés han tingut la sort ­per dir-ho aixina, suaument­, que el Partit Socialista els ha recolzat en aquesta qüestió, doncs, enhorabona, enhorabona.
Perquè astò és un marró.
Un marró que no haguera eixit de ninguna manera si vostés han de traure-ho endavant soles.
I per això, segurament, no ho van ficar en la Llei del govern, perquè ahí tingueren l'oportunitat.
Què millor que ficar-ho ahí?
No ho van ficar perquè sabien que eixa Llei del govern anava a eixir en solitari, perquè era un procediment.
.
.
bé, criticable aleshores i criticable ara, la lectura única, etcètera, etcètera.
Aleshores, han preferit esperar un poquet més i a vore si enganxaven a algú, que era al que més els podia interessar, que era l'altre partit.

I després jo passaré a vore si me pot ensenyar alguna d'estes qüestions que diu que hem fet per ahí.
Jo, ara mateix, en el cap.
.
.
s'havia fet una referència abans que no m'ha donat temps a contestar del País Basc.
.
.
, el que s'aprova en el País Basc és de l'any 1999, nosaltres no estem en el govern de l'any 1999 d'allí.
Ara que sí que estem en el govern, i molt recentment, s'ha aprovat una cosa amb el vot únic en contra nostre, de dir "no" a unes prestacions de manera que per dos legislatures els diputats tenien dret a la pensió màxima per a tota la vida.
Això hem segut nosaltres l'únic grup que s'ha oposat en el País Basc, formant part del govern.
I gràcies a les denúncies s'ha hagut de rectificar.
I ja no està.
Els altres, els que diuen no sé què, no sé *quantos*, tot el món havia dit que sí i tot el món anava a cobrar eixe tema.
A l'igual que a Madrid, per exemple.

Per tant, que se diguen les coses.
Nosaltres ací estem davant d'una proposta insòlita.
Jo crec que propostes com aquestes no n'hi han per ahí.
I no són assumibles per l'opinió pública ni molt menys per qualsevol persona que intente trobar una justificació a aquest tipus de qüestió.
No té cap justificació.
Jo crec que està molt bé facilitar tota una sèrie de mitjans als expresidents.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

I d'això no estem en absolut en contra.
Però d'ahí a eixa situació de privilegi permanent que estava previst i ara, de moment, 15 anys i ja vorem el que queda, els considerem absolutament injustificable.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats.

Estem en el moment de decidir si es pren o no en consideració el debat d'aquest tema, i jo crec, i contradient el que s'ha dit abans per part del portaveu del Partit Popular, que essent autonomista i també creguent en la política, crec que sí que podem oposar-nos sense problema a la discussió d'aquest tema, perquè podem oposar-nos a la discussió d'aquest tema ací i ara.

Perquè jo crec que sí que ens permetrà que alguns diputats pugam pensar que no serà aquest el moment més oportú políticament per a discutir aquest tema.
Jo vull dir claríssimament que considere important i necessari per al nostre país parlar de l'estatut dels presidents, perquè a mi m'agradaria que passara com a Euskadi, que no és que són expresidents sinó que sempre es parla de presidents, allí sempre és *lehendakari*.

És a dir, nosaltres diguem que sí, que pensem que se li ha de donar dignitat, representació i capacitat de continuar aportant-nos als nostres presidents.
Però sí que pensem que no s'ha triat per dos partits majoritaris, per dos grups, ni el mecanisme més adequat ni el moment polític més adequat.
En això discrepem, i per això en aquest moment votarem que no.

Pensem que el mecanisme, el moment més oportú per a dignificar la figura dels que han estat presidents de tots els valencians, havera estat el final del procés de reforma de l'Estatut d'Autonomia, el colofó, en el moment que li havérem donat més contingut, més capacitat, més importància, més autogovern.
En eixe moment jo pense que era el moment oportú, el moment de reformar l'Estatut d'Autonomia, dir "i com a colofó, ara que tenim un millor estatut, que hem augmentat la nostra capacitat d'autogovern, anem a parlar d'eixos presidents de la Generalitat Valenciana", no dels futurs, efectivament, sinó també de tots, de tots els que han estat presidents i que tots han aportat perquè avui tingam un estatut de primera, efectivament, com el del País Basc.

Sí senyor!
, perquè ací, ara, se tindrà presidents amb un reconeixement, després d'exercir les seues funcions, similar a les del País Basc, efectivament.
Nosaltres volem presidents similars a *lehendakaris* i volem estatut similar al del País Basc, eixe és el debat.

Per això nosaltres, en eixa línia, pensem que sí que és important parlar de la figura dels presidents, però pensem que encara no és el moment oportú, pensem que hi ha obert un procés.
A nosaltres, no com al president Zaplana, com va dir l'altra dia en Sant Miquel dels Reis ­que, per cert, no està ací per a veure ell què opinava sobre aquesta llei avui­, a nosaltres sí que ens obsessiona i pensem que hi han molts valencians i valencianes obsessionats, molts possiblement no arriben, perquè este Estatut que tenim i que hauríem de reformar, com està el 5% des de fa molt de temps, hi ha molts valencians i valencianes que no arriben ací, però d'eixos molts que no arriben ací, molts sí que estan obsessionats per reformar eixe Estatut, per tindre més capacitat d'autogovern.

Perquè l'article 1 del nostre Estatut, doncs, per exemple, sense dubtar d'això, no haguera de dir allò de la "unidad indisoluble de España", com ho diu, doncs, possiblement no seria necessari posar-ho, jo no dic que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, atinga's a la qüestió.

 

**El senyor Peris i García:**

 

*(inintel·ligible)* .
.
.
en el marc de la Constitució.

Jo pense que ho estic atenint-me; no obstant, gràcies, senyora presidenta.

Per tant, nosaltres pensem que no era moment, el moment seria el final del debat, i també pensem que tampoc és el procediment.
Si alguna cosa hauríem de millorar és que en la reforma de l'Estatut la figura del president tinguera capacitat de discutir-se més àmpliament i, per tant, almenys, no havera estat en lectura única.
Ací, fa pocs mesos discutírem la modificació de la Llei de Govern Valencià, una llei també molt important, estatutària, que es deriva directament d'un article de l'Estatut que remet que hi haurà una llei del Govern Valencià, i va estar criticada per tots els grups de l'oposició, també pel Partit Socialista, i li diguérem al govern del Partit Popular en aquell moment: la Llei de Govern Valencià és una llei estatutària molt important, i això hauria de permetre'ns la capacitat de fer esmenes, la capacitat de discutir-ho, la capacitat d'aportar entre tots.
Efectivament, les majories, però també les minories, també les minories que existixen en aquest grup.

Jo crec, i sí que és cert, em preocupa que amb aquesta llei, amb aquest contingut, hi puga haver un descrèdit del conjunt de la classe política.
Però jo crec que havent-hi tantes qüestions pendents al nostre país no era la més urgent, o siga, no era la qüestió més urgent tancar aquesta qüestió pendent, hi han altres qüestions pendents i, torne a dir, pense que la qüestió pendent que més interessa en aquest país en aquest moment, parlant de qüestions estatutàries, era la reforma de l'Estatut.

I una reflexió important: mala llei, mala proposta, dolenta proposta és la que abans de votar-se si és oportuna o no ja s'anúncia la seua modificació.
Jo pense que s'hauria de fer una reflexió, és a dir, en aquests moments que encara no hem votat si discutim el text de la llei, de la proposició, ja estem anunciant una modificació.

Jo crec, amb la humilitat d'1 entre 89, jo crec que els dos partits majoritaris, els dos són els que la signen ­tampoc és qüestió, pense, de distingir entre el PP i el Partit Socialista­, a més d'haver anunciat, efectivament, eixa modificació, podrien, jo sé que és 1 entre 89 més el grup d'Esquerra Unida, podrien repensar-s'ho, retirar la proposta, obrir un procés de reflexió interna, i en setembre, en el procés, torne a dir, de reforma de l'Estatut, plantejar-nos amb tranquil·litat quina és la dignitat que jo pense que mereix i que hem d'acordar als nostres presidents, per a mi, més que ningú, perquè jo crec que el nostre país hauria de tindre el primer estatut d'autonomia de l'Estat espanyol.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyories, votació ordinària de la presa en consideració de la Proposició de llei d'estatut dels expresidents de la Generalitat Valenciana, criteri del Consell.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda aprovada la presa en consideració.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts exactament.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 25 minuts)*

 

***Elecció de membres del Consell Valencià de Cultura ­renovació de deu vocals i cobriment d'una vacant­ i cobriment d'una vacant en el Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Es reprén la sessió.

Senyories, pregue que ocupen els seues escons.
*(Pausa)*

Senyories, correspon a continuació l'elecció de membres del Consell Valencià de Cultura ­la renovació de deu vocals i el cobriment d'una vacant­, i el cobriment d'una vacant en el Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.

Es van a realitzar les dos votacions de manera conjunta en les tres urnes.

En primer lloc, el secretari primer donarà lectura a les candidatures presentades pels grups parlamentaris que han sigut tramitades per la Mesa de les Corts.

En segon lloc, seran cridats per ordre alfabètic els il·lustres senyors diputats i senyores diputades per a procedir a la votació, podent utilitzar les paperetes que tenen en els seus escons o bé les que s'han elaborat, d'acord amb les candidatures presentades, pels grups parlamentaris.

Vull comunicar a la Cambra que per a l'elecció dels membres del Consell Valencià de Cultura és necessària la majoria de dos terços, 60 vots; per a l'elecció del membre que ha de cobrir la vacant del Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana, es necessiten 54 vots.

A continuació es procedirà a la crida dels diputats i diputades per a donar començament a la votació.
Hi haurà tres urnes.
.
.
­Senyories, per favor, pregue silenci.
Després hi haurà equivocacions.
­ Una de les urnes serà per a la renovació parcial del Consell Valencià de Cultura; una altra, per al cobriment de la vacant d'este Consell, i la tercera urna és per al cobriment de la vacant del Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.
*(Pausa)*

En primer lloc, el secretari primer de la Mesa de les Corts donarà lectura a l'acord de la Mesa proclamant els candidats presentats pels grups parlamentaris.

Té la paraula l'il·lustre senyor secretari primer.

 

**El senyor secretari primer:**

 

"La Mesa de les Corts Valencianes, en la reunió del dia 4 de juliol de 2002, ha tingut coneixement de la proposta presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista-Progressistes i Esquerra Unida del País Valencià per tal de procedir a la renovació parcial del Consell Valencià de Cultura i al cobriment d'una vacant.

I de conformitat amb l'article 169.
2, del Reglament de les Corts Valencianes, ha acordat proclamar com a candidats i candidates les següents persones:

Per a la renovació parcial: senyor Vicent Álvarez Rubio, senyor Ricardo Bellveser Icardo, senyor Juan Antonio Montesinos García, senyor José María Morera Buelti, senyor Vicente Muñoz Puelles, senyora Elena Negueroles Colomer, senyor Eduardo Primo Yúfera, senyora Isabel Ríos García, senyor Ramón de Soto Arandiga, senyor Fernando Vizcaíno Casas.

Per al cobriment de la vacant: senyor Juan Ferrando Badía.

Palau de les Corts Valencianes.
València, 4 de juliol de 2002.
La presidenta, Marcela Miró Pérez.
El secretari primer, Juan Manuel Cabot Saval.
"

"La Mesa de les Corts Valencianes, en la reunió del dia 4 de juliol de 2002, ha tingut coneixement de les propostes presentades pel Grup Mixt i pel Grup Parlamentari Popular per tal de procedir al cobriment d'una vacant en el Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.

I de conformitat amb l'article 169.
2, del Reglament de les Corts Valencianes, ha acordat proclamar com a candidats i candidates les següents persones:

Grup Mixt: senyora Felisa Benítez Hidalgo; Grup Parlamentari Popular: senyor Ignacio Blanch Grau.

Palau de les Corts Valencianes.
València, 4 de juliol de 2002.
La presidenta, Marcela Miró Pérez.
El secretari primer, Juan Manuel Cabot Saval.
"

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

A continuació, el senyor secretari primer de la Mesa de les Corts procedirà a la crida de les il·lustres diputades i diputats de la Cambra per a depositar el vot.

 

*(El senyor secretari primer crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen les paperetes en les urnes)*

 

Una vegada finalitzada la votació, correspon l'escrutini del Consell Valencià de Cultura, la renovació del parcial.

 

*(La senyora presidenta procedeix a l'escrutini i al recompte de vots emesos)*

 

El resultat de la votació és: Vicent Álvarez Rubio, 72 vots; Ricardo Bellveser Icardo, 72 vots; Juan Antonio Montesinos García, 72 vots; José María Morera Buelti, 73 vots; Vicente Muñoz Puelles, 73 vots; Elena Negueroles Colomer, 73 vots; Eduardo Primo Yúfera, 73 vots; Isabel Ríos García, 73 vots; Ramón de Soto Arandiga, 73 vots, Fernando Vizcaíno Casas, 72 vots; 3 vots en blanc i 3 nuls.

Per tant, queden elegits com a membres del Consell Valencià de Cultura en la renovació parcial Vicent Álvarez Rubio, Ricardo Bellveser Icardo, Juan Antonio Montesinos García, José María Morera Buelti, Vicente Muñoz Puelles, Elena Negueroles Colomer, Eduardo Primo Yúfera, Isabel Ríos García, Ramón de Soto Arandiga, Fernando Vizcaíno Casas.

Es comunicarà al president de la Generalitat Valenciana als efectes del seu nomenament.

Continuem amb l'escrutini de la vacant del Consell Valencià de Cultura.

 

*(La senyora presidenta procedeix a l'escrutini i al recompte de vots emesos)*

 

El resultat de la votació és de Juan Ferrando Badía, 74 vots; 5 vots en blanc i cap nul.
Queda elegit Juan Ferrando Badía com a membre del Consell Valencià de Cultura.

Es comunicarà també al president de la Generalitat Valenciana als efectes del seu nomenament.
*(Pausa)*

Escrutini de la votació per al cobriment d'una vacant del Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.

 

*(La senyora presidenta procedeix a l'escrutini i al recompte de vots emesos)*

 

El resultat de la votació és: 69 vots Ignacio Blanch Grau, 1 vot Felisa Benítez Hidalgo, 8 vots en blanc, 1 vot nul.
Queda elegit Ignacio Blanch Grau com a membre del Consell d'Administració de Radiotelevisió Valenciana.

Senyories, s'alça la sessió d'este primer Ple.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 8 minuts)*