Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Sanitat i Consum realitzada el dia 14 d'abril de 2010.
Comença la reunió a les 16 hores i 35 minuts.
Presideix la diputada senyora Esther Franco Aliaga.
Reunió número 21/i II.

Proposició no de llei sobre potenciació de nous tractaments substitutius de la funció renal, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 49.
759, BOC número 211)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
a la continuación de la Comisión de Sanidad y Consumo convocada el día 25 de marzo, y si les parece, como es continuación, no tenemos que pasar lista.
.
.
, sí que hay quórum, y daremos paso al punto primero, que es la toma en consideración de la proposición no de ley sobre la potenciación de nuevos tratamientos sustitutivos de la función renal, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
.
.
(Veus) Así.
.
.
, y tiene la palabra el proponente, el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Perdón, ¿no se había presentado una.
.
.
?

La senyora presidenta:

Sí, a esta proposición no de ley (veus) hay presentada una transaccional, pero usted, si quiere (veus) defenderla ¿o quiere tener uso de su palabra o pasamos directamente a presentar la
transaccional?
.
.
.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Voy a pasar.
.
.
(Veus) Por eso digo, al ser una transaccional.
.
.
(Veus) Señora presidenta, yo no tengo ningún inconveniente en defender la proposición, pero al ser una transaccional, que vamos a aprobar, pues, quizá lo único es dar una explicación a posteriori de por qué me hubiera gustado que se hubiera aprobado esta, a pesar de que vamos a aprobar
la transaccional, ¿eh?
(Veus)

¿Perdón?
(Veus) Sí, una explicación, sí, sí.
.
.
, y por qué me hubiera gustado más.
.
.
, sí.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gracias, señor Subías.
(Veus)

Así pues, tiene la palabra la proponente de la transaccional.
(Veus; pausa)

Señorías, a esta mesa nos ha llegado una enmienda transaccional que dice sustituir
todo el texto de la propuesta de resolución por el siguiente: «Las Cortes acuerdan instar al Consell a crear a través de la Conselleria de Sanitat un grupo de trabajo que, siempre bajo la tutela
de la gerencia del (inintel·ligible) .
.
.
, compartan con los profesionales de los servicios de nefrología de los hospitales públicos, garanticen al paciente la información necesaria para poder triar la modalidad de tratamiento que mejor se adapte a sus circunstancias personales
y estudios, y propone las medidas necesarias para potenciar tratamientos
sustitutivos de la función renal, más confortables, económicos y sostenibles, como puedan ser la diálisis peritoneal domiciliaria.
»

En el punto 2 dice que «del grado del cumplimiento de este acuerdo se dé cuenta a estas Cortes en el término de tres meses».

Así, pues, esta transaccional la tendrán que firmar los tres portavoces de los tres grupos, si están de acuerdo.
.
.
(Veus; pausa)

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Perdón, si.
.
.
Vamos a ver, si les parece más sencillo lo que había iniciado la presidenta, yo defiendo mi propuesta, (veus) que el.
.
.
Vale, por eso, porque no es transaccional.
.
.
(Veus) No, no, no.
Es una de sustitución.
.
.
(Veus) Claro.

Entonces.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Subías, defienda su propuesta.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Disculpe, tenía usted razón, señora presidenta.

Bien, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Cada año, alrededor de seis mil nuevos pacientes, de ellos, unos setecientos en la
Comunidad Valenciana, progresa su insuficiencia renal y tienen la necesidad de
recibir uno de los tres tipos de tratamientos sustitutivos de la función renal, como son el trasplante renal, la hemodiálisis o la diálisis peritoneal.

En España se realizan más de dos mil trasplantes de riñón al año, pero, de estos, menos del 20% de los pacientes que están en diálisis puede acceder a un trasplante por motivos clínicos.
El 80% restante de los pacientes que tienen una afección renal deben dializarse para poder sobrevivir.
La hemodiálisis es la técnica más utilizada y debe de aplicarse un mínimo de tres veces a la semana durante unas cuatro horas cada sesión, que se realiza bien en un hospital o en un centro.
.
.
o en un club denominado «de diálisis».
La diálisis peritoneal, en cambio, se realiza en domicilio, habitualmente durante la
noche, y el paciente solo tiene que acudir una vez al hospital cada uno o dos
meses a revisión.
Solo, como máximo, el 10% de los pacientes están en diálisis peritoneal, pero en la Comunidad Valenciana el porcentaje es más bajo, está por debajo del 6%.

Nuestra comunidad es de las que tiene, como he dicho, ese porcentaje más bajo.
Los expertos consideran que la diálisis peritoneal tiene igual o superior supervivencia que la hemodiálisis, genera la misma calidad de vida, como mínimo, permite al paciente realizar una vida más activa, y tiene muy pocas contraindicaciones.

La estructura actual es una estructura que favorece la hemodiálisis, y los recursos tanto materiales como humanos destinados a la diálisis peritoneal son escasos en general, a pesar de que mientras, por ejemplo,
un profesional de enfermería puede controlar en diálisis peritoneal entre veinte y veinticinco pacientes, en cambio, en hemodiálisis solamente lo puede hacer a cuatro o cinco pacientes.
Bien es verdad que
habría que incidir en la formación de los profesionales en este sentido y en la información de los pacientes sobre las posibles opciones.
De hecho en una encuesta de la
asociación ALCER, comprueba que solo el 20% de los pacientes conocen la diálisis peritoneal.

La población afecta de tratamiento renal sustitutivo supone el 0,1% del total de los
pacientes que puede haber en un sistema, pero, en cambio, consumen el 2,5% del
gasto total sanitario, de todo el gasto sanitario y, por lo tanto, hemos de
intentar tomar acciones para que este tipo de tratamientos sea también sostenible en el tiempo, que no cabe la menor duda que falta nos hace, además, en la comunidad, la sostenibilidad del sistema.

Según una consultoría independiente especializada en la investigación de resultados en salud, el tratamiento anual de un paciente en hemodiálisis es de alrededor de cincuenta mil euros al año.
Un 44% más costoso que el de la diálisis peritoneal, teniendo en cuenta, como he dicho antes, que la diálisis peritoneal da los mismos criterios de calidad y de calidad de vida.

En la actualidad, existe un grupo de profesionales que conforman.
.
.
ese grupo
para la evaluación del tratamiento renal, y son ellos mismos los que están incentivando este tipo de propuestas como la que hoy trae el Grupo Socialista
aquí, para mejorar la calidad de vida de los pacientes e intentar conseguir un
sistema más eficiente y más sostenible.

Por todo ello, presentamos esta proposición, que, como digo, viene avalada por un buen número de especialistas en nefrología, y de muchos pacientes que, cuando tienen la información suficiente y la posibilidad de elegir, entre el 40 y el 50% de ellos prefieren
ser tratados en sus domicilios.

Nos encontramos, pues, antes una oportunidad de intentar mejorar la equidad en
el acceso al tratamiento de aquellos pacientes que inician el tratamiento
sustitutivo de la función renal.
Y como he dicho anteriormente, conseguir un importante ahorro, que,
como ya he repetido, falta nos hace.

Por eso solicitamos en la propuesta que se debe de conformar un grupo de
trabajo contando con los servicios de nefrología de nuestra comunidad para estudiar y poner los medios convenientes para
potenciar el sistema de tratamiento sustitutivo de la función renal más cómodo, barato y sostenible, como pudiera ser la diálisis peritoneal domiciliaria.

En segundo lugar, impulsar e incrementar las consultas de enfermedad renal crónica avanzada, lo que se denomina la consulta de prediálisis, y así poder informar adecuadamente a los pacientes e intentar mejorar su capacidad y
su autonomía.
Estas consultas de prediálisis, además, contribuirían a retrasar la entrada de los pacientes en diálisis, y hasta en muchos casos, pues, hasta reduciría la necesidad, no solamente el retardo en la entrada, sino hasta la necesidad,
en ocasiones, de la propia diálisis.

Evidentemente, estas medidas deben de suponer la necesidad de incrementar el
personal, tanto de nefrólogos como personal de enfermería, que puedan dedicar el tiempo necesario y, por lo tanto, se debe realizar un
estudio de necesidades para equilibrar las necesidades reales.
Asimismo, habrá que buscar sistemas de incentivación profesional que puedan ayudar a que se lleve adelante este proyecto.

Nos parece que es una propuesta basada en datos científico-técnicos más que suficientes avalada por los profesionales del sector, compartida por los
pacientes (inintel·ligible) .
.
.
de enfermedad renal y que llegan a estas circunstancias y, por lo tanto,
estoy convencido de que no habrá grandes problemas en que lleguemos a acuerdos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Subías.

Tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Popular, doña Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Muy bien.

Gracias, señora presidenta.

Para el Grupo Popular, todo lo que es bueno para los pacientes, para los
ciudadanos y las ciudadanas de la Comunidad Valenciana, es bueno también para nosotros, independientemente de quién lo presente, como es lógico y natural.

Por esto, nosotros apoyamos la propuesta del Grupo Socialista, pero proponemos
una enmienda de sustitución por diversos motivos que ahora pasaré a relatar.

La señora presidenta ya ha leído esta enmienda de sustitución, que básicamente lo que dice es que tutelado por la Conselleria de Sanidad,
concretamente, por la Agencia Valenciana de Salud, se ponga en marcha un grupo
de trabajo en el que estén representados los distintos profesionales que tienen algo que decir, algo que
aportar al área de la nefrología y de las patologías del riñón, y con este motivo ellos puedan.
.
.
, ese grupo de trabajo pueda llegar a toda
una serie de conclusiones con un objetivo que compartimos todos y es mejorar la
atención a las personas con patología renal en nuestra comunidad.

Es bien cierto que las distintas sociedades científicas implicadas.
.
.
, concretamente, la Sociedad Española de Nefrología destaca que el índice de diálisis peritoneal domiciliaria en España es, en general, inferior al que sería aconsejable desde un punto de vista exclusivamente científico y tecnológico, aunque es bien cierto, y como el diputado Subías sabe, pues, depende también mucho de la indicación y de cada paciente y de la situación de cada paciente, ¿no?
Por esto, la indicación terapéutica, lógicamente, la da el especialista, el nefrólogo.

Pero es bien cierto, como digo, que en España existe un índice de diálisis peritoneal mejorable desde un punto de vista científico y tecnológico y, por lo tanto, es importante que se incremente la formación e información que se da a los pacientes sobre la posibilidad de esta terapia sustitutiva
renal antes de entrar en un programa de diálisis de cualquier tipo.

Por lo tanto, nosotros consideramos que es una propuesta interesante,
proponemos esta enmienda de sustitución para crear ese grupo de trabajo tutelado por la Agencia Valenciana de Salud
por muchos motivos.
Entre otros, pues, para que los profesionales que lo
integren tengamos constancia que sean los adecuados y no estén vinculados a distintos intereses que puedan entrar en juego en el ámbito de las terapias sustitutivas renales, tanto hemodiálisis como peritoneal, por ejemplo, y que, por lo tanto, ese grupo sea el que
llegue a distintas conclusiones desde el punto de vista de la protocolización, desde el punto de vista de puesta en marcha de toda un serie de distintos
estudios
randomizados.
Por ejemplo, hay algo que está hoy en día, pues, muy interesante en juego, y es la hemodiafiltración en línea, la online, pero todavía no existen estudios suficientemente randomizados ni existe todavía suficiente casuística para poder sacar unas conclusiones que sean estadísticamente significativas.

Este grupo de trabajo, entre otras cosas, podría proponer un pequeño proyecto piloto sobre la diálisis online, etcétera, etcétera, pero con esto lo que me vengo a referir es que son ellos los que tienen
que decidir, los expertos y los profesionales, cómo podemos entre todos impulsar para mejorar la atención que prestamos a los pacientes con una enfermedad renal, no solo en diálisis peritoneal sino en otros tipos de novedades terapéuticas que puede ser interesante poner en marcha.

Yo he tenido la ocasión esta mañana de hablar -como le he contado a mi compañero diputado- con el presidente de Valencia, el doctor Pallardó, de la Asociación Valenciana de Nefrología, y le he contado que había una propuesta por parte del Partido Socialista, que nosotros presentábamos una enmienda de sustitución, y, en fin, le he comentado un poco el tema y le ha parecido muy bien.

Por lo tanto, me gustaría que esta enmienda de sustitución se pudiera aprobar por unanimidad por todos los grupos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora De Miguel.

Para la aceptación o no, tiene la palabra el señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señora presidenta.

Vamos a ver.
A nosotros nos hubiera gustado, evidentemente, que se hubiera
aprobado nuestra propuesta que nos parece que es más completa, nuestra propuesta está basada en la propuesta que hacían los grupos, los profesionales, los que han trabajado en este tema, los que
han estado en este grupo -que le comentaba anteriormente- a nivel estatal, puesto que es verdad que no todo el paciente que se tenga que
dializar tenga que hacerlo con diálisis peritoneal, pero también es verdad que la utilización de la diálisis peritoneal es mucho más baja de la que aconsejan hasta las propias sociedades científicas y que tiene la doble ventaja que hemos comentado antes, o la triple ventaja: una, le da una mayor movilidad al paciente, puesto que la
diálisis peritoneal se hace domiciliariamente y por las noches; y, por otra parte,
al propio sistema, tiene la gran ventaja de una mayor economía y rentabilidad tanto a nivel de coste directo como en cuanto a los
profesionales que tienen que controlar el tema.

En cualquier caso, yo, cuando conocí de in voce, en principio, la idea que tenían ustedes sobre la oferta que iban a hacer de propuesta, pues, lógicamente, también he hablado con los profesionales puesto que lo que tenemos que intentar hoy es
sacar la mejor solución, la mejor decisión para favorecer a los ciudadanos que tengan que entrar en este tipo de
tratamientos, y, evidentemente, a los profesionales que son los que van a tener
que llevarlo a cabo.
A los profesionales les parecía también más completa la propuesta que hacíamos, pero consideraban suficiente la que se nos iba a entregar como
consecuencia de que es un principio, es una forma de empezar a realizar un
estudio, un trabajo donde, no me cabe la menor duda que se llevará posteriormente a las consultas de prediálisis, donde se llegará a lo que se tenga que llegar y son ellos los que tienen que llegar,
evidentemente, el grupo de profesionales que entren en el tema.

Hablaba usted de la diálisis online, también.
Aquí -no estaba usted entonces en esta comisión-, pero ya se trajo el tema de la diálisis online en un momento determinado, lo que pasa es que al Partido Popular de momento no
le pareció oportuno el que esto pudiera aprobarse.
Yo sé que está en estudio, sé que está tal.
.
.
, pero hay muchos sitios ya donde están solicitando que se incremente esta posibilidad.

En cualquier caso, insisto, yo creo que es bueno para los usuarios del sistema
sanitario y a efectos de enfermedad renal avanzada, es bueno para los
profesionales, y, si en este caso, es bueno para los ciudadanos, pues,
evidentemente, vamos a hacer predominar el consenso con respecto a los que
nosotros hubiéramos mantenido como propuesta de base.

Por lo tanto, vamos a aceptar la propuesta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Subías.

Tiene la palabra, la ilustre diputada señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, anàvem a donar suport a la proposta i donarem suport també a la proposta, incloent l'esmena de substitució, perquè considerem que la diàlisi peritoneal, tal com s'ha explicat adés, domiciliària, porta a molts pacients major qualitat de vida, més comoditat, llibertat i intimitat en els seus tractaments, així com un estalvi de costos per al sistema nacional de salut, perquè també s'ha explicat adés que és més barat.

Jo també vaig tindre l'oportunitat de parlar sobre este tema amb un metge nefròleg, que me va explicar com funcionava açò, perquè és l'avantatge de no ser metge en esta comissió, que a u li expliquen moltes coses i aprén moltes coses (veus), és de veres, és de veres, vostés ja ho saben perquè són metges, però jo no, i, aleshores, doncs, aprenc coses molt interessants.
I, efectivament,
una de les coses que també s'aprén és que a Espanya hi ha unes 45.
000 persones que necessiten tractaments renals
substitutius, i, no obstant això, només un 5% es beneficie de la diàlisi peritoneal domiciliària, un dels percentatges més baixos d'Europa segons els experts.
I, en el nostre cas, i segons un estudi de la fundació renal ALCER, la comunitat té uns 5.
400 pacients amb insuficiència renal crònica, dels quals el 40% estan trasplantats, el 55 estan en hemodiàlisi, i, només, el 3,8 en diàlisi peritoneal per davall de la mitjana nacional, que si situa en el 5.

El fet que la nostra comunitat estiga en la cua en la implantació del tractament domiciliari amb eixe 3,8% ha suscitat entre els afectats una sèrie de reclamacions que la Conselleria de Sanitat ha d'abordar i intentar donar resposta.
De fet, tots els sectors implicats en esta
patologia han reivindicat que es potencie l'equitat en l'accés a les diferents tècniques de diàlisi i que es millore la qualitat de vida del malalt, aixina com que este puga
triar lliurement el seu tractament i d'esta manera també que el procés de la malaltia siga un procés en què el malalt puga participar i ser un poc protagonista del seu procés i no només escoltar i obeir el que li diga el metge.
Amb esta tècnica domiciliària s'eliminen les substàncies tòxiques, a través de la membrana peritoneal, i es pot dur a terme de forma manual o
automatitzada durant la nit o mentre dorm -com abans explicava el diputat Subías-.
El pacient només acudix a l'hospital per a revisió cada u o dos mesos, i això facilita el malalt continuar amb la seua vida laboral i personal més activament -tant com es dia abans.

Segons l'opinió de la majoria dels nefròlegs, la diàlisi d'este tipus és la millor modalitat d'inici de diàlisi, a més, és el millor tractament per als pacients que esperen un trasplatament renal.
En
realitzar-se de manera continua, és la que més s'acosta al funcionament normal del renyons, és molt fisiològica i té molt bona tolerància.

Entre les accions proposades, els experts demanen la creació de consultes específiques de malaltia renal crònica avançada, que és una de les coses que se demanava en la proposta originària, que tenen com a triple objectiu frenar la progressió de la malaltia renal crònica, tractar les seues conseqüències i preparar el pacient per al tractament substitutiu renal.
A més, des del llibre blanc es proposa la disposició de programes de diàlisi peritoneal domiciliària en tots els centres que atenguen a més de 200.
000 habitants, la formació i el reciclatge dels nefròlegs -també s'ha menció adés- en este camp i la incorporació de materials informatius en les consultes i l'aplicació real del concepte de tractament integrat en què el pacient passe, en funció de la seua evolució, di diàlisi peritoneal domiciliària a trasplantament o hemodiàlisi d'una forma natural i mantenint la continuïtat assistencial.

Estudis d'hemodiàlisi crònica desprenen les conclusions següents: 4 de cada 10 pacients d'hemodiàlisi confirma que no va triar la tècnica, sinó que se li va assignar directament com a única alternativa.
Els malalts que estan en tractament en diàlisi peritoneal domiciliària assenyalen que estan satisfets majoritàriament amb la seua facilitat d'ús i amb la qualitat de vida que els suporta.
La infrautilització d'esta tècnica a Espanya ha portat a la Comissió de Sanitat del Congrés dels Diputats a instar el govern a incentivar els programes de diàlisi peritoneal -crec que la senyora De Miguel ha fet una menció a açò també-.
I només el 21% dels pacients amb insuficiència renal han rebut informació sobre la diàlisi peritoneal domiciliària.

Per això, des del Grup Compromís, entenem que cal crear este grup de treball que se planteja en la proposta
original i que també se manté en la proposta de substitució, comptant amb els serveis de nefrologia de la comunitat i les associacions i
fundacions de pacients afectats, amb la finalitat de millorar el tractament i
amb la qualitat de vida de les persones que s'han de sotmetre a ell.
De fet, nosaltres vam proposar també el tema d'incrementar la diàlisi
online perquè és un tema que afecta a molts pacients i que afecta directament la seua qualitat
de vida.

Per tant, doncs, pensem que s'ha d'impulsar i incrementar les consultes de malaltia renal crònica avançada, el personal qualificat i la incentivació professional que perfeccione l'efectivitat i l'aplicació del projecte.
Anem a donar suport d'este grup d'estudi que, en definitiva, serà qui diga per on ha d'anar el tema i com s'avança en tractaments menys invasius, més còmodes i que augmenten la qualitat de vida dels pacients.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Así, pues, habiendo aceptado el grupo proponente la enmienda de sustitución que presenta el Grupo Parlamentario Popular, si les parece, pasamos a votación.
¿Votos a favor?
Por unanimidad queda aceptado el texto de sustitución a la enmienda presentada por el Grupo Socialista.

Proposició no de llei sobre la creació d'un programa d'activitat física, esportiva i salut per a implantar en els centres de salut, presentada pel
Grup Parlamentari Socialista (RE número 49.
760, BOC número 211)

La senyora presidenta:

Pasamos, pues, al segundo punto, que será la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la creación de un programa de actividad física, deportiva y salud para implantar en los centros de salud, presentada por
el Grupo Parlamentario Socialista.

Para su defensa, tiene la palabra la señora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Bona vesprada.

És la primera vegada que anem a parlar d'esport en la Comissió de Sanitat, però crec que és interessant pensar que l'esport va molt lligat a la salut i més quan es tracta de receptar esports des dels centres de salut.
Intentaré explicar i argumentar el perquè d'esta proposició no de llei.

Cada dia són més evidents els efectes perjudicials per a la salut que provoca el sedentarisme.
Sabem que Espanya és un dels quatre països més sedentaris de tot Europa.
L'eurobaròmetre ens mostra que Espanya té un nivell de pràctica esportiva que es troba en les últimes posicions de la Unió Europea, ja que és el país que menys activitat física forta realitza a la setmana, i, el penúltim en realitzar activitat física moderada.

L'Organització Mundial de la Salut estima que la inactivitat física causa, en conjunt, vora dos milions de defuncions a nivell mundial.
L'Organització Mundial de la Salut destaca que el sedentarisme és el seté factor d'impacte sobre la mortalitat i, a més a més, està comprovada la seua incidència sobre altres factors, com són: la hipertensió o l'excés de pes.

Els resultats de l'última enquesta nacional de la salut de 2008 ens mostra que un 18% d'homes, i, un 22% de dones, no realitzen activitat física en el seu temps lliure.
En la franja d'etat de 16 a 74 anys, el sedentari en els homes oscil·la en el 25% entre 65 i 74 anys; i, en les dones, oscil·la en el 46% entre 35 i 44 anys.
És a dir, un 54% d'homes i un 68% de dones no aconseguix una intensitat moderada en l'activitat física.

Tant des de les institucions sanitàries internacionals, des dels professionals de la salut, inclús els propis governants, tots estem d'acord que se necessita urgentment d'estratègies preventives i terapèutiques per a combatre l'augment del sedentarisme, que també en la població infantil i juvenil és especialment sensible.
Els avanços tecnològics i els mitjans de transport han disminuït eixa necessitat que tenien d'exercici físic i d'activitat diària, i, el pitjor és que la tendència és a l'alça amb la gent jove i amb els xiquets.
L'obesitat és la patologia que més relació o més relacionada va i més lligada va al sedentarisme.
Segons l'Organització Mundial de la Salut, l'obesitat i el sobrepés han arribat ja a caràcters d'epidèmia a nivell mundial.
Més de mil persones adultes tenen sobrepés, i, d'elles, almenys, 300 milions són obeses.

Tot plegat, a més del cost personal, també té un cost social; es calcula que a la Unió Europea l'obesitat representa fins a un 7% de despeses en la sanitat pública.
Hi ha estudis que remarquen el cost anual en assistència sanitària d'un adult obés, que és el 37% superior al d'una persona de pes normal, i les despeses de medicació és un 77% més alt, sense tindre en compte la reducció de la productivitat a causa de la discapacitat i la mortalitat prematura.
A
Espanya, el Ministeri de Sanitat i Política Social ressenya que hi ha un 13% d'homes obesos, i, un 14,3% de dones obsesses.
I la tendència augmenta a mesura que va entrant-se en edat, és a dir, dels 20 als 54 anys són la xifra anterior, i, entre el 21,6% d'homes, i, el 33,9 de dones, quan són més de 55 anys, respectivament.

I respecte a les diferències per comunitats autònomes, observem que la Comunitat Valenciana és una de les poblacions més sedentàries, té un 64,6%.
Ens supera Andalusia en un 70,3%; Astúries, un 68,3%; i, Melilla, un 67%.
La resta estan per sota.
El contrari, el País Basc, que té un 40,5%; Navarra, 47,1%; o, Catalunya, un 49%, que són les comunitats que menys poblacions sedentària tenen.

A més a més, per comunitats autònomes, l'enquesta reflectix que la Comunitat Valenciana presenta índex generals d'obesitat per damunt de la mitjana espanyola.
Si parlem de l'obesitat infantil, també la Comunitat Valenciana presenta un índex per damunt de la mitja nacional, un 15%, quan la mitja nacional està un 13,09%, i és més preocupant en el tema del sobrepés, un 25%.
Per les dades que aporta l'Organització Mundial de la Salut, per als països europeus, situen a Espanya com el segon de 32 països, darrere tant sols Malta en sobrepés, però dins, la Comunitat Valenciana, anem per davant: a Espanya, el sobrepés és el 25%, i, en obesitat, el 13%, en menors de 13 anys; i, el quart en xiquets
de 15 anys, en sobrepés el 21%, i, en obesos, el 12%.

Per tant, coincidirem que l'activitat física moderada aporta grans beneficis per a la salut i evita l'obesitat, un dels problemes de salut pública que més a escala global tenim.

És molt important les actuacions publiques en conjunt, tant per part de sanitat
com del món esportiu, tenint en compte que l'esport no es pot entendre com una despesa, sinó s'ha de tractar com una bona inversió, una bona i necessària inversió.

Per cada euro invertit en esport, la sanitat pública s'estalvia tres euros.
Caldrà acostumar-se a prescriure activitat física i avaluar-ne els resultats, i d'esta manera poder combatre i previndre l'aparició de determinades malalties.

Esta proposició no de llei està presentada amb la intenció, mitjançant la prescripció d'activitat física.
.
.
, es puguen previndre malalties en general i l'obesitat en particular.
S'ha mostrat que és una bona ferramenta si és utilitzada per professionals qualificats i es tenen unes condicions tècniques adequades.

Per tant, la proposta perquè s'aprove la creació d'un programa d'activitat física, esport i salut, per a implantar-se des dels centres de salut, es tracta de
la prescripció de l'esport en l'atenció primària amb la finalitat d'aconseguir que siga una eina terapèutica d'utilització habitual.
I la finalitat d'este programa serà sempre previndre possibles malalties mitjançant la recepta i saber receptar l'esport, reduir els hàbits sedentaris, fomentar la pràctica esportiva de la població i reduir la despesa pública sanitària.

Aquest programa actuarà impulsant l'exercici i millora de la dieta de la població mitjançant consells senzills i persistents, recomanar de forma general la forma física, directa i fàcil, per part de l'equip d'atenció primària, és a dir, que es puga fer activitat física i que es contemple dins dels seus municipis -caminades, ciclisme, natació, gimnàs, manteniment- en centres especialitzats, des de prevenció primària; però també en coordinació amb els llicenciats de Ciències d'Activitat Física i de l'Esport amb el personal sanitari.

S'han de coordinar els recursos assistencials que poden intervindre en el procés, tant a nivell d'atenció primària com a nivell d'especialització; s'ha de potenciar la utilització de les instal·lacions esportives per a promocionar la salut; s'ha de treballar conjuntament amb els professionals d'instal·lacions esportives i centres de salut; s'han de promoure campanyes integrals de mobilització per l'activitat física i la pràctica esportiva saludable, i s'han d'actualitzar els coneiximents i l'habilitat dels professionals implicats, mitjançant cursos de formació i de reciclatge, i s'haurien de fer convenis amb les entitats locals i amb els ajuntaments per a
poder utilitzar les instal·lacions esportives existents.
És a dir, és un programa de promoció de salut des de l'atenció primària, mitjançant el consell i la prescripció d'activitat física.

En Espanya puguem ressaltar ja esta iniciativa posada en marxa en Catalunya.
Es
tracta d'un pla de cooperació entre el Departament de Salut i la Secretaria General de l'Esport, que posa en marxa les línies d'actuació per implantar la prescripció d'activitat física en l'atenció primària.

L'objectiu del govern és reduir el sedentarisme baix del 16%, a través d'aquest programa.
Per tant, si reduïm el sedentarisme, reduirem l'obesitat i la sobrecàrrega, i per descomptat, l'efecte serà previndre futures malalties i augmentar la qualitat de vida.

Esta proposta serà possible, primer, si s'aprova i, després, si facilitem els mitjans personals i materials necessaris per a posar-la en
funcionament i dedicar el pressupost suficient per a la seua implantació progressiva a tots els centres d'atenció primària de la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Segarra.

Tiene la palabra doña Mónica Oltra, del Grupo Compromís.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

La importància de la prevenció de la patologia crònica en els països desenvolupats ha adquirit creixent rellevància durant l'últim decenni.

L'informe d'estratègia mundial sobre règim alimentari, activitat física i salut assenyala la importància de les malalties cròniques, que constituïxen un 60% de la mortalitat total.
El 80% d'estes morts podria previndre's d'una manera senzilla actuant sobre els seus principals factors determinants.
La
mala alimentació, la falta d'exercici físic i un entorn social desafavorit (so per interferència d'un mòbil) i la falta de desenvolupament personal són alguns d'estos factors.

L'Organització Mundial de la Salut estima que el 80% de les malalties cardiovasculars, el 90%
dels casos de diabetis tipus 2 i el 30% de tots els càncers podrien ser previnguts si la població seguira una dieta saludable i mantinguera un adequat nivell d'activitat física i deixara de fumar, un poc al que se fea referència.

Al llarg de les últimes dècades s'han incorporat a la nostra societat certs hàbits i formes de vida que dificulten l'adopció d'estils de vida saludables.
Canvis en l'alimentació, en l'activitat laboral, en l'oci i en el transport han fet que la nostra, entre altres característiques, siga una societat més sedentària, i ho explicava adés molt bé la senyora Segarra.

La pràctica d'activitat física regular és una de les prioritats en salut pública com a forma de prevenció de malalties cronicodegeneratives, especialment en edats avançades.
Els principals beneficis evidenciats científicament són: control del pes corporal, disminució del greix corporal, augment de la massa muscular, força muscular, flexibilitat i densitat òssia, augment del volum sistòlic, ventilació pulmonar, consum màxim d'oxigen, disminució de la freqüència cardíaca i de la pressió arterial i millora del perfil de lípids.

Existix, també, millora de l'autoconcepte, d'autoestima, imatge corporal i disminució de l'estrés, ansietat, insomni i consum de medicaments, i millora de les funcions
cognitives i de la socialització; és a dir, no només estan els avantatges físics, sinó també avantatges que tenen més a vore en l'esperit que en el cos i que, també, evidentment, ajuden al desenvolupament de la persona.

Algunes comunitats autònomes han detectat esta necessitat i ja han impulsat, des del servei públic sanitari, plans d'activitat física als quals es fea referència adés, esport i salut, que lluiten contra el sedentarisme.
Fet que considerem hauria
d'impulsar-se també en la nostra comunitat.

Estos programes van dirigits a implantar el consell i la prescripció de l'activitat física dins de l'atenció primària per a previndre l'aparició de les malalties.
Els mateixos són una eina terapèutica d'utilització habitual i, al mateix temps, de promoció de la salut.
I és que el sedentarisme és un dels principals factors de risc que contribuïx a l'aparició de malalties cròniques.

La inactivitat física és un dels deu factors de risc que contribuïx a l'aparició de malalties cròniques, que són la principal causa de mort en els països desenvolupats.
En concret, les malalties cardiovasculars, el càncer, l'obesitat o la diabetis de tipus 2 causen, com déiem adés, el 60% del total de morts.
De fet, les malalties cardiovasculars són la principal causa de mortalitat.

Davant d'açò i dels elevats índexs de sedentarisme, és necessari situar com a prioritat la prevenció de la malaltia i la promoció d'estils de vida saludables.
I nosaltres voldríem fer, precisament, èmfasi en esta última part, que és la promoció d'estils de vida saludables i el foment des de l'atenció primària de, precisament, estils de vida saludables, i forma part d'estos estils.
.
.
, l'exercici físic és fonamental per a evitar després.
.
.
, bé, el que se diu, que la prevenció és molt millor que el remei.

Per això, des de Compromís, entenem que cal posar en marxa estos plans d'activitat física, esport i salut als centres de salut valencians.
Uns programes que han d'anar destinats especialment a la població adulta, sedentària i amb factors de risc cardiovascular, dels quals metges i infermeres donaran
consells sobre els beneficis de realitzar l'activitat física més adequada en funció, també, evidentment, de l'edat, de les condicions físiques de cada persona i de la patologia a tractar o a previndre.

I, per tant, anem a donar suport a esta proposició no de llei perquè em sembla que, bé, que contribuïx a això que s'ha vingut en denominar la medicina preventiva, també, i més prevenció per a després no haver de curar tant, si prevenim la malaltia.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Popular, la señora Barceló.

La senyora Barceló Martorell:

Gracias, señora presidenta.

Buenas tardes.

La actividad física es uno de los factores que intervienen claramente en la prevención de múltiples problemas de salud.
Y dicho esto, les diré que la Conselleria de Sanitat no contempla en un futuro próximo un plan específico de actividad física, deporte y salud, porque son muchos los programas y planes en los que se
recomienda la actividad física.

La Conselleria de Sanitat, consciente de la importancia de la promoción de la actividad física, incluye dicha recomendación de realizar actividad física de manera pautada y protocolarizada en sus programas, incluyendo también recomendaciones específicas en sus programas de asistencia sanitaria, considerándolos como factores de protección y rehabilitación.

Tenemos, por ejemplo, el Plan de prevención y control de la osteoporosis de la Comunidad Valenciana, donde se fomenta la
práctica de actividad física adaptada a los distintos de edad y de género, fomentando la prescripción eficaz del ejercicio físico y, además, impulsando programas de actividad física para iniciar a las mujeres, también para las personas mayores, e incentivar el mantenimiento de la actividad física como una práctica habitual.
El objetivo de este programa está destinado a aumentar el equilibrio y la coordinación en personas con baja masa ósea patológica, a fin de evitar caídas, por ejemplo.

También tenemos el Plan de prevención de enfermedades cardiovasculares que se promueven desde la infancia, la práctica de actividad física aeróbica adaptada a las condiciones de cada grupo de edad y a las circunstancias
personales.

Tenemos también actuaciones de prevención y control de sobrepeso y obesidad en la infancia y adolescencia en la
Comunidad Valenciana, como está dentro del programa de prevención de la obesidad infantil, que entre sus objetivos está el de promover hábitos saludables en la alimentación, en la actividad y ejercicio físico en la infancia y en la adolescencia.

Se elaboran informes técnicos dirigidos a profesionales sanitarios sobre la situación del sobrepeso y obesidad en la comunitat, su importancia y recomendaciones básicas, al igual que se forma en esta materia concreta a aquellos profesionales
sanitarios que atienden a la población infantil y adolescente.

Lo tenemos, también, dentro de la Guía de salud de las personas mayores, donde existe un apartado llamado «Importancia del ejercicio físico en las personas mayores», donde se habla también del beneficio que puede tener el deporte y lo que les puede aportar.

También lo tenemos dentro de la Guía de atención integral a la mujer climatérica, y dentro de esta guía hay objetivos específicos que se refieren a la mejora de la capacidad funcional, el estado psíquico y la integración social y familiar mediante diversas actividades.

También tenemos el Plan de salud del adulto, y luego también hay planes individuales de atención en consultas de medicina y enfermería, tanto de atención especializada como de primaria, como puede ser para la diabetes o para la
hipertensión.

Se trata, pues, de una recomendación de carácter transversal a múltiples programas y para los que contamos con los materiales de apoyo y con el
asesoramiento de profesionales cualificados en la materia.
Y contamos, además, por si no lo sabían, con el sistema de información de atención primaria, gracias a las nuevas tecnologías, y con el sistema Abucasis, que está totalmente informatizado, donde se recoge información individualizada del tipo de actividad física que realiza cada usuario y se facilitan las pautas para que el profesional
sanitario prescriba las recomendaciones más adecuadas para la práctica de la actividad física.

Ustedes hablan también de la receta del deporte.
Yo creo que eso demuestra una falta absoluta de
conocimiento sobre los programas ya implantados y conocidos por nuestra población, y no sólo en el ámbito sanitario, sino en otros ámbitos, como puede ser el educativo, el cultural y el social.
Y, bueno, por todo
ello, nosotros vamos a rechazar su proposición no de ley.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Barceló.

Tiene el uso de la palabra la señora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Igual és que jo no he sabut explicar-me bé, o no ha sabut entendre bé.

Vosté diu, jo tampoc sóc metgessa, jo sóc professora, sóc mestra, aleshores no conec el tema de la medicina com puga conéixer-lo vosté com a professional, però sí que.
.
.

La senyora Barceló Martorell:

No, jo no sóc professional.
Perdó, jo no tinc res a vore amb la sanitat.

La senyora Segarra Sales:

.
.
.
-val, perfecte- però sí que he entés perfectament que diu: «N'hi han programes de gent que patix l'osteoporosi, el tema de l'obesitat, tractaments per a hipertensió, tractaments per a diabetis.
» Però jo no estava parlant de tractaments per a hipertensió o diabetis, obesitat, osteoporosi.
.
.
Jo estava tractant d'explicar com d'important és fer un programa integral on estiga l'esport i la salut per a previndre el que n'hi hagen estes malalties.

Jo ja sé que quan una persona és hipertensa o quan una persona és obesa en els centres sanitaris de primària els fan l'atenció que cal.
Però jo parlava d'un programa en el qual s'hauria de previndre que molta població arribara a tindre estes malalties, perquè es poden previndre evitant el sedentarisme, evitant l'obesitat.
Aleshores, es tracta d'un programa educatiu.
Es tracta d'un programa d'educar i receptar l'esport com una ferramenta per a no arribar a tindre estos programes, que ja és posar remei a una malaltia que ja no te la pots llevar de per vida, és previndre que vinga esta malaltia.

A més, si estigueren fent-ho bé, i jo no crec que siga culpa de ningú, sinó són coses.
.
.
, són passos que hem d'anar donant les societats avançades, i este és un pas més, si estigueren fent-ho bé, no estaríem per damunt de l'índex.
.
.
, no estaríem per damunt de la gran majoria de l'estat espanyol.
Estem per damunt de la mitjana espanyola.

Jo estava diguent-li que Espanya és un dels països més sedentaris de la comunitat europea.
Sabem que són competències autonòmiques.
Però és que resulta que la Comunitat Valenciana està per damunt de la mitjana.
La Comunitat Valenciana està per damunt de la mitjana en obesitat infantil i juvenil de la resta de l'estat espanyol.
I en el tema del sedentarisme mos passa el mateix.
Per tant, jo
tracte de dir-li que fa falta un programa d'activitat física, d'esport i de salut per a previndre, des del tema educatiu, i no val a dir: estem
fent-ho, o ho farem.
Açò és una proposta molt clara en la qual és diu «receptar l'esport des de centres de salut, des de l'atenció primària, facilitar els mitjans personals i materials necessaris i coordinar els
recursos assistencials».

Mosatros sabem massa bé que en els centres de salut de primària veus moltíssima gent camejant, gent major, gent de mitjana edat, perquè saben que els metges de capçalera diuen que és bo que passegen però, quantes poblacions tenen instal·lacions esportives que estan infrautilitzades perquè ningú els diu com s'han d'utilitzar?
Si hi haguera una coordinació entre els llicenciats d'Educació Física i la formació d'infermeries, infermers, metges, per a ser gent especialitzada, eixes
infraestructures -que són esportives- estarien utilitzades.
Moltes poblacions tenen la seua pista polivalent, tenen
la seua piscina, tenen el seu frontó, tenen rutes per a fer ciclisme, tenen de tot, però no s'utilitzen perquè l'únic esport que veus, majoritàriament fent en la Comunitat Valenciana, és passejar a molta gent, perquè la gent major va al metge i diuen «és bo que es menege, és bo que camege», però no pot recomanar res més perquè no n'hi han especialistes en les instal·lacions per a ensenyar, per a previndre i per a fer l'exercici correcte.

Aleshores, el programa este tracta d'educar, previndre i receptar l'esport i, com he dit abans, l'esport, si no arribem a pensar -jo moltes vegades ho he dit- que no es tracta d'un espectacle, es tracta d'una ferramenta importantíssima, que es tracta d'un element de cohesió i d'educació i que, en el tema de la salut, és importantíssim i que altres països estan fent-ho i els números i les estadístiques estan ahí, que altres comunitats autònomes estan fent-ho i estan intentant baixar el sedentarisme sota el 16%.
Nosaltres estem per damunt de la mitjana espanyola tant en sedentarisme com en
obesitat.
Per tant, alguna cosa estarà fent-se malament.

Jo crec que era una proposta bonica, ambiciosa, que, poc a poc, de forma
progressiva, s'haguera pogut anar implantant, anar formant i coordinant els professionals de la
sanitat en els professionals de l'educació física i, al mateix temps, utilitzar de forma correcta els recursos que tinguem en
molts pobles que estan infrautilitzats.

Eixa era la idea i ho sent que no s'haja aprovat perquè era en benefici de la salut i de la societat valenciana.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Segarra.

Tiene la palabra, por el Grupo Popular, la señora Barceló.

La senyora Barceló Martorell:

Gracias.

Yo le he hablado del Plan de prevención y control del sobrepeso y la obesidad.
Un plan.
.
Son actuaciones de prevención del Plan de prevención y control de la osteoporosis, del Plan de prevención de enfermedades cardiovasculares, que yo creo que la Comunidad Valenciana
tiene muchas maneras de, en cuanto a la prevención, quizás funciona muy bien.
Lo que sí es verdad, desde luego yo no tengo nada que ver con la sanidad, a mí me pasa lo mismo que a la señora Oltra que cuando vengo a esta comisión intento informarme y recabar información para poder contestar cuando llevo algún tema y la verdad es que me ha sorprendido -porque no lo sabía- el ver la cantidad de programas que hay dentro de los centros de salud y la
cantidad de profesionales que lo llevan y que recomiendan a sus pacientes, por
diferentes medios, cuando les llegan, el que puedan acceder y que puedan hacer
algún tipo de deporte o de actividad física.

Está bien planteado como está, la conselleria no dice que no lo vaya a hacer; lo que sí que dice en estos momentos es que en un futuro próximo no se va a hacer porque considera que dentro de todos los programas que hay
planteados de prevención está contemplado.

Yo creo que, desde luego, su propuesta era muy bonita, a mí me gustó mucho cuando la leí y, la verdad, es que se podía, quizás haber aprobado, quizás, un poco más adelante, cuando se estime oportuno.
Hay que contar también con que se tenga presupuesto para poderlo hacer.
Estamos ya con unos
presupuestos que están aprobados, donde, desde luego, no se contempla nada de esto.
Pero sí que es verdad que con el trabajo que yo me he preocupado de recabar bastante
información, creo que la población, en estos momentos, está perfectamente atendida y que se puede llegar a hacer deporte, hacer alguna
actividad física, incluso hay que llegar más allá con la formación de muchos profesionales hay que saber perfectamente que es lo que hace cada
uno.
Hay que, en fin, es muy amplio el tema.
Y una cosa también muy importante, aparte del ejercicio físico, es la alimentación.
Informarles para, desde pequeños, tengan una buena alimentación.

Y nos podíamos ir mucho más allá, no solamente en el ámbito sanitario sino también en el ámbito educativo y social para que fueran conociendo, los niños, incluso dentro del ámbito familiar, enseñar a nuestros hijos lo que es una buena alimentación, aparte del ejercicio físico, también, para prevenir muchísimas enfermedades.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Barceló.

Pasamos a votar la propuesta del Grupo Socialista.
¿Votos a favor?
6 votos a favor.
¿Votos en contra?
8.
Por 8 votos en contra queda rechazada esta propuesta.

Señorías, a esta mesa nos ha llegado una propuesta para retirar la Proposición no de ley sobre el apoyo a la petición de la Universidad Jaime I de Castelló para poder impartir medicina, presentada por la diputada Margarita Sanz Alonso
y cuatro diputados más pertenecientes a la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos y al Grupo Parlamentario Socialista.
Por
tanto, como ha sido retirada, finalizados los temas, se levanta la sesión.

Muchas gracias.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 25 minuts)