Sector%20Citr%C3%ADcola%2020220307HTML.html





Comissió especial d'estudi sobre la situació actual del sector citrícola a la Comunitat Valenciana i la seua viabilitat futura realitzada el 7 de març de 2022.
Comença la reunió a les 10 hores i 7 minuts.
Presideix el diputat senyor Paco Gil García.
Reunió número 7.

El senyor vicepresident:

Molt bon dia, senyores i senyors diputats.

Abans de començar la present comissió, anem a passar llista i comprovar que n'hi ha quòrum.

Senyor lletrat, quan vosté vullga.

(El senyor lletrat passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Molt bé.

Doncs, seguim l'ordre del dia.

El primer punt és: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior, que vostés tenen en les seues carpetes.
Si no hi ha cap comentari al respecte, la donem per aprovada per assentiment.

Compareixences que se sol·liciten en compliment del pla de treball aprovat per la comissió

El senyor vicepresident:

Molt bé, doncs, el punt dos és el de compareixences que se sol·liciten en compliment del pla de treball aprovat en aquesta comissió.

I, en primer lloc, en el dia de hui, intervindrà el senyor Joan Mir Piqueras, en condició de director general d'Anecoop.
Molt bon dia, benvingut a sa casa, li indique que tindrà una primera intervenció amb una durada, un temps màxim de quinze minuts; i, després, intervindran els diferents grups polítics per un temps de dos minuts per cadascun; i, per últim, tindrà una segona intervenció per a respondre a les qüestions que li hagen plantejat per un temps de huit minuts.
Estem pregant als compareixents que s'ajusten el màxim possible al temps per no provocar retards a les següents compareixences.
També li dic, ja, per últim, que si porta algun tipus de suport digital, doncs, ens el faça arribar, i així quedaria a disposició dels diputats.

Doncs, bé, quan vosté vullga.

Compareixença del director general d'Anecoop, senyor Joan Mir Piqueras

El senyor director general d'Anecoop:

Bon dia a tots.

En primer lloc, vull donar les gràcies en nom d'Anecoop perquè, bé, ens han cridat i ens fan participar en un assumpte que per a nosaltres és clau, és de gran importància, que és la situació del sector citrícola i la seua viabilitat futura.

En primer lloc, el que vull és presentar-los què és Anecoop.
Anecoop és una cooperativa agroalimentària de segon grau que va ser fundada en l'any 1975 per trenta-una cooperatives de la província de València i de Castelló que es dedicaven a la taronja i a les mandarines, no feien una altra cosa.
Hui en dia, com voran després, fem molts productes, som una cooperativa, com he dit, una empresa cooperativa que té molts productes, i que té 23.
300 llauradors que estan associats a cooperatives de primer grau o a empreses, o als SAT, que són els setanta socis d'Anecoop.
Perquè en Anecoop, com he dit al principi, teníem trenta-una cooperativa, o la fundaren trenta-una cooperativa, però també s'han incorporat altres fórmules jurídiques com són empreses privades, societats anònimes, societats limitades i també les SAT.

Anecoop és una de les empreses més internacionalitzes del sector agroalimentari espanyol; no sols tenim cinc oficines, com voran després, en l'estat espanyol, sinó que tenim deu filials en l'estranger, més tres plataformes logístiques, dos d'elles en l'estranger, i tenim dos centres d'investigació i desenvolupament.
La facturació del grup Anecoop, que la presentaré…, bé, açò és oficial perquè la vaig a presentar ací, evidentment, però que oficialment la presentarem el dia 25 en l'assemblea general d'Anecoop, el grup enguany ha sigut 994 milions i han venut més d'un milió de tones.

Per què va nàixer Anecoop?
Anecoop va nàixer perquè realment les cooperatives volien fer coses que individualment no podien fer, no podien fer per on estaven situades, pel seu tamany, i, aleshores, Anecoop va l'instrument en què agrupant-se totes les cooperatives pogueren fer tot el que acabe de dir, i, sobretot, el que ve a continuació.
Però, a pesar que estiga Anecoop, les cooperatives tenen unes febleses, i són unes febleses que són importants.

El primer que crec és que tots estarem d'acord que es necessita un canvi de mentalitat.
Per què?
Perquè està canviant radicalment el sector, i el sector de la distribució i les nostres cooperatives tenen les mateixes febleses que tenien fa anys.
Jo recorde, jo va llegir la meua tesi doctoral en l'any 1996, i caracteritzava a l'agricultura valenciana com una agricultura d'exportació amb minifundisme, alta parcel·lació, agricultura a temps parcial, amb problemes d'edat i amb falta de relleu generacional.
Uns anys després, o molts anys després, vint-i-cinc anys després, o vint-i-sis, estem més o menys en la mateixa situació.
El que vinga darrere, si ara estan fent una tesi en la facultat, a més diran que n'hi ha una baixa rendibilitat i n'hi ha abandonament.
Per tant, crec que fa falta una mentalitat per a cometre els canvis que es necessiten.

Cal incrementar la dimensió.
Per què?
Doncs, perquè hem de negociar cada vegada amb clients més grans.
Jo, l'altre dia, preparant açò, el dissabte mirava que Lidl, que ja és un dels grans operadors espanyols, en l'any 1996, quan jo vaig fer eixe diagnòstic, tenia cent tendes; Mercadona tenia quatre-centes.
Hui, Lidl té més de cinc-centes; Mercadona té més de mil sis-centes.
És a dir, ha canviat tot i nosaltres continuem en moltes coses.

Però, ahir, llegint també, preparant esta compareixença, llegia a professors de la universitat politècnica que deien que necessitem un canvi disruptiu i no s'està produint.
Hem d'arribar a nous mercats, innovar en processos productius, millorar el nivell professional dels directius, incrementar la qualitat, invertir en promoció -ara parlarem d'això-, hem de reduir els costos fixos, i cal millorar la liquidació als socis, hem de definir un mapa varietal, i hem de desenvolupar importants plans de formació per als llauradors, per als rectors i per a tota la gent que estiga al voltant de les nostres cooperatives.

Quina és la missió d'Anecoop?
Obtindre una màxima rendibilitat i un desenvolupament social i sostenible per als nostres llauradors, i per això és per al que nosaltres estem lluitant.
Què fa Anecoop pels seus socis i pels seus clients?
Doncs, mireu, tot el que he dit abans, és a dir, el que no es pot fer en producte individualment…, allargar campanyes, anar a grans clients, uns sistemes logístics òptims, que cada vegada és més difícil, és més difícil complir les exigències dels nostres clients en molts aspectes però en logística també, sistemes de qualitat, sistemes de seguretat alimentària, traçabilitat, tot el que les cooperatives no poden fer individualment ho està fent Anecoop perquè som la força de tots, no som un individualment, som la força de tots.

Per una altra banda, com ha dit adés, tenim una àmplia xarxa comercial, i ací la veuen vostés, ahí estan les nostres filials, tenim dos especialitzades en vi a Xina i als Estats Units, però en este aspecte cal valorar la mentalitat dels fundadors d'Anecoop.
En l'any 1975 es funda Anecoop, però en l'any 1979 s'obri la primera filial a França, després ve Anglaterra, cau el mur, immediatament se'n van a Polònia i a la República Txeca, i munten allí unes filials.
Tot açò ens dona la capacitat d'arribar molt més fàcil a una gran quantitat de clients, no sols als grans sinó també als mitjans clients europeus.
On comercialitza Anecoop els seus productes?
Els comercialitzem en huitanta-cinc països.

I una cosa molt important que és la innovació, eixe canvi disruptiu que deia abans, doncs, nosaltres necessitem fer-ho investigant, i cada vegada investiguem més.
En este moment una cosa que ens ha costat entrar però hem entrat, també, que és en genètica.
És un tema que volem entrar també en estudiar les varietats, com es produïxen, com les podem millorar, doncs, ahí estan els nostres laboratoris, un dels camps d'experiència està a Museros; l'altre està a Almeria, i nosaltres invertim al voltant d'un milió i mig, o un poquet més, cada any en R+D.
On estem?
Doncs, estem ubicats, ahí ho veuen vostés, on n'hi ha cooperatives o empreses d'Anecoop, i sí que cal destacar que a la Comunitat Valenciana tenim quaranta-sis, a la Comunitat Valenciana arribàrem a tindre vora de noranta, però s'han fet moltes fusions i algunes han desaparegut.

Què està fent també Anecoop?
Està lluitant, lluitant, perquè les cooperatives s'integren, perquè assolisquen eixa dimensió.
Jo només els he posat un exemple d'unes coses que s'estan fent en este moment, només he agarrat els exemples dels tres darrers anys.
S'ha creat, per una banda, Green Fruits, que és una cooperativa que integrava a les cooperatives de la Safor, no?
, a la de Gandia, a la d'Oliva, i a la cooperativa de Pego; posteriorment s'incorporà Pedralba; i en este any s'ha incorporat Copal.
Este projecte de Green Fruits, que ja està funcionant huit anys, doncs, en este moment és el projecte citrícola cooperatiu més important d'Anecoop i el més important d'Espanya.

Per una altra banda, en Ribercamp, doncs, l'any passat, com vostés saben, es va fer una fusió de les OPE de Sant Bernat de Carlet y Guadacoop de Guadassuar.
Al mateix temps estem, la cooperativa de l'Alcúdia, Canso, doncs va fer un acord intercooperatiu en una cooperativa d'Alzira i ara ha absorbit la cooperativa de Benimodo.
En la de la Vall d'Albaida s'ha creat Vall Blanca, i són una sèrie de tres cooperatives, la de Llutxent-Otos, la de Pobla del Duc, i la de Cofrudeca, Bèlgida, que el que estan intentant és gestionar millor la fruita, no en tres magatzems, en un, i el mateix estem fent a Andalusia, en Lora del Río, en Alcalá del Río, i Foasat que és una SAT citrícola.

Què és allò important també?
I esta gràfica, que no sé si vostés la poden vore bé perquè veig que és difícil, però sí que és per a nosaltres molt important.
Per què?
Perquè és l'evolució des del primer any, o des de la primera campanya que té vida Anecoop.
Vostés poden vore per dalt, en blau, les tones que han anat creixent, voran que alguna vegada n'hi ha algun pico, han hagut gelades, ha hagut de tot al llarg d'esta vida, però l'important és que cada vegada creixem més en facturació i cada vegada les dos corbes s'ajusten més, és a dir, que cada vegada el preu és major.

Esta és també una gràfica que presentarem el dia 25 en la nostra assemblea, on hi han 280, voran vostés que són les vendes d'Anecoop S.
Coop.
España, no del grup, i han sigut 845.
410 tones, de les quals cítrics són 287.
000 pràcticament.
I esta és la facturació, eh?
.
I llavors veuen que Anecoop enguany ha aconseguit 790 milions i en cítrics ha venut 241 milions.
Enguany les xifres són rècords, pensàvem que després de la pandèmia mos costaria, però són xifres també rècord.

I, miren, esta transparència és important perquè és l'evolució d'Anecoop en productes.
Vam començar com una empresa citrícola, després s'incorporaren hortalisses, fruites, vins, i poc a poc el caqui, el meló d'Alger i, bé, som el primer productor de caqui i de meló d'Alger que n'hi ha en este moment en l'estat espanyol i en Europa.

I, miren, estes són dos gràfiques, que no sé si podran apreciar, que la verda de dalt és l'evolució de vendes d'Anecoop, i després voran l'evolució de cítrics.
Mentre Anecoop creix molt en les xifres generals, els cítrics van baixant o en una certa estabilitat.
Dalt, en esta gràfica, voran els cítrics totals, que és la que han vist adés, en la transparència d'adés, en blau voran els cítrics de la Comunitat Valenciana com van baixant i en la gràfica de baix voran com s'incrementen els cítrics d'Andalusia dins de les vendes d'Anecoop.

I també he volgut presentar-los esta, molt ràpidament, que són les vendes de cítrics d'Anecoop per dalt i les vendes de caqui per baix.
És a dir, perquè no podem obviar que ahí ha hagut també un procés de substitució, eh, part dels cítrics han sigut substituïts per producció de caquis, i com nosaltres també som els líders de caqui, en unes 135.
000 tones per campanya, doncs el que volia és que quedara també reflectit eixe punt.

En este moment, Next Generation.
Doncs ahí estem nosaltres.
Creguem que és un tema molt important per a les nostres cooperatives.
Llavors, més que estan les cooperatives, està Anecoop, i està en dos PERTE, en el de Ainia i en el d'Innsomnia.
Com ningú -i ahí acabaré, i ací acabaré-, com ningú fa promoció de cítrics, i això és lamentable, lamentable, que després de tot el que vàrem aconseguir muntant Intercitrus, que deixaren de fer-ho fa ara exactament 13 anys.
Això és molt lamentable.
Llavors, Anecoop enguany, front a la situació del sector, han fet una campanya de promoció de cítrics, especialment taronges, que l'han feta en tots els formats: televisions, cine, premsa, xarxes socials, APP del temps.
Per què?
Perquè pensem que la citricultura, els nostres cítrics s'ho mereixen, i de moment ningú està fent eixe tipus de promocions.

I ja, per acabar, ajustant-me al temps, sí que volia destacar que nosaltres necessitem un lobby, tots els grans productes mundials, aguacate, poma, anem dient, tots tenen un potent lobby.
Nosaltres no el tenim.
Nosaltres el desférem, el teníem, aconseguirem moltes coses i el desférem.
Nosaltres necessitem un lobby que ens represente en Espanya i en Brussel·les, i que ens represente també front als països o que mos defense front als països europeus que tenen altres interessos d'importació.
I a més eixe lobby ha de fer potents campanyes de publicitat i de promoció que incrementen el consum, el consum de cítrics, i que a més desposicionen els cítrics com un commodity.
Miren vostés la poma, la poma està en totes les televisions, la poma s'està reinventant, tots coneguem marques de poma, i de cítrics no.
Eixe és un problema que tenim.

Nosaltres teníem ja consolidats, entre la campanya 1998 i 2008, 9 milions a l'any.
Tot això s'ha perdut, són 130 milions d'euros que teníem per als cítrics i se n'han anat, un gran part d'eixos fons europeus, han anat a promocionar als competidors nostres.
I ningú diguem res d'això.
Jo crec que eixe és un problema molt greu que tenim i que hauríem de treballar el sector unit per a solucionar-lo.

I moltes gràcies, m'he ajustat al temps i em pose a la seua disposició.

El senyor vicepresident:

Moltíssimes gràcies, senyor Mir, i li agraïsc ajustar-se al seu temps.

Ara és el torn dels diferents grups polítics.
I, per un temps de dos minuts, començarà, en nom d'Unidas Podemos, la senyora diputada Beatriu Gascó.
Té dos minuts, quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Moltíssimes gràcies, senyor Mir.
Tenia expectativa de la seua compareixença i no m'ha defraudat en absolut, al revés, ens ha donat moltíssima informació, de manera molt densa.

Jo estic totalment d'acord en l'última diapositiva.
Necessitem, i de fet és la intervenció que estic fent, estic repetint a tots els compareixents perquè crec que és central i, bé, estem convençuts que si Intercitrus no ha funcionat, estem perdent diners europeus i estem perdent capacitat de posicionar el nostre producte.

Per això volia saber, per aprendre de les errades passades, m'agradaria saber com des del seu punt de vista, què va passar amb Intercitrus perquè fracassara, per aprendre del passat.
I també, com hem de fer per a reanimar esta interprofessional tan important.
Té l'administració valenciana un paper que jugar al respecte?

Per altra banda, m'agradaria saber, precisament perquè vostés són un peu central en eixa capacitat de comercialització de les cooperatives de primer grau, per una banda, jo que sóc del sector he sentit moltes vegades a llauradors que tenen una percepció negativa d'Anecoop, i què els diria vosté per a lluitar contra eixa percepció, perquè crec que segurament no saben tot el que fan vostés, i per això potser una de les raons.

I també m'agradaria saber com podem aconseguir eixe canvi de mentalitat, en què vostés, Anecoop, contribuïx a aconseguir eixe canvi de mentalitat tan necessari que, efectivament, el senyor García Álvarez ho va comentar, però no sols, molts altres compareixents estan parlant d'això.
Com aconseguim que les cooperatives siguen eixa força d'unió de la producció del minifundisme valencià i que aconseguisca, a través de vostés o no sé de quines altres maneres, arribar al mercat europeu, que és el que més ens interessa, i al mercat mundial.

I, finalment, l'Organització Mundial de Cítrics, què en pensa vosté?
Creu que també Intercitrus ha de jugar un paper ahí,?
Vostés com a organització de segon grau tan important poden jugar un paper?
Pensa que és un espai interessant?

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltíssimes gràcies, senyora Gascó.

I ara és el torn, en nombre del grupo Vox Comunidad Valenciana, tiene la palabra, por dos minutos, el diputado José Luis Aguirre.
Cuando usted quiera.

El senyor Aguirre Larrauri:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señor Mir, por su comparecencia.
Creo que además ha quedado muy claro cuál es su diagnóstico, la receta que considera que necesita el sector para solucionar o para ayudar a solucionar la crisis o la situación que vive actualmente.

Yo quería centrarme en otro punto.
Como nos ha dicho usted, Anecoop es la principal empresa citrícola exportadora en la Comunidad Valenciana y, para mejorar esta esta crisis que están viviendo los agricultores de la Comunidad Valenciana actualmente, me consta que más del 90 % de nuestras exportaciones tienen como destino la Unión Europea, usted ha hecho referencia a esto.

Evidentemente sería necesario abrir mercados fuera de la Unión Europea, no sé, Oriente Medio se nos están cerrando con estos conflictos, y el de Rusia, un mercado que era fuerte en cítricos y en otros sectores, en caqui y etcétera, entonces, quizá tenemos una excesiva -preguntó-, una excesiva dependencia de los mercados europeos.

Y luego, en cuanto a la ley de cadena alimentaria.
¿Considera usted que las cooperativas deberían estar exentas de cubrir estos costes efectivos de producción en las liquidaciones a sus socios?
Porque, o sea, le preguntó: ¿no considera que puede ser perjudicial para conseguir buenos precios en los mercados exteriores que no estén suficientemente remunerados los socios que consigan estos precios mínimos, asumir por lo menos esos costes de producción?
Porque se ve que las empresas privadas liquidan normalmente por encima de las cooperativas.
Entonces, quería que nos hiciera una reflexión sobre este tema.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias, señor Aguirre.

Y ahora es el turno del diputado Emigdio Tormo, en nombre del grupo Ciudadanos.
Cuando usted quiera, tiene dos minutos.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Gracias, y bienvenido, señor Mir.

La subida de la luz, el cartón y el plástico elevará el precio de los alimentos.
Son declaraciones suyas.
Yo a eso añado: fertilizantes, (inintel·ligible) …, y encima la nueva propuesta en estudio del Gobierno de España sobre el Libro blanco de los impuestos, más impuestos.
Claro, yo, como buen liberal, estoy a favor de menos impuestos, y por supuesto bajar el precio de la energía a la hora de dotar a nuestros cultivos de esa capacidad.

¿Cree usted que una repensada sobre la energía nuclear en el futuro -esto con carácter nacional- puede ayudar a no tener esa dependencia que tenemos de otras fuentes de energía?

Segunda pregunta.
Tenemos un acuerdo de libre comercio, varios, éste concreto que le hablo de la Unión Europea y Japón, al que usted visitó en el año 2019 en compañía del comisario del ramo, de agricultura.
¿Cree usted que los tratados de libre comercio son beneficiosos en general para España?
¿Cree que usted que están bien negociados con respecto a los intereses de la Comunidad Valenciana?

¿Tiene suficiente ayuda y apoyo de la Generalitat, en este caso concreto de la conselleria?
¿O se ve usted un poco desasistido en sus visitas y, en fin, negociaciones para conseguir mayor volumen de negocio?

Más.
Decía usted que en su doctorado presentó un estudio sobre uno de los problemas de la agricultura valenciana, que son los minifundios.
27 años después tenemos los mismos problemas.
Vale, tenemos una herramienta fundamental, magnífica, que es la Ley de estructuras agrarias.
Los grupos que sostienen al gobierno manifiestan siempre que la dotación presupuestaria año tras año aumenta, pero sin embargo el problema no está en vías de solución, tenemos la herramienta, pero no se le dota.
¿Qué sugiere usted?
¿Investigación o desarrollo?

Yo me he quedado pasmado cuando dice usted que tiene dos centros de desarrollo de nuevas variedades.
Pasmado me refiero en el buen sentido de la palabra.
¿Cree usted que una mayor inversión en el Ivia, que lo potenciara y consiguiera ser lo que fue en su momento, beneficiaría a los cítricos en general?

Y, por último, ya cuando dice usted que de los 130 millones de euros que en los últimos años se han perdido para promoción van a nuestros adversarios, quiere decir, a nuestros competidores, yo ya pues no sé exactamente ¿qué problemas tienen nuestros representantes en Europa que son incapaces de negociar que esas partidas presupuestarias, que en origen estaban destinadas a nuestros cítricos, vayan ahora a nuestros adversarios a la hora de suministrar los cítricos en el mundo en general?

Y, por último, si no veo mal, veo la bandera de Ucrania en su exposición, de lo cual yo me precio y vanaglorio de que la gente en general, y las cooperativas en particular, defiendan la libertad y defiendan el mundo del ataque de los ataques de los sátrapas.

Gracias, señor Mir, y gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Tormo.

Ara és el temps del senyor diputat Josep Nadal, en nom de Compromís.
Té dos minuts de temps, quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Mir, per la seua exposició i benvingut a esta que és sa casa.

Hem parlat tots una miqueta de la situació internacional, dels tractats de lliure comerç.
Jo voldria saber si tenen dades de com han afectat els tractats de lliure comerç a les cooperatives en general.
I també com veuen que pot afectar ara de cara al futur la situació de la invasió d'Ucraïna.
Ja tenim el veto rus des de fa temps.
I també altres qüestions de futur que poden ser importants i preocupants, com és el tractat de Mercosur o el fet que alguns països del nord d'Àfrica, com Egipte, estiguem avançant molt en el tema de cítrics.

A banda d'açò, voldria preguntar-li també, com veu, perquè ho han preguntat des de Vox també, el tema de l'evolució dels preus, comparant les cooperatives en els comerços.
No sé si és un mite o què, en els últims anys sempre es diu que en els comerços n'hi ha major benefici que tenen les cooperatives.
No sé vosté com podria argumentar això?

Parlant també dels tractats internacionals, veiem que han anat baixant els preus, i voldria vore què pensen vostés del tema d'apostar per la qualitat més que per la quantitat, marques diferenciadores, com l'agricultura ecològica o la marca IGP, com ho veuen això?
I, també, si tenen dades de comercialització de les cooperatives en este sentit, tant de marques com la IGP com d'agricultura ecològica.

També ha parlat vosté, que m'ha semblat molt interessant, del tema dels caquis, perquè també a voltes es parla que hi ha hagut com un intent al País Valencià els últims anys de…, com una substitució de la taronja cap al caqui en certes formes.
Com ho han vist vostés això?
Perquè, clar, una estructura com la seua, que realment han fet de la diversificació una manera de poder estar treballant tot l'any i no només quan hi ha taronges, com veuen…?
, si hauria d'haver-hi una diversificació de cultius al País Valencià.

I… Doncs, crec que ja ho tinc tot.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Y ahora es el turno, por parte del grupo Popular, del señor diputado Miguel Barrachina.
Tiene dos minutos de tiempo.

El senyor Barrachina Ros:

Muchas gracias, señor Mir, por su didáctica intervención y enhorabuena por su trayectoria personal y especialmente por los 47 años de éxito asociativo de Anecoop, que es un orgullo que nuestros agricultores sepan agruparse cuando las necesidades, como ahora, lo reclaman de forma intensa.

Hablándole del ahora y de lo que todo el mundo tenemos en la cabeza, hipotecada por esa cruel invasión de Ucrania, si va a tener algún impacto, intuye usted, si, tal y como se prevé, esta invasión se va a alargar durante algunos meses.

Segundo, además de decirnos lo que ustedes hacen y, a mi juicio, muy correctamente, las administraciones estamos para hacer.
Se abandonaron las campañas de promoción de nuestros cítricos y, en un mundo global, quien no se publicita, pues, no vende, nos guste más o nos gusten menos.
Por tanto, el papel de la Comunidad Valenciana en la promoción de sus cítricos deberá ser, a nuestro juicio, mucho mayor de lo que es actualmente, que es testimonial.

Segundo, las normas implementadas desde la Comunidad Valenciana, con la mejor de las intenciones, a mi juicio, dejan mucho que desear.
Y me gustaría preguntarle sobre si ha habido algún impacto, además del presupuestario, para la comunidad de la Ley de estructuras agrarias, de la ley de la huerta valenciana y del plan de choque contra el cotonet, que afecta severísimamente a los cítricos en la provincia de Castellón y en la de Valencia.

Y, en materia de investigación, como he visto que ustedes tienen también centros, dos, referentes en materia de investigación, si cree que están supliendo lo que en otro momento, con enorme eficacia, llegó a hacer el IVIA.

Y trasladándole a usted y a sus asociados un fuerte abrazo, pues, le deseo lo mejor.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Barrachina.

Y, para acabar esta ronda de intervenciones de los grupos parlamentarios, tiene la palabra, en nombre del grupo Socialista, el diputado señor David Calvo.

Cuando usted quiera, tiene dos minutos.

El senyor Calvo Alfonso:

Muchas gracias, señor presidente.

Buenos días, señor Mir.

Agradecerle, en primer lugar, esta comparecencia y también la ambiciosa campaña que acaban de poner en marcha, tanto en televisión, en cines, en prensa digital y en prensa escrita.
Y me repito mucho con este asunto, lo sé, pero creemos que el objetivo debe ser cambiar o que cale en la gente ese mensaje que caló en su momento, por ejemplo, del plátano de Canarias, de generar ese rechazo a aquella fruta que viene de fuera y que adopte ese mensaje con la fruta que tenga ese distintivo.

Supongo que compartirá con nosotros que es imperiosa necesidad una revolución para cambiar la situación del sector y un cambio de mentalidad, tanto en la forma de vender como en la protección de nuestro producto.
Decía Einstein que no pretendamos que las cosas cambien si seguimos haciendo siempre lo mismo; usted lo ha calificado como cambio de mentalidad.
Entonces, me gustaría incidir en esa línea.

Y me gustaría conocer su opinión sobre la escasa agrupación del sector.
Es mucha, la que a usted le afecta más directamente, pero sabe que no es toda la que correspondería.
¿Qué es lo que está fallando, para que estemos a años luz de otros países que, con peores productos, con peor climatología, son gigantes y referentes en el sector de frutas?

Y me gustaría saber también, como han dicho otros compañeros aquí, cómo se está resintiendo el mercado exterior con el criminal ataque de Rusia al pueblo de Ucrania.
El veto de Rusia a los alimentos europeos, tras el conflicto de Crimea, ya se ha extendido durante hace mucho tiempo y las empresas, como sabe, buscaron alternativas, como el mercado de Ucrania.
¿Qué nichos de mercado nos quedan por explorar?
Porque al veto ruso hay que sumarle el brexit.
El mercado americano es un tanto autárquico, es decir, no acepta ninguna naranja de fuera hasta que no agota las suyas, no entra nada del extranjero.
¿Considera que, visto el panorama, deberíamos explotar más nuestro mercado interno?

Nada más.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias, señor Calvo.

I, siguiendo con el plan, ara seria la segona intervenció del senyor Joan Mir per a contestar, en la mesura del possible, les qüestions que li han plantejat.
Recordar-li que són huit minuts, però que, si alguna qüestió se quedarà pendent de contestar, ens la pot fer arribar al correu que vosté coneix de jurídics de les Corts.

Sense més, té vosté la paraula durant huit minuts.

El senyor director general d'Anecoop:

Moltes gràcies a tots per les seues intervencions, molt suggerents, però, bé, vaig a intentar a vore si ho ordene.

Intercitrus, què passà amb Intercitrus?
Doncs, bé, passà que ens va costar molt unir-nos i és com aquell, és molt difícil construir i molt fàcil destruir.
Jo com crec que el que cal mirar és endavant i no vull ara tornar al passat, perquè això tornaríem crec que a retardar, crec que el que cal pensar és que entre tots podem aconseguir-ho.

Mire vosté, jo ahir repassant simplement un fet, diu: què aconseguírem…?
Este és el llibre resum de totes les campanyes.
I, aleshores, diu: qui finançà açò?
Ho finançaren totes les institucions, és que és increïble.
Jo li vaig a dir qui finança les campanyes de cítrics: la Unió Europea, el ministeri d'agricultura, l'Institut Espanyol de Comerç Exterior, la conselleria d'agricultura, pesca i alimentació de la Generalitat Valenciana, la conselleria d'agricultura i pesca de la Junta de Andalusia; el departament d'agricultura, ramaderia i pesca de la Generalitat de Cataluña, l'agència italiana per al subministrament en l'agricultura, el ministeri d'agricultura grec, l'associació nacional d'exportadors i importadors hortofructícoles i agrícoles d'Itàlia, la confederació panhel·lènica d'unions de cooperatives agrícoles de Grècia… És a dir, començàrem nosaltres i, com era a un projecte molt interessant, anà sumant-se gent i arribàrem a tindre eixos nou milions tots els anys, que els teníem ahí.

Per un problema intern nostre, s'acabà.
I, com érem els líders, que és el que no assumim -és el que no assumim, la Comunitat Valenciana és el 14 % de les exportacions, som els líders mundials de comercialització en fresc, però no assumim el nostre lideratge-, eixe va ser un dels problemes.

Aleshores, jo crec que més que pensar en el passat i en els errors que tinguérem, que tots, tots, indubtablement, jo també en vaig tindre, que tots tinguérem, el que cal fer és pensar en el futur.
I açò ho necessitem i els ho deguem, com jo deia l'altre en un article, als nostres llauradors.

Per una altra banda, l'administració valenciana.
L'administració valenciana, en tot moment, en Intercitrus, ha estat recolzant.
I jo pense que, si nosaltres tornàrem el sector unit, l'administració no em cap dubte que estaria.

Referent al canvi de mentalitat, que han fet diverses referències.
Evidentment, és molt difícil.
Nosaltres ara, en una comarca, estem treballant, perquè ha eixit en premsa i una persona que ja ha passat per ací, Paco, està treballant junt a CGA, en el Marquesat.
Bé, doncs, és molt difícil, perquè els llauradors tenen molta por a perdre la seua identitat o el seu poder d'influència d'una cooperativa.
I te n'adones que, al final, eixes cooperatives van morint dia a dia perquè, o hui en dia tens una dimensió i, com va dir ací, en esta compareixença, Elena, Elena Meliá, també deia: «el tamaño importa»… I, si vols competir, hui en dia has de tindre una dimensió.

L'organització mundial.
Doncs, l'Organització Mundial del Comerç, evidentment, el que cal tindre, també ho parlaria ací Paco Borrás, el tema de la reciprocitat, ho parlà ell moltíssim, ell dona els costos.
Evidentment, això són traves que ens estan posant.
Jo soc dels qui crec que les regles del joc… Bé, d'entrada crec que els mercats no poden estar tancats, no podem tornar a una autarquia.
El que hem de tindre és un flux de mercaderies, i ja ho estem veient també en el conflicte de Rússia, la interdependència tan gran que hi ha entre economies, això és bo, però, al mateix temps, és bo sempre que se respecten les mateixes regles per a tots.
No pot ser que nosaltres anem a negociar en cada un dels països i que, per una altra banda, els països vinguen i negocien amb Brussel·les i ja està i que negocien amb Brussel·les amb un altre país que, a la millor, li interessa d'eixa negociació traure una altra cosa.
I, si ahí tinguérem un lobby fort, això no ho permetria.
Això per ahí.

Per tant, vull centrar-me també en un tema que ha eixit, que és el de les percepcions de les cooperatives.
Miren vostés, jo els diria que…, bé, anava a dir una frase molt col·loquial, però bé.
Les cooperatives d'Anecoop, hi ha cooperatives que tenen les liquidacions millor que qualsevol comerç privat i ho dic i ho podria demostrar i, si algú vol, ho demostrem.
Ara, les cooperatives és de veres que hi ha moltes cooperatives -i nosaltres ho sabem- que, Anecoop liquidant el mateix, al llaurador d'una li arriba una cosa i al llaurador d'una altra li arriba una altra.
Per què?
Si tu tens una dimensió, si tu absorbixes gastos generals i si fa moltes més coses, doncs, evidentment, les liquidacions van a ser pitjor on no pugues absorbir eixos gastos que on tens una dimensió.

Per una altra banda, quan se parla de la liquidació de les cooperatives, se parla que les cooperatives ho cullen tot, els comerços privats cullen el que els interessa.
Jo no he sentit encara ningun membre de ninguna cooperativa associada d'Anecoop eixint en la premsa diguent que la seua cooperativa no li ha arreplegat la fruita.
I tots han vist com, en esta campanya, han eixit molts llauradors diguent que els comerços no li han arreplegat la fruita.
Per tant, eixe és un factor que cal dir.

I, després, les cooperatives tampoc tenen un muntó de gent pels bars, corredors, taxadors, no sé què, posant a parir les cooperatives, el comerç; les cooperatives no ho tenen, però nosaltres, en contra, sí que ho tenim.
Aleshores, a les cooperatives ens toca lluitar contra moltes coses.
Però els resultats que jo he mostrat ahí, que han anat creixent dia a dia en Anecoop són gràcies que estem donant resultats.
Si no donàrem resultats, jo els assegure que ni cooperatives citrícoles ni cooperatives molt competitives d'Almeria ni de Huelva ni de Lleida ni d'altres parts d'Espanya estarien incorporant-se a Anecoop i cada dia hi ha més gent que se vol incorporar a Anecoop.
Per què?
Perquè crec que, mínimament, estem fent… o, raonablement, estem fent les coses bé.
Tenim molts errors, com tots, però crec que hi ha massa gent intentant desgastar Anecoop, igual com un dia se desgastà Intercitrus.

I, després, coses que s'han dit: qualitat, bio, IGP, tot això és superpositiu.
Nosaltres estem ahí, nosaltres estem en bio, este any vendrem ja unes quaranta mil tones.
Mercats tercers, que se deia?
Sí, cal anar-hi, però el problema és que la pandèmia ens ha parat.
Per què?
Perquè anar en contenidor durant la pandèmia ha sigut molt difícil i ha tingut un gran risc.
Però nosaltres estàvem, perquè eixa era una inversió nostra total.

Infraestructures, la Llei d'infraestructures agràries jo crec que és positiva.
El que passa és que cal… Jo crec que s'han donat molts diners a projectes de dir: tenim voluntat.
Jo crec que ara cal ser seriosos i s'han de donar diners, els que facen falta o els que es puguen, als projectes que siguen viables i això sí que ho ha de fer l'administració.
I jo crec que totes les administracions, almenys les que jo he conegut, totes han tingut interés.
Però no se poden donar subvencions per a acontentar gent ni alcaldes ni associacions de cooperatives ni presidents de cooperatives; cal donar-les quan hi haja un projecte empresarial darrere.

El cotonet.
Jo crec que s'ha fet un gran esforç, per part de la Generalitat, el que passa és que és un problema difícil i és un problema que ens ve també de les importacions a tercers països.

I, després, la llei de l'horta, perdone'm, però no la conec, ahí no puc parlar.

I sí que l'IVIA, l'IVIA necessita fons.
L'IVIA necessita recolzament.
L'IVIA, com no sé qui ho ha dit de vostés, que ho ha dit molt bé, ha de tornar a ser el que va ser l'IVIA.
No pot…, és una cosa que no ens podem permetre en el nostre sector.

Fonts d'energia?
Evidentment, necessitem solar…, i estem ahí en Anecoop, les cooperatives, energies netes i, sobretot, que siguen més barates per a les nostres cooperatives.

És difícil assimilar els costos -també ho va dir crec que Elena en la seua intervenció-.
Nosaltres estem sotmesos a una doble pressió inversa: per una banda, els preus tiren cap avall i, per una altra banda, els costos tiren cap amunt.

Quin és el problema?
El problema que tenim és que és molt difícil, arribat un punt, continuar assumint o absorbint costos, perquè ja no dona, i ahí és on estem en este moment.
S'han absorbit massa costos i el nostre sector ho té difícil.

Disculpe'm, que m'he passat.

El senyor vicepresident:

Molt bé.
No se n'ha passat massa.

Sí que donem per finalitzada la seua intervenció, reiterant-li les gràcies per la seua magnífica exposició.
Crec que ha sigut molt concret i molt didàctic.
Una vegada més, gràcies per la seua intervenció i anem a fer…, un moment per a fer el canvi de compareixent.

Moltíssimes gràcies.

(Pausa)

El senyor vicepresident:

Bon dia de nou, senyories.

Anem a la segona compareixença d'aquesta comissió d'avui i és el senyor Miguel Ángel Martí Herrero, gerent de la Cooperativa Rural Sant Vicent Ferrer de Benaguasil.

Li faig la indicació que disposarà de quinze minuts per a una primera exposició.
Després intervindran els diferents grups polítics per un temps de dos minuts cadascun.
I per a tancar la seua compareixença disposarà de huit minuts per a respondre a les qüestions que li puguen plantejar.

Sense més dilació, té vosté la paraula per quinze minuts.
Quan vosté vullga, li dona al botó.

Compareixença del gerent de la Cooperativa Rural Sant Vicent Ferrer de Benaguasil, senyor Miguel Ángel Martí Herrero

El senyor gerent de la Cooperativa Rural Sant Vicent Ferrer de Benaguasil:

Bon dia a tots.

Moltes gràcies per la invitació i poder parlar d'allò nostre i del que ens implica, i a vore si d'ací puguem traure solucions.

En un primer moment, en la primera part de l'exposició volem fer un xicotet anàlisi del context que nosaltres més mos afecta com a cooperatives.
I són factors que condicionen el canvi.
Anem a parlar en principi d'un poquet de problemes, però tampoc és que siguen tot problemes, també tenim fortaleses.

Tenim un ampli nombre d'agricultors que es dediquen a temps parcial i amb una edat molt avançada.
D'això ja hem parlat.
Els llauradors… podem dir que la gran majoria estaven quasi vacunats la primera setmana de vacunació, no?
, per les edats que tenien.
Això dona una edat elevada molt gran.
A això se suma un escàs relleu generacional.

També hem parlat, i crec que també ho ha parlat Joan i crec que ho he sentit en les exposicions, hi ha un gran nombre de productors que no estan associats, que produïxen a futur varietats que són rendibles en el present, molt….
per sentir de com estan els resultats, no?
Recordeu-vos del cas de la clemenules, quan se liquidava encara parlàvem en pessetes, se liquidaven en pessetes, i ara sabem a quant està la clemenules, no?
Això comporta que hi ha una escassa planificació per part dels llauradors que no estan associats, evidentment, perquè no tenen ningú, més allà del que senten en el bar, del que és rendible, i planten hui per a tindre rendibilitat a set o vuit anys.
És a dir, el món canvia molt i ha sigut molt canviant durant este temps.

Això fa que hi haja un calendari productiu que no està ajustat a la demanda del mercat en molts casos.
En les cooperatives això també ens passa.
Les parcel·les en la gran majoria dels municipis i en el sector valencià…, tenim les parcel·les molt fragmentades, la qual cosa també implica una falta de modernització.
El minifundisme és el gran problema que tenim.

Els costos de producció són creixents.
Ja no fa falta ni mencionar el que ha passat esta campanya, però portem molts anys ja absorbint… -i Joan ho ha comentat quasi al final- estem absorbint costos que ja estan molt per damunt del que podem assumir.

El llaurador o el sector en general…, pràcticament en general, i podem parlar inclús d'Anecoop, que és l'empresa més gran exportadora, i nosaltres tinguem un baix poder de control sobre la cadena de valor.
Som massa operadors tirant al mercat o distorsionant l'oferta i la demanda.
Hi ha una baixa productivitat i, per tant, una baixa rendibilitat, i tot açò dona una situació econòmica molt, molt complexa i el que estiguem veient en quasi tots els territoris -Benaguasil és només que un exemple- del creixent abandó dels cultius.

En coses que mos afecten més directament com a cooperativa.
La cooperativa tradicionalment no ha planificat la producció.
Diguem que defenem la producció que mos han aportat els socis fins ara.
El soci venia, apuntava el camp i nosaltres el defeníem.
Això mos ha fet que tinguem corbes de producció… amb pics, amb colls de botella o, de vegades, amb molt de volum que en certs moments no poguérem defendre.
Per tant, amb això també hem de tindre una crítica interna i començar amb projectes de planificació.

Ha canviat molt… S'han centrat molt també les cooperatives, molt en la comercialització.
Tenim uns grans magatzems.
Podem donar resposta per a qualsevol client i totes les exigències que ens demanen.
Però hem perdut un poquet el que és la part productiva, el que és l'essència del que podem parlar del que són les OPFH.
Eixa vinculació amb el soci, el dir-li el que ha de produir, com ha de produir-ho, eixe acompanyament que hem de fer.
És a dir, vivim de vegades excessivament el dia a dia, el resultat de l'any.

Per una altra banda, també eixe desapego a vegades que té el soci respecte a la cooperativa també ve perquè ha canviat molt la figura de l'agricultor.
Hui en dia l'agricultor…, la gran majoria no és un agricultor professional.
És un agricultor propietari a temps parcial.
Moltes vegades també per això se manté el model agrícola que hi ha, perquè són persones que tenen molt poca dimensió en terra i poden mantindre eixa terra absorbint costos personals, anant els caps de setmana… I eixe model de minifundisme encara es manté gràcies a eixa dimensió.
Per això eixe propietari ja no té un relleu…, eixe agricultor ja no té un relleu generacional.
Passa a ser un propietari…, els fills passen a ser propietaris, passen a heretar la terra.
En molts casos, no saben on els pares tenien la terra i venen a la cooperativa, quan ho hereten, a vore que fem.

Per l'altra banda, el relleu generacional és molt complicat pel difícil accés a la terra.
El preu de la terra és molt elevat per a la rendibilitat que té.
Per a poder viure del cítric necessitaríem quasi uns sis-cents mil euros d'inversió.
És a dir, val la pena traure's la carrera de metge o muntar-se qualsevol altre negoci, que és menys volàtil.

I després, també tenim una llei del sòl a nivell general molt desfavorable.
Ací estem en la comissió d'agricultura, però crec que la solució a moltes coses…, en molts elements d'estos que hem parlat implica moltes més coses: (inintel·ligible) … del territori, educació, falta de professionalització, els mòduls, escoles de capatassos… Un dels grans problemes també que tenim és trobar gent preparada per a l'horta.
Qui hereta la terra hereta la visió negativa de la terra.
Els propis llauradors han expulsat els seus fills de l'agricultura.
S'ha desdignificat la tasca de llaurador.
I sense la figura de llaurador no podem tirar cap avant.
Però hi ha unes claus de futur i passen per ahí.
Entenem que hi han solucions a totes estes coses.

Evidentment, ja ho hem parlat, la planificació de la producció és fonamental.
Hem de produir el que el mercat vol.
I per això és molt necessari reforçar les cooperatives de segon grau.
Són les que coneixen el mercat.
Les cooperatives no podem estar fent la guerra cada u per la nostra banda.
Tenim una entitat com és Anecoop que és comercialitzadora.
En el mercat sap les demandes.
Ell ens ha de dir el que hem de plantar i hem de planificar.

Després la intercooperació entre cooperatives.
Joan ha parlat que necessitem tamany.
Evidentment que necessitem tamany en estructures de comercialització.

Els gastos generals.
Moltes vegades en una cooperativa està dimensionada per a fer 30 milions i en fa 15, evidentment els gastos generals són el quocient entre eixa estructura i els quilos que passen per l'estructura.
Si en fas la meitat, els gastos generals que repercutixen en els socis són el doble.
Per tant, evidentment necessitem dimensió i necessitem quilos que passen per ahí.

Però, per una altra banda, no necessitem que les cooperatives desapareguen de l'àmbit local.
A la millor, no necessitem tantes estructures, el que necessitem és especialitzar estructures, però les cooperatives a nivell local han de seguir estant perquè són l'àmbit territorial en el que estan i són les que poden donar solució a tots estos problemes, perquè estan localitzades en el terreny.

Les cooperatives són un element clau per al desenrotllament de projectes de solució al minifundisme.
Les cooperatives són de per si IGP, que és la figura fonamental de la Llei d'estructures agràries; per tant, haurem de tindre un paper fonamental en eixa llei i com a sector citrícola haurem de millorar i potenciar el producte que tenim.
Joan ho ha dit, si ara vos parle del que és una fuji, del que és una reineta, del que és una royal gala, tots sabeu el que és i del que estic parlant sense dir la varietat.
A molta gent li parles d'una newhall, una powell, una navelate, i no saben del que estan parlant, parlem de taronges o parlem de clementines?
Això ens convertix en un commodity d'escàs valor afegit.

Haurem de treballar en la promoció, haurem de treballar en el coneixement del producte, i si hui en dia aneu al supermercat, a qualsevol supermercat, conforme entres, la taronja ja està en una situació molt relegada; tens deu varietats de pomes diferents, tens els kiwis, vull dir, hui en dia competim contra més productes que no arribaven fa deu anys.
Això és la globalització i contra això no podem anar, però no podem perdre la promoció del cítric, vull dir, no és només un tema de costos o un tema de preu, és un tema de consum.

Podríem reduir la producció per a ajustar l'oferta a la demanda però hem d'incidir en la demanda, no podem perdre la demanda, i haurem d'aprofitar les oportunitats que genera el mercat europeu, que valora el producte, el valor afegit que tenim, el valor mediambiental que tenim, el valor social que tenim les cooperatives, i això hem d'afegir-lo a la història del producte.
El vi, l'oli… els han donat un valor afegit al producte donant-li una història, nosaltres no.
I en això és en el que hem de treballar, en eixa promoció i en eixe valor del producte, perquè no anem a poder parar que a Egipte produïsquen, que a Sud-àfrica produïsquen, i que el mercat europeu necessita taronja tot l'any.
Això no anem a parar-ho, estem en un canvi de model.
Per tant, si hem de competir, haurem de diferenciar el producte nostre en el mercat i haurem de tindre un valor afegit, no podem tindre taronges i clementines, també n'hi ha satsumes i molta gent no sap ni el que són.

Som un sector que respon en eficàcia a totes les demandes del mercat.
Hui, el client ens diu que demà no vol plàstic en el producte, i automàticament fem inversions necessàries per a canviar maquinària i tot el que fa falta per a donar-li una solució.
És a dir, potencial, en tindrem moltíssim, moltíssim, i no només en les cooperatives sinó també en el sector privat.

Per tant, les cooperatives són un element clau per a la vertebració del territori, la generació d'oportunitats laborals i el desenrotllament de projectes personals en el medi rural, açò ho va dir exactament el director de la federació, i és la clau.
Quan estem parlant de minifundisme, quan estem parlant d'edats elevades dels llauradors, quan estem parlant dels problemes que té el camp, a qui més ens afecta és a les cooperatives; el sector privat, si no la troba a València o no tens la taronja que vol, se'n va a Sevilla, se'n va a Múrcia, se'n va on la trobe.
Nosaltres siguem empreses arrelades al territori i som els únics que podem donar solució als problemes del territori, els únics, perquè tinguem estructura per a poder-ho fer i tenim eixa vinculació al territori.

Per tant, el cooperativisme és un element essencial per a fixar el territori, fixar la població i cuidar del medi ambient.
Una parcel·la abandonada…, vull dir, a vegades, que n'hi ha menys ecològic que una parcel·la abandonada?
Que és la pèrdua d'una parcel·la abandonada?
És una pèrdua d'economia, és una pèrdua de diners que venen d'Europa, és una pèrdua de treball, és una pèrdua mediambiental, i és un perjudici per als del voltant que sí que volen seguir produint.
I arriba un moment que quan ja arribes a certs municipis, que arriben fins al 30 % de parcel·les abandonades, entres com en una metàstasi, ja comença a créixer exponencialment perquè són parcel·les xicotetes que els increments dels costos, dels que havíem parlat abans, no poden mantindre'ls, i l'abandonament genera abandonament.

I les cooperatives siguem els elements que poden frenar eixe abandonament, concentrant unitats de producció, i per això està la Llei d'estructures agràries; però, per a eixa Llei d'estructures agràries també hem de canviar la mentalitat, i haurem de canviar també la mentalitat dels propietaris que, a vegades, preferixen abandonar.
I és el que parlàvem abans, els ajuntaments viuen de les llicències d'obres i dels IBI.
L'agricultura no li ha representat absolutament res, no en tenen, i en molts pobles, el regidor d'agricultura és el regidor d'agricultura, fiestas y festejos.
És a dir, no tenim instaurat l'agricultura, en les institucions no tenim instaurada l'agricultura com a element d'importància que té, i no entenem el que implica la pèrdua d'eixa terra en valor mediambiental i de població.

I sí que és veritat que tinguem un problema de costos, però si seguim reduint els costos, si el llaurador…, i el minifundisme podia ser un problema, a la millor el minifundisme produïx a 23 cèntims i una gran finca produïx a 15, però és que, al final, si tots produïm a 15, el preu que ens pagaran serà 15, i estem parlant de sis cèntims.
Aneu a un supermercat i quan vegeu a algú que agarre taronges, li pregunteu: vosté pagaria sis cèntims més per esta taronja?
Ningú t'ho negaria.
I eixos sis cèntims és el marge de rendibilitat que n'hi ha.
Per tant, haurem de tindre consciència de tot eixe tipus de coses?

I, bé, la baixada de consum evidentment és un problema, l'absència de promoció, ho ha dit Joan Mir perfectament, i estic en això, és un altre problema, i la valoració del cítric, la planificació sobretot de la producció, i, sobretot, un canvi de mentalitat que haurem de tindre i fer autocrítica en moltes coses de les que fem, i deixar un poquet de mirar, encara que també és important, els enemics externs, vull dir, culpar a la resta, a la taronja de Sud-àfrica, a no sé què, a no sé quants, i centrar només els problemes en els factors externs, ens va a fer veure el que és la vertadera… o l'autocrítica del que nosaltres hem de mirar, que hem de mirar Al futur.

Moltes gràcies i estic a la vostra disposició per al que pugau necessitar.

El senyor vicepresident:

Moltíssimes gràcies, senyor Martí.

I, ara, és el temps d'intervenció dels diferents grups polítics.
Començant per la diputada Beatriu Gascó, en nom de Unidas Podemos, Unides Podem, perdó.

Quan vosté vullga, té dos minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, president.

Moltíssimes gràcies, senyor Martí, per la seua compareixença.
Jo crec que ha donat unes claus que, vaja!
, podríem fer un fil de Twitter interessantíssim amb cadascuna de les frases dilapidaries, i, a més, que no podem estar més que molt d'acord.

A mi m'agradaria que explicara un poc el que està fent la seua cooperativa, el projecte en el que estan involucrats des de fa ja molts anys i que està portat a canvis concrets.
Crec que vosté està convidat a esta comissió sobretot perquè és un poc la veu de l'esperança en el sentit que, bé, oblidant-nos, com vosté ha dit al final de la seua intervenció, oblidant-nos dels factors externs, què podem fer nosaltres per a millorar eixa capacitat productiva de distribució, de comercialització del llaurador xicotet, o siga, este minifundisme, estes dos agricultures a dos velocitats diferents de les que parlava el catedràtic Álvarez-Coque, i que volem, crec que quasi totes les forces polítiques estem interessades en mantindre també la xicoteta, la gran vola sola, però com mantenim eixa xicoteta precisament per a lluitar contra l'abandonament.
És central i per això l'experiència de la seua cooperativa -crec- és molt important que quede reflectida en el dictamen d'esta comissió.

I també m'agradaria saber de quina manera arriba un gerent com vosté a eixa cooperativa i com es pot replicar eixe canvi de mentalitat, també des de les direccions i les gerències de les cooperatives perquè jo he treballat en cooperatives i moltes voltes els mateixos socis no volen eixe canvi.
Aleshores, com una persona amb el seu perfil arriba a Benaguasil i com aconseguix entendre que cal aplicar eixos canvis, que és evident, no es fan del dia a la nit, que necessiten temps, i com podem reforçar això.

Totalment d'acord amb el que deia sobre la funció de la Llei d'estructures agràries per a ajudar i acompanyar -ha sigut una paraula clau- estos processos de canvi, l'administració ha d'acompanyar-los però els han de liderar els mateixos llauradors.

I, després, no he entés bé el que deia respecte a Anecoop, perquè si les cooperatives estan jugant a fer la integració, primer, crec que cal analitzar, i li pregunte també quins són els exemples dels que hem d'aprendre com a exemples negatius, per exemple, la cooperativa de Torrent, no?
, ahí n'hi ha hagut processos d'integració que no han sigut tan positius, que han creat magatzems enormes, que s'han gastat molts diners públics i al final no han donat resultats positius.

El senyor vicepresident:

Sí, per favor, vaja acabant.

La senyora Gascó Verdier:

Però, de quina manera si interactua… -disculpe, acabe-, com aconseguim eixa millor integració de les cooperatives entre si i amb Anecoop.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Y, ahora, es el turno, en nombre de Vox Comunidad Valenciana, del señor José Luis Aguirre.

Cuando usted quiera.

El senyor Aguirre Larrauri:

Muchas gracias, presidente.

Muchas gracias, señor Martí, por su exposición.

Yo creo que, efectivamente, ha hecho una radiografía bastante clara de la situación.
Lo que si quería es, porque ha hablado usted de las características del minifundismo, que se mantiene el minifundismo.
Por lo que ha dicho, los pequeños propietarios a tiempo parcial, efectivamente, esto hace….
pero yo estoy convencido de que si les damos facilidades, si desarrollamos esa ley de estructuras agrarias que ya tenía que estar reglamentada y desarrollada, facilitamos la agrupación de fincas, con incentivos fiscales, etcétera, es una forma de ayudar.

Está claro que estamos viendo que hay como una desvinculación por parte de los sucesores de los tradicionales propietarios de las tierras, y usted decía que incluso, seguramente, ni siquiera conocen dónde están esas tierras.
Entonces, todo eso puede ayudar a que con una ley de estructuras adecuada y con unos incentivos adecuados consiguiéramos una agrupación y, de alguna manera, ayudar a solucionar este problema.

Otra cosa que me ha llamado la atención, que se ha comentado en alguna ocasión, es el hecho de valorar el valor medioambiental del producto.
Efectivamente, los cítricos en general provienen de unos sumideros de CO2 muy importantes.
Yo creo que es clave valorar esto, y a lo mejor una forma de ayudar a los agricultores a tener unos ingresos extra sería valorar, poner en valor esa función de sumidero de CO2.

Y una pregunta final.
¿Qué considera que puede hacer el sector cooperativo para mejorar su gestión y mejorar así las liquidaciones a los socios, a esos pequeños agricultores que, al fin y al cabo, son los que estarían más interesados en poder seguir cultivando y en solucionar la crisis de este sector?

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Aguirre.

Y, ahora, en nombre de Ciudadanos tiene la palabra el señor Eduardo del Pozo, por dos minutos.

Cuando usted quiera.

El senyor Del Pozo Querol:

Moltes gràcies, senyor president.

Gracias, señor Martí, por su comparecencia hoy aquí en esta comisión.
La verdad es que me siento preocupado porque ha planteado… en este caso confirma la crisis del sector y la crisis de la situación en la que nos encontramos, y más cuando nos dice en este caso que ustedes en la cooperativa están perdiendo el contacto con los propios agricultores, con los propios socios de la cooperativa.
La verdad es que nos preocupa, me preocupa personalmente.
¿En qué cree que le podría ayudar la administración, tanto autonómica como nacional, para que se reforzaran esos vínculos entre la cooperativa y sus socios?
Porque también ha mencionado un caso muy anecdótico referente a las tendencias en donde los propios hijos no saben ni dónde están las tierras de sus padres.

Yo creo que eso, al final, viene a ser el mejor reflejo de cómo en este caso la gente joven no está valorando la agricultura, cuando podríamos estar hablando de que podría ser una forma de sacarse recursos económicos la gente joven y que no valoran nada.
¿Cómo podríamos solucionar esto?
Porque a mí personalmente me parece muy grave.

Después ha mencionado que es necesaria más una planificación en la producción.
Nos gustaría mencionarle si la administración les ayuda, es decir, si la Generalitat les ayuda en este sentido o incluso el Gobierno de España, porque creo yo, personalmente, que tendría que haber un trabajo conjunto entre todos para hacer esa planificación que, como usted bien dice, al final es el futuro, es el futuro de la agricultura.

Después ha mencionado que las cooperativas son necesarias.
Totalmente de acuerdo.
Ha hablado de proyectos sociales y, por supuesto, estamos totalmente de acuerdo que fijan población y que hablamos de que ayudan para luchar ese fenómeno de la despoblación que tenemos grave en la Comunidad Valenciana.
En ese sentido, cómo la administración podría ayudarles, porque la agricultura es fundamental.

Y, por último, ha hablado de falta de promoción, baja el consumo.
Pues me gustaría en este caso que nos dijera a ver en qué le puede ayudar la administración valenciana, les pueda ayudar, para dar ese empujón al sector citrícola valenciano.
Gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señor Del Pozo.

Ara és el torn del grup Compromís, del senyor Josep Nadal.
Quan vosté vullga, té dos minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

I moltes gràcies, senyor Martí, per la seua exposició i benvingut a esta que és sa casa.

Ha dit vosté moltes coses molt interessants.
Jo volia centrar-me…, ha fet vosté com una xicoteta autocrítica pel que fa a la planificació, no sé si estava parlant més del passat o del present, però sí que dins del mundillo sí que n'hi ha un poc la sensació que la cooperativa de Benaguasil és de les que millor s'està adaptant a estos models.
M'agradaria que m'explicara vosté en què creuen que hauria de consistir esta planificació, que s'hauria de fer des de baix, tant des de les cooperatives com, evidentment, també acompanyat per les administracions.

Ha parlat vosté també, perquè ho ha dit aixina, però ho ha deixat ahí, el tema de la llei del sòl.
Estaria bé que mos explicara un poc, no sé exactament el que ha volgut dir, perquè ahí hi ha dos factors que veiem, i és que en molts llocs el que està passant és que n'hi ha gent que té les terres improductives, però que no les ven perquè també encara tenen la idea aquella que ho podran vendre i guanyar un pastizal fent un PAI a nivell urbanístic, quan les terres a la millor no estan ni en urbana.

I després hi ha una altra cosa, que jo no sé si han notat vostés per la seua zona també, que també es parla bastant, que és la l'acumulació de terres per part de fons d'inversió.
Com veuen este procés, i a què creuen que es deu i com veuen que mos porta tot açò.

En el tema del valor afegit, ha dit algunes coses interessants com, per exemple, en vi o en oli sí que hi ha darrere un valor afegit molt més potent d'arrelament en el paisatge, en la gent, en la ruralitat i tal i que, on estem consumint vi u oli doncs la gent se'n recorda eixes coses.
I en la taronja doncs no sol passar.
I com creu que s'hauria de canviar açò.

També preguntar-li, pel que fa al valor afegit, què opina vosté de la producció ecològica i de la marca IGP, si estan vostés des de la seua cooperativa apostant per estes vies.

I, per últim també, encara que m'allargue, en el tema de la planificació, estava al principi, si vostés han optat també per diversificar cultius o estan només en tema de cítrics.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Ahora es el turno del grupo Popular y toma la palabra la señora Elisa Díaz, por dos minutos, cuando usted quiera.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, president.

Y muchísimas gracias, señor Martí, por venir aquí, por exponer la situación por la que pasan, desde su punto de vista, desde la cooperativa, una pequeña cooperativa de Benaguasil.
Y ha nombrado varias cosas, ¿no?
, ha dicho: «Los agricultores, la figura del agricultor ya no es lo que era, ya no es el profesional de antes, ahora pues la dedicación no es la misma».
Incluso ha llegado a decir que son, no sé si los primeros, o lo he entendido así, que hacen que sus hijos no se dediquen o no quieren que sus hijos se dediquen a la agricultura, supongo que por lo duro que está resultando.

Luego, por otro lado, también decía que al final tienen que producir lo que el mercado pide, y que eso pues no siempre es fácil.

E incidía usted, bueno, ha citado también la Ley de estructuras agrarias, de la que tanto hablan cuando vienen aquí, porque, siendo una buena ley, sí que es verdad que incluso el president Ximo Puig hace año y medio, en uno de los debates de política del estado de la comunitat, dijo que la iba a dotar presupuestariamente, después de haberse aprobado años antes, pero bueno, pues la iba a dotar presupuestariamente, eso fue un anuncio que hizo, pero después de año y medio vemos que ni en los presupuestos de 2021 ni en los de 2022 está dotada presupuestariamente lo suficiente como para ponerla en funcionamiento y ayudar de alguna manera a minimizar los perjuicios que está pasando el sector agroalimentario.
Me gustaría que incidiera más.

Y luego, por otro lado, como ha apuntado mi compañero y como nosotros desde el Grupo Parlamentario Popular venimos diciendo desde el principio de la legislatura con propuestas que hemos presentado, el valor medioambiental que tiene la agricultura como sumidero de CO2, y que hemos apostado desde el Grupo Parlamentario Popular desde el principio porque se haga, se valore económicamente a la agricultura desde el punto de vista medioambiental y que no se hace.
¿Qué piensa usted al respecto?

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Díaz.

I per acabar la ronda d'intervencions dels grups polítics, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la senyora diputada Sabina Escrig.
Quan vosté vullga, dos minuts.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, president.

Moltíssimes gràcies, senyor Martí, per la seua compareixença que ha sigut més que interessant.

La veritat és que, després d'escoltar moltes compareixences, i vosté ho ha dit molt clar, ho ha dit també, que és que el cooperativisme és un element clau per al futur del sector, és que és una pota fonamental per al futur d'este sector; estem totalment d'acord.

Després també ens ha explicat els factors, al principi, els factors que condicionen les cooperatives i ha assenyalat la necessitat d'eixe canvi de mentalitat, ho ha dit vosté i també ho ha dit en l'anterior compareixent, en el tema del minifundisme, que després és el minifundisme heretat, és la pèrdua del camp, l'abandonament, la falta del canvi generacional, la Llei d'estructures agràries, la necessitat de posar-la en marxa, entre d'altres.
Aleshores, quines mesures es podrien fer per afavorir sense trauma, sense cap trauma, eixe canvi de mentalitat?

Després també el director general d'Anecoop ha assenyalat la necessitat de la font d'energia neta i més barata per a les cooperatives.
Ja fa uns anys vostés es van acollir a una subvenció de l'Ivace per a la instal·lació de bombeig d'energia solar fotovoltaica per a posar reg eficient.
Aleshores també ens agradaria que ens expliqués com ha anat eixa posada en marxa, quins beneficis, tant mediambientals com econòmics s'han produït.

També ens agradaria que ens explicara si han posat ja en marxa o pensen vostés posar en marxa noves tecnologies per al tema de la venda i expandir-se.
I des de la cooperativa també donen el servei de tractament i treballs diversos per a la millora dels cultius.
I a l'any 2019, si no recorde mal, els van premiar, van rebre un premi a la innovació pel seu projecte d'innovació en la gestió i modernització de la producció.
Aleshores, ens agradaria que ens expliqués en què consisteixen eixos treballs.

I, per últim, pel que vosté ha assenyalat, que s'ha desdignificat, no sé si així ho he dit bé, de dignificació, desdignificat, el que és la professió del llaurador.
I ara vostés han entrat dins d'un programa, que és el programa d'estàncies formatives que ha fet el Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació, en la qual ha participat la seua cooperativa, i ens agradaria saber si li sembla a vosté una xicoteta solució per a dignificar el treball dels llauradors.

I moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltíssimes gràcies, senyora Escrig.

I ara ja, per a finalitzar la seua compareixença, senyor Martí, té huit minuts de temps per a contestar a les qüestions que li han plantejat, amb el suggeriment que, si queda alguna per contestar i mos la fa arribar per escrit, la faríem extensiva a tots els grups.
Quan vosté vullga, disposa de huit minuts.

El senyor gerent de la cooperativa Rural Sant Vicent Ferrer de Benaguasil:

Bé, huit minuts és poc per a totes les intervencions, però bé.

El primer, el que has comentat, Beatriu, el nostre projecte.
El nostre projecte està basat en eixa necessitat.
Vull dir, com hem arribat a eixe projecte?
Per la necessitat d'eixa baixa producció i l'abandó creixent.
Tots estos elements dels quals hem parlat ens afecten, és el que vos dia, ens afecten més a les cooperatives per l'estructura en la qual es menegem, que al gran comerç, evidentment.
I la necessitat és la que fa que hages d'agilitar la ment per nous projectes.

Nosaltres el que fem és que aquell soci o aquell propietari que no pot seguir en la terra, el que fem és un pla de d'inversió en el seu camp, fem un pla de viabilitat en què la cooperativa posa tota la inversió, assumix tot el risc, i que eixa inversió es va recuperant a través dels ingressos que va generant el camp.
En el moment que eixa inversió ja està recuperada, el soci o el cedent acaba elegint com vol participar en eixa relació, és a dir, si vol seguir duent ell el camp, si el vol dur a explotació, si vol que l'explotació li la duga la cooperativa, si vol que siga de forma compartida.
Segons això participarà en els ingressos d'una manera o d'altra.
L'única obligació que té és mantindre eixa relació durant 15 anys.
Evidentment estem parlant d'una inversió que no entrarà en producció fins el quint any, no començarà a recuperar la inversió, no vaig a dir els anys, però no immediatament, és dir, necessitarà uns anys de producció, i evidentment el que vol la cooperativa és que la terra no pare.
Perquè en el moment que para i està abandonada tornar a començar és molt complicat.
I per a la gent que té terra indisponible, d'alguna manera, o no pot continuar l'hereu, moltes vegades se trobem que no té el coneixement suficient del mercat com per a saber què ha de plantar, com ha de plantar i quina inversió ha de fer.
La cooperativa és la que acompanya en tota eixa informació, i és la que fa el pla d'inversió i assumix el risc d'eixa inversió.
Ell l'únic que fa és cedir la terra, i el que volem és que participe.
El cridem una vegada a l'any, li diem els costos que ha tingut, com ha anat, com pot participar.
Tenim cedents que participen d'algunes tasques dins del camp.
Vull dir, diguem que és un projecte que no és completament tancat, però afavorix que aquell que té la terra, cedint-la i sense ningun tipus d'inversió inicial, pot tindre-la en producció i no completament parada.
És una alternativa a l'abandonament.
O la tens abandonada i t'oblides d'ella i estàs en ta casa, o te la du la cooperativa, te fa un projecte d'inversió que pot ser més o menys rendible a la llarga, però està en producció, la qual cosa valoritza també al cedent la propietat del seu bancal, que això també li resulta interessant.

Val?
Ho he resumit molt, és molt més llarg, disculpa, però bé, per a qualsevol cosa podem estar en contacte.

Per què els canvis?
Els canvis és el que t'he dit, la situació és el que genera que t'hages de menejar.
Hem passat en cinc anys a una situació crítica, és a dir, agricultors que fa 15 anys tenien 60 anys, hui en tenen 75, i a vegades estem fent coses que no fèiem abans.
Ara nosaltres estem agarrant una taula d'Excel enorme, on tenim l'edat dels socis, on tenim l'any de plantació, la dimensió i el que han plantat.
Sobre això, els valors de risc que tenim, podem saber d'ací 5 anys, doncs el que té 75 d'ací a 5 anys en tindrà 80; el que fa 25 anys que plantà la seua terra, ja en tindrà 30, estarà per a arrancar.
Quins són els riscos que tenim a llarg termini?
Per a què?
Per captar nous socis, per a incrementar.

El resultat d'este projecte en 4 o 5 anys?
Ara mateixa hem recuperat 600 fanecades, no és una quantitat molt elevada, però són 600 fanecades que s'hagueren perdut en el terme municipal, val?

Anecoop en els processos d'integració és fonamental.
Vull dir, jo no puc fer la guerra per la meua banda, jo he de planificar respecte al que me diga Anecoop, és la meua part comercialitzadora i ho he d'entendre aixina.
Jo no puc fer la competència a Anecoop, estem treballant tots amb set clients en tota Europa.
Si jo li venc al mateix client que li ven Anecoop, estic perjudicant-lo.
Però també Anecoop m'ha de dir que vol eixe client.

Respecte al que ha comentat el senyor Aguirre, de Vox, la LEA és una bona llei, i la prova d'això és que tots votareu a favor i es va treballar junt al sector.
Sí que és veritat que porta cert retard i que és una llei a llarg termini.
La LEA no va a donar resposta hui al sector citrícola.
Hem de tindre en compte que el que arranquem hui i plantem va a tindre resultats d'ací cinc anys.
Vull dir, estem parlant que no són solucions immediates.
Solucions immediates o coses que paralitzen esta sagnia es poden anar fent, complint costos, promoció de coses que afecten l'oferta i la demanda.
Però, en temes estructurals, la LEA és una bona llei, el que passa és que no puguen seguir retardant això més, és veritat.

La petjada de carboni, ho han comentat un parell de companys.
Nosaltres la tenim mesurada en tot el procés fins a porta de magatzem al client, no fins a destí, que és el que diu el procés, i som sumidero, és així.

I no tenim producció ecològica.
És a dir, que…, pel minifundisme també, així també te conteste a la… De vegades, és complicat treballar en línies de…, tal com estan les estructures agràries i que el llaurador també entre en una dinàmica -som una cooperativa- que entre en una dinàmica diferent a la qual ha entrat.
Ja és difícil que continue l'agricultura com per a entrar en això, però és una línia que tenim completament oberta.
També és veritat que, com sabeu, les lleis europees tendixen cada vegada més cap al producte ecològic.
Per tant, algun dia, s'anirà igualant.
També és veritat que ara genera un valor afegit.
Però Europa és molt categòrica i el client europeu també és molt categòric en l'ús de químics, nitrats i tot això i eixe tipus de coses.
És a dir, que és un camí que hem d'agarrar i ho tenim molt clar que hem d'anar a una agricultura molt més sostenible.
Ho hem vist en el cotonet, no hi ha producte químic ara mateix que tinga la solució.
Aleshores, hem d'anar per la lluita biològica, hem d'anar per altres camins i això ho tenim molt clar.
A la millor no li diguem ecològic, però sí que anem a una agricultura molt més sostenible del que era fa uns anys, no té absolutament res a vore, i anem en eixe camí i estem convençuts que és el camí que hem d'agarrar.

Me queda poc de temps… Ciudadanos han parlat d'això: en què ens pot ajudar l'administració?
L'administració?
, que s'ho agarreu seriosament, lamente ser tan clar.
Vull dir, entendre que l'agricultura és una part fonamental de l'economia d'esta regió.
Entendre que les cooperatives, que l'agricultura, que el medi ambient és un tema fonamental i que hi ha un sector que cal recolzar i que cal agarrar mesures que siguen concretes, però ajudar-nos en la promoció, ajudar…; però cal entendre això.
Vull dir, no podem tindre el cap només en el turisme i l'urbanisme, no.
I la dignificació; dignificar la professió de l'agricultor, evidentment, és fonamental i ja no només de la conselleria d'agricultura, també és un tema de la conselleria d'educació, etcètera.

Josep Nadal, de Compromís.
Com planificar en coneixement del mercat?
Evidentment, no podem plantar cadascú a la babalà, no podem plantar el que vulguem.
Cal fer un calendari, més o menys estable, que lleve colls de botella.
Cal fomentar, també, que el llaurador no pot seguir esperant que li compreu taronja; vull dir, també cal conscienciar la gent que està fora, que se pose en una SAT, que se pose en una cooperativa, que se pose on vullga, però ha d'associar-se.

La senyora Díaz, del Partit Popular.
Ja n'hem parlat, la LEA, és veritat, porta retard, cal agilitzar-ho; tots els grups polítics heu de posar pressió en això.
De la petjada de carboni ja n'hem parlat.

I la senyora Escrig, m'alegre que ens hagen fet una radiografia tan exacta i sàpien tantes coses que ha fet la cooperativa Benaguasil.
M'agrada que s'hagen interessat molt per nosaltres.
El que hem dit, el canvi de mentalitat ve per la necessitat.
Les cooperatives sorgixen sempre en moments de necessitat i són la solució en moments de necessitat, és l'essència del cooperativisme.
Per què arribàrem ací?
Arribàrem per això, per necessitat; siguem els mateixos de fa vint anys en la nostra cooperativa, els mateixos.

Energies renovables.
Hem treballat amb l'Ivace, però també tenim tres-cents quilovats en les naus pels programes operatius.
Aleshores, vull dir, és una línia en què seguim treballant.
I, en tot el que és la part mediambiental, seguim treballant.

I les estàncies formatives són fonamentals.
Cal obrir la ment, cal eixir.
Hauríem de fer-ho més i hauríem de tindre més relació entre cooperatives i entre gent del sector diferents.
Al final dona igual que produïsques cereals, cítrics, que… Jo he anat a parlar d'açò a Aragó, que no tenen res a vore amb nosaltres, i hem trobat elements en comú.
Treballem amb una ONG en Sud-Amèrica i hem anat a cooperatives de cacau o de café i hem trobat elements en comú, que és el cooperativisme.
Per tant, evidentment que cal fer les estàncies formatives i cal seguir treballant en això.
No és la solució, evidentment, però obri la mentalitat i obri això.

I l'últim, sobre el tema de la dignificació del… És molt trist que hi hagen xavals que accedixen al mercat de treball i preferixen treballar de cambrer, amb contractes precaris o contractes de mitja jornada i no vegen la l'opció de treballar en el camp.
Però tampoc puguem tindre la idea que al camp va qui no val per a altra cosa, tampoc.
Per tant, ahí són molt importants els cicles formatius.
No tenim tècnics agrícoles que visiten camps, no en tenim; ara, per a contractar un tècnic agrícola que tinga experiència en cítrics, és molt difícil, no trobem capatassos.

Doncs, això.
Lamente… El temps és el temps i m'agradaria… Però, bé, estem a disposició del que puguen necessitar.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Miguel Ángel Martí, per la seua exposició que, a ben segur, se tindrà en compte en el dictamen que hem d'elaborar.
I, una vegada més, li agraïm la seua presència i moltes gràcies.

El senyor gerent de la Cooperativa Rural Sant Vicent Ferrer de Benaguasil:

Moltes gràcies a vosaltres.

El senyor vicepresident:

Ara donarem pas al següent compareixent.
(Pausa)

Bon dia de nou.
I seguim amb l'ordre que tenim estipulat per a hui.

És el torn, la seua compareixença, del senyor Jaume Sena Serrano, de la SAT Picamón Fruits, que tindrà temps inicial de quinze minuts per a la seua exposició.
Després, hi haurà un torn d'intervencions, per part dels grups parlamentaris, per dos minuts cadascun.
I, per contestar les qüestions plantejades, tindrà vosté un segon torn de huit minuts.

Aleshores, sense més, si li done el boto del micròfon, vosté té la paraula per quinze minuts.

Compareixença del senyor Jaume Sena Serrano, de la SAT Picamón Fruits

El senyor Sena Serrano:

Hola, bon dia.

Se me sent correctament?

El senyor vicepresident:

Perfectament.

El senyor Sena Serrano:

Bé, doncs, el primer, moltes gràcies, president.

Moltes gràcies a tots.

Gràcies per l'oportunitat i gràcies per la vostra iniciativa que, lògicament, pensem que és importantíssima, perquè vivim del sector i perquè el sector té unes dificultats en estos moments molt grans.

Bé, he de dir que jo estava esperant dos anys esta oportunitat, val?
I estava esperant dos anys esta oportunitat perquè en el març del 2020 se declara la pandèmia i se declara l'estat d'alarma, 14 de març de 2020, i a nosaltres, a l'agricultura, se'ns declara sector essencial.
Què vol dir això?
Doncs, bàsicament, que podem seguir treballant, que no ens confinen, res més, res més.
Fins a la data, jo no sé de ningun avantatge més per haver sigut sector essencial.
El diumenge 15 de març podíem seguir treballant i vàrem seguir treballant, collint taronges i mandarines.
Ho dic perquè veníem d'una campanya ruïnosa, la 2018-2019, ruïnosa en pràcticament tots els preus i ruïnosa per la gran quantitat d'oferta de tota Espanya, en general, i per tots els dèficits estructurals que ja tenia el sector.

Aleshores, ens n'anem a dos campanyes següents, que li diríem les dos campanyes de la pandèmia, la 2019-2020 i la 2020-2021, que no són tan ruïnoses en preus, en part perquè se'ns fa la campanya de màrqueting, com si diguérem.
Al ser el cítric un producte amb un alt contingut en vitamina C i al voler tots els europeus, doncs, millorar el seu sistema immune, augmenta el consum, però augmenta el consum i hi ha menys oferta.
I este és un dels problemes que jo vull ressaltar també.
El sector es mou, es queixa quan els preus van malament, però la problemàtica l'arrastrem des del 2018-2019 i molta gent sap que des de molt abans.
Amb la qual cosa, hem estat dos anys en què els preus han sigut un poquet millors, ens han fet una campanya de màrqueting gratis i la pregunta seria: ho hem aprofitat tot això?
Eixa és la pregunta.
Seguim sent un sector essencial?
Brussel·les i la Unió Europea també pensen que som un sector essencial?
I com ens ho demostren?
Aleshores, eixa és la primera reflexió, un poquet en perspectiva, que volia fer, d'on venim.

Després de la pandèmia, hi ha una altra crisi, allò que diuen els savis, crisis i oportunitats.
Hi ha una altra crisi, que és la crisi de la cadena de subministrament a nivell mundial i que hi ha problemàtiques i que hi ha problemes en els ports, apujada de preus dels contenidors, anterior a la problemàtica d'inflació que tenim actual, i una sèrie de problemàtiques.
Però a Europa seguixen entrant les taronges sense ningun problema.
Aleshores, tenim eixa altra crisi i tampoc sé si l'aprofitem a Europa i a nivell Unió Europea i a nivell agricultura, que se'ns havia dit essencial, pareixeria essencial un poquet estratègic, no?

Conclusió de tot açò i d'estos dos anys, per a mi, bé, el sector, el que ha de fer és augmentar la posició dels seus avantatges competitius i en tenim a nivell Comunitat Valenciana i a nivell d'Espanya moltíssimes, però cal aprofitar-los, cal treballar perquè eixos avantatges competitius que els capitalitzem en una major renda per al sector, per a tots, des dels productors -que és en la posició en la qual nosaltres estem- fins a l'últim de la cadena.

El camí, com si diguérem, l'objectiu seria que la Unión Europea tinguera clar que som la seua agricultura de proximitat; que la Unió Europea tinguera clar que som la seua agricultura de proximitat.
El que pense és que primer ens ho hem de creure nosaltres.
Si nosaltres caiguem en trampes o en lemes que estan molt en voga: el quilòmetre zero, el producte local…, jo pense que ens enganyem, jo pense que ens enganyem.
El sector, a tots els nivells, ha de tindre clar que nosaltres som una potència productora i som una potència exportadora en fresc, amb molts problemes de rendibilitat, però som una potència productora i exportadora i el nostre mercat és un mercat de més de tres-cents milions, no és el mercat de la plaça de l'Ajuntament de València, per dir un exemple, amb tots els respectes.

Després, tenim, actualment, un problema bestial d'inflació, inflació que no sols ve de la guerra d'Ucraïna, que ja venia d'abans i que la creem perquè, al final, l'economia també la manipulem i, si el Banc Central Europeu injecta 600.
000 milions d'euros en l'economia, doncs, al final és de primer de manual, no?
, vas a tindre inflació.
Tenim una inflació i tenim la tormenta perfecta perquè el sector agrícola, en estos moments, tenim una inflació que tenim els inputs a més del 200 % i els preus per baix de cost; s'estan venent les taronges -no fa falta que ho diga, perquè ho hauran dit-, durant un mes a 7 cèntims, a 8 cèntims, a 9 cèntims… -hi ha una foto viral-, a menys que una bossa de plàstic, a 12 cèntims, val?
Bé, no sé com aprofitarem esta problemàtica de la inflació, però de moment el productor va a patir-la, i molt.

I després tenim el tema de la guerra d'Ucraïna.
I ara comença la guerra d'Ucraïna i pareix ser que tot el món on vol anar és a la Unió Europea.
Els que enviaven a Rússia, també enviaran a la Unió Europea.

Era una xicoteta reflexió a nivell…, bé, situar-nos que açò que tinguem estos preus ja ho havíem viscut en 2018-2019 i d'on venim.

Nosaltres som una SAT, la SAT Picamón Fruits.
Naixem entre Picassent i Montserrat.
Esta és una SAT xicoteta creada en el 2012.
Som 32 socis, des d'Algímia d'Alfara fins a Dénia, passant per Llíria.
La idea més important d'una SAT OPC és que està creada per productors i per a productors, per a servir als productors, per a augmentar el seu valor afegit.

Hi ha una democràcia interna, reforçada amb criteris de bon govern corporatiu.
Eixa democràcia interna vol dir que per llei estàs obligat a tindre una junta rectora, una assemblea general, a fer sis vegades a l'any eixa junta rectora, que ningú tinga més del 33 % de la societat, etcètera, etcètera.
I nosaltres intentem reforçar, amb criteris de bon govern corporatiu, criteris empresarials, per a fer un seguiment correcte de tots els temes.

El valor afegit?
Lògicament són les nostres funcions.
Per enumerar-ne algunes: professionalitzar la comercialització, impulsar que tots els socis asseguren la seua producció en l'Agroseguro a nivell d'Espanya, assegurar les vendes també… -històricament ha hagut un problema en el camp d'impagats- assegurar les vendes d'una manera professional amb línies de crèdit…, de segurs de crèdit comercial, implantar Global GAP, que és un protocol conegut a nivell mundial.
GAP és good agricultural practices.
Ja no estem en l'agricultura de fer barbaritats de fa ics anys i no tot és tampoc ecològic.
Hi han produccions professionalitzades que hem de tirar endavant i que tiren endavant cada dia.

I totes estes funcions…, i la que més m'agrada recordar sempre és la de la integració.
Si integrem -i són els intangibles, és allò estratègic-, compartim informació els 32 socis, la junta directiva; compartim una viabilitat de futur; compartim uns plans estratègics, etcètera, etcètera.
I, sobretot, lògicament estem obligats, perquè som molt xicotetes…, sobrevola sempre en la nostra gestió diària un enfoc de demanda, un enfoc de mercat.
Nosaltres hem de produir el que no se'ns quede en l'arbre; si no, estaríem perduts, amb totes les dificultats que té esta campanya, eh?
, que vorem si tot el que està en l'arbre es cull o no.

En el vostre pla de treball hi ha un llibre interessant de fa dos estius, Una hora de ruta para la citricultura española.
En la pàgina 27, i per acabar en el capítol del que és la nostra SAT i l'OPC, José Miguel Ferrer en la pàgina 27 d'este llibre diu -llig textual-: «La aplicación de la norma comunitaria debería ser suficientemente flexible para permitir la consolidación de OPFH de estructura más ligera, con menos gastos.
En nuestra opinión sigue pesando excesivamente que el modelo está demasiado inspirado en el asociacionismo tradicional».

Tot el capítol XVIII d'este llibre, que el tenen enumerat en l'índex del seu pla de treball, tot el capítol XVIII va sobre les OP, organitzacions de productors.
En la seua pàgina 309, també José Miguel Ferrer diu: «Las OPFH son una figura clave para mejorar la posición económica de los agricultores».
És en el que nosaltres creguem i és el que volem seguir intentant i ho portem fent des de fa deu anys.

Una última reflexió sobre l'OP.
Vostés coneixen millor que jo la Llei 5/2019, d'estructures agràries.
Com saben, té dos parts, una sobre reparcel·lació, intentar atacar tot el problema del minifundisme.
Històricament ja s'ha fet.
No sé com es pot fer això, que pense que els ho han explicat anteriorment.
I l'altra part, creen una figura en eixa llei, que és la de les iniciatives de gestió en comú, les IGC.
Pense que, com diu José Miguel Ferrer, sent un poc flexibles i interpretant bé de les lleis, les OP poden ser una resposta a la busca d'eixa llei del 2019, de realment que hi hagen IGC i que donen viabilitat a la producció i al camp.

Com nosaltres no som el més important, sinó que el més important és el sector, volia fer ara alguna reflexió sobre el sector.
Hi ha un consens en el carrer, i és que al sector li falta estratègia.
Ens falta una visió estratègica de sector.
No d'una empresa, no d'una pata, no d'un escaló de la cadena de valor, sinó que al sector en conjunt els falta estratègia.
Per això esta comissió per a mi és fantàstic que s'haja creat.
I el que vindrà després.

Sabem, perquè ho vegem en la premsa, que estan en un procés en la conselleria de crear un pla estratègic.

Jo vull fer una reflexió també a nivell personal.
Del poc que sé un poquet és de la xicoteta empresa, i de l'empresa familiar i de les xicotetes organitzacions.

Amb tots els respectes a esta comissió per la qual passaran 52 persones, jo pense que el sector necessita una espècie de taula, una espècie de consell d'administració que es diria en el món de l'empresa, una espècie de comissió tècnica, on màxim pogueren haver de sis a deu persones i que eixes persones siguen els millors.
Anar a buscar els millors.
I una altra cosa, independents.
I una altra cosa, amb una visió tècnica i amb una vocació tècnica de sector.
Si falta estratègia, busca experts en estratègia.
Si tens un problema de plagues, has de tindre tècnics…, i en tenim un muntó en València, tècnics que tenen una trajectòria dilatadíssima.

Aleshores, pense que s'ha de crear i que fa molts anys que no ho té, i que… Per què?
Perquè és un sector importantíssim.
Perquè és possiblement el segon sector exportador de la Comunitat Valenciana, i es diu moltes vegades, després de l'automòbil.
El que no es diu és quants automòbils importem.
És a dir, en exportacions netes encara cobra molta més rellevància el sector citrícola.
I pense que a vegades ens hem despistat en altres nínxols del sector i no hem anat a tindre una planificació estratègica correcta del sector.

Hi han experts externs en València també.
No fa falta anar-se'n a ningun lloc.
En València hi han experts externs en estratègia; consultores grans, xicotetes i mitjanes.
I amb pocs diners es poden contractar i poden fer un treball fantàstic, supervisat per eixos experts, pels millors, que pense que és el que ha de fer la política.

Tot pla estratègic -això també és de manual- ha de partir de conéixer la realitat actual.
I no és tan difícil.
Però s'ha de treballar un bon coneixement de la realitat actual, com si diguérem… allò que diuen a vegades del libro blanco sobre un sector.
La realitat actual, la que és, en les SAT, en les cooperatives, en els comerços privats, en les finques versus el minifundisme, en el convencional versus ecològic, la Comunitat Valenciana versus Andalusia.
No està molt lluny.
No fa falta parlar tant de Sud-àfrica, d'Argentina o d'Israel.
Andalusia, segons el mateix llibre que acabem de citar, és la zona que més ha crescut en plantació de cítric en els últims anys de tot el planeta.
Bé, estan fent… I per què s'està fent això allí?

I sentia en l'anterior intervenció també que se preguntava per què està passant en els fons d'inversió, i què està passant, com ens afecta…, bé, conéixer a fons la realitat.
Això també s'ha estudiat en València, què ha passat en els fons d'inversió.
I en València s'han liderat moltes d'eixes operacions de fons d'inversió.

Com sé que se me tirarà el temps damunt, enumerar algun dels temes que creuríem que hauria de tindre un pla estratègic, un pla estratègic de la citricultura, possiblement el sector més important dintre de l'agricultura a nivell Comunitat Valenciana.

Per descomptat, el tema varietal i el tema de producció, però també, com he dit, el tema de quins segells de producció anem a potenciar, perquè vivim en un món que la gran cadena te demana que tingues un segell i que certifiques com produïxes.

Tota la problemàtica de les plagues és demolidora.
És demolidora.
Perquè quan retires una matèria activa, vas a tindre un problema de plagues i vas a tindre un problema en la qualitat del producte.

Tot el tema de costos, ja ho he mencionat abans.
En la inflació, és viable este sector?
¿Se va a crear una divisió, ja no de camps abandonats, sinó de camps no abonats, i no regats i no tirats amb fitosanitaris?
Perquè l'abandonament és molt fàcil de vore, però jo vislumbre per a l'any que ve, per a la campanya que ve, que molta gent no va a poder ni abonar ni fer els tractaments bàsics, respectuosos amb el medi ambient, tot el que vullgam, però bàsics.
Per a què?
Per a poder tindre una fruita de qualitat.

Jo sé que porteu sentint parlar, i parlant i estudiant tot el tema d'Intercitrus i IGP.
Intente ficar el meu granet d'arena.
Jo no soc ningú per a dir el que ha de fer Intercitrus ni l'IGP.

Torne a dir el mateix: com les persones, buscar les millors…, buscar els millors models d'èxit.
El Zespri és un model que naix d'una crisi i que engloba tota la cadena de valor en Nueva Zelanda.
I està escrit com a cas d'èxit i està publicat i està en internet.
Això és… què han fet?
Per què ho han fet bé?
Com és que seguixen ahí sent el número 1 amb un producte agrícola, amb el kiwi?
No està desenvolupat amb una quarta gama ni res, un producte primari que és el líder mundial.
Continua sent-ho i continua fent el que ha de fer.

Un altre exemple, La Rioja.
Què és un consell regulador?
Jo conec un poquet eixe sector i també m'ha agradat sempre buscar paral·lelismes.
Sí que el vi és un producte més sofisticat, però La Rioja no ha aconseguit gratis el ser moltes vegades el 40 % de la distribució en el canal Horeca a Espanya.
Ho ha aconseguit per alguna cosa.
I s'aconseguix sempre començant des de la base; si no, és impossible.

Les DO no són soles publicitat.
No és soles promoció.
Regulen la producció, marquen el percentatge que ha de tindre d'una varietat o d'una altra, la qualitat que ha de tindre, el temps que ha d'estar on haja d'estar.
Ja me compreneu, val?
Però aniria al mateix, buscar models d'èxit quant a consells reguladors i aplicar-ho i desbloquejar la situació d'Intercitrus i potenciar la situació de l'IGP, que és l'IGP Cítrics Valencians.

L'etern tema des del carrer, també un consens.
Com és que no hem fet publicitat?
Com és que no fem promoció?
La promoció ha de ser continuada tots els anys, del sector.
No d'una marca d'un exportador, del sector en clau.
(Veus)

Seguisc, molt ràpid.

Una última reflexió quant al sector, sostenibilitat.
Com a persona també de a peu i tots els dies llegint la premsa, etcètera, etcètera, és la parauleta que ja tots exigixen a l'agricultura, que siga sostenible, que siga sostenible, «De la granja a la mesa», el pla europeu «De la granja a la mesa».

Les de Sud-àfrica també són «De la granja a la mesa»?
¿Després de quants mils quilòmetres, quantes plataformes, quants camions, etcètera, etcètera ha sigut eixa fruita «De la granja a la mesa»?
I eixe és el pla que tenim en Europa, «De la granja a la mesa».
Sostenibilitat, primer, econòmica i tècnica de plagues i, després, social i mediambiental.
Clar que sí.
Però, primer, econòmica.
Si l'agricultor abandona, les altres sostenibilitats ja no les vas a tindre.

Quant al sector…

El senyor vicepresident:

Per favor, ha d'acabar.

El senyor Sena Serrano:

…-acabe- quant al sector, enfoc de demanda en compte d'enfoc de mercat.

I no puc anar-me'n també sense fer la meua xicoteta reflexió sobre la Llei 16/2021, de 14 de desembre, de medidas para la mejora de la cadena alimentaria.
Llig per a ser més ràpid -perdó-: «Prohibició de venda a pèrdues».
Pareix que és el nucli de la llei.
O siga, que serem un sector de tot beneficis o, en el pitjor dels escenaris, empat… Això no és que trenque les lleis de l'economia de mercat, és que trenca les lleis de l'economia, perquè els recursos són limitats.
Què és que arrancaran les naus industrials els del taulellet per a ficar camps?
Perquè serem un sector sols amb beneficis o, en el pitjor dels escenaris, empat.
Me costa molt vore-ho.
Però és que no és que me coste molt vore-ho.
És que la Lonja de Cítricos porta publicant preus des de la seua aprovació en pèrdues.
Amb el qual cosa, si una llei la realitat l'està desmentint contínuament…

I última reflexió, i acabe, perdó, president…

El senyor vicepresident:

Sí, per favor, perquè està sobrepassant…

El senyor Sena Serrano:

Perdó.
Acabe.

Un perill grandíssim d'esta llei: que a per no produir vendes en pèrdues, el producte es queda en l'arbre.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.
Disculpe la meua insistència, però els temps són els que hem pactat i no podem donar més.

Ara és el temps dels grups parlamentaris.
Començarem pel grup Unides Podem i té la paraula per dos minuts la diputada Beatriz Gascó.

Quan vosté vullga, té dos minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Espere… un segon.

Quan vosté vullga, senyora Gascó.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.

Moltíssimes gràcies, senyor Sena, per la seua compareixença i…, bé, ens porta molta feina i molta informació.

La primera pregunta és: ¿pensa vosté, pel que hem pogut llegir en premsa, que el pla estratègic que s'ha proposat des de la conselleria d'agricultura coincidix amb el que, segons vosté, el sector necessita?
Les que vosté enumerava abans com a condicions de tot el que s'ha d'abordar, per una banda, i de comptar amb persones expertes independents i tècniques sobretot.
Pensa vosté que estem en línia amb això?

Per altra banda, crec que ha parlat molt lleument del problema de la falta d'unitat del sector a través de la interprofessional agrària, citrícola, perdó, Intercitrus.
Quin pensa que ha de ser el paper que ha de jugar d'Intercitrus, encara que això més o menys ho sabem tots, però sobretot com pensa que es pot reanimar esta espècie de mort vivent que està ahí des que està però no està, des de fa ja massa anys, des del 2008 que es va trencar l'acord, i que el sector reclama de manera insistent.

I, finalment, m'agradaria saber, vosté parlava de sostenibilitat, m'agradaria saber si la seua SAT comercialitza també agricultura, taronges i cítrics ecològics, i, si no ho fa, per quina raó no ho fan.

Hi ha altres qüestions que m'agradaria preguntar-li però és complicat, saber si la seua SAT té alguna relació amb Anecoop o no la té; si compten vostés amb algun magatzem o no el tenen, com funciona la venda dels productes dels seus socis, ¿venen com fan les cooperatives, tot el producte dels socis o sols el que seleccionen vostés?
I si no ho venen tot, què fan els socis amb la resta de producte que els queda en l'arbre?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltíssimes gràcies, senyora Gascó.

Y, ahora, es el turno de Vox Comunidad Valenciana.

Tiene la palabra el senyor José Luis Aguirre por dos minutos.

El senyor Aguirre Larrauri:

Muchas gracias, presidente.

Señor Sena, muchas gracias por su intervención.

Hay muchos puntos que nos han llamado la atención y yo quería incidir en el problema de los precios por debajo del coste.
¿Por qué considera que no es efectiva la ley de cadena?

Luego, quería también preguntarle, en su actividad comercial respecto a los productos agrarios que comercializa la empresa…, la SAT a la que representa, ¿qué porcentaje de los mismos, de la compra, queda reflejada en contrato de compraventa por un valor reconocido por encima del coste de producción?
Es un poco relacionado con el problema que estábamos comentando de la ley de cadena porque, no sé, da la impresión de que hay un abuso de poder en las negociaciones en esa misma cadena alimentaria tradicionalmente, en la que siempre el que pierde es el mismo, que es el productor.
Entonces, ¿cree que se debería establecer un contrato igual homologado para todas las operadoras comerciales, para todos los agricultores y comerciantes que utilicen las mismas cláusulas?

Nada más.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias, señor Aguirre.

En nom del Grup Ciudadanos, té la paraula el senyor Eduardo del Pozo.

Quan vosté vullga.

El senyor Del Pozo Querol:

Moltes gràcies, senyor president.

Y muchas gracias, señor Sena, por su comparecencia hoy aquí.

La verdad es que comparto con usted totalmente lo que ha mencionado en este caso.
Cuando estábamos en pandemia ustedes eran esenciales, pero parece ser que cuando no hay pandemia, pues, la sociedad no les valora como se merecen, y eso lo compartimos totalmente desde Ciudadanos.
Al igual que compartimos lo que ha mencionado, ¿no?
, de que la Unión Europea tiene que saber, tiene que reconocer y tener claro que España es la agricultura de proximidad, y que no tiene sentido hablar de sostenibilidad, como bien usted ha dicho, y traer naranjas de Sudáfrica, tendrá que ver a ver cómo soluciona el problema que tiene aquí y buscar soluciones, porque además creo que la pandemia, y tanto la guerra de Ucrania, nos ha demostrado que o la Unión Europea se pone fuerte como un verdadero continente o es que no vamos a avanzar y no hay aquí futuro.
Y ahí creo que es donde tenemos que estar y hacer una Unión Europea fuerte en este sentido.

Después, nos gustaría, claro, es que no tiene lógica alguna hablar de que los costes en la agricultura suben, bajan en este caso el precio de la naranja cuando lo más lógico es que subiera el precio de la naranja y se equiparara, ¿no?
, es decir, aquí ¿qué pasa?
¿Cómo podemos solucionar esto o la administración en qué puede ayudar?

Después, me gustaría preguntarle si cree que la Generalitat tiene clara la estrategia del sector cítrico valenciano, si cree que ya tienen trabajada esa visión de futuro.

Y, después, comparto totalmente con usted el hecho de que en este caso hace falta una mesa de expertos independientes, que no se trata esto de enchufar a los amiguetes que son del partido, es que esto se trata de poner a los mejores profesionales para trabajar en el sector citrícola, no se trata de enchufar aquí a amiguetes de políticos, se trata de sentar a los mejores profesionales valencianos para que cojan las riendas del sector agrícola y tiren hacia adelante.
Por lo tanto, estamos totalmente de acuerdo de que los mejores expertos valencianos, y si hace falta traer talento de fuera pues se trae, cojan las riendas de un sector tan importante como el sector citrícola.

Nada más.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Del Pozo.

I, ara, és el torn de Compromís.

Té la paraula el senyor diputat Josep Nadal.

Quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Sena, per la seua exposició i benvingut a les Corts Valencianes.

La veritat és que ha dit moltes coses interessants que podrem fer constar al dictamen.
Jo, primer que res, volia preguntar-li per la situació de la seua SAT, si vosté sap, si té informació de si els preus dels productes que tenen les SAT, els productors associats en general amb les SAT, en este cas de les SAT, si els preus que reben per la seua producció és més o menys elevat que aquelles produccions no associades o que venen els seus productes als diferents corredors de comerç.

També, ha dit vosté una cosa interessant de la que estem molt d'acord, que hauríem de vore que l'agricultura d'ací, l'agricultura valenciana, és l'agricultura europea, dels més de tres-cents, dels quatre-cents milions.
I no és una cosa en la que estem molt d'acord.

Hi ha una altra cosa…, no ja en el que pense jo sinó en el que ha dit alguna gent que ha vingut ací, quan ha dit vosté que, clar, si parlem de quilòmetre zero és com que estem traint d'alguna manera la nostra vocació exportadora.
I sí que ha vingut gent ací que ha explicat que, clar, perquè puguem realment tindre un context darrere dels nostres cítrics, doncs, de la nostra producció, doncs igual seria interessant que els deu milions de turistes que venen ací doncs saberen de la producció de proximitat com de bona és la taronja valenciana, o que en la compra pública de menjadors, per exemple, es fera producte d'ací per a després poder dir fora que realment és un producte de qualitat, si creu que això seria interessant.

També volíem preguntar-li, per acabar, i vosté ha comentat el tema ecològic, i fins a quin punt creu que es podrien fer segells de qualitat.
Vosté ha dit que no tot és agricultura ecològica, però com es podrien fer segells que foren sostenibles, no exactament d'agricultura ecològica, i del tema de la importància de les IGP per a la marca València i tal.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Y, ahora, es el turno del Partido Popular.

Tiene la palabra el señor diputado, Miguel Barrachina.

Cuando usted quiera, dos minutos.

El senyor Barrachina Ros:

Muchísimas gracias, señor Sena, por su amable y documentada intervención.

Por una cuestión de cultura societaria, usted, ventajas o desventajas de una sociedad agraria de transformación sobre o respecto a las cooperativas, ¿cuáles vería usted?

En segundo lugar, problema de los costes, entiendo que hay una buena parte de los costes que son costes gubernamentales, los que ya se padecen de crecimiento de la electricidad, etcétera, y los que se anuncian de revisión de la tributación del gasóleo agrícola, etcétera.
¿Qué parte puede hacer la administración para que los precios que fija el mercado puedan ser justos, si se reduce el impacto que tienen las decisiones del gobierno sobre los costes, es decir, la propuesta aprobada -y todavía sin desarrollar- de imponer cuotas de la seguridad social a aquellos que tienen dedicaciones meramente parciales o testimoniales?
Dos, subida del salario mínimo interprofesional.
Tres, la negativa, la doble tarificación que permitiría que el recibo eléctrico que se paga cada vez que se utiliza el agua para regar, se pague también cuando no se utiliza, que es lo que sucede en la actualidad.
Y, después, las nuevas figuras de tributación, es decir, el impuesto al plástico que ha terminado siendo un impuesto al envoltorio y a los invernaderos, y los futuros que se anuncian de transacciones económicas, etcétera.

Por tanto, mi pregunta es ¿qué papel ve en esa actual inflación de costes, señor Sena, por parte de la administración pública tanto valenciana como sustancialmente nacional?

Muchas gracias por su comparecencia.

El senyor vicepresident:

Gracias, señor Barrachina.

Y, ahora, para finalizar la ronda de intervenciones, es el tiempo del grupo Socialista.

Tiene la palabra el señor David Calvo por dos minutos.

El senyor Calvo Alfonso:

Muchas gracias, señor presidente.

Buenos días, señor Sena.

En primer lugar, pues, agradecerle ese relato que nos acaba de dar.
De hecho, lo ha hecho desde una óptica bastante nueva en esta comisión; es la primera SAT que nos expone una situación -consideramos- que es preocupante.
Y gracias también por emprender en una situación tan complicada en la que no existe tanto relevo generacional.

Y dicho eso, supongo que existen muchos problemas pero consideramos que el mayor problema que tienen es la relación de los costes y el precio.
Y me gustaría saber el coste real que se incrementa ese producto en ese proceso de transformación, por aquello de cuantificarlo económicamente ya que en nuestro caso -creo- lo desconocemos.

Se nota que le ponen el mimo y cariño, he indagado en la página web y no son bisoños en el sector.
Al margen de que ha dicho que lo iniciaron en 2012, pues creo que lo que traen en la sangre.
Hace mucho tiempo, leí no sé dónde que si a la vida le apuestas un centavo, la vida te devuelve un centavo, y eso creo que queda bien en una charla de emprendimiento pero la realidad no es así.
Estamos ante una crisis estructural, es cierto que es importante que las administraciones sean aliadas; de hecho, desde el año 2014 se ha duplicado el presupuesto de la conselleria, pero no es suficiente, y tampoco sería justo enfocar esa diana de responsabilidades y culpabilidades a la administración.
Creo que todos los eslabones tenemos esa responsabilidad de aportar la solución.
Y he indagado en su página que a nivel cuantitativo manejan unas cantidades de 4.
000 toneladas de naranjas y 2.
800 toneladas en mandarinas, y nos gustaría saber qué porcentaje exportan y a qué trabas se enfrentan.

Y ya, por último, según el último estudio del IVIA, los costes de producción de las naranjas los han cifrado en 0,23 céntimos el kilo de naranja y el 0,28 en mandarinas; pero, dentro es agresivo mercado se ha visto cómo hay mandarinas que son las protegidas, han llegado a pagarse ocho veces por encima de las naranjas.
Y nos gustaría saber, o que hiciese, mejor dicho, una valoración al respecto, y también si se podría considerar la reconversión varietal como ese salvavidas de esa situación, o sencillamente es una moda pasajera.

Nada más.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señor Calvo.

I, ara, per a finalitzar la intervenció, disposa de huit minuts per a respondre a les qüestions que, en el cas que es queda alguna per contestar, si ho té a bé i ho pot enviar per escrit, ho faríem arribar a tota la comissió.

Quan vosté vullga, li dona al micròfon i disposarà de huit minuts.

El senyor Sena Serrano:

Val.

Moltes gràcies.

Moltes gràcies a tots per l'interés.

Bé, intente agrupar respostes en funció que són dels mateixos temes, per exemple, Beatriu Gascó em preguntava pel tema del pla estratègic, si és complet o no, Intercitrus, o Josep Nadal em preguntava pel consum quilòmetre zero.
Jo vull respondre-ho de la mateixa manera, jo pense que un error històric de la… no vaig a dir de l'administració, és compartit de tot el sector, el sector és de tots, no és sols de l'administració, volem que l'administració lidere el que té una visió més macro, cadascú lidera, intenta liderar en la seua organització.

Jo ahí el que respondria és no confondre els mitjans amb la totalitat del consum a Europa, val?
, respecte a l'ecològic, o al consum quilòmetre zero, o als turistes que poden vindre aquí i consumir.
O siga, cal conéixer, n'hi ha estadístiques, n'hi ha informació per a saber el que consumixen 85 milions d'alemanys, quins supermercats tenen allí, quina quota de mercat i què es ven en cada lloc d'ecològic o de convencional.

Me preguntaven també si nosaltres venem ecològic.
No.
Nosaltres ens centrem en tots els nostres clients en precampanya, intentem fer precampanya i no ens demanen ecològic.
Els segells, n'hi han hagut molts.
La conselleria, producció integrada, que ara, per cert, ja no té subvenció.
N'hi ha un moviment del tema de residus zero, a més del Global GAP, que el Global GAP seria el que estàvem dient abans, un convencional professionalitzat.
El Global GAP també pretén ser respectuós amb el medi ambient.

Respecte a les preguntes de si el pla estratègic és complet o el paper d'Intercitrus i alguna pregunta més vinculada a conselleria, jo pense que això cal preguntar-ho a conselleria i, òbviament, jo no estic dins de la conselleria, no sé el que pot estar fent conselleria d'agricultura en eixe pla estratègic.
Jo he intentat aportar aquí el que crec que deuria tindre un pla estratègic del sector quant a ítems i punts importantíssims.

Se m'ha oblidat dir-ho abans, dit siga de pas: la PAC està subvencionant 222 euros/hectàrea; 222 euros/hectàrea en el cítric és, en els costos antiquats, menys del 3 % dels costos de la citricultura.

Se m'ha preguntat també diverses vegades pel preu, pels costos, s'ha comentat que l'IVIA diu que 23 cèntims, una taronja; 28 cèntims, una mandarina.
Fa més de vint anys que n'hi han estudis de costs dels cítrics, de Caballero, de la politècnica.
Estan en les revistes, Levante Agrícola, estan en l'IVIA, estan en la politècnica.
Perquè la llei parla del cost efectiu de producció, la llei de la cadena de valor que s'aprova en desembre.
Per què parla del cost efectiu de producció…, després ja no diu «el cost efectiu de producció», diu «que será conocedor de sus costes», i fuig de ficar eixe cost.

I jo ja he dit la meua visió de si crec que me les compraran totes a 23 o a 28 en el camp.
Me fa més por que un producte que pot fer-se malbé en l'arbre se'ns en vaja perquè retraga, retraga demanda de camp.

Les OPC poden tindre magatzem propi o subcontractar.
Forma part de la llei.
Nosaltres no tenim magatzem propi, hem tingut relació amb moltíssims magatzems i tenim convenis amb magatzems de confecció.
Nosaltres, tot el producte, actualment l'estem venent en el territori espanyol, no estem exportant, que també se m'ha preguntat això.
I hem exportat, hem exportat directament a Londres, a Finlàndia, a Suècia, a Alemanya, a un muntó de llocs i és, realment, molt difícil competir en un sector madur en el que, bé, doncs, âaprofite el preuâ, en què el preu es construïx de dalt a baix.
Jo puc tindre uns costos este any de fer 23…, de fer taronges de 23 cèntims, però, torne a dir-ho, la llotja de cítrics, la sessió del 28 de febrer del 2022, parla que les lanelates estan a 11, IVA inclòs.
I «precio máximo, 18».
O siga, ni el màxim…, «IVA incluido», açò se referix a IVA de llauradors, que és del 12 %.
Nosaltres som una SAT, és del 4.
Pitjor encara per als llauradors.

Aprofite també per a fer una altra resposta.
La millor manera de vore si un soci està content és vore si seguix.
És a dir, la resposta a si els preus són millors estant associats a una SAT… I no n'hi ha res garantit.
Nosaltres tenim uns estatuts, els socis fiquen a disposició nostra la seua producció i nosaltres intentem comercialitzar-la el millor possible, però no n'hi ha res garantit, i cada any tens unes problemàtiques i…, bé.

Més preguntes.
Tot això, els costos de la llum, fertilitzants, la pujada del salari mínim interprofessional, el paper de la inflació de cost en l'administració… Jo ja he dit també la meua opinió respecte a la inflació, jo no soc tècnic agrícola, jo vaig estudiar econòmiques en València, en la Universitat de València, i pense que la inflació no podem dir ara que ve per Ucraïna.
La inflació ja arranca i en el 2021 ja tenim una inflació i les empreses ja hem tingut de regularitzar les nostres masses salarials al 6,5.
I la dada de febrer crec que és del 7,5 i encara no havia esclatat el tema d'Ucraïna.
O siga que…, perquè la dada se compon de tot el mes; 7,5, 7,5 d'inflació, però és que en els productes agrícoles derivat a temes del 2020 i 2021 estem…, estem en altres…, estem en altres línies.
És a dir, els fertilitzants s'han multiplicat per entre dos i tres vegades el preu.
La gent no està comprant i ara és el moment de tractar i d'abonar per a fer la qualitat de la campanya que ve; és ara, no era en desembre, gener, febrer, és a partir de març.
I pel que me diuen moltes cases de productes de molts pobles que tenim al voltant, no estan venent, no estan venent.

També se m'ha preguntat pel tema de preus respecte a costos, llei de la cadena, si és viable, percentatge de vendes i preus contracte.
Bé, ahí sí que n'hi ha una faena feta de fa molts anys també d'un contracte homologat d'Intercitrus i de la conselleria.
I nosaltres, òbviament, fins on sabem, tot el sector fa un contracte.
N'hi han posicions de domini i n'hi han posicions abusives?
Segur, com en tots els sectors.
Nosaltres no venem un quilo de taronges sense un contracte, lògicament.
I el contracte intentem que siga un poquet millor que el que ja marcava aquell contracte estàndard.

Quin percentatge dels preus del que nosaltres venem està per damunt de la cadena?
Home, doncs, no vull que vinga a inspeccionar-me l'AICA o el que siga, però el mercat és que ho està diguent la llotja de cítrics, o siga, nosaltres no podem fer miracles.
Nosaltres venem moltes vegades, creguem que en la banda mitjana o intentem que siga mitjana-alta per una labor d'empresa, d'organització, de buscar els clients; de fet, de fomentar que els nostres socis fagen bona qualitat.
Però si te trobes amb un problema com el d'este any de la navelina, que quan s'havien de vendre les navelines ânovembre, desembre, excepte algunes més primerenques, poden ser en octubre…, la gran majoria és un producte per a novembre, desembreâ anaves a alguns clients i te dien «està ple de valència midknight de Sud-àfrica», «està ple de valència midknight de Sud-àfrica».
Però no te parlen de 1.
000 quilos o de 2.
000 quilos; te parlen de centenars de milers de quilos.
I això està perjudicant l'agricultura d'aquí.
I no n'hi ha ningun rubor.

Igual que s'haurà comentat ací en esta sala ja un muntó de vegades que no hi va haver rubor en enviar una carta amb els lobbys belga, holandés i alemany en dir que en Sud-àfrica vivia molta gent del cítric.
Es varen oblidar que en València també viu molta gent o és un error o és un interés comercial o és un… Hi ha una inèrcia tan còmoda que s'han oblidat del d'aquí que s'atrevixen fins i tot a dir-ho.
I amb tots els respectes a Sud-àfrica, amb tots els respectes a Egipte, a la defensa dels seus productes, lògicament amb reciprocitat.
El que no podem demanar és «De la granja a la mesa», sostenibilitat, «házmelo ecológico», «házmelo limpio», «házmelo kilómetro cero» i, després, quan tu vas a vendre les teues navelines, que estiguen entrant a preus que lògicament no fa falta ni comentar, que fan riure, productes des d'allí…

El senyor vicepresident:

Ha d'anar acabant.

El senyor Sena Serrano:

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltíssimes gràcies, senyor Sena, per la seua presència en aquesta comissió, per la seua visió, per les seues explicacions, que de ben segur se tindran en compte en el treball final d'aquesta comissió.

Suspenem un moment la comissió…, donar temps a l'altre compareixent i, per qüestions logístiques, cinc minuts de parada.

Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor vicepresident:

Bé, senyories, reprenem la sessió de hui.

Ara és el torn del senyor Alejandro Maña Izquierdo, de la SAT Spanish Oranges, que li comente que té quinze minuts inicials per la seua exposició; després, intervindran els diferents grups polítics per un temps de dos minuts cada un; i, per últim, per a contestar les qüestions plantejades, disposarà d'un temps addicional de vuit minuts.

Aleshores, quan vosté vullga, té la paraula per quinze minuts.
Ha de donar-li al botó de baix.
(Veus)

Quan vosté vullga.

Compareixença del senyor Alejandro Maña Izquierdo, de la SAT Spanish Oranges

El senyor Maña Izquierdo:

Bé, bon dia a tots i gràcies per convidar-me a parlar amb vosaltres.

Començaré dient-vos que, degut que tinc una edat ja prou avançada, doncs, vaig estudiar en castellà i m'he expressaré en castellà perquè crec que m'expresse millor que valencià, val?

Bé, com dic, nosaltres tenim una OPC, una SAT, que se diu Spanish Oranges, a Castelló; ens dediquem, sobretot, al tema clementina -he dit castellà i ara estic parlant en valencià-, (veus) nos dedicamos, sobre todo, al tema de clementinas, tenemos unas cuatrocientas hectáreas, de las cuales se puede decir que casi el 75 % son del grupo mandarina clementina.

Somos treinta socios.
Tenemos, más o menos, una cosecha estándar o normal, de unos doce millones de kilos al año.
Y lo que hacemos es unificar la producción con una serie de características, la calificamos, la calibramos por tamaños y la ofrecemos al mercado, la ofrecemos al mercado, al mercado exportador.
También tenemos un almacén propio, en el cual haremos, más o menos, un 10 %, 12 %, 15 % de nuestra producción, sobre todo con hojita, producto fresco directamente al mercado, al mercado minoritario, el cual ha dejado de existir, ya hay muy poco mercado minoritario, que es el único sitio donde podemos competir con los grandes exportadores porque, claro, nosotros tenemos un nicho ecológico solo de ventas de noviembre, porque solo trabajamos nuestra producción, producción propia únicamente.
No somos comerciantes de cítricos, somos productores de cítricos; somos, realmente, una OPC.

Y en esto quería yo hacer mucho hincapié porque resulta que no tenemos derechos a fondos operativos por el mero hecho de que no empaquetamos o no le damos un valor añadido, anormalmente caro, que nunca lo he entendido; siempre he dicho lo mismo, si compras un diamante te lo pueden empaquetar en una caja de nácar, pero, si compras una baratija, normalmente, con una cajita normal se empaqueta.
Resulta que el problema, creo, de la citricultura -y lo añado aquí ya, lo pongo de entrada- es que vale mucho más el envoltorio que el producto, cuando realmente lo que se come es el producto y no el envoltorio.

Pues, bien, nosotros, por desgracia, según las normas de las OPC a nivel europeo, no tenemos derechos a fondos operativos porque no empaquetamos, empaquetar el cien por cien de nuestra producción o el 90 % de nuestra producción.
Nosotros sí que le damos un valor añadido, agrupando, calibrando, haciendo un mapa de producción con fechas de recolección, etcétera, etcétera, etcétera.
O sea, ofrecemos un escaparate muy bueno a los posibles compradores.
No tiene que ser el comprador únicamente un supermercado en Bélgica o un supermercado en Alemania; puede ser un comprador en campo y creo que deberíamos de tener derecho a las OPC y, si no, por lo menos, cambiarle el nombre, por favor, que no se llamen OPC, que se llamen OCC, organizaciones de comerciantes de cítricos, no organizaciones de productores de cítricos, porque nosotros somos una organización de productores de cítricos, donde vendemos toda nuestra producción conjuntamente, la catalogamos, la presentamos y la ofrecemos en muchas páginas.
Sin embargo, vuelvo a repetirlo, no tenemos derecho a los fondos operativos.
Bueno, es una cosa que quería que quedara muy clara.

El segundo punto que me gustaría tocar es el tema de la PAC.
El tema de la PAC, como ya he oído antes, nos dan miseria mohína, nos dan limosna con la PAC.
Yo no estoy en contra, creo que el mundo globalizado necesita…, los grandes comercios que están ubicados en España, en la Comunidad Valenciana sobre todo, necesitan cítricos del Cono Sur para, como he dicho, llenar ese supermercado, ese lineal, porque hoy por hoy el 90 % de la fruta que se consume en Europa se consume en lineales, ya no se consume en pequeños mercados, sino en lineales.
Entonces, tienen que poder comprar en Sudáfrica, en Egipto, en Marruecos, en Túnez… Vale, pero la solución creo que es muy simple, muy muy simple: señores, nosotros ganábamos más dinero cuando pagábamos aranceles, cuando para exportar un kilo de clementinas, antes de pertenecer al mercado común, nos tocaba pagar para entrar en Europa una cuota o un arancel.
¿Por qué narices no se hace esto ahora?
A mí me parece bien que, cuando fuera de temporada, existan cítricos del Cono Sur, no lo veo mal; ahora, lo que veo es muy simple, ¿cuál es el coste productivo en Egipto?
¿Qué es, de un 5 % del nuestro?
¿Qué es el de Marruecos, de un 15 %?
¿Qué es el de Sudáfrica?
¿De un 35 % sobre nuestro precio?
Señores, que paguen aranceles.
Esos aranceles los debe administrar la PAC y, por medio de la PAC, devolverlo a la agricultura mediterránea, ya no digo española, sino europea mediterránea.
Con ese dinero, podemos incrementar la PAC casi, casi, casi, diez veces, de manera que mantendríamos completamente el paisaje y nuestra forma de vida que, encima, necesitamos agricultura en Europa.
Señores, esto es muy simple, esos aranceles se reparten, por medio del pago básico o el pago único, a los agricultores mediterráneos, a los agricultores europeos, simplemente para jugar con las mismas condiciones.

Y en lo que incidiré en el tema fitosanitario o el tema de residuos, por supuesto.
Es que esto no hace falta ni comentarlo.
¿Cómo narices nos entran naranjas, cítricos del Cono Sur sin las medidas preventivas fitosanitarias?
¿Pero esto qué cachondeo es?
¿Cómo es posible que se hinchen ahora…?
Porque se han hinchado de decir: oye, las naranjas las vamos a poner por frío.
¿Eso qué significa?
¿Que las naranjas sí, las clementinas no, los limones no, los pomelos no?
Si nos va a entrar igual porquería… Señores, nosotros, en su día, en nuestra SAT, hicimos pinitos en Estados Unidos, en América, en Filadelfia.
A nosotros nos tocaba ir veintiún días en un barquito para pasar la cadena de frío.
Y llegábamos.
¿Por qué narices no vamos a exigirlo al Cono Sur o a Sudamérica?
Tenemos la obligación.
Europa tiene la obligación.
No se entiende, de ninguna de las maneras, que esto no sea así.
Yo, de verdad… El otro día, cuando leí la noticia de que las naranjas, por fin, iban a entrar con frío en España o en Europa, digo, bueno, ¿naranjas?
¿Y los cítricos?
¿Y los…?
No lo entiendo.
Pues, bien, esto es preciso.

Y, dentro del pago básico, donde digo que se podía mantener o, por lo menos, hacer sostenible esta agricultura y este paisaje mediterráneo, esta forma de vida, porque vamos a convertirnos en un desierto, en una zona árida porque, al fin y al cabo, la agricultura da vida…

Y, sobre todo, hay otro punto muy importante, que es la huella de carbono.
Nosotros ahora estamos intentando, de alguna manera, demostrar que nosotros limpiamos la atmósfera, porque es cierto.
Nosotros limpiamos el CO2.
Hay empresas que contaminan y que tienen que pagar; y nosotros que limpiamos, ¿por qué no cobramos?
Resulta que ahora se está poniendo en marcha el hecho de certificar cuál es la huella positiva de los huertos de cítricos, igual que pasa con la certificación del Global GAP, como pasa con la certificación de Nature Choice, como muchas…, actualmente la del osito panda.
Resulta que la mitad de las subvenciones o la mitad de lo que hacemos bien se lo van a llevar las empresas que certifiquen, porque, no nos engañemos, hay empresas que cobran casi un 50 % de la subvención para que te la aprueben.
Igual que la producción integrada que, como ha dicho antes el ponente anterior, Jaume, ya no existe, ya no tenemos subvención; pero es que, antiguamente, de lo que nos daban por producción integrada, casi el 40 % se lo quedaba la empresa certificadora.

Señores, existen cátedras en la politécnica de Valencia, en la autónoma de Madrid, en Barcelona, donde pueden cuantificar al milímetro, sin tanta historia, cuánto CO2, cuál es la huella positiva de una hectárea de cítricos perenne.
Por favor, no hacen falta tantos papeles y tanta burocracia y tanto gasto porque, para certificar una huella positiva, resulta que la inmensa mayoría te lo vas a gastar en técnicos que certifiquen que tienes una huella positiva.
Pues, no; mucho más simple, hay que estandarizar esa cantidad, la estandarizamos y por medio, vuelvo a repetir, del pago básico, del pago único que revierta en los productores mediterráneos, españoles, italianos…, europeos, que revierta, es muy simple, y, con esto, podríamos mantener un paisaje agrícola en Europa que, ante un caso de necesidad, sea guerra o sean pandemias, tuviéramos esta producción propia.
Porque, desde luego, nos vamos a quedar sin agricultura.

Ya nos hemos quedado sin horticultura casi.
Porque yo recuerdo, no hace tanto, recorrer desde Castellón hasta Valencia y ver muchos huertos de tomates, de acelgas, de espinacas, de… Y esto ya no existe, hay ligeras manchas y muy especializadas.
En Castellón, por lo menos, no existe ya la horticultura; en Benicarló la alcachofa y para de contar, en Castellón no existe.
Pues, nos va a pasar lo mismo con la citricultura; de hecho está pasando ya, la Plana de Castellón es un desierto ya casi, es una zona árida, ya no ves más que árboles muertos.
Es que es imposible, con los costes de producción es imposible.

Luego, resumo, para mantener este paisaje agrícola mediterráneo y que siga habiendo agricultores, por medio de la PAC y con el sistema del pago básico, yo creo que, cobrando aranceles, repartiéndolos e intentando ver cuál es el valor de nuestra huella positiva en carbono, se podría aumentar el pago básico de la hectárea de cítricos cultivado en el mediterráneo.
Con lo cual, por lo menos, intentaríamos salir adelante.

Vale, el tercer punto que quiero tocar es el tema de la energía, la energía.
Siempre ha habido una tarifa agrícola en la energía porque, no nos engañemos, el agua…, en nuestras zonas, el agua la extraemos del subsuelo con bombas de elevada potencia que tienen que funcionar muchísimo, y la energía, al precio que se ha puesto, dentro de poco tendremos que comprar doscientos burros y hacer una noria como si fuera la de Londres para sacar el agua, porque con energía, con luz eléctrica no podemos extraer el agua del subsuelo.

Entonces, yo lo entiendo es como no hay una tarifa agraria para un sector primario, con productos primarios y, de alguna manera, lo que no entiendo como la administración ha permitido que, en la nueva tarifa eléctrica española, el mes de julio, el mes de máximas necesidades hídricas de cualquier tipo de cultivo mediterráneo español, en el momento en que necesitamos más agua, resulta que no hay una sola hora barata, es todo P1 o P2.

No sé si saben de qué hablo, pero, bueno, hay seis tarifas de las cuales, cuatro son más o menos…, no baratas pero se puede regar, y hay dos que es imposible porque el precio del kilovatio hora és bestial.
No puedes arrancar un motor de 200 caballos, porque, vamos, no tienes dinero para pagarlo.
Y, encima, el problema ya no es el consumo, porque el consumo dices, pues bueno, pues el consumo en un momento puntual con un viento de poniente, con una evapotranspiración tremenda, voy a dar un riego aunque me cueste…, voy a comer gamba roja hoy, aunque me cueste, lo que me cueste, porque me hace falta.
El problema es el factor potencia, el fijo.
O sea, que para poder tu conectar, un dia de máximas necesidades en el mes de julio, ese motor, tienes que pagar todo el año el factor potencia.
Por todo el año, eso es inviable.

Yo creo que tendríamos que hacer algo, en cuanto a las tarifas eléctricas, para decir: «Señores, no puede ser», en el tema agrícola tenemos que tener una tarifa o, por lo menos poder contratar la energía que te hace falta por meses y solo pagar un mes, como mínimo.

Bueno, vuelvo a repetir, no es normal que en el mes de julio, mes de máximas necesidades hídricas de cualquier cultivo, la luz sea carísima, pero a todas horas, desde las ocho de la mañana hasta las doce de la noche.
No hay un solo resquicio de poder regar puntualmente a un precio estándar o normal, no, todo P1, P2.
(Pausa)

Otro tema importante: las plagas que nos han venido.
Es un gran poema el cotonet de Sudáfrica, el Delottococcus, pero un grave problema que encima nos ha venido sobrevenido por unas malas importaciones, lo vuelvo a repetir, que son necesarias; los comercios valencianos y españoles necesitan naranjas del cono sur pero bajo un estricto control sanitario.

Vale.
¿Cómo es posible que la conselleria, y allí me remito, no sé…, los insectarios que hemos tenido hasta ahora, han sido insectarios que…, de colegio de párvulos, vamos, de instituto.
Yo creo que lo primero que se tenía que haber hecho es montar un insectario tremendo, con buenos técnicos, e intentar cultivar el Anagyrus, el depredador del cotonet, pero a marchas forzadas, y no con tanto trámite burocrático para ver si lo podíamos traer aquí o no, por si acaso se comía los cocodrilos.
Es que no lo entiendo, como a estas alturas, conociendo el Delottococcus, como lo conocemos hace siete años, todavía no tenemos un insectario que sea bestial y que produzcamos depredadores del Delottococcus como si fueran churros en Fallas.
No lo entiendo, como es posible que no se haya creado un insectario tremendo, no lo puedo entender.

Y después…, no se si me queda mucho tiempo o no.
En cuanto a los precios.
Ya he repetido antes que el valor añadido que le ponemos a los cítricos es una locura, no puede ser que encajemos una fruta que no vale dinero y que valga más el envase y la manofacturación, que valga cinco o seis veces más de lo que vale la fruta.
Entonces se formó una agencia, que es la Agencia de Información y Control Alimentario, AICA, que no tiene poder ejecutivo.
De hecho, este año no ha entrado ni una sola vez en ningún contrato de cítricos, no ha hecho ninguna inspección.
En el año 2021-2022 no ha hecho ni una sola inspección de los contratos.
Yo creo que habría que darle mucho mayor poder ejecutivo a AICA y, de alguna manera, que fuera obligatorio presentar todos los contratos dentro de este sistema administrativo, porque sería la única manera de entender o de ver que no se falsea la cadena alimentaria.

¿Por qué digo esto?
Porque antes han preguntado si hacemos contratos.
Sí, por supuesto, nosotros no vendemos un solo kilo de clementinas o de naranjas sin un contrato, por supuesto, incluso más farragoso que el que editó conselleria en su día.
Pero es igual, si hay un (inintel·ligible) … al que te ves abocado, porque hay una fuerza que es superior a la nuestra, y de hecho nosotros nos juntamos para tener un peso especifico más grande en el mercado, y aún así no lo hemos conseguido.
Hemos conseguido algo, por supuesto que hemos conseguido…, hemos conseguido, por lo menos, tener un poco más de peso.
Pero te obligan a firmar que con el precio que te pagan cubres los gastos, es la postilla que te ponen.
Tú vendes al precio que puedes, entras al mercado, te dejas, y al final, te ves abocado porque tenemos un fruto perecedero, que se va, que al final tienes que decir: «Bueno, oye, hay que sacarlas».
Y resulta que la coletilla, por más que tú pongas un precio tal y cual, el precio que ponen… no es que este precio no cubre los gastos de cultivo, pero te obligan a poner en ese contrato que cubre los gastos de cultivo, y te obligan a firmarlo si quieres que te recolecten la naranja.
Es incomprensible.

Un dato importante.
Bueno, por el tema estadístico.
Yo he bajado continuamente a supermercados de Castellón, donde he visto al precio que se venden las clementinas; el precio que paga el que se las come.
El precio que paga el que se las come puedo demostrar fehacientemente y con fotos, que es exactamente diez veces superior al precio que cobra el agricultor.
No son 500, no son 600; no, no, es diez veces, o sea, un 1.
000 % pagan porque el precio medio que ha sido tarifa plana, más menos, de las clementinas este año en el supermercado, en lineal, y encima a granel, no hablo ya de un packing selecto, como cajita de 1.
400 g, no.
Un packing selecto puede valer 214 céntimos, 2,14, es el precio estándar que ha sido este año, y las cajas de granel han sido 1,89.

El senyor vicepresident:

Senyor…, ha d'anar acabant.

El senyor Maña Izquierdo:

Ya quisiéramos, los que nos dedicamos a la clementina, haber sacado una media por kilo este año de 19 céntimos.

Y también quería hacer una reseña muy importante a otro tema que ha salido en las noticias.
El precio que paga el consumidor es de un 10 %, de un 40, de un 500 %, no; es un 1.
000 % en tema estándar.
Pero hay precios que son el infinito, y esto no lo dice nadie.
Yo he visto naranjas que, el que se las come, paga el infinito por cien más de lo que cobra el productor, porque el productor hay mucha naranja que… Antiguamente, cuando tú vendías en campo, vendías y el comerciante o el exportador, miraba el destrío que tenías y ese destrío ya, dentro del precio, se negociaba para que él contara con su destrío.
Actualmente no, vienen, pactas un precio, se las llevan, las maquillan y te dicen: «Oye, tienes un destrío del 10, del 15 o del 20 % y eso no te lo vamos a pagar, ni a ti ni a los recolectores».
Pero una cosa es la naranja que yo cobro cero, o que mi SAT -perdonad por singularizar, pero…-, la SAT cobra cero, incluso hay veces que cobra menos algo, y sin embargo, las veo en el mercado.
Las veo en tiendas en tiendas, por la calle, en València, no por Bruselas ni…, no, en València.
A 75 céntimos el kilo, de cero a 75 es el infinito en la subida de precios.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, pero ja ha consumit en excés, el seu temps que tenia i que havíem comentat.

El senyor Maña Izquierdo:

Vale.
Perdón.

Ara és el moment de la intervenció dels diferents grups parlamentaris.
En primer lloc intervindrà el grup Unides Podem, la senyora Beatriz Gascó, per dos minuts.
Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.
Moltes gràcies, senyor Maña, per vindre ací a exposar la seua preocupació i, m'atrevisc a dir, frustració respecte al problema que patix la taronja i la mandarina clementina, en el seu cas.

M'agradaria que explicara un poc millor com…, és cert que el tractament en fred s'està exigint sols per a taronges.
En l'argument que es adduïx és que la quantitat de parcel·les que poden tindre les plagues que ens afecten són menors, mandarines i pomelos.
I per això no se'ls exigix el mateix que a la taronja.
Pensa vosté que això és una mesura justa?
, creu que hem d'exigir també el tractament en fred per a mandarines i pomelos?

Per altra banda, ens ha parlat de la situació…, bé, esta possible solució que vosté oferix.
Però, clar, ací el problema és que, la major part de partits que estan assentats en estes Corts i que després se senten en Europa a l'hora d'apretar el botó sempre apreten el botó per a alliberar els mercats.
El partit que jo represente, no.
Estem en contra la lliberalització dels mercats, i estem en contra de que l'agricultura forme part dels tractats de lliure comerç en general i del que feia…, el paper que jugava abans l'Organització Mundial de Comerç.

Ho dic perquè imposar un aranzel en un mercat lliure, com el que tenim, doncs, malauradament, és impossible.
Jo defense el mateix que vosté, però com pot ser una realitat en un lliure comerç com el que tenim.

Per a nosaltres, és clar.
Per a començar, llevant l'agricultura com si fóra una mercaderia qualsevol, però malauradament això és una decisió política que la major part de partits no defensen.
Amb la qual cosa, eixa proposta que vosté defensa, doncs, és impossible de dur-la a terme, perquè un aranzel no s'imposarà mai.

I respecte la tercera proposta seua sobre l'energia, que és el que proposa exactament?
Que l'energia per a l'agricultura tinga un preu estàndard que siga únic?
És el que proposa?
Això és una pregunta per al ministeri més que per a estes Corts, perquè nosaltres no tenim competència estatal, però la podem traslladar sense dubte.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Ahora es el turno de Vox Comunidad Valenciana, tiene la palabra señor José Luis Aguirre.
Cuando usted quiera.

El senyor Aguirre Larrauri:

Muchas gracias, señor presidente.

Gracias por su comparecencia, señor Maña.

En fin, creo que nos ha expuesto de una manera clara muchos de los problemas de la citricultura e, incluso, alguna posible solución desde su punto de vista.

Yo quería incidir en la ley de cadena, qué deberíamos hacer para que esta ley funcione de verdad y puedan llegar unos precios justos al agricultor; quizá, lo que usted proponía, darle poder ejecutivo a la AICA o, bueno, anunció la consellera, hace poco, una AICA valenciana, pero, claro, hay que ver qué funciones tiene, si de verdad tiene ese poder ejecutivo y esa posibilidad de sancionar, de realizar las inspecciones y de hacer que se cumpla.

Por otra parte, quería preguntarle también por el decreto de la pinyolà, si considera que la no publicación de esta orden puede afectar también a la calidad, al precio y a la demanda de los cítricos, en general, de los que producimos en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Aguirre.

Y ahora, por parte del grupo Ciudadanos, tiene la palabra el diputado Emigdio Tormo por dos minutos.
Cuando usted quiera.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Y gracias, señor Maña.

Mire, comentaba durante los intermedios de esta comisión con mi compañera Gascó, señora Gascó, de Podemos, el alto nivel que tiene esta comisión.
En la exposición de los problemas que ustedes vienen aquí…, en el relato, ¿no?
, ahora que está tan de moda decir lo del relato.
El relato es demoledor, es demoledor, pero es que es demoledor hace ya siete años, incluso antes.
Falta de control de las importaciones, falta de medios para luchar contra las enfermedades que esas importaciones introducen en nuestro país, falta de desarrollo de la ley de estructuras, falta de promoción de nuestros productos, falta de seguridad en el campo porque nos roban, les roban constantemente, incremento de coste de la energía -usted lo ha dicho-, hoy vamos a alcanzar un punto tope de 500 euros/MWh.
Usted me dirá cómo se puede solucionar eso, no ya los agricultores, sino cualquier ser humano de este país.

Mala negociación de los tratados internacionales, ha dicho mi compañera de Podemos.
No estamos de acuerdo básicamente en muchas cosas, no se puede imponer aranceles, sin duda ninguna, pero se puede negociar mejor.
Nosotros no nos cansamos de decirlo, hay que atornillarse a la silla hasta conseguir un buen acuerdo para nuestro producto y no decir: «Bueno, pues eso, pues que los alemanes vendan lo que tengan que vender y nosotros dejamos de vender lo que tenemos que vender»; intolerable.
Mal en la negociación de los tratados, sin duda ninguna.

Dice usted que no deja de ser pasmoso, dice: «Ganábamos más dinero cuando estábamos fuera de la Comunidad Económica Europea o una Europa que ahora, pagando aranceles.
Yo…, esto, la verdad, es que nunca se me había ocurrido pensarlo, pero es que es para echarse a temblar.
Limpiamos el medio ambiente y, sin embargo, no fríen a impuestos, a tasas, etc.

Claro, al final dice uno: «Oiga, ¿en manos de quién estamos?
Usted se acuerda de aquella serie de televisión Los problemas crecen?
Pues los problemas, crecen.
Tenemos un presupuesto en agricultura, sin duda ninguna, los señores del Botànic no se cansan de decirlo, muchísimo mayor que hace siete años, muchísimo mayor.
Eso es una realidad.
Y, sin embargo, los problemas cada vez son mayores.

Yo me pongo en la piel de todos ustedes, que se sientan ahí, y lo que no me explico es como siguen ustedes dedicándose a lo que se dedican.
Nada más.

Gracias señor presidente.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Tormo.

Ara és el torn del grup Compromís, té la paraula el señor Josep Nadal.
Té dos minuts, quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Maña, per la seua exposició que ens serà de gran utilitat de cara a fer l'informe final.

Ha dit vosté al principi que treballaven vostés en…, realment són vostés productors i m'ha semblat que ha dit que treballaven en producció ecològica.
No sé…

M'agradaria preguntar-li per açò, perquè el de la SAT anterior ha dit que no treballaven en producció ecològica, i crec que seria interessant que explicara com veu el mercat, si veu que encara n'hi ha possibilitats de millora i com creu que hauria de preparar-se també…, de les institucions per a donar suport a este tipus de producció.

També, una de les coses que ha dit vosté i que repetix prou la gent del camp, del sector, quan venen ací, el tema dels embornals de CO2.
Ha dit vosté que n'hi ha dades de la universitat, no sé si ha dit del politècnic.
M'agradaria saber un poc…, perquè, clar, després n'hi han ambientalistes que açò, esta teoria, doncs no, no la veuen, però sí que seria interessant que vegérem on estan eixes dades d'arreplegar, de captar CO2, que siga beneficiós per a lluitar contra el canvi climàtic i això, d'alguna manera, es puga certificar i que siga beneficiós per als nostres productes, no?

Diu que ja s'estan fent certificacions, que costen molts diners i que n'hi ha molta burocràcia, però seria interessant que estes certificacions, doncs, realment, doncs, no constaren eixos diners i que fora tot més fàcil, no?

Ha donat vosté unes altres dades que també són interessants sobre els costos de producció en països com Egipte, Sud-àfrica i Marroc.
No sé si té eixes dades d'algun lloc oficial, perquè també seria interessant de cara a l'informe final tindre-les dins, quins són els costos de producció que n'hi ha en altres països que són competidors nostres, no?

Per últim, el tema dels aranzels i què ha dit vosté del diners dels aranzels dels productes que vinguen fora de temporada ací, que es solapen en la nostra producció, que eixos diners puguen anar a la PAC, al pagament bàsic, no?

Clar, i vosté ho ha relacionat també en el tema de l'AICA i com… Creu vosté que realment la llei de la cadena pot funcionar mentres continuen havent-hi productes que vinguen de fora sense ningun tipus de control?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Ahora es el turno del grupo Popular.
Tiene la palabra el diputado Miguel Barrachina.
Cuando usted quiera.

El senyor Barrachina Ros:

Muchas gracias, señor Maña, por el esfuerzo que hacen en nuestra provincia de Castellón y en toda la Comunidad Valenciana por mantener en situación de bajísima rentabilidad unas explotaciones que sí, nos permiten depurar una atmósfera que todos respiramos cada mañana y compartir, bajo ese principio de que quien contamina paga, quien depura el medio ambiente debiera cobrar, sea canalizado a través de la política agraria común o de cualquier otro vehículo que permita que los naranjos sigan…, que nuestros árboles sigan haciendo esa tarea de diaria depuración de nuestro ambiente.

Y compartir también que ese cambio en la tarificación se ha hecho yo creo que para acentuar el abandono de nuestros campos y que hay una norma, una ley, que permite una doble tarificación y que a ustedes les posibilitaría que cuando no se utiliza, pues no se tenga que pagar ese coste energético anual que usted reclamaba.

Y quería hacerle básicamente dos preguntas de futuro.
Es decir, las normas autonómicas, su impacto ha sido entre escaso y nulo.
No sé si conoce que hay una ley de estructuras agrarias, pero me temo que el impacto haya sido, en lo que usted conozca, de cero, porque, de hecho, desde que nació esta norma, el abandono de campos en la Comunidad Valenciana se está multiplicando.
Uno, si cree que normativamente se puede hacer algo y, dos, si cree que los costes gubernamentales, es decir, cada vez que sube el recibo eléctrico, el gobierno proporcionalmente se queda más de sus rentas; se anuncia que va a subir el gasóleo agrícola y el gobierno proporcionalmente se queda con más parte de su esfuerzo, y el resto de anuncios, que ya les afectan, subidas de salarios mínimos, se ha abierto la puerta a que tenga cotización completa a la seguridad social, también a aquel agricultor que dedica unas horas los fines de semana…, si toda esa inflación gubernamental, es decir, política de costes, le hace prever a usted que en el futuro, en nuestra provincia y en las restantes, el abandono de campos se va a seguir produciendo en 2022.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Barrachina.

I, ara, per acabar la ronda d'intervencions, pel grup Socialista, té la paraula el diputat senyor David Calvo per dos minuts.
Quan vosté vullga.

El senyor Calvo Alfonso:

Muchas gracias, señor presidente.

Buenos días, señor Maña.

El segundo compareciente que representa a una SAT, que consideramos es una parte fundamental en esta comisión, uno de los eslabones más importantes, ¿no?
, de la cadena, y nos gustaría centrarnos en un tema que consideramos…, son los más objetivos a la hora de dar una opinión, que es la relación de precios-costes.

De hecho, voy a reciclar parte de mi primera intervención para cotejar dos visiones de dos SAT, entendemos a priori que con los mismos intereses empresariales, pues nos gustaría conocer qué porcentaje de cítricos dirigen a exportación, si es así, si es que dirigen a exportación; nuestras condiciones, como sabe, para jugar en el mercado internacional, son más restrictivas, son más injustas.
Ha puesto un símil, ¿no?
, de los 21 días de barquito que les obligaban para comercializar en Estados Unidos, pero al revés no están produciéndose, ¿no?
, esas condiciones.
Digamos que estamos en una situación de asimetría de condicionantes.

Ha puesto un ejemplo, consideramos un tanto demoledor, ¿no?
En algunos productos, en algunas variedades es más caro el continente que el contenido.
Entonces, ¿hasta qué punto podríamos estrujar para abaratar ahí los costes o si existe viabilidad para hacerlo?

Otro de los aspectos que hemos preguntado a su antecesor ha sido la viabilidad de la reconversión varietal, entendiéndola como un posible salvavidas; creemos que sí, porque ha puesto un ejemplo importante, que en un lineal del supermercado se ha llegado a encontrar un producto que se multiplicaba de 10 con respecto a lo que se le pagaba a un productor.
Yo he leído algunos casos, no ha llegado a ese…, a esa multiplicación por 10, sino de alguna variedad, como la mandarina orri, que se ha multiplicado de 8.
Sí que es cierto que ahí hay un impuesto revolucionario, pero con eso quiero decir que en un mercado un tanto agotado consideramos que la reconversión varietal debería ser esa válvula de oxígeno, y nos gustaría saber su opinión al respecto.

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

I ara, per a finalitzar aquesta compareixença, el senyor Maña té huit minuts de temps per a contestar a les qüestions que li han plantejat.
En algun cas, si se'n quedara per resoldre alguna, la pot enviar per escrit.
Quan vosté vullga.

El senyor Maña Izquierdo:

Bien, es un cúmulo de preguntas y me pierdo ya pero, bueno, voy a intentar contestar a todas las que recuerde.

En primer lugar, la pregunta del señor Barrachina, por qué seguís trabajando si vais a… Pues, muy sencillo.
Yo, si tuviera una fábrica de lámparas, por decir algo, o una fábrica de tornillos y estuviera el sector como está la citricultura valenciana, cogería, limpiaría las máquinas, haría mantenimiento, cerraría la puerta y me dedicaría a estar dos, tres años, el tiempo que hiciera falta, descansando en mi casa o leyendo.
En fin, si pudiera.
Pero tenemos un problema muy serio, muy, muy serio.
Nosotros tenemos material vivo, tenemos unos árboles que necesitan comer y beber y respirar todos los días.
No podemos cerrar el quiosco.
Tenemos que mantenerlo vivo para no perder toda la capacidad productiva.

No cultivar un año significa dejarlo para siempre.
Entonces, pues vamos con una inercia, vamos a base de créditos, a base de patrimonio familiar o patrimonio propio, vendiendo para poder subsistir con las parcelas que consideramos más rentables.
Hay muchas parcelas…, usted conoce perfectamente el término de Castellón, puede ver el Pla del Moro o muchas otras donde ya no existe citricultura.
Hay quien habla de Fadrell, quien habla de Canet, ya se ha acabado.
¿Por qué?
Porque no eran parcelas productivas.
Se han ido manteniendo a base de esfuerzo y porque no tenemos más narices.
No podemos cerrar la persiana y dentro de tres años volveremos.

Otro tema importante que han preguntado, lo de la reconversión varietal.
Miren, señores, tenemos las mejores clementinas del mundo.
¿Qué significa orri?
Orri ha multiplicado por 8 pero es que la orri se paga en campo a euro el kilo a fecha de hoy, como la tango u otras variedades que vienen de investigaciones todas de exportaciones extranjeras o de institutos de investigación extranjeros, sean israelitas o sean sudafricanos.

Señores, aquí el IVIA tiene una variedad muy buena que cuando la pongamos en el mercado ya estará muerta, porque somos muy lentos, somos muy lentos.
La nueva tango, la nueva nadorcott, que creo que se llama buryscott que ya existe, ¿por qué narices no está en el mercado?
, ¿por qué no puedo comprarlo yo mañana a un precio lógico porque he pagado ya mis impuestos para que el IVIA la saque?
Igual tenemos suerte y el 2025 sale.
Cuando salga el 2025, ya estará aquí lleno de nadorcott, lleno de tango, lleno de variedades que son primas hermanas o hermanas de ella.
No tiene sentido.

Y vuelvo a repetirlo: señores, nuestras mutaciones, las variedades autóctonas sea clementina fina, sea clemenules, sea mioro, sea esbal, son las mejores variedades.
Encima, con una gran ventaja.
Quiero que esto quede claro: esas variedades solo se pueden cultivar aquí porque necesitan horas frío, cualquier triploide híbrido de laboratorio se puede cultivar en Egipto, que de hecho se están…, creo que injertando hasta las patas de madera de las camas se están injertando de tango en Egipto.
Cuando venga todo esto, vamos, la tango va a caer en picado.
Hasta ahora ha ido bien porque se ha protegido pero, señores, creo que lo que tenemos que hacer es promocionar nuestras variedades autóctonas, que son las mejores en calidades organolépticas, de sabor, de producción y totalmente aclimatadas a la zona.

Esto creo que tiene también que decirse bien alto.
Las otras variedades son variedades de laboratorio que sí, son muy buenas, no tengo nada en contra ni de la tango ni de la nadorcott ni de la orri, son buenísimas, pero, señores, se pueden cultivar desde Egipto, Sudáfrica, Marruecos, en todos los lados, Túnez.
Aquí, no.
La clementina de Nules, no; la clementina esbal, no.
Promocionemos lo nuestro, que es lo mejor.

Perdonad, a ver… Sí, otro tema, por supuesto, es que no vamos a respirar, es que encima el paisaje; es que nos lo vamos a cargar, esto va a ser, ya digo, esto va a ser un desierto dentro de nada, va a ser una zona árida.
Realmente, los naranjos…, nosotros tenemos que, por medio de la, como he dicho, de la PAC o del pago básico, señores, es muy fácil de determinar.
Igual que antes ha dicho Jaume que el precio…, cuál es el coste del precio, del cultivo de un kilo de clementinas.
Se han hecho mil estudios en la politécnica sobre lo que vale cultivar un kilo de clementinas, y normalmente solo implementan los gastos de consumo, los gastos, lo que es meramente gasto.
Si contamos amortización de nuestras inversiones nos podemos ir a precios mucho más elevados.

Señores, por favor, por medio, por medio…, ya digo, si los aranceles, como dice la señorita Gascó es imposible…, ¿por qué va a ser imposible?
No es imposible.
Hay que plantarse en Estrasburgo, señores.
¿Ustedes quieren un paisaje o quieren que dentro de nada no tengamos más que una dependencia absoluta para comer de terceros países?
Porque no vamos a poder seguir cultivando.
O igualamos los precios o nada.

Al respecto de cuál es la proporción, que me ha preguntado, âno sé el nombreâ que me ha dicho sobre los costes de producción en Egipto, en Marruecos, esto es muy simple.
Podemos ir simplemente al tema de salarios.
Sabemos perfectamente lo que cobra un peón en Egipto, en Marruecos, en Sudáfrica.
Solo con esto ya tiene claro cuál es el incremento o la plusvalía que genera el cultivar aquí en Europa.

A ver, señor Aguirre, por supuesto, la pinyolà, vale.
Nosotros, el tema de la pinyolà…, la pinyolà es un problema, pero los granitos en el culo ya nos los curaremos otro día.
De momento, tenemos un cáncer citrícola que es mucho más fuerte.
Sí, con la pinyolà…, hay sistemas para combatirla, no es un problema tipo Delottococcus, tipo el mercado que nos va a costar resolver y que ya veremos cómo lo cogemos.
La pinyolà, llegado el momento de hablarlo yo creo que es muy simple: enmallar las plantaciones que sean factibles de polen cruzado… Es un tema técnico fácil de solucionar.
No le doy importancia.

Y en cuanto a AICA, por supuesto, una AICA valenciana, encantado, y con poder ejecutivo y con obligatoriedad de pasar todos los contratos por AICA, todos.
Y cualquier caja real que se estudie porque…, actualmente te vas al juzgado y cuando tienes un incumplimiento de contrato con una venta, la faena es tuya si al cabo de seis años consigues llegar a un veredicto por parte del juez, y después falta cobrar, porque como la empresa es SEPA, puedes tardar ocho, nueve o diez años en cobrar una estafa comercial total.

Luego, yo creo que tenemos que tener un sistema mucho más resolutorio y que AICA yo creo que debe funcionar y tenemos que apoyarlo.
Ustedes que tienen el poder ejecutivo, yo creo que tendrían que promocionar el tema de AICA para lanzarnos a que esto sea un tema obligado, pero obligado.

Y la energía, la energía.
Yo no quiero ser…, que la agricultura sea la más guapa, pero vuelvo a repetirlo, realmente nos cuesta tanto el tema eléctrico por el tema del CO2.
Oye, que nosotros limpiamos.
Y, vuelvo a repetirlo, hay cátedras de física, química, de biotecnología, en el politécnico de Valencia, que es maravilloso, como en Madrid.
Oye, que estudiemos claramente, que no hace falta muchos estudios para determinar claramente cuál es la huella positiva de una hectárea con una frondosidad equis de cítricos, de hoja perenne, lo que estamos limpiando todos los días, todos los días, el CO2, para que todos podamos respirar, para que hagamos un paisaje juntos y para que esto sea el Mediterráneo.

Señores, por favor, démosle un valor, que se nos recompense por esta faena de limpieza.
¿Cómo?
Pues con ayuda de la PAC, sin más, muy simple.

Y vuelvo a repetir e incidir: hay que hacer fuerza con los aranceles.
No podemos competir con terceros países.
Yo no quiero, yo no quiero que no traigan o que se mueran de hambre esta gente, que no puedan vender en Europa sus naranjas; que las vendan, pero que las vendan con las mismas condiciones fitosanitarias inicialmente y competitivas en cuanto a costes de producción.
Que entren aquí con un coste igual que nosotros.
No podemos ver tangos a 60 céntimos en el puerto de Róterdam hoy venidas de Egipto.
No puede ser.
A nosotros 60 céntimos nos cuesta de producirlas entre los royalties y… O sea, cómo vamos a poner nosotros a 60 céntimos un kilo de tangos.
No puede ser.

Señores, hay que explicarle a Europa que si quieren una agricultura europea mediterránea habrá que apoyarla.
Y habrá que apoyarla por medio de aranceles sí o sí a terceros países.
Y, si no, olvidaros.
Nos vamos a encontrar con lo que ya existe en muchas zonas de la actual agricultura valenciana, con campos muertos, resecos, árboles que si pones una cerilla se encenderán, y nos quedaremos sin nuestro paisaje y sin nuestra citricultura.
Es un enfermo terminal, muy terminal, que lo apoyamos de alguna manera poniéndonos muy fuertes…, y vuelvo a repetir, el tema es aranceles y huella de carbono, y que nos den más dinero por lo que estamos haciendo a nivel europeo.
Aparte de resolver problemas como la pinyolà, como el Delottococcus…, hay un montón de problemas.
Ah, y claro, los contratos que se cumplan, el valor añadido… No me extenderé en cooperativas.
Voy a hacer una potenciación simplemente.
Yo creo que uno de los grandes problemas que ha tenido… Me hablaba de la política actualmente…, de la política actualmente de…

El senyor vicepresident:

Sí, disculpe, però ha d'anar acabant.

El senyor Maña Izquierdo:

…de qué se ha hecho en siete años en la agricultura.
No qué se ha hecho en siete años, desde que empezaron a hacer el tema de comercializar, cuando surgió aquel sistema, cuando los comerciantes privados montaron las SAT poniendo una serie de socios, vamos a decir, pseudosocios, de la SAT y no darle valor a un producto, es cuando la citricultura cayó completamente en picado.

No se puede producir algo si no tiene un precio y se pone en valor.
En el momento tu mercancía la das, sabes que no vas a cobrar.
Y esto, en un principio surgió de las cooperativas, porque las cooperativas, la inmensa mayoría de las cooperativas son…, vamos, que son trabajadores por cuenta ajena, no son agricultores.
Les interesa mucho que valga mucho recolectar, que valga mucho exportar y que haya mucha manipulación, mucho valor añadido para el producto.
Y para el producto no queda nunca nada.
Es el residuo, es como los teoremas, reducción al absurdo.

Al final, lo que queda, que no queda nada, incluso queda menos algo.
No digamos que queda, es que no… Señores, hay que poner un precio, un precio del producto y no poder entrar…

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

El senyor Maña Izquierdo:

…nadie por debajo de ese precio, si no, estamos abocados al desastre…, a que no vamos a poder continuar.
Nos vamos a quedar sin citricultura valenciana.

El senyor vicepresident:

Sí, senyor Alejandro Maña, ja ha consumit en excés el seu temps que tenia.
I li agraïm la seua presència, les seues explicacions, la seua exposició i que, ben segur, els senyors diputats i diputades ho tindran en compte en l'avaluació final.

Una vegada més, moltíssimes gràcies per la seua presència.

El senyor Maña Izquierdo:

A vostés per atendre'm.

El senyor vicepresident:

I ara, tot seguit, només vinguen a condicionar el seient, donarem entrada al següent i últim compareixent del matí.
(Pausa)

Compareixença del president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real, senyor Víctor Viciedo Colonques

El senyor vicepresident:

Molt bon dia, de nou, senyories.

Anem a l'última compareixença del matí d'avui amb el senyor Víctor Viciedo Colonques, president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real.

Tindrà un primer torn de paraula de quinze minuts, que li preguem que s'ajuste al seu temps.
I després intervindran els diferents grups polítics per dos minuts cadascun i, per últim, tindrà una segona intervenció de huit minuts.
Quan vosté vullga, li dona al micròfon.
(Remors) Ahí a la dreta.
Baix.
Quan vosté vullga ja pot començar.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

Bueno, pues, buenos días y, en primer lugar, agradecer al señor diputado Emigdio Tormo que me haya propuesto para estar en esta comisión, y a todos los que votasteis a favor de que las asociaciones independientes podamos estar aquí porque, como sabéis, no tenemos voz en el consejo agrario, en lo que se denomina el sector agrario, porque, bueno, pues así lo consideran.
No somos organización profesional, hemos nacido como un lobby de presión para que las asociaciones agrarias y el sector pida lo que toca.

Nosotros estuvimos aquí el día 24 de febrero y, bueno, ya tuve ocasión de hablar con algunos de ustedes que salieron a recibirnos y con los que no pude hablar, que sepáis que…, que sepan, que estoy abierto pues a hablar con todos de cualquier detalle de lo que voy yo aquí a exponer.
Y, en cualquier caso, les entregamos nuestro manifiesto y supongo que lo habrán leído y ya sabrán, más o menos, cuáles son nuestras ideas sobre la agricultura.

Bien.
El problema de la citricultura no es el minifundio.
Si nosotros tenemos 10 hanegadas de naranjos modernizados que están a goteo y que también puede pasar una máquina, un turbo puede triturar la leña, el coste de producción es exactamente el mismo por hanegada que si tuviéramos una finca de 1.
000 hanegadas.
El problema es la modernización, no es el minifundio, como señaló el señor Roger Llanes.
Los agricultores nos podemos defender perfectamente.
Los agricultores familiares nos podemos defender siempre y cuando nos protejan algo la agricultura.
Eso ahora lo veremos.

El problema tampoco es el libre mercado, como ha señalado el señor Cristóbal Aguado, de AVA, diciendo que hay que investigar por qué nuestros precios al agricultor son tan bajos y en cambio en el mercado están tan altos para el consumidor.
Eso se llama el libre mercado.

Entonces, nosotros tenemos los precios tan bajos porque tenemos una sobreoferta de cítricos que nos vienen desde terceros países y, por supuesto, que el vendedor, ya sea una frutería, un supermercado, un hipermercado…, hay muchos sitios donde se vende la fruta, pueden venderla al precio que les dé la gana.
Es el consumidor el que pondrá a cada uno en su sitio por la ley de oferta y demanda, sin más.

Es decir, que nuestro problema es el libre comercio, no el libre mercado.
Hay que saber diferenciar muy bien, y la gente lo confunde, el libre mercado del libre comercio internacional.
Lo que es el liberalismo de lo que es el globalismo.
Lo que es una justa y libre competencia de lo que es una competencia desleal donde se produce con costes de producción muy bajos.

Hay que saber diferenciar entre los agricultores que cultivamos aquí, que tenemos trabajadores aquí y pagamos nuestros impuestos aquí, generamos puestos de trabajo aquí, de todas esas grandes corporaciones agroalimentarias, fondos de inversión, etcétera, que se van a producir a esos países deslocalizándose de los países europeos, no pagando los impuestos en estos países, pero en cambio sí que explotan a los trabajadores en esos países y nos traen las frutas aquí a competir con la nuestra, a bajos precios o bajos costes de producción.

El problema tampoco es que no funcione la AICA nacional o que haya que crear un Intercitrus valenciano.
Para mí, yo pienso que eso no es el problema.
Sería crear nuevos chiringuitos donde hubiera gente que hiciera lo mismo que ya se está haciendo a nivel nacional.

Tampoco es el problema que haya que poner más inversión en…, más dinero en la lucha biológica.
Ya somos, la Comunidad Valenciana, la comunidad que más invierte en lucha biológica de toda España y, en cambio, los resultados, de momento, son cero.
Yo no digo que en el futuro sí haya resultados, pero de momento el resultado es cero.
La plaga del cotonet de Sudáfrica está desatada, va a más, cada año los daños son mayores y, si no ponemos un remedio nuevo, los resultados van a seguir siendo los mismos, que la plaga va a seguir creciendo.
Y ese elemento nuevo es algo que funcionaba y que se puede hacer mediante una autorización excepcional y que luego hablaré de ella.

La solución al precio de los cítricos no es la puesta en marcha cuanto antes de la ley de la cadena alimentaria y tampoco lo es la reciprocidad, el competir en igualdad de condiciones que nosotros tenemos aquí.
¿Por qué?
Pues porque lo que es la reciprocidad, eso nunca se puede alcanzar, nunca vamos a tener los mismos salarios que tienen fuera, nunca vamos a pagar los mismos impuestos, vamos a pagar muchísimos más y, por lo tanto, es imposible que podamos tener esa reciprocidad.

Tenemos que ir a la preferencia, y hablaremos después también de la preferencia.
Y tampoco es la puesta en marcha de la ley de la cadena alimentaria, por un motivo muy sencillo.
Esta naranja chislett… Perdón, quería poner un pen drive, ¿es posible?
, pero ya pierdo tiempo, claro.
Bueno, si alguien me lo puede poner, el pen drive, mientras yo voy… Y arrancamos…

Esta naranja es variedad chislett.
Es…, yo creo que la mejor del mercado, pero, en cambio, âsi podemos verlo ahora y, si no, lo veremos despuésâ en lo que es la lonja de los cítricos ahora mismo está «sin operaciones».
Yo, el año pasado la tenía vendida a 0,55 céntimos, muy rentable, pero, claro, el año pasado estábamos en plena pandemia y no venían las naranjas de Egipto.
Y, ahora, encima, hemos entrado en la guerra de Ucrania y todo lo que estos países tenían que llevar a Rusia o a Ucrania va a entrar en Europa.
Vamos a tener una competencia desleal si no le ponemos freno.
Y la agricultura se viene a pique.
No es posible producir por debajo de coste de producción, y la ley no puede pararlo, porque es que no la compran.
¡No la compran!
La ley funcionaría si cerráramos las fronteras.
Esta no es… (Remors.
) Sí, pero es… A ver… Ya no lo sé.
(El compareixent tracta de projectar unes transparències)

Bueno, pues es igual, no sé qué ha pasado… Estará más abajo.
Si alguien puede ponerme esto en marcha.
Y retomemos…

Bueno…, (algú diu: «¿Es esta, entonces?
») sí, y vamos a ver esta, la segunda transparencia.
Bueno, sí, bueno, esa, esa, esa, es la segunda transparencia.
Bueno, no sé si se ve bien, pero ahí están los precios y vemos que la lanelate está con pocas operaciones cuando la lanelate debería estar ya vendiéndose.
Esta no es la transparencia que está… Sí, esta es, correcto.
No se ve bien.

Bueno, en cualquier caso, el año pasado y esta es la del año pasado, ahí tenemos una serie de precios y estaban todas las variedades, hasta las valencias, estaban en marcha, porque el año pasado había mucha demanda.
¿Por qué está pasando eso?
Por lo que hemos dicho antes de que en pandemia no había competencia desleal desde terceros países y ahora sí que la tenemos.

La reciprocidad ya hemos hablado.
El objetivo principal de mi intervención es la soberanía alimentaria.
Conseguir esa soberanía alimentaria es importantísimo para los europeos.
Lo hemos visto en la pandemia cuando faltaban las mascarillas y faltaban aparatos de respiración que teníamos que conseguir fuera.
Eso costó vidas.
¿Qué hubiera pasado si en lugar de necesitar mascarillas hubiéramos tenido necesidad de alimentos porque no tuviéramos agricultores?
Está pasando ahora con la guerra de Ucrania.
Hemos visto que el maíz, el trigo, la soja, el girasol, el aceite de girasol, todo eso ahora mismo somos dependientes de Ucrania, cuando eso se estaba produciendo en España.

La agricultura ha ido a menos y al final estamos dejando en manos de países extranjeros nuestra alimentación.
Y cuando en esos países extranjeros hay cualquier conflicto, hay cualquier catástrofe natural, ocurra lo que ocurra, los ciudadanos españoles lo van a pasar mal.
No hay nada más importante que la alimentación.
El sector primario es estratégico, lo tenemos que cuidar, y los políticos en Europa ây digo «en Europa» porque es allí donde tienen las soluciones, pero los españoles podemos presionar a Europa para que así seaâ tienen que poner en marcha medidas para que esta soberanía alimentaria sea lo que necesitamos y lo que se implemente para que la agricultura tenga futuro.

Ahí, como medidas para tener esa soberanía alimentaria, digamos, a nivel más local, tenemos que los precios son bajos, y los precios son bajos pero se pueden corregir con la preferencia comunitaria.

Las medidas medioambientalistas son muy importantes, pero nunca deben de perjudicar a la agricultura, no la pueden hacer menos competitiva porque, si no, nos ocurre esto, que al perder competencia nos van sustituyendo desde los terceros países.

Por lo tanto, en la ley esta de la estrategia «De la granja a la mesa», hubo ya un informe del Centro Común de Investigación, que es un brazo científico de la Unión Europea, que advertía sobre estos peligros, que si poníamos muchas restricciones medioambientales a la agricultura, la agricultura perdería competencia y cada vez vendrían más productos desde terceros países, lo cual también perjudicaba al medio ambiente, porque lo que de verdad perjudica al medio ambiente no son nuestros árboles, es la falta de los árboles.
Lo que perjudica al medio ambiente es el transporte y van a venir con grandes buques ultracontaminantes desde lejos.
Y lo que contamina es lo que el hombre hace para producir todo lo que tenemos, energía, cosas y tal.

La contaminación del sector primario es muy poca.
Según la EPSA es un 10 %.
La agricultura es muchísimo menos, es un 1 %.
Pero, en cambio, nuestra citricultura renueva el aire de todos los vehículos que circulan por las carreteras de la Comunidad Valenciana.
Luego es un drama ecológico que los agricultores arranquemos nuestros campos por falta de productividad.
Luego en realidad defender la soberanía alimentaria también es defender el medio ambiente.

Bueno, aquí he traído un ejemplo que es que en 1958, cuando se creó la Unión Europea, se reunieron en Stresa los ministros de Agricultura para poner sobre la mesa los principios de lo que sería la política agraria común, y lo primero que se creó fue un club.
El club es el mercado.
El primer principio es el mercado único, donde íbamos a vender todos los agricultores o todos los países europeos nuestros productos.

Lo segundo era el dinero.
Para tener un club hace falta financiarlo, hace falta que ese club se mantenga con dinero, y eso era la solidaridad financiera.
Y España participa con 14.
000 millones de euros anuales.

Y, por último, los servicios del club.
Un club no sirve de nada si no va a dar a cambio algún servicio.
Y ese servicio se llamaba «preferencia comunitaria».
Los europeos íbamos a tener preferencia a poder vender en el club.
Y sobre eso se asentó Europa.
Tres pilares.
Si quitamos cualquiera de ellos, el mercado, el dinero o la preferencia, Europa se derrumba, no existe la Unión Europea.
Es una quimera.
Y entonces se está quitando, se está violando el principio de preferencia comunitario y Europa acaba de caer.

¿Y dónde estamos?
Estamos entre los escombros de Europa, atrapados en los escombros de Europa, teniendo que cumplir muchas limitaciones, pero no tenemos ninguna ventaja comercial.
Nos han sustituido, la ventaja comercial la tienen los de fuera.
Somos un club en donde el de dentro, el socio está pagando doble por el café.

Y por eso decíamos que la preferencia es vital volver a ella.
¿Y cómo se vuelve a la preferencia comunitaria?
Pues, desgraciadamente, se tienen que emplear defensas comerciales.
Se tiene que marcar cupos a las importaciones de esos terceros países.
Ahora mismo estamos con Sudáfrica, se está…, digamos, revisando el acuerdo de Sudáfrica.
Entonces, el acuerdo de Sudáfrica ahora mismo alguien tendría que estar marcándoles limitación en cupo.
«Usted, Sudáfrica, no puede meter en Europa más de seiscientas mil toneladas y, por meses, estas.
» Porque si no, nuestros cítricos de primera parte de la campaña se vienen abajo.

La otra parte son los aranceles.
Los aranceles que, efectivamente, escandalizan a mucha gente, son posibles, porque para todo lo que no tiene un acuerdo comercial hay aranceles.
Los vehículos de China pagan aranceles, la cerámica de la India y de China pagan aranceles, pero, en cambio, la fruta que nos llega desde Egipto, desde Marruecos, desde Turquía, desde Sudáfrica, no está pagando aranceles.
Habrá que hacer algo.

Yo no sé si activar salvaguardas.
Están previstas en los acuerdos.
Habrá que pedir que esas salvaguardas sean más ágiles de pedir y sean más ágiles de implementar, porque cuando aquí se habla de activar una salvaguarda ¡tienen que estudiar el mercado!
, y ya es tarde.
Ahora, ¿qué salvaguarda van a implementar para que esta naranja valga más?
No se puede.
Y la ley de la cadena alimentaria, no sirve.
No sirve, si no cerramos las fronteras no sirve; si las cerramos, sí, porque es que no la quieren; no la quieren, no la compran.

Antes, nuestros exportadores irán o Marruecos y a Sudáfrica a comprar los cítricos de allí que compraran la nuestra, porque el precio, el precio de coste es superior; Egipto está metiendo las naranjas a 50 céntimos.
Nosotros, ¿cómo vamos a cobrar 30 céntimos por ellas?
No es posible.

El senyor vicepresident:

Sí, li recorde que ja ha sobrepassat el temps.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

Vale.
Pues, bueno, ya sabemos que estaba el General agreement on tariffs and trade, ya lo conocemos; se metió la agricultura dentro del General agreement on tariffs and trade; sabemos que se ha creado la Organización Mundial del Comercio…, pero hay que tener en cuenta que cuando el Consejo de Europa se reunió dijo claramente que se respetaría en todo momento, en esos acuerdos, la preferencia comunitaria.
Y eso no se ha cumplido.

Bueno, con respecto al cotonet de Sudáfrica, sabéis que lo que pedimos es la autorización excepcional del metil-clorpirifos principalmente porque es posible, porque así lo permite el artículo 53 del reglamento 1107, que las dos condiciones únicas que dice es que sea un riesgo, y el cotonet lo es porque va a más, y que no se pueda combatir con medios razonables.
No es razonable que lo combatamos con métodos experimentales; no es razonable que lo combatamos con productos que son una tercera parte más caros, o sea, tres veces más caros y son tres veces menos eficaces.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Viciedo.

Habíamos quedado que seríamos un poco generosos… Vamos camino de los tres minutos.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

Muy bien.
Aprovecharé el turno de preguntas para terminar.

El senyor vicepresident:

Y ahora sí que sería el turno de los distintos grupos parlamentarios…, començant per Unides Podem.
Té la paraula, per un temps de dos minuts, la senyora Beatriu Gascó.
Quan vosté vullga.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

¿Un bolígrafo tiene por ahí?

El senyor vicepresident:

Sí, endavant.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, senyor Viciedo.

Esta comissió ha tingut el propòsit d'escoltar a tot el món, i així ho fem.
I el seu punt de vista és un altre que crec que és important escoltar, sense dubte.

Vosté, si ho he entés bé, centra la seua defensa dels problemes del sector, sobretot en les respostes que hauria de donar-nos Europa, si ho he entés bé, no?
El que m'agradaria saber és quines…, com que esta és una institució parlamentària autonòmica, quines tasques hem d'encomanar a la Generalitat Valenciana, de quina manera la conselleria d'agricultura ha de jugar un paper en la defensa de les proposicions que vosté ha plantejat ací davant del ministeri i com les traslladen també els partits que estan ací presents en el Parlament Europeu, després, no?

I com que ha parlat de la sobirania alimentària i és un àmbit en què personalment he estat involucrada durant molt de temps, crec que cal revisar un poc la defensa que vostés fan, perquè tal volta hi ha una, com dir-ho?
, una mala interpretació o un problema d'interpretació del que és la definició de sobirania alimentària que està definida per centenars d'organitzacions de productors arreu del món, i que es basen en quatre pilars i un d'ells és l'agroecologia, o siga, que la mateixa sobirania alimentària defensa l'agroecologia com a model de producció de l'agricultura familiar.

Ho dic perquè a l'hora de…, en el tema de les plagues, totalment d'acord que la reciprocitat és fonamental, però com que la sobirania alimentària com a proposta es basa en un mètode de producció que és totalment net de plaguicides i de fertilitzants de síntesi, per això ho dia.

Però també volia saber de quina manera el problema de Sud-àfrica afecta les mandarines que vostés produïxen en Castelló i clementines, quan en realitat, si no m'enganye, de desembre a juny hi ha un percentatge de zero importacions de Sud-àfrica, perquè allí ja no en tenen, i ja les mandarines i clementines els afecta en un percentatge relativament lleu pel que hem sentit per part d'altres experts que han vingut ací a parlar-nos.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Ahora es el turno, por parte de Vox Comunidad Valenciana, del señor José Luis Aguirre.

El senyor Aguirre Larrauri:

Muchas gracias, señor presidente.

Gracias, señor Viciedo, por su apasionada intervención, que creo que ha puesto sobre la mesa, pues la inquietud de todos estos agricultores a los que ustedes representan.

A mí me ha parecido muy importante la consideración que tenían durante el confinamiento, etcétera, como esenciales.
¿Ahora se consideran ustedes esenciales?
, ¿consideran que el colectivo que representa es valorado como esencial por los gobiernos nacionales, autonómicos o europeos?

También quería preguntarle…, ha hablado usted y el anterior compareciente también del tema de los aranceles, las defensas comerciales.
Nos ha dicho el anterior compareciente que una solución tenía que ser la implantación de estos aranceles a las importaciones de países terceros, que repercutieran luego, estos aranceles, en los propios agricultores que actúan como sumidero de CO2.

También quería preguntarle por lo que ha comentado de la ley de cadena.
¿Por qué considera que no funciona la ley de cadena y qué habría que hacer para que funcionara?
¿Quién debería marcar a lo mejor esos precios mínimos y, claro, y el ámbito de actuación de la misma?

Otra cosa.
En la primera comisión que tuvimos vino el secretario autonómico, el señor Llanes, que nos dijo que las grandes superficies no quieren ni oír hablar de metil-clorpirifos, que a poco que encontraran en las analíticas y que tienen dispositivos capaces de detectar por debajo del límite máximo de residuos admitido…, ¿qué puede decirnos usted sobre este tema como representante también de este colectivo de agricultores y por su experiencia como agricultor, citricultor experimentado, vamos?

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Aguirre.

Ahora es el turno, por parte de Ciudadanos, del señor Emigdio Tormo, por dos minutos.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Señor Viciedo, ¿usted se acuerda de una época en que éramos todos un poquito más jóvenes, previa al año 1985?
Pensábamos que con la entrada de España en la Comunidad Económica Europea nos íbamos a forrar, íbamos a vender productos agrícolas como churros.
Y durante una temporada fue así.
¿Usted se acuerda de que nos quemaban los camiones nuestros vecinos del norte, porque entraban nuestros productos, muchísima más calidad, muchísimo más baratos y con muchísima más rapidez y variedad que lo que había por el mundo?
Pagamos un precio muy alto.
¿Usted se acuerda?
Desmantelamos toda nuestra industria pesada: los Altos Hornos de Sagunto, los de Vizcaya… Gran parte de la industria pesada española se fue al garete.
Es un precio que tuvimos que pagar.

Ahora nos encontramos que después de haber pagado ese peaje costosísimo âpor cierto, lo hizo el Partido Socialista Obrero Español, es un hecho histórico; lo hubiera hecho cualquier otro, probablemente, pero fueron ellosâ resulta que los países que introducen ese tipo de productos que nosotros pretendemos vender en el resto de la Unión Europea, por lo cual pagamos nuestra cuota de socio, como usted ha dicho, no tienen que pagar los costes que nosotros tuvimos que pagar en el pasado ni tampoco en el presente, con lo cual, yo me pregunto: caramba, pues hemos hecho un negocio realmente complicado, un pan como unas tortas.

Usted decía, «no queremos…, pensamos que no debe haber más chiringuitos».
Bueno, chiringuito es una palabra fea, lobby… Yo creo que con las embajadas que tiene España, especialmente en Bruselas, entre la Unión Europea, y la oficina de intereses valencianos en la Unión Europea, en Bruselas, debería ser suficiente para que nuestros productos fueran suficientemente promocionados, sin crear más sobrecostes a los ciudadanos que, oiga, que bastante estamos ya sobrecargados en impuestos.

Competencia desleal.
Usted hablaba de que el fin de la pandemia y la guerra, la invasión rusa de Ucrania ha hecho que, de repente, una gran cantidad de productos tenga que desviarse y probablemente acaben donde no queremos que acaben, compitiendo con los nuestros.

Por lo tanto, lo que yo deduzco aquí es una falta de cintura política por parte de las instituciones europeas.
No podemos negociar con la suficiente agilidad como deberíamos hacerlo.

Y, por último, voy a hacer una reflexión sobre una noticia que vi sobre el Ayuntamiento de Vila-real, donde ustedes están básicamente radicados.
«El Ayuntamiento de Vila-real, alcalde del PSPV, respalda a los agricultores en sus reivindicaciones por los daños de la plaga del cotonet».
Es decir, que en lo que usted reclama de utilizar ciertos productos químicos, que son a priori altamente contaminantes y prohibidos por la Unión Europea, está respaldado por alcalde del Partido Socialista del País Valenciano.
Lo digo porque aquí, en esta misma comisión, no en esta pero parecida, en agricultura, se nos ha acusado a quienes defendíamos la utilización esporádica y puntual de esos productos, pues se nos ha acusado de querer envenenar al medio ambiente.
¿Usted piensa que eso es realmente envenenar el medio ambiente?

Gracias, señor presidente y, gracias, señor Viciedo.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Tormo.

És el torn del grup Compromís.
Té la paraula el senyor diputat Josep Nadal per dos minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Viciedo, per la seua intervenció tan enèrgica i que realment mos aprofitarà per a fer l'informe final.

Ha fet vosté una sèrie de consideracions sobre la Unió Europea en les quals estem totalment d'acord i sobre la realitat actual del sector.
De fet, pense que en el diagnòstic que ha fet vosté podríem estar molt d'acord.
El que no estaríem, supose, que tant d'acord és amb alguna de les solucions que proposen vostés per a la situació actual.

Entenem, conforme ha dit vosté, que el problema realment més que el minifundi és la modernització de les terres; entenem també que els sobrecostos…, el principal problema que tenim són els sobrecostos que mos suposa la competència deslleial de cítrics de tercers països; i també entenem que la llei de la cadena alimentària no podrà funcionar mai al cent per cent quan encara tenim esta sobreexportació de productes amb competència deslleial, no?

Nosaltres també pensem que la solució està en una sobirania alimentària, i entenem també molt interessant el que diu que a la millor hauríem de deixar de parlar tant de reciprocitat i començar a parlar de preferència, almenys pel que fa…, perquè entenem que eixa seria la gran solució i que la resta són més pegats, no?

A partir d'ahí, n'hi ha algunes coses que mos diferencien.
Jo, vosté ha dit, per exemple, que la llei de la cadena alimentària és totalment… Allò de les AICA i tal, són xiringuitos i que són totalment inútils… Jo sí que veig que, evidentment, sense posar barreres al que ve de fora serà molt complicat, però també entenc…, i vosté ha parlat de la clàusula de salvaguarda, que s'hauria de demanar.
De fet, la clàusula de salvaguarda s'ha de justificar.
I estos…, el que vosté diu «xiringuitos»…, però jo entenc que les AICA autonòmiques amb un registre de contractes serien ideals per a poder justificar com està la situació al nostre camp i poder justificar, racionalment, que es demane la clàusula de salvaguarda.

A més, no sé què opina vosté de les estafes al camp.
I si no es fa tal i com s'ha fet el tema de les AICA, com es podria combatre això, sense un contracte model i tal, no?

Vosté ha dit que estan en contra de la solució que el medi ambient pot perjudicar els nostres productes, no?
, algunes exigències de la Unió Europea.
Jo voldria saber…, no sé com pensa combatre la contaminació d'aqüífers i si pensa també que, clar, des d'eixe punt de vista, doncs, si la Unió Europea no posara imposicions laborals al tema laboral, doncs, al final, els productors d'ací, la gent que va al camp ací a treballar, acabaria cobrant el mateix que cobren en Sud-àfrica.
I volia vore, això, vostés com ho veuen.

Per últim, en el tema del metil-clorpirifos, ja li ho han dit per ahí també, pense que el company de Ciudadanos, doncs sí que n'hi ha una…, si és…, com ho veu això que des de la Unió Europea siguen unes exigències molt dures, que este producte dona residus de fins a cinc mesos després, i que no s'acceptarien les nostres produccions, no només les que estan contaminades directament sinó…

El senyor vicepresident:

Vaja acabant.

El senyor Nadal Sendra:

…tota la nostra producció en global si es tirara este producte.
I com veu les investigacions que s'estan fent de conselleria per a altres productes, per a intentar pal·liar este tema?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Ahora es el turno del Partido Popular.
Tiene la palabra el señor Miguel Barrachina por dos minutos.
Cuando usted guste.

El senyor Barrachina Ros:

Muchas gracias.

Muchas gracias, don Víctor.

Tuvimos la oportunidad de acudir el día 24 a saludarles.
Y gracias por la energía con la que defiende a un sector vital para la Comunidad Valenciana.

Compartimos parcialmente el diagnóstico, uno de ellos, y me gustaría pedirle opinión.
El plan de choque contra la plaga del cotonet, a juicio del Partido Popular, ha sido un fracaso tan estrepitoso como la Ley de estructuras agrarias o la Ley de la huerta de Valencia, que están contribuyendo al abandono masivo y a la desertificación de la Comunidad Valenciana.

Hace aproximadamente dos años, donde está usted se sentaba la consellera de agricultura, con competencia exclusiva en materia de lucha contra la plaga en aquel momento y, cuando le advertimos de lo indispensable de hacer como Italia y pedir un tratamiento temporal del único insecticida eficaz que había para combatir la plaga, no le dio importancia y valoró que los tratamientos biológicos iban a ser eficaces.
Se equivocó y el desastre de aquellas decisiones las pagan ustedes.

Hubo una guerra de cartas, una batalla epistolar donde el ministro Planas le dijo a la consellera que al ministerio no le habían pedido nada, ni dinero, ni ningún proyecto para luchar eficazmente contra el cotonet.
Y, a raíz de aquello, entonces se decidió que se pidiese a Bruselas, tarde y además sin efecto, porque el ministerio no hizo ningún caso.

Yo lo que le pregunto es que después de dos años donde el cotonet campa a sus anchas arruinando las cosechas de la provincia de Castellón y de la provincia de Valencia, pero donde ya la hemos exportado fuera de nuestra comunidad, si su previsión para este año, para la campaña de 2022 y 2023, es que por fin se va a controlar con esas medidas biológicas o si seguimos necesitando que se autorice durante unas fechas determinadas el tratamiento con metil-clorpirifos.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Barrachina.

I ara, per a finalitzar el torn de paraules dels grups polítics, en nom del grup Socialista, té la paraula la senyora Sabina Escrig, per dos minuts.

La senyora Escrig Monzó:

Moltíssimes gràcies, senyor Viciedo, per la seva compareixença.

Totes i tots els membres d'aquesta comissió sabem la situació, perquè ho sabem tots, la situació que pateix el sector cítric.
Per això existix aquesta comissió, per a…, comissió d'estudi, per veure la situació real i per trobar les millors ferramentes i accions perquè el nostre camp continue viu, però amb dignitat, reconeiximent i amb preus justos, que és el que volem tots.
Per això és necessari i constructiu escoltar totes les veus.
Per això li agraïsc la seva intervenció, perquè res com l'experiència per a trobar el millor camí per al futur de la citricultura valenciana.

Vosté ha assenyalat al principi que no tenen veu dintre del sector i que són un lobby reivindicatiu.
Lobby i reivindicatiu.
El que m'agradaria, en primer lloc, és que m'expliqués si des de la seva associació donen altres serveis per als citricultors, per als seus socis.

Després, estic totalment d'acord, estem totalment d'acord i ja ho han assenyalat altres compareixents, que els nostres llauradors no juguen amb les mateixes ferramentes que altres productors exteriors, de països tercers.
Aleshores, és fonamental, no?
Això és una, una qüestió que s'ha parlat en aquesta comissió i és fonamental per a ser competitius, perquè és que si no mai serem competitius, com ha dit vosté.

I quant a les plagues que entren a la nostra terra, jo crec que hem de continuar exigint, exigint a la Unió Europea mesures perquè no entren plagues que afecten els nostres conreus.
I, mire, jo crec que cal reconéixer el treball que s'ha fet des de les diferents organitzacions agràries, des del govern valencià i des del Govern d'Espanya, en eixa exigència del tractament en fred de les taronges que s'ha aprovat en el Parlament Europeu i que segurament no és…, no és suficient, però, bé, és el primer pas.

I, per últim, i perdone, president, van fer vostés una campanya per a la promoció de la taronja; que ens explique quin resultat ha sigut la seua campanya.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltíssimes gràcies, senyora Escrig.

I, ara, ja per a finalitzar la compareixença i l'últim punt de l'ordre del dia, per huit minuts, por ocho minutos, tiene la palabra.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

No, no, jo parle valencià.
El que passa és que el castellà és una ferramenta que arriba més lluny i a més gent, però per això…

El senyor vicepresident:

Doncs, bé, quan vosté vullga, disposa de huit minuts.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

Bueno, pues, simplemente decirles que, efectivamente, en ocho minutos no puedo responderles a todos.
Antes me he quedado a mitad de intervención.

El senyor vicepresident:

Sí, disculpe.
Si alguna qüestió se queda pendent de contestar li agrairíem que mos la fera arribar per escrit i la lliurarem als grups.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

Molt bé.
Perfecte.

I, aleshores, bé, si… Estoy dispuesto a reunirme con cualquier grupo que me lo solicite, ¿vale?

Se ha preguntado mucho sobre el tema de la utilización excepcional del metil clorpirifós, es una de las cosas que se ha quedado en el tintero, y, bueno, pues, simplemente decirles que es posible, con respecto a ese artículo 53, que Italia lo ha concedido ya dos años consecutivos, que la consellera de agricultura, y aquí sí que tiene competencias la consellera de agricultura, es -digamos- el órgano de ejecución del plan de acción y el ministro Planas digamos que hace caso de lo que le dice el órgano de ejecución, porque obviamente si la consellera le pide una herramienta para combatir el cotonet, difícilmente el ministro Planas se lo va a negar.

Es fundamental ahora mismo esa autorización y no va a dejar residuos porque, efectivamente, la naranja tiene un ácido, ¿vale?
, y eso lo hace liposoluble, y por eso tarda tanto en irse un producto que, a lo mejor, en los tomates se va mucho antes; pero, en Italia, efectivamente se usa para la fruta de hueso, y, entonces, con mucho menos tiempo lo pueden utilizar.

El tema es que sí que hay análisis y también hay un investigador del IVIA que lo dice, que es Vicente Tejedo, que si nosotros tratamos en el mes de marzo, abril, y hasta el 15 de mayo, no se van a producir residuos por dos motivos: uno, matemático, o sea, el fruto es tan sumamente pequeño que la cantidad de residuos que contiene, cuando se multiplica por cien, matemáticamente nos saca el 0,01 miligramo por kilo, ¿vale?
, que es el requisito que tiene que cumplir.
No está prohibido el metil clorpirifós, por eso nos entra fruta tratada con metil clorpirifós desde fuera, lo que no quieren es que haya residuos, que no esté el 0,01 miligramo por kilo que es el límite de detección, eso es lo que no quieren.

Entonces, se puede conseguir una autorización excepcional de un producto que no tiene registro, y ahora mismo el metil no lo tiene, pero se puede conseguir mediante esa autorización excepcional, y vemos que Italia lo ha hecho y también lo ha hecho la Comunidad Valenciana, lo ha pedido y se dio este verano, pero para tirar el fruto a la basura; nosotros lo queremos para poder salvar la fruta.
No se producirían residuos, porque así lo dice el señor Vicente Tejedo, también nosotros tenemos análisis hechos en esas fechas con tratamientos y a la hora de la recolección no existe, pero, además, también la tiene la Comunidad Valenciana, porque la Comunidad Valenciana lo pidió el primer año, pidió la autorización excepcional junto con la autorización excepcional de las trampas de feromonas, que sigue pidiéndola porque no tiene registro tampoco.
O sea que, igual que se pide una autorización excepcional de una cosa, se puede pedir de otra que sí es efectiva, las trampas de feromonas es experimental y el otro tiene una eficacia comprobada.
Nadie temía al cotonet mientras existía el clorpirifós y el metil clorpirifós.

Entonces, ¿se puede pedir?
Sí.
¿Debe pedirlo?
Sí.
¿Hasta cuándo?
Hasta que haya una solución.
Con la estrategia «De la granja a la mesa» nos quieren prohibir fitosanitarios sin antes ver cómo se combaten las plagas que estos fitosanitarios combaten.
Eso no puede ser, eso son limitaciones que destruyen el campo.
¡Claro que hay que reducir fitosanitarios!
, pero, poco a poco, con cabeza, sin prisas, porque si el que el metil clorpirifós, que es el señor Llanes dice que es cancerígeno, no, no es cancerígeno, es neurotóxico, ¿vale?
, pero es neurotóxico en cantidades muy altas y además apareció en embarazadas porque los productos que echaban para matar cucarachas contenían el clorpirifós, no porque nadie se coma una naranja o una manzana, porque los agricultores tratamos con esos productos directamente y nuestros padres, porque esto lleva cincuenta y tantos tantos años en el mercado, y nuestros padres lo hacían ¡sin EPI!
, y mueren… y yo creo que somos los agricultores los más longevos, mi padre murió a los 93, y, desde luego, no tenía ningún problema neurotóxico, ¿eh?
Bien.

Con respecto a una cosa que no he hablado, que es el tema de la ley de la pinyolà.
Este año se va a renovar, pero en el 2026 hay un plan para quitarla.
No podemos volver al pasado, no hay que ser negacionista, que precisamente es lo que nos dice La Unió y AVA, están negando que con la pinyolà se producen perjuicios al campo, y los perjuicios vienen en forma de tener que poner entoldamientos para proteger las variedades híbridas para que no produzcan este fenómeno; están hablando de tener que reducir y quitar en un plazo determinado una serie de variedades, y algunas de ellas, porque es lo que estamos denunciando, a variedades híbridas que se pudieran investigar y que pudieran ser rentables; estamos teniendo unas limitaciones o vamos a tener unas limitaciones que no tenemos por qué tener, porque igual que no entran las ovejas a pastar en mis campos, tampoco tienen que hacerlo las abejas, las abejas silvestres sí, pero las abejas de ganadería, porque esto es una ganadería, no tienen por qué producir un perjuicio a la citricultura con un beneficio a los apicultores porque los campos son nuestros y las flores de azahar son nuestras.
Además, cuando las abejas estén en nuestros campos se van a producir accidentes, yo lo he visto, millares y millares de abejas que no te dejan trabajar y que te pueden picar y te pueden producir una enfermedad grave.
Y, por último, cuando estén en nuestros campos nos van a prohibir más fitosanitarios, las plagas se nos van a comer.

Todos esos perjuicios se pueden evitar.
¿Cómo?
Pues, renovando la ley de la pinyolà sine die hasta que definitivamente se haga un plan -digamos- de reestructuración de las variedades, y que ese plan se vaya ejecutando poco a poco hasta que no haya esa polinización cruzada.
Bien, más cosas.

La ley de la cadena, pues, efectivamente, ya he dicho que la ley de la cadena puede funcionar, sí, pero si protegemos las fronteras, si no protegemos las fronteras la ley de la cadena es nacional, solamente afecta a España, y la ley de la cadena no puede funcionar si nosotros… esto no se vende, o sea, vamos a prohibir la venta a pérdidas, ¡vale!
, la prohibimos, entonces se me queda en el árbol.
De todas formas, aquí han pasado hoy cooperativas y han pasado las SAT, y todos esos están fuera del objeto de la Ley de la cadena alimentaria, todos, y cualquiera puede formar una SAT.
Con lo cual, al final, cualquiera estará vendiendo por debajo del coste de producción, o comprando por debajo del coste de producción.
¿Para qué queremos una AICA que lo controle?

De los contratos agrarios, efectivamente, cualquier irregularidad de contrato agrario hay que denunciarlo ante la AICA y tiene que haber una responsabilidad de ello, pero no es el problema del campo, no es el problema del campo, porque los exportadores también se arruinan; el que me compró esta naranja hace dos años se arruinó, Barber Caballero, y me pagó, o sea que, por lo menos, lo hizo bien.

El senyor vicepresident:

A los efectos oportunos le digo que ya tiene consumido el tiempo.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

Bien, tratamiento en frío y termino.

El senyor vicepresident:

De acuerdo.

El senyor president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real:

El tratamiento en frío -alguien lo ha tocado-, efectivamente hay que agradecer ese avance, pero yo creo que la estrategia no estuvo acertada.
El tratamiento en frío se puso en la revisión del acuerdo de Sudáfrica, se habló solamente de la Thaumatotibia leucotreta, no se habló de otras plagas, y se habló solamente de las naranjas, porque el acuerdo de Sudáfrica solamente contempla las naranjas.

Al final, se puede conseguir para las naranjas y para esta plaga, pero nosotros lo que pedimos es que sea una limitación, como nos ocurre a nosotros, a los exportadores españoles, que vayamos donde vayamos se nos exige el tratamiento en frío para que no se propaguen plagas, que además es una defensa comercial porque vale dinerito.

Con lo cual, lo que hay que pedir, sin meterlo dentro de ningún tratado, es el tratamiento en frío para toda importación, para todo país y para toda plaga.

Y con esto, pues…

El senyor vicepresident:

Doncs, moltíssimes gràcies, senyor Víctor Viciedo, president de l'Associació d'Agricultors Independents de Vila-real.
Sí que li encomanem que si vol enviar-nos les respostes a les preguntes que s'han quedat sense contestar, li ho agrairíem.

Amb açò acabem la comissió de hui.
Simplement recordar a les seues senyories que la propera sessió serà, degut a les dates festives de València i de Castelló, el dia 28 de març.

Queda finalitzada la sessió.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 14 minuts)