Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 12 de maig de 2005.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 49.
Segona i darrera sessió.**

***Pregunta que formula el síndic del GP Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el Pla de revitalització de les comarques de l'interior en la vertebració territorial de la Comunitat Valenciana (RE numero 28.
907).***

**El senyor president:**

 

Molt Honorable President del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del President del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.

Por favor.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Molt Excel·lent President.

Senyories.

Molt Honorable President de la Generalitat.

La vertebració territorial i social ha sigut i és un objectiu bàsic per a tots els governs del Partit Popular i, sobretot, també, el desenrotllament harmònic de la nostra comunitat.
Un desenrotllament socioeconòmic i un principi de cohesió territorial és el camí a seguir per a tindre una comunitat forta i de futur.
Les desigualtats no tenen cap sentit en una societat moderna com la nostra que mira cap a Europa i que busca la prosperitat i el benestar social.
Si demanem la solidaritat intererritorial a l'Estat i a la Unió Europea, nosaltres hem de donar exemple, també, dins de la nostra comunitat.

Les comarques d'interior, senyories, representen el 50% del territori de la Comunitat Valenciana i, tanmateix, soles concentren el 5% de la seua població.
El 58, quasi 59% dels municipis de menys de 2.
000 habitants, són el 58% ­com deia­, quasi el 59% són de menys de 2.
000 habitants.
I no cap dubte que les greus conseqüències del que és l'index demogràfics en les zones d'interior són negatius, el tema de l'envelliment progressiu de la població per al seu desenrotllament social i econòmic de totes les comarques d'interior.
Els números demostren que la renda per càpita de les comarques d'interior, a les de les comarques del litoral i els sectors més dinàmics i actius de la població, han de buscar eixes oportunitats fora d'ahí ja que estes comarques tenen ­com deia­ eixa renda per càpita molt més inferior.
Així, és necessari apostar d'una manera clara i rotunda pel progrés, pel creixement econòmic i social de les comarques d'interior impulsant i gestionant de manera eficaç i rentable la riquesa potencial de les mateixes, com poden ser els valors paisatgístics, el patrimoni històric artístic i monumental que tenen i que no es poden desaprofitar amb el fi de frenar la despoblació progressiva.
I açò és el que dóna resposta, al nostre entendre, este Pla de revitalització de la Generalitat pensant en estes comarques mes desfavorides.

Consolidar, doncs, la vertebració territorial, així com l'equilibri i solidaritat en el si de la Comunitat Valenciana, és important perquè tots els valencians, qualsevol que siga el lloc on visquen, puguen disfrutar de les mateixes oportunitats de futur i de creixement i tinguen a la seua disposició els centres educatius, de salut, les residències de tercera edat o qualsevol altre tipus de serveis públics o de beneficis socials que no seria possible sense eixa aposta de la cohesió i la vertebració territorial.
Sols portant a cap millores en la xarxa de carreteres, en el desenrotllament dels ferrocarrils, el Pla eòlic valencià, en les estructures agràries, en els regadius o en la xarxa de camins rurals, va a ser possible la generació de riquesa i d'ocupació en les comarques d'interior.
I així, es podrà evitar ­com deia­ que la població jove haja de desplaçar-se a comarques del litoral o de costa, fora de la seua terra, fent inviable en este cas l'equilibri i la vertebració que crec que tots busquem.
I estes són, precisament, a l'entendre del Grup Parlamentari Popular, les virtuts que té el Pla de revitalització de les comarques d'interior que ni més ni menys fa un esforç econòmic de 7.
300 milions d'euros, com s'ha explicat per part del govern.

Nosaltres entenem que recolzar la segona descentralització, potenciar l'autonomia local, aplicar el Fons Autonòmic de Cooperació Municipal, promulgar una llei de règim local i executar plans ambiciosos, com el que presenta en este cas el Consell de la Generalitat, és el camí a seguir per a fer eixa autonomia municipal que tots ens meresquem i per a fer, sobretot, eixa segona descentralització que siga una realitat.
Altres, senyor president, es dediquen a la demagògia, a la crítica fàcil, sense aportar idees i alternatives, i, altres, es dediquen a obviar i a ignorar a la Comunitat Valenciana en debats tan importants com l'estat de la nació per a negar-nos-ho tot.
Nosaltres, a les polítiques efectives.

Jo crec que la gran diferència que n'hi ha en estos moments és que el Partit Popular està fent unes polítiques reals i efectives, està fent un govern responsable i altres estan fent una oposició demagògica.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Castellano.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Buenos días, señor presidente.

Señorías.

Portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Efectivamente, el gobierno de la Generalitat tiene muchísimas responsabilidades, entre otras la de la cohesión territorial.
Todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana han de tener garantizadas sus oportunidades: de educación, de comunicación, de empleo, en definitiva, de todo aquello que tiene que hacer que cualquier territorio, cualquier comarca, cualquier municipio de la Comunidad Valenciana sea un lugar atractivo para vivir y que cumpla con todos los requisitos de una sociedad que da calidad y que da bienestar.

El empleo y la cohesión territorial, por lo tanto, son dos objetivos que hicieron que el gobierno de la Generalitat presentase un plan de inversiones en las zonas llamadas de interior, en las comarcas de interior.
La Comunidad Valenciana ha crecido mucho, ha crecido bien durante estos años, en algunas comarcas en concreto, fundamentalmente en las llamadas del litoral, y queremos apostar claramente por las comarcas del interior.

Durante estos dos años hemos conseguido crear más empleo que nunca en la historia de la Comunidad Valenciana.
Durante esos dos años hemos conseguido que 177.
000 personas se hayan incorporado al mercado de trabajo.
Durante estos dos años hemos conseguido reducir en 8.
500 el número de parados, pero queremos mucho más, queremos muchísimo más, y sabemos que la apuesta para el pleno empleo pasa también por incorporar al elemento de prosperidad y generación de empleo a las comarcas del interior.
Red de carreteras, inversiones en educación, inversiones en sanidad, inversiones que tienen que ver con la apuesta también por la agricultura o por la empresa en el interior por la comunidad, son apuestas fundamentales para el futuro de la Comunidad Valenciana.

El Partido Popular es un partido que sabe perfectamente que cohesión social, cohesión territorial, oportunidades para todos, son siempre objetivos básicos fundamentales, esenciales, de cualquier gobierno democrático.
Por eso, para los dirigentes y los responsables políticos del Partido Popular es tan importante la inversión en un lugar u otro de nuestro territorio, en el norte o en el sur, en el este o en el oeste.

Y hoy, aquí, hablando de comarcas del interior, hablando de apuestas por el desarrollo de las comarcas del interior, hablando de oportunidades para todos, hablando de tener sólo ojos para los ciudadanos, para todos los ciudadanos y para todos los lugares de nuestra comunidad, podemos perfectamente entrar en contraste y dejar en evidencia un debate como el de ayer en donde el presidente del gobierno de España volvió a ser cicatero con algunas comunidades autónomas españolas.
Hoy presentamos un Plan de revitalización de las comarcas de interior de la Comunidad Valenciana, pocas horas después de que el presidente del gobierno volviese a olvidarse de la Comunidad Valenciana en su intervención.
Y lo que es más grave, lo que es más grave, al partido político que durante tantos años generó tristeza, depresión y paro, *(remors)* el Partido Socialista pretende también parar a la Comunidad Valenciana.
No hablar ayer del agua, no hablar ayer de los planes de sequía incorporando a la Comunidad Valenciana es una forma cicatera, pequeña, de hacer política en nuestro país.

Nosotros somos diferentes, nosotros entendemos que todos los ciudadanos tienen que tener las mismas oportunidades y, por eso, nosotros presentamos un Plan de revitalización de las comarcas de interior que supera los 7.
000 millones de euros hasta el año 2011.
Nosotros sí que tenemos un proyecto para toda la Comunidad Valenciana.
El gobierno socialista no tiene un proyecto para toda España.
Posiblemente, por eso, el portavoz de Esquerra Republicana de Catalunya le dijo ayer al señor Rodríguez Zapatero: *(remors)* "bienvenido al club de los cicateros".

Nosotros seguiremos apostando por la cohesión social y territorial de toda la Comunidad Valenciana.
Todos somos importantes.
Todos somos necesarios para conseguir que en esta comunidad, en cualquier lugar de esta comunidad se tengan las mismas oportunidades de comunicación, de educación, de salud, en definitiva, de bienestar.
Y esta apuesta es una apuesta seria y, si me permiten, irrefutable.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta que formula el síndic del GP Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durà, sobre la situació de l'atur a la Comunitat Valenciana (RE número 28.
688).***

 

 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.
(*El senyor president colpeja amb la maceta)*

Por favor, guarden los comentarios para luego.

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president.

Senyor Camps, quina opinió li mereix la desocupació que registra la Comunitat Valenciana?

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Yo quiero pleno empleo para la Comunidad Valenciana y estamos en el camino: 9 de cada 10 valencianos, si quieren trabajar, tienen trabajo.
Durante estos dos años que soy presidente de la Generalitat se han incorporado al mercado de trabajo 177.
000 personas.
Durante estos dos años que soy presidente de la Generalitat se ha rebajado el paro en más de 8.
000 personas.
Y durante estos dos años que soy presidente de la Generalitat trabaja más gente en la Comunidad Valenciana que nunca en la historia.

Yo sé que esta es una gran noticia para la Comunidad Valenciana y es una mala noticia para usted.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pla, té la paraula.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president.

Senyories.

Parlar de tristor, vosté, el president més trist de la història d'esta comunitat, té mèrit.
*(Aplaudiments) (El senyor president colpeja amb la maceta)*

En tot cas, senyor Camps, vaig a intentar explicar per què és vosté el president de l'atur.
Vosté és el president de l'atur perquè, per molt que s'invente, vosté va entrar i en esta comunitat n'hi havia inscrites, demandants d'ocupació, gent que volia treballar, 132.
000 persones, i hui n'hi ha 158.
000.
És a dir, des que vosté és president s'ha incrementat l'atur de manera substancial, és a dir, 25.
000 persones més estan demandant ocupació i no poden treballar.

Vosté ha estat incapaç en els darrers anys, vosté ha estat incapaç d'escoltar, perquè fa dos anys, ja, quan vosté va prendre possessió, en el debat d'investidura li diguérem que esta comunitat necessitava actuar de manera molt clara per a fer front a les debilitats estructurals del seu mercat de treball, especialment de les indústries tradicionals.
Vosté és el president de l'atur perquè va ser incapaç de reaccionar a eixa crida que férem des d'ací, des d'esta trona, per a fer front a eixa situació.
Vaig estar tot un any presentant iniciatives per a fer front a eixa debilitat estructural, advertint de la situació que sectors com el tèxtil, el calcer, el moble, anaven a patir, advertint i proposant-li coses.
Finalment, davant del seu silenci, la seua inactivitat, vaig iniciar tot un seguit d'actuacions al llarg del País Valencià per a fer possible la presentació d'un pla de mesures urgents per a fer front a la millora de la competitivitat de les nostres empreses.
Vosté va callar.
Ben al contrari, no soles va callar, sinó que va enviar al seu conseller portaveu, amb desaire i menyspreu, a dir que no hi havia alternativa i, a més, a insultar en algunes ocasions.

Vosté és el president de l'atur, senyor Camps, perquè és impossible d'escoltar i de reaccionar.
Mire, les conseqüències de la seua actitud indolent, de la seua inactivitat, per no dir de la seua i-rres-pon-sa-bi-li-tat, la tenim hui presente.
Per primera vegada en la nostra història esta comunitat és durant tot un any líder en destrucció d'ocupació en el conjunt d'Espanya.
Per primera vegada en la nostra història, mentre a Espanya es crea ocupació, en esta comunitat es destrueix ocupació.
Mentrestant, el senyor conseller, que encara està reflexionant respecte a què fer després d'un any, tanca les oficines del Impiva a Castelló i a Alacant, precisament a Alacant que és on més, més es nota esta situació.

Mire, senyor Camps, vosté és el president de l'atur perquè, senzillament, i ho afirme amb total rotunditat, no s'entera, no s'entera, encara que li ho explique el seu conseller, que està donant-li ara lliçons d'última hora.
*(Remors)*

Mire, jo discrepava seriosament del model Zaplana ­vosté ho sap­, un model basat en una forma de fer i desenvolupar l'activitat econòmica.
Jo discrepava, però Zaplana tenia un model.
Podia estar equivocat o no ­evidentment nosaltres pensem que estava equivocat­ però és que vosté, senyor Camps, l'única cosa que ha fet, en els dos anys que està al front de la Generalitat, és destrossar el poquet model que l'anterior govern del Partit Popular havia posat en marxa en esta comunitat, que el senyor Zaplana havia posat en marxa, l'única cosa que ha fet.

L'única ocurrència després de dos anys és, com dia abans, posar-se a reflexionar i encomanar estudis, estudis, i encomanar a consultores externes que ens diguen com han de resoldre una situació que té esta comunitat, que és que té al voltant de 100.
000 persones, eh?
, 100.
000 treballadors i treballadores en sectors amb una debilitat molt clara, que no tenen resposta del seu govern, que no es veuen protegits pel seu govern, que no saben per on pegar.

Jo dic i continue reafirmant que este és un problema de primera magnitud per a esta comunitat i per al conjunt d'Espanya.
I per això, perquè sé que vosté dirà que no n'hi han mai alternatives, que no.
.
.
Mire, ahir mateix, vostés rebutjaren una proposta mesurada, serena, raonable, d'un conjunt d'actuacions per a donar suport i estabilitat a les nostres empreses, per a millorar la seua competitivitat.
Ahir mateix, ahir mateix!
No sé si vosté s'ha enterat.
Li ho dic perquè no puge ací dient que els socialistes no tenen alternativa, perquè el normal és que diga això, com diu que el seu govern és el millor govern que n'hi ha en la història de la Generalitat, que és el govern més cohesionat i que és un govern excel·lent, com diu això.
*(Aplaudiments)* Pot dir-ho, pot dir-ho!
Jo li dic que eixes alternatives les tornarem a reiterar millorant-les.
Però, s'ha d'actuar!
No pot estar vosté esperant que el conseller acabe eixe període de reflexió perquè les empreses estan necessitant ajuda, suport, per a fer front a la situació.
Actue!
Mosatros li presentarem eixes mesures i li anuncie que vaig a dedicar-me també a presentar un nou paradigma industrial per a esta comunitat: un Silicon Valley.
No Florida; Califòrnia, senyor Camps, Califòrnia!
Mire com es riu el conseller que sap de què estic parlant.
*(Rialles)*

Vaig a dir-li que al llarg d'estos dies vaig a presentar, a posar en comú, en el conjunt dels agents socials d'esta comunitat, un pla industrial i tecnològic.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Pla, por favor

.

**El senyor Pla i Durà:**

 

.
.
.
per a la salut i el benestar, que és una àrea d'eixida d'esta comunitat, com altres.
Però, treballe, pose's en marxa i deixe de ser el president de l'atur d'esta comunitat i del conjunt d'Espanya.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Pla, el reiterado argumento de cada mes hablar de esta cuestión y calificar de esta manera al gobierno y al presidente, no le da para ganar en credibilidad, no gana, no gana.
Parece usted que venga a un programa de televisión y busque el aplauso fácil cuando alguien levanta el cartel de "aplauso".

 

**El senyor president:**

 

Señor presidente.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Seguramente, yo, seguramente yo me asesoro de mis consellers.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor presidente, por favor.

Vamos a ver, el señor Pla ha estado en esta tribuna.
Ha dicho todo lo que ha querido.
No se le ha hecho ni un comentario de reproche.
Por favor, dejen al presidente que se exprese en la misma situación.
¡Dejen de interrumpir ustedes, por favor, por favor!

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, gracias, señor presidente.

Yo al menos me asesoro de consellers que están todo el día trabajando para hacer posible la puesta en marcha de iniciativas interesantes y no de personas que se van a los espectáculos televisivos y que al final terminan siendo solo argumentos vacíos y sin ningún tipo de contenido.

Mire, señor Pla, podría irse a California, podría irse a California y de paso no solo tomar nota de Silicon Valley, que se está trasladando al norte de la India, sino además tomar nota de las desaladoras que se van cerrando en California porque son la peor apuesta y alternativa para conseguir agua para California.
Entonces, me parecería interesantísimo, y el Gobierno de la Generalitat le va a pagar a usted un viaje a California *(veus)* para que tome buena nota y se dé cuenta que la alternativa al trasvase del agua del Ebro ¡no son las desaladoras *(aplaudiments)* de esa California de la que usted habla!

Porque mi tristeza, señor Pla, mi tristeza es ver desgraciadamente cómo el jefe de la oposición no se prepara los temas, no trabaja los temas, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* no le gusta el esfuerzo, no le gusta el esfuerzo, y lo que es peor, y lo que es peor, no le dice a los valencianos que se avergüenza del gobierno socialista de Madrid que intenta paralizar *(protestes)* a la Comunidad Valenciana.
¡Esa sí que sería una actitud gallarda y una actitud llena de orgullo y de valencianía!
En vez de subir aquí a contar mentiras, a contar mentiras, porque nadie va a cerrar el Impiva en Alicante y en Castellón.
¡Eso es una mentira!
Y las mentiras se cantaban, señor Pla, cuando íbamos de excursión en la época de Primaria y Secundaria.
Aquí se cuentan verdades, se cuentan con datos porque estamos hablando de una sociedad completa, de un proyecto autonómico completo, que requiere de argumentaciones serias y basadas en datos.

Le vuelvo a repetir, pese a lo que usted diga: en estos dos años que soy presidente de la Generalitat se han creado 177.
000 puestos de trabajo.
Yo, delante de los ciudadanos me comprometí a en cuatro años generar 145.
000.
Pues bien, en la mitad de la legislatura hemos conseguido más puestos de trabajo que los cuatro años que teníamos previsto de 145.
000 puestos de trabajo.

Ha bajado el paro en esta comunidad en estos dos años que soy presidente de la Generalitat en 8.
000 personas.
*(Veus)* Y, además, le diré más, crece la población activa por encima de la mayoría de las comunidades autónomas.
Se han regularizado más de 100.
000 personas en nuestra comunidad porque saben que en esta comunidad hay posibilidades de encontrar trabajo.
La tasa de paro de sus fórmulas mágicas cuando gobernaban estaba en el 25%.
En estos momentos está en el 10%.

Voy a hacer algo que no debería hacer.
Pero, en fin, voy a hacerlo.
*(Protestes) (El senyor president colpeja amb la maceta)* Le adjudican, le adjudican a un estadista del siglo pasado la siguiente frase: "Cuando el adversario se equivoca, no lo distraigan.
" Yo, debería no distraerle.
Pero en cualquier caso le voy a decir: en esta comunidad, cuando se habla de paro, todo el mundo apunta al Partido Socialista Obrero Español.
*(Veus)* Y además, y además, y hemos conseguido estos dos años que no solo cuando se hable de paro sino que cuando se hable de sequía, todo el mundo apunte al Partido Socialista Obrero Español, al Partido Socialista Obrero Español.
*(Veus) (El senyor president colpeja amb la maceta)*

En esta comunidad vamos a seguir generando empleo.
En esta comunidad hay proyectos de futuro para que la comunidad consiga *(el senyor president colpeja amb la maceta)* que todo el mundo que quiera trabajar, trabaje.
Como le he dicho antes: nueve de cada diez ciudadanos de esta comunidad que quieren trabajar, trabajan.
Lo que le pido a usted es que trabaje un poquito más.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta que formula el síndic del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre l'aplicació de la Llei 6/1994, reguladora de l'activitat urbanística (RE número 28.
685).***

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor.
.
.

Por favor, señor Perelló.

Un momentito, señor Ribó.
Cuando vuelva la calma a las filas.
.
.

Por favor, por favor.

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa.
El senyor Ribó té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president, li preguntem avui per la Llei reguladora de l'activitat urbanística, la Llei 6/1994, i li ho preguntem perquè ha generat alarma, ha generat alarma i ha generat preocupació per la degradació del territori i del medi ambient.
Alarma palesada, per exemple, per l'informe del Síndic de Greuges, que posa tretze recomanacions que moltes no són acceptades per la Conselleria de Territori; alarma per l'informe de la Comissió del Parlament Europeu, de maig del 2004; alarma per les manifestacions dels ambaixadors, de la majoria dels ambaixadors de la Unió Europea, del mateix degà del cos consular; preocupació perquè dintre de pocs dies tindrem una segona visió informativa del Parlament Europeu per a tractar aquest tema, i preocupació, des del nostre punt de vista també pels temes de territori i medi ambient.

Fa pocs dies es publicava que en els 10 últims anys, els d'eficiència de la Lrau, s'ha ocupat tant de territori en este país com en tota la seua història.
A nosaltres ens agradaria que ens valorara el desplegament i el desenvolupament d'aquesta llei.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Señor portavoz de Esquerra Unida, la ley tiene 11 años de vigencia.
La ley fue aprobada en la última legislatura de gobiernos socialistas, se ha desarrollado durante estos 10 últimos años, y como toda ley, y además una ley que implica tantas decisiones de tipo político y administrativo, y tiene tanta incidencia en el crecimiento y desarrollo de nuestra comunidad, como es una ley que tiene que ver con el suelo, pues necesita de alguna modificación que vamos a plantear ya la semana que viene con una nueva ley que presentará el conseller de Territori i d'Habitatge.

La ley ha funcionado y, además, no solo ha funcionado sino que se ha compatibilizado con decisiones importantes de los gobiernos de la Generalitat de estos últimos años en donde se ha preservado, por ejemplo, más suelo de paraje natural, de territorio defendido, que nunca en la historia.
Prácticamente el 35 o 36% del territorio de la Comunidad Valenciana está protegido.
De los 420 kilómetros lineales de costa de la Comunidad Valenciana, ciento y pico también están protegidos.
Es decir, que la Ley del suelo para el desarrollo de nuestros municipios, la Ley del suelo para el desarrollo de nuestra economía y, además, la compatibilización con decisiones importantes en materia medioambiental durante estos 10 años de la vigencia de la misma.

Bueno, llega el momento de su modificación, de su actualización y, como siempre que ocurre en la aplicación de la ley, cosas buenas y cosas no tan buenas.
Y las cosas no tan buenas, que solo se perciben cuando se aplica la misma, son las cuestiones que nosotros vamos a proponer en su modificación.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Jo, en primer lloc, m'alegre que haja tingut vosté l'altura, ja que es parla d'altura en el seu Consell, de no carregar-li el mort a la llei socialista, m'alegre.

Però, mire, la primera cosa que li voldria dir, la primera cosa que li voldria dir és que el territori que diu vosté que està protegit no està protegit.
Les zones LIC no estan protegides.
Hi han explotacions mineres en elles, hi han parcs eòlics.
Açò no és protegir, senyor conseller.
Revise els seus números i done els números correctament.

I la segona, clar que s'ha de canviar!
Fa almenys quatre anys, el conseller que avui no està, ja deia que s'havia de canviar, almenys quatre anys.
I el que és cert és que en tots estos errors que vosté diu, a vostés esta llei els ha funcionat, els ha anat com anell al dit.
Hi han lleis que no els agraden; si no els agraden, la canvien.
La llei forestal la canviaren aquí per a poder fer explotacions de tarongers en la muntanya, per exemple.
Hi han lleis que no els agraden, la llei de persones adultes, de formació de persones adultes, i senzillament no l'apliquen, i s'ha acabat la història.

Esta llei, a vostés els ha encantat.
Han convertit l'agent urbanitzador en agent especulador i agent depredador.
Deu anys després, aquest agent urbanitzador de la Lrau s'ha convertit en l'element més depredador del territori.

I mire vosté, vostés mateixos són conscients de l'impacte d'esta llei.
L'any passat, en l'estiu, vostés mateixos donaven una recomanació als ajuntaments en el sentit que s'aplicaren els principis d'una nova llei ­una cosa insòlita, no s'ha fet mai!
­, els principis d'una llei que sembla que vostés no són capaços d'arribar a concretar o arribar a consens.
No ha arribat aquí, no sabem amb qui està el consens.

Mire vosté, senyor president, jo crec que els fets polítics importants tenen una foto.
Per exemple, la guerra d'Iraq va tenir una foto, la foto de les Açores, amb el trio Aznar-Bush-Blair.
La Lrau té una foto ­també hi ha un trio­, la foto Porxinos: alcalde del Partit Popular, conseller de Territori i, al mig, un constructor que no té rubor a dir que ha estat un *pelotazo* urbanístic.
I el conseller que no té rubor a recolzar tècnicament este constructor que diu que va a fer un *pelotazo* urbanístic, a recolzar-lo tècnicament.
I es diu públicament.

Mire, la Lrau són més coses, efectivament, és Cabanes-Oropesa, és Rabasa en Alacant, amb el recolzament no solament del seu grup.
És construir, especular i degradar el territori valencià fins que no quede res.
Són projectes per ocupar 120 milions de sòl rústic, per a poder especular, per a poder aplicar els diferents *pelotazos* adequadament.
Per suposat, açò el seu conseller de Territori li diu *desarrollo sostenible*.
No he vist prostituir més mai una paraula com sostenible com fa algun dels seus consellers.

Mire vosté, diuen que en el seu Consell hi ha persones de diferents altures, ho diuen.
I a mi m'agradaria que avaluarà concretament l'altura de territori i vivenda, concretament a l'anomenar dos alts responsables d'urbanisme que tenen molt a vore amb la Lrau, en prendre les decisions que estan donats d'alta.
M'agradaria que ho atenguera, senyor president, perquè és una qüestió important.
Estan donats d'alta a la vegada en el registre mercantil amb empreses relacionades, precisament amb urbanisme.
Açò sí que és altura ètica en el funcionament d'una conselleria.

Però, mire vosté, independentment de l'altura ètica, hi ha una cosa que és clara: vosté és el primer i l'últim responsable, el primer i l'últim responsable.
Jo li voldria donar dos recomanacions per acabar, la primera copiada dels parlamentaris europeus: decrete una moratòria urbanística mentre no s'arreglen tots els problemes que s'han plantejat amb claredat per culpa de la Lrau, de l'aplicació de la Lrau, de no haver fet el reglaments o de no haver-la modificat.
I si no és capaç de fer-lo, si no és capaç d'introduir aquestes modificacions almenys canvie-li el nom: Llei reguladora del *pelotazo* urbanístic seria el nom adequat per a aquesta llei.

**El senyor president:**

Señor Maluenda, por favor.

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ribó, altura per a parlar també des de la trona de les Corts Valencianes quan parlem de qüestions que són fonamentals i importantíssimes per a la nostra Comunitat.
És una llàstima que malbarate vosté moltes vegades en un impuls que no entenc moltes vegades quan parla de qüestions d'este calat.
Una llei que es va aprovar en l'any 1994, que s'ha desenrotllat al llarg d'estos anys i una llei que, entre altres coses, precisament, precisament, ha funcionat per a la no acumulació de terrenys per part d'algunes persones i poder fer especulació.

I una altra cosa més, una altra cosa més.
Com vostés tenen estes idees que ja ningú explica en cap facultat del món, ni en les xineses, ni en les xineses, li vaig a dir una cosa, senyor Ribó: moratòria sí que és exactament igual a *pelotazo*.
Les moratòries normalment solucionen la vida de vàries generacions d'algunes famílies, senyor Ribó.
És que és curiosíssim, perquè vostés estan encara en estes teories estranyes ja passades on la intervenció de l'Administració juga sempre un paper de regularització i afavorix a algunes famílies o a algunes empreses.
Sempre l'aplicació de les idees de l'esquerra són sempre a favor d'un grup determinat de famílies o d'empreses.
Moratòria exactament igual a *pelotazo* i especulació.
Sempre, senyor Ribó.

Anem a modificar la llei, entre altres coses perquè fa onze anys que es va ficar en marxa, i perquè qualsevol llei necessita també de l'actualització i de la modernització sobre la base d'una aplicació exitosa d'esta llei.
Esta llei, entre altres coses, ha procurat el desenrotllament sostenible de pobles i de municipis governats pel PP, pel Psoe o per Esquerra Unida de tot el territori de la nostra Comunitat; ha possibilitat el creixement dels llocs de treball i ha possibilitat que la Comunitat Valenciana siga una locomotora quan a la generació de riquesa i, en definitiva, de dinamisme econòmic en tota Espanya i fora del nostre país.

I, com sempre, qüestions a actualitzar i a modernitzar sense cap tipus de problema.
La setmana que ve donarem bona informació respecte de la modificació d'esta llei.
Però el camí del *pelotazo*, el camí de l'especulació sempre és quan el paper de l'Estat o l'Administració intervé en les decisions de la societat.
A soles l'Administració quan juga un paper, un paper preponderant en aspectes que han de vore amb el funcionament econòmic de la societat, funciona el *pelotazo* y l'especulació.
Esquerra igual a especulació i a *pelotazo*.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Por favor, señores diputados.

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspende el Pleno por quince minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 15 minuts)*

***Compareixença del conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, per a informar sobre l'acord marc sobre el Pla de residus signat pel Consell, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 13.
687).***

**El senyor president:**

Se reanuda la sesión.

Punto doce del orden del día: comparecencia del conseller de Territorio y Vivienda para informar sobre el acuerdo marco sobre el Plan de residuos firmado por el Consell, solicitada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: l'Entesa, registro de entrada 13.
687.

Tiene la palabra el honorable señor conseller don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Molt Excel·lent Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó, fa tan sols quinze dies vaig comparèixer davant la comissió de Medi Ambient en les Corts Valencianes per a informar sobre l'aprovació dels plans zonals de residus de la Comunitat Valenciana i hui, amb molt de gust, comparec novament per a informar sobre l'acord marc dels plans de residus.

Ara fa quasi un any de la firma d'este acord, un acord que es va firmar davant el Molt Honorable President de la Generalitat Valenciana entre la pròpia Generalitat, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, en representació dels ajuntaments valencians, i la Cierval en representació dels empresaris de la Comunitat Valenciana.
Aquell acord va suposar la materialització del sentit solidari dels representants de les institucions firmants sobre un aspecte, com són els residus que tots generem, i que necessita del màxim consens i sentit cívic.

En matèria de planificació i gestió de residus, voldria també aprofitar esta primera intervenció per a assenyalar els antecedents més immediats a la firma d'este acord que es remunten al Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana, que va ser aprovat en l'any 1997 pel govern valencià.
Dos anys més tard s'aprovà la Llei de residus de la Comunitat Valenciana.
Això significa que hui per hui som una de les poques comunitats autònomes que disposa de legislació específica en la matèria, en concordància amb la reserva legislativa que es prevé en la llei bàsica de residus de l'estat espanyol.

Una de les novetats més significatives de la Llei valenciana de residus és la figura dels plans zonals, que ordenen la gestió de residus urbans en les diferents zones de la Comunitat Valenciana i encomanen la responsabilitat d'execució i posada en marxa de les infrastructures corresponents als consorcis o entitats que agrupen els municipis integrats d'estes zones.

Durant l'anterior legislatura van ser aprovats tres plans zonals, un d'ells dividit en dos àrees de gestió i constituix tres consorcis, a més de l'entitat metropolitana de tractament de residus.
Després que es va iniciar els períodes de representació i de presentació de projectes de gestió alternatius, alguns dels quals van ser adjudicats.

En tot cas, resulta evident que el camí recorregut fins ara amb la llei valenciana i els plans zonals són un fet sense parangó i tot indica que s'està avançant en la direcció correcta.
S'ha buscat la col·laboració de tots els municipis implicats i el suport de la iniciativa privada per a dur avant una alternativa ambientalment adequada al tractament dels residus.

També convé senyalar i destacar que algunes de les actuacions desenrotllades en l'anterior legislatura especialment i també en esta ha permés que la Comunitat Valenciana ocupe un dels llocs capdavanters de l'estat espanyol en matèria de recollida selectiva i gestió d'envasos, tant dels denominats envasos lleugers, com del paper, cartó i vidre.
I no solament amb l'important creixement del parc de contenidors posats a disposició dels ciutadans sinó també amb la posada en marxa de noves plantes de selecció i classificació d'envasos, com les d'Alzira i Benidorm, a més de les de Castelló i Picassent, que es troben actualment en fase de construcció.

D'altra banda, cal destacar també algunes altres actuacions inversores en matèria de plantes de compostatge i abocadors controlats, com els de Villena i Xixona, a més del centre de tractament de Benidorm i les plantes de recuperació de clorofluorocarbonats, de frigorífics d'Alacant i de residus elèctrics i electrònics de Nàquera, a més d'una infinitat d'actuacions d'àmbit municipals per a la construcció d'ecoparcs, la construcció d'abocadors de residus inerts, el tancament d'abocadors incontrolats i la descontaminació de sòls.

Però en esta legislatura hem volgut donar un impuls definitiu a la gestió de residus.
El dia 15 d'abril de 2005 tancàrem la redacció i aprovació de tots els plans zonals de residus urbans en la Comunitat Valenciana.
Hem mantés reunions amb representants de tots els municipis i partits polítics, a fi d'explicar-los detalladament l'abast i significat dels plans zonals aprovats.
També els hem invitat a constituir els respectius consorcis encarregats de l'adjudicació dels projectes de gestió i en els quals estaran representats tots els ajuntaments que voluntàriament ací ho acorden, com també la mateixa Generalitat Valenciana i la diputació provincial corresponent.

Esta conselleria, senyories, no vol imposar ni la ubicació, ni les característiques de les instal·lacions de valortizació i eliminació de residus urbans.
El que volem és obrir tant com siga possible el diàleg i el consens entre tots els municipis de la zona.

D'una altra part, fer-nos corresponsables de la gestió dels residus urbans, hem decidit optar per la via dels consorcis com a fórmula associativa municipal.
En ells el que volem és estar representats per a tutelar d'una manera efectiva la seua correcta gestió des del punt de vista ambiental.
En tot cas, senyories, el panorama sobre este assumpte per als dos pròxims anys de legislatura va a ser molt més favorable del que teníem fins ara.

Amb els deures de la planificació ja ben complits només ens queda la posada en marxa efectiva dels consorcis i de les infrastructures de tractament associades.
De manera que, a mitjans de l'any 2007, podrem afirmar amb rotunditat que la Comunitat Valenciana disposa d'un model de gestió de residus urbans adequat a les seues necessitats poblacionals específiques, equilibrat territorialment i modèlic des del punt de vista ambiental.
D'altra banda, no vull deixar de fer menció que també vam pretendre aconseguir un ampli consens social i polític entre les distintes forces polítiques.

Com tot el món sap, ja en maig de 2004 em vam posar sobre la taula un acord marc sobre la gestió dels residus a la Comunitat Valenciana, que al final van subscriure el govern valencià, la Cierval i la Federació Valenciana de Municipis i províncies, en representació dels municipis de la nostra Comunitat.
Este acord marc va se també llargament negociat amb el partit Socialista del País Valencià, Psoe, que va plantear algunes suggerències i propostes que les acceptàrem.
En l'últim moment van desmarcar-se de la signatura d'este acord, al·legant motius d'oportunitat política.
I ara volem aprofitar esta oportunitat, igual que ho hem fet en altres ocasions, per a tornar a insistir en què la nostra voluntat i el nostre compromís és el de buscar el major consens possible en esta matèria.
Hem ofert de nou a les forces polítiques amb representació en estes Corts l'adhesió a este acord marc, inclús la possibilitat de modificar-lo o de reformar-lo sempre que els criteris que es puguen situar allí estiguem, la major part de les persones que la conformem, estiguem d'acord.

La gestió dels residus és fonamental per a tota la ciutadania.
És una qüestió que només té repercussió quan genera problemes.
Però és, com tots sabem, una acció de responsabilitats compartides.
Utilitzar-la com un arma política és un error i eixa és la nostra opinió i sobre tot perquè els principals perjudicats són tots els ciutadans.
Només d'esta manera, exercint de manera real la solidaritat política en esta qüestió, podrem convèncer-nos i convèncer de la nostra aposta per un desenrotllament sostenible.
Només d'eixa forma serem capaços de transmetre a la població el nostre interés per a resoldre el problema i la necessitat de la seua col·laboració dia a dia per a millorar el medi ambient i preservar els valors naturals de la Comunitat Valenciana.
I en eixa tasca, amb eixe objectius, esperem i estem oberts a aconseguir la màxima col·laboració i, si poguera ser, el màxim consens a partir de les aportacions que inicialment estan contrastades ja i signades en l'acord marc, que considerem que es pot ampliar, també, a qualsevol proposta o suggerència de les forces polítiques, socials o econòmiques de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies, president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, tiene la palabra, en representación del grupo solicitante, el ilustrísimo señor diputado Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Molt bon dia.

Efectivament, fa uns dies que vam tindre ocasió de parlar un poc de la política general dels residus urbans que porta el Govern Valencià endavant.
Però el tema de hui és centrar-nos més a fons en l'acord marc sobre el pla dels residus del País Valencià, que es va signar, efectivament, com ha recordat vosté, fa pràcticament un any.

Nosaltres haguérem volgut debatre-ho això immediatament.
La dinàmica parlamentària mos ha portar este retard de quasi un any, però això li donarà ocasió a vosté de comentar tot el que s'ha fet després.
Ja veig que molta de l'eficàcia l'esperem per al 2007, i abans en altres debats també s'ha mencionat eixa data, per la qual cosa m'està preocupant, perquè molts problemes s'hauran de resoldre quan vostés ja no governaran ací en el País Valencià.
I llavors, vorem quina herència els deixen als que hagen de fer-se càrrec de la gestió política després de 2007.

Bé.
El que es posa de manifest en estos debats que estem tenint ­i que ja vam posar damunt la taula en el seu moment, en l'anterior debat al qual vosté s'ha referit­ són les deficiències de l'actual model de gestió dels residus urbans.
En la nostra opinió, les actuacions recents van en la mateixa línia de les anteriors, de les que s'han fins ara.
Vostés no estan rectificant eixa línia, és una línia errònia.
I les seus actuacions no faran més que empitjorar ostensiblement el problema dels residus en el País Valencià.

Vostés estan seguint camí que només acaba en abocadors més i més grans i en les incineradores, com a darrera solució, per soterrar o per immolar un problema que vostés estan deixant créixer perquè tinga el tamany exacte, el tamany òptim, dels grans rendiments empresarials de les empreses que es faran càrrec, empreses privades, d'esta gestió, perquè vostés ho han volgut deixar tot en mans privades, que s'enriquiran del tractament dels residus i que els interessa que quan més fem hi haja millor, no minimitzar el problema, perquè el negoci està vinculant a la major producció.

Quant al text d'este acord marc, mire vosté, el problema no està en el text.
Eixe text curt, ple de generalitats, no planteja massa problemes.
Els problemes estan en la resta, en els firmants, en el context, en les actuacions que se fan i en tot el que queda fora d'eixe text.
I això és el que més ens preocupa.

Vaig a explicar-me un poquet més.
¿Per què està el problema en els firmants?
Mire, no es pot presentar com un acord de consens i de diàleg, que vosté està repetint tantes vegades, quan només s'ha signat per una mínima part dels actors substantius, precisament els amics polítics i els sectors directament afavorits econòmicament per les actuacions que està duent a terme l'administració.

Si vosté volguera un veritable consens, aquest hauria de ser assumible i signable per totes les forces polítiques, o quasi totes.
I li recomane que no desprecie a les menudes quant a representació parlamentària, però que tenen bona implantació municipal, o al si dels moviments socials.
I han d'estar tots, o la major part, dels sindicats, i han d'estar les principals organitzacions conservacionistes, i han d'estar les associacions de veïns, i també altres entitats, organitzacions ciutadanes molt directament involucrades en el problema, especialment les representatives del món rural on pretenen ubicar-se moltes de les infraestructures.

Per cert, que això és el desenvolupament que este matí hem escoltat de les àrees rurals, desenvolupament consistent que com estan eixes comarques molt depauperades, envellides, amb menys renda, etcètera, anem a posar-los allí totes les infraestructures molestes, perjudicials per al medi ambient, etcètera, etcètera, que no volem en àrees litorals.
Una bona línia de desenvolupament rural, segons vostés, que, es clar, consistix en apel·lar a eixa solidaritat perquè s'emporten les comarques d'interior, que ja estan desfavorides, més problemes.

I també seria important la participació i consells tècnics i científics de les universitat i centres públics d'investigació valencians, arreplegades en forma de signatures o d'altra manera o d'altra via.

Un altre problema que té este acord és el context.
No servix de massa firmar un text ple de generalitats, de vaguetats, que no especifica ni compta amb instruments per a concretar i portar a terme el que se diu de manera molt genèrica en eixe document.
És una declaració de bones intencions, però que no va acompanyat ni de terminis concrets ni d'objectius clars i mesurables, especificats amb claredat, de concrecions o, almenys, de compromisos de concrecions.
Acabarà sent un paper més d'eixos que se'n van al fem, en compte de reciclar-se o reutilitzar-se, però se'n van al fem.

Amb això vull dir que no presenta el document cap element de garantia que s'avançarà en una línia especificada i marcada per la llei.
I això és obvi plantejar-lo perquè la llei de residus i els plans zonals en execució, i totes les actuacions que està fent, és un model de gestió que ­li reitere de nou­ no compartim, batallarem en contra.
I és un model que considerem senzillament fracassat.
I a les dades, les seues pròpies dades que vosté produïx, em remet.

I tercer, i finalment, el problema definitiu és que este document no està servint en absolut per a anar en una línia que vaja de veritat a resoldre este problema dels residus.
Per exemple, els plans zonals que vosté planteja no simplement no s'han subdividit com reclamem, sinó que s'han fet més grans.
I açò estem totalment en contra que es facen grans zones.
Això multiplica els problemes.
Però tampoc ni els plans ni els convenis es planteja amb seriositat els nivells mínims, uns nivells mínims de recollida selectiva, uns nivells més alts que els actuals, que són molt pobres, contradient el que vosté acaba de dir.
És fals que tinguem nivells elevats de recollida selectiva.
Tenim molt poca recollida selectiva i és totalment voluntarista, i no se separa el fem orgànic, la matèria orgànica.
I no hi ha objectius específics de prevenció ni límits clars al tamany de les plantes o a les distàncies a recórrer pel fem, que ja sabem que estan cada volta recorrent més i més distància.
O respecte a la qualitat del compost generat.

Són temes que està clar que a vosté li semblen secundaris, però per a nosaltres són fonamentals, són els importants per a resoldre els problemes.
En definitiva, la lletra del document, bé, està prou bé, es pot acceptar, perquè són tot generalitats.
Però el que importa és la concreció de tot això, que no es veu per ningun costat.

Però, bé, senyor conseller, vosté tal volta es pensarà que jo no l'estime.
Com sempre que vinc a esta trona estic dient-li sempre coses negatives i acusant-lo d'açò, d'allò, igual pensa vosté que no li tinc afecte.
Mire, jo l'estime, i la veritat és que el compare, salvant les objectives.
.
.
les òbvies distàncies, amb Jesucrist, no sols pels seus esforços en oferir una casa als pobres que no en tenen, com fa ara, o les seus obres de caritat quan era conseller de benestar i *limosnes*, per no parlar quan era conseller d'obres públiques i beneficis privats, que sempre anava fent com Robin Hood, perseguint els poderosos i beneficiant els pobres.
No únicament per això, també en matèria de defensa del territori, del medi ambient i la sostenibilitat.
Vosté ­ja ho sabem tots­ és un gran defensor de la sostenibilitat, però parafrasejant la Bíblia, vosté es veu que pensa que el regne de la sostenibilitat no és d'este món.
Sembla que vosté, de manera molt espiritual i quasi religiosa, pensa que açò no és possible en esta vida material i ho deixa per a l'altre món; per a l'altre món ja vindrà la sostenibilitat.
Tot es queda en paraules boniques, però serà per a l'altre món.
Per a este, no.
De coses tangibles, no en veem ninguna.

Tornant al tema.
Diu el document de manera molt ambigua que s'ha de tindre en compte la recollida selectiva.
Molt bé.
Mirem la realitat.
¿Es fan avanços significatius en este tema?
¿S'han imposat mínims clars de recollida selectiva en tots estos plans?
¿Hi ha estratègies clares i definides?
¿S'impulsen iniciatives importants i substancials?
Doncs no.
La recollida selectiva, a hores d'ara, seguix sent voluntarista i molt deficient.
Es veu que en este tema el seu regne no és d'este món.

Després també parlar l'acord de reciclatge i recuperació de residus i de minimitzar els rebuigs.
I què passa en la realitat?
Que tenim un nivell altíssim de rebuig, que està entre el 70 o el 80%, i no es veuen per ninguna banda projectes ni compromisos clars i definits que puguen fer disminuir este nivell de rebuig.

També parla el text de fomentar la utilització de compost, i vosté s'ha referit.
Però vosté sap que està acumulant-se perquè té molt mala eixida.
I ¿per què té molt mala eixida?
Perquè té mala qualitat, resultat d'un molt deficient procés de separació, conseqüència d'un molt baix nivell de recollida selectiva de la matèria orgànica.

També parla l'acord, perquè parlar parla, de criteris de minimització de residus.
Però ¿quins criteris?
¿On estan?
No s'especifica cap mesura preventiva, cap mesura de minimització.
I per això la realitat és que cada any ­cada any passa en el nostre país, en la terra de veritat, no en el cel, ací en la terra­ van incrementant-se els nivells de generació de residus, cada any augmenten més i més i més, moltíssim més que l'increment de la població.
No és tampoc per a este món.

I finalment, i molt significativament, el document no diu res, no diu res ­vaja un oblit!
­ del criteri de proximitat en la gestió dels residus, concepte que sí que estava present en altres documents i que es podria considerar implícitament quan parla d'especial atenció mediambiental, qualitat de vida dels ciutadans, o desenvolupament sostenible, utilització de recursos naturals òptima.
Però ¿per què no diu res d'açò?
¿Serà perquè no es pensa fer res en eixe sentit i perquè es pensa deixar fer que cada volta els residus viatgen més i més lluny, i més lluny, i que no s'avance en reduir eixes distàncies?

En definitiva, no ens podem creure les seues promeses per al futur, per a l'any després que vostés governen, per al regne dels cels.
Volem actes visibles en este món real i material.
Aixina que li demane, per favor, que vosté, en tots estos temes que li he mencionat, me diga coses concretes, per favor, perquè els indicadors.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
estan ahí.
I si vosté pensa el contrari, demotre-m'ho amb números, i si no, calle per a no mentir.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, recordar que en el Pla integral de residus, que es va aprovar l'any 1997, apareixien 18 zones, que es desenvolupen actualment en 11 plans zonals, dels quals solament 7 corresponen a les zones integrades pel PIR.
No vaig a repetir el que vam insistir en la darrera Comissió de Medi Ambient, amb la proposta que va presentar aquest diputat.

Per tant, sí que és cert que s'han aprovat i publicat ja tots els plans zonals.
El primer es va aprovar el 2001, zona 1, nord de Castelló, i el darrer de tots es va aprovar l'abril de 2005, me pareix que era a la zona de la Vega Baixa, la zona 17.

Però una cosa és aprovar els plans zonals i l'altra és constituir els consorcis, primer, i concretar després les infraestructures, és a dir, els abocadors i les plantes de reciclatge.
Ho dic, ho dic perquè s'està parlant aquí que, per part del conseller, és un èxit en la política dels residus, quan dic que únicament s'ha fet el començant, s'han constituït.
I ha tardat molt, des de l'any 1998 en què es va aprovar el pla integral de residus de la Comunitat Valenciana fins ara, en aprovar els plans zonals, però queda el més important de tot, que és constituir els consorcis i construir després les instal·lacions.

En conseqüència, ens trobem amb un retard que implica, desgraciadament i lamentablement, que la major part d'obres no podran estar adjudicades ­i això és el més important­ abans de desembre de 2006.
I vosté, conseller, sap que desembre de 2006 és la data en la qual la Comunitat Valenciana deixarà de ser regió objectiu 1 de la Unió Europea i, en conseqüència, es perdran les subvencions que en cas d'haver-ho planificat correctament des de l'any 1997, no s'haguera perdut, i que ara es perdran.

En conseqüència, són responsables, i porten des de 1995 governant, d'aquest retard.
Han disposat de temps més que suficient per a elaborar una planificació eficaç i, sobretot, aplicar-la, almenys en la part essencial del que constituïa este pla integral.
No ho han fet i jo recorde que el propi Pla integral de residus, que vostés van aprovar al 1997, preveia tenir executades totes les instal·lacions en cinc anys, en el 2002.
Estem ara, evidentment, en el 2005, i això no ha succeït.

Però, a banda, hi ha altres problemes paral·lels i col·laterals en el tema de la planificació.
La lentitud inicial en la valoració d'aquests plans zonals ha estat seguida, jo pense, d'una precipitació que ha obligat a integrar varies zones, en alguns llocs, en cadascun dels plans, el que ha restat el rigor i coherència al contingut dels plans i ha generat conflictes jo pense que innecessaris, al obligar determinades zones a rebre els residus generats fora del seu àmbit territorial per manca de planificació.

En tercer lloc, en molts casos els consorcis, no dic en tots, però en molts, s'ha conformat per a recolzar.
.
.
o millor dit, s'haurien hagut de conformar per a recolzar els ajuntaments en la gestió dels residus i no per a controlar les concursos d'adjudicació de les instal·lacions, ja que, de fet, tant la Generalitat com les diputacions controlen el 40% d'aquests consorcis, però no contribuïxen en cap tipus d'aportació econòmica.

En quart lloc, pense que la Generalitat no ha sabut solucionar les deficiències que s'han detectat en la seua planificació.
Jo li pose dos exemples.
El cas de Dos Aigües, es va imposar com a abocador de l'àrea metropolitana, però descartat en el seu pla zonal per a ubicar abocadors perquè està inclós en la Red Natura 2000, i recorde que el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana va declarar il·legal el seu emplaçament, però la conselleria no ha determinat encara una ubicació alternativa.
Si passem, per exemple, a Guadassuar, doncs bé, s'imposa la seua continuïtat quan la ubicació pensem que no respecta la legalitat.

Si a això afegim tota una altra sèrie de problemes com.
.
.
doncs bé, com vam comentar l'altre dia, que en l'àrea metropolitana de València.
.
.
bé, la conselleria encara ha de determinar un nou emplaçament per a l'abocador de *rechazos* del Servasa.
Si passem a les zones 2, 4 i 5, Vaersa encara ha de pagar *(inintel·ligible)* la quantitat percebuda de forma indeguda, i que correspon als Fons de Cohesió que va rebre per a construir la planta d'Onda.

Si passem als plans de les zones 10, 11 i 12, doncs bé, la conselleria no pot discriminar, pensem, a les comarques per raons partidistes.
Mire, el que no pot ser és que la conselleria consentisca la gestió autònoma de la Costera, la Canal i de la Vall d'Ayora, però, paral·lelament s'oposa, per exemple, que la Vall d'Albaida puga fer el mateix.
Malgrat que té un pla de minimització aprovat, aprovat des de l'any 99, i contractada la seua execució des del 2002.
D'acord?
Per tant, amb criteris polítics.

Si passem al pla de la zona 13, doncs bé, abans de constituir el consorci, la conselleria encara ens ha d'aclarir si és partidària de la gestió directa, ja que la planta de Villena és propietat de Vaersa i ha estat finançat amb fons públics.

En definitiva, pensem, pensem que ha hagut una falta de planificació des del 97 que aprovaren el Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana, ha hagut temps suficient i el problema és.
.
.
Quin és?
Que ens ha agarrat al vol.
Resulta que desembre, desembre de 2006 s'acaben les subvencions procedents dels Fons de Cohesió, i jo estic convençut que les infraestructures necessàries no les tindrem finalitzades.
I, en conseqüència, no.
.
.
ho agrairia almenys, agrairia almenys que en lloc de discursos de to triomfalista, com és el que ha fet aquí el senyor Blasco, faça també un discurs de reconeixement, d'implicació en les carències i precarietats que ha sofert aquest tema.
Perquè, els recorde, una cosa és aprovar els plans zonals, que és cert.
El mes passat es va aprovar l'últim.
Però una altra ben diferent és constituir els consorcis, que no s'han constituït tots en la Comunitat Valenciana, i encara més executar les instal·lacions necessàries per al reciclatge d'aquests residus sòlids urbans que, insistisc, no estaran ni en un any ni en dos.
Per tant, li demanaria més autocrítica en el seu missatge.
Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

A continuación, y en representación del Grupo Popular, tiene la palabra el ilustre señor diputado Fernando Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señor conseller.
Señorías.

La política de residuos es una política fundamental para una sociedad moderna, ello porque implica dos líneas de actuación fundamentales: una, que sería la lucha contra la contaminación, con la mejora fundamental y la protección de nuestro territorio; y otra, porque nos indica en lo que es realmente una política moderna, una política sostenible, que es el ahorro interrecursos mediante su recuperación y reciclaje.

Por lo tanto, es una política que encaja en esas políticas de desarrollo sostenible fundamentales en todas las acciones de los gobiernos del Partido Popular.

Hay que señalar que, como se ha visto y se está viendo en este debate, en esta comunidad por primera vez ha habido una política de residuos cuando ha gobernado el Partido Popular.
Realmente es una política claramente estructurada, con acciones en todos los campos y con un impulso y una continuidad que está teniendo unos resultados muy claros.

Si vamos a los antecedentes de la política de residuos en nuestra comunidad, nos encontramos con que en el año 1995 no teníamos prácticamente instalaciones.
Hay que recordar que los gobiernos del Partido Socialista no construyeron ni una sola planta de tratamiento de residuos.
Con una conflictividad territorial, de forma que la política de residuos se utilizaba de una manera.
.
.
como arma arrojadiza prácticamente en todos los municipios, estaba trufada de coordinadoras, de frentes frente a cualquier actuación que se planteaba en el tema de residuos, lo que hacía muy difícil precisamente esas actuaciones y era necesario una política global que permitiese precisamente reintroducir a toda la sociedad en lo que sería solucionar este problema.

Ya digo que prácticamente no había infraestructuras y estaban obsoletas, y el reciclaje en nuestra comunidad en ese momento no existía de ninguna manera.

Por eso, a lo largo de diez años yo creo que se ha llevado una política que tiene un concepto global del problema y plantea las soluciones.
Creo que está basada en lo que es un rigor técnico, ejemplos son el tema de la planificación con las dos escalas, una a nivel territorial, de toda la comunidad, y otras a nivel local con los planes zonales, que ha permitido que el señor Sanmartín en su intervención, en vez de hablar de residuos, nos vaya poniendo las pequeñas pegas o sugerencias que encuentran cada plan zonal.
Señal que creo que la conselleria lo está haciendo muy bien, porque ha conseguido articular.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Vicente, por favor.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

.
.
.
y le permite a usted, precisamente, que diga que eso no termina de funcionar en algún aspecto.
Entiendo que en todos los demás debe estar razonablemente contento porque los detalles que ha planteado, ya digo, que son, evidentemente, se pueden considerar, pero de detalle.

Yo creo que es una política también que se ha estructurado sobre la participación de toda la sociedad.
Por un lado ciudadanos y ayuntamientos en lo que sería la constitución de los consorcios, uniendo a los ayuntamientos de toda una zona.
Y también dando entrado a algo que es fundamental en una sociedad como la nuestra, que es la participación de la iniciativa privada en la solución de problemas públicos.

Pero además no ha bastado con eso.
Yo creo que a lo largo de todos estos años pues se ha hecho una inversión importantísima que ha permitido construir, y en el momento actual hay varias en construcción, hasta doce plantas de tratamiento de residuos, de reciclaje, de tratamiento de residuos específicos.

Por lo tanto, yo creo que era una política que abarcaba precisamente todos los aspectos del tema de los residuos.
Y una política que se ha concretado con muchas actuaciones.
Yo creo que esa idea clara se plasma fundamentalmente en actuaciones muy concretas.
Por primera vez en esta comunidad ha habido una ley de residuos, que lamentamos en su momento no fuese apoyada, ya que les importaba tanto los residuos a los partidos de la oposición, pues precisamente por esos grupos.
Ya digo, con una actuación de planificación, de identificación del territorio, de los problemas de cada zona, de la sensibilidad en cada zona de las actuaciones que había que tener en.
.
.
que había que llevar a cabo, con un análisis de los valores ambientales, de la accesibilidad, de las tecnologías que se podían aplicar, que ha permitido, ya digo, hacer una planificación global con el Plan integral de residuos, que creo que es ese momento fue un hito, y que ha permitido que ahora el conseller pueda decir aquí que tiene el planeamiento a escala ya, podemos decir, casi comarcal o territorial de toda la Comunidad Valenciana y con los planes en muy avanzado estado de ejecución.
Y ha permitido, como ya he dicho también, una cosa muy importante: que podamos articular un pacto social en el tema de los residuos.
Como ya se ha producido, de hecho, en muchos de los consorcios en los que forman parte ya todos los municipios del área y son ellos que deciden, y son ellos los que deciden qué tecnología, dónde la van a aplicar, qué compensaciones y qué forma de articular la solución a ese problema.

Pero además de ello, yo creo que estamos profundizando, y los datos que ha dado el conseller de reciclaje yo creo que son clarísimos, en políticas activas para muchos tipos de residuos, para todos los que ha supuesto un problema a nuestra comunidad, como puede ser la implantación total de la recogida selectiva con, aparte de contenedores, la construcción de plantas, la formalización de todos los convenios que permiten que estemos a la cabeza en sitios punteros en la recogida de envases de vidrio y de papel.
O se han articulado políticas pues, por ejemplo, para compuestos tan peligrosos como pueden ser las PCD o, por ejemplo, la recogida de medicamentos, el tratamiento de las harinas cárnicas, que en otras comunidades fue un grave problema ya que ha creado unos problemas que fue arrastrando durante mucho tiempo, temas de neumáticos, de frigoríficos, de ordenadores, etcétera, etcétera.

Pero eso no ha quedado así.
Porque hoy en día se están haciendo actuaciones, por ejemplo, de descontaminación de residuos, como aquí, próximamente, en la ciudad de.
.
.
muy cerca de aquí, en lo que sería la avenida de Francia, que ha supuesto la mayor inversión ambiental de España en temas de descontaminación.
Y son actuaciones que está llevando adelante el gobierno valenciano.

Ya no cito el número de plantas que ha citado el conseller, y hemos citado reiteradamente.
Pero señalar que es una inversión que supera los 25.
000 millones de pesetas en estos años.
Y que los planes zonales que está llevando a cabo la conselleria van a generar una inversión superior a más de 30.
000 millones de pesetas.
En unas actuaciones, ya digo, con participación, por supuesto de la iniciativa privada y también de fondos europeos.

Frente a eso tenemos el Partido Socialista, que yo creo que una política errática, inexistente, que al final, bueno, pues entra en los detalles, lo que nos da una satisfacción.
Y por otro lado los planteamientos utópicos de.
.
.
y yo creo que contradictorios de Izquierda Unida.
Porque, claro, Els Verds cuando está en la Comunidad Valenciana dice que.
.
.
empieza a atacar la incineración, y lo primero que hizo la consejera de Els Verds de Baleares fue.
.
.
ella se había encadenado ante la incineradora con carteles que había que demolerla; pues bueno, estuvo cuatro años y lo que hizo fue ampliar la incineradora.
El conseller contaba el caso de Cataluña.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Ya termino, señor presidente.

Por lo tanto, es una política basada, yo creo, que.
.
.
bueno, inaplicable, que no da soluciones y, cuando tienen que gobernar realmente, lo que hacen es seguir un poco la estela del Partido Popular.
Por eso les pediría que también hiciesen eso.

Y ya para terminar, señor presidente.
Señalar que estamos en un momento en que tienen ustedes la oportunidad de recorrer el último tramo de la solución del problema de los residuos con el Partido Popular.
No lo hicieron con la ley.
Lo han hecho muy poco con la planificación.
Y ahora el conseller ha planteado un acuerdo que yo creo que ustedes deberían todos los grupos de suscribir y, por lo menos, yo creo que ustedes tendrían también la satisfacción de compartir con nosotros, con el Grupo Popular, la satisfacción de haber resuelto un problema muy importante que lo que va a hacer es mejorar nuestro medio ambiente y la calidad de vida de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra el honorable señor conseller para responder.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, vull començar una vegada més parlant de la meua idea inicial.
Nosaltres en matèria de residus apostem per la corresponsabilitat entre les distintes institucions, incloses les forces polítiques.
I reiterem, una vegada més, que davant d'un problema on és difícil trobar una solució unilateral, estem oberts que aquells grups que ho consideren es puguen incorporar a un diàleg, intentant al final trobar la millor solució en benefici dels ciutadans.
.

I, no obstant, independentment de l'acord, que en el seu dia signaren, que, com torne a dir, és un acord que està obert a les forces polítiques amb representació parlamentària i també a altres grups i forces que estiguen fora d'este parlament, si ho estimen oportú, he de dir-los que hi ha un alt grau de compliment en l'elaboració i aprovació dels plans zonals, tal com marca la llei de residus de la Comunitat Valenciana, sobretot en aquelles zones amb deficiències en la implantació d'infraestructures de tractament, i vull deixar això clar també, perquè se veja l'esforç del govern del Partit Popular en els últims anys per donar solució adequada a este problema, que ni tan sols en etapes anteriors s'havia ni tan sols iniciat.

Des de l'entrada en vigor de la llei, ja es va iniciar l'elaboració dels plans zonals en aquelles zones en què tenien majors deficiències en instal·lacions i sistemes de residus urbans i que, per tant, necessitaven d'una actuació més urgent.

Com tots vosté saben, i adés s'ha assenyalat també, s'ha aprovat el pla corresponent a la comarca del Baix Segura recentment i, d'esta forma, s'ha completat el mapa dels plans zonals de residus de la Comunitat Valenciana.
En estos moments, el territori valencià compta amb 11 plans de residus distribuïts en 13 àrees de gestió.
D'esta manera, la Comunitat Valenciana disposa dels instruments necessaris per a solucionar definitivament la gestió dels residus.

En estos moment, tres plans zonals, nord de Castelló, zona 1; àrea metropolitana de València, zona 3 i 8, àrea de gestió 1; Camp de Morvedre i sud de Castelló, zona 3 i 8, àrea de gestió 2 i les Marines i el Campello, estan totalment operatius i amb els respectius consorcis constituïts.

Això és una prova que durant l'últim any el Consell ha donat un impuls definitiu als plans zonals de residus, un pas fonamental per a la seua correcta gestió, i això és, ni més ni menys, senyories, al que ens vam comprometre després de la firma de l'acord marc.
Hui, tots els plans ja estan aprovats.

A partir d'esta aprovació, hem de constituir els consorcis, que són els òrgans gestors dels plans i que, a més, tenen la competència per a determinar quins projectes de gestió són els més adequats i on han d'anar situades les instal·lacions de tractament previstes en el pla.
I, en este sentit, vull destacar la tasca de negociació i consens que impulsa el Consell amb les diferents zones de la Generalitat Valenciana per a promoure la constitució dels consorcis.

Hem de dir-los que si fa quinze dies eren 285 els municipis adherits als estatuts dels diferents plans zonals, ara ja en són 8 més: Rugat, Aielo de Rugat, Beniatjar, Jarafuel, Guardamar de la Safor, Montesa, Corbera i Benajéber.
El més avançat és el de les comarques de l'interior de la província de València, concretament, el de les comarques del Racó d'Ademús, els Serrans, el de les zones 6, 7 i 9, en el que hi ha ja en estos moments adherits un total de quaranta municipis, que representen el 82% de la població afectada per este pla, i s'han iniciat els tràmits per a la constitució del consorci.

En el cas del pla zonal de les comarques de la Ribera Alta, la Ribera Baixa i alguns municipis de la Safor, corresponent a l'àrea de gestió 1 del pla 10, 11 i 12, hi ha al dia de la data 25 municipis que han subscrit els estatuts del consorci, que representen un 63% de la població.

Per la seua banda, l'àrea de gestió 2 d'este mateix pla zonal comprén les comarques de la Canal de Navarrés, la Vall de Cofrents-Aiora, la Safor, la Vall d'Albaida i la Costera.
Són ja 28 els municipis que han donat suport a este pla, que representen el 46% del ciutadans que se van a veure beneficiats i a on la mancomunitat d'esta última, en la qual estan representats tots els grups polítics, va aprovar per unanimitat l'adhesió al consorci, per unanimitat de tots els grups polítics expressaren la seua conformitat en l'adhesió al consorci.

Amb estos dos plans zonals es completa la planificació dels residus per a la província de València.

En el cas de la província d'Alacant, dins del pla corresponent a la zona 13, quatre de les 14 localitats de l'Alt Vinalopó, Vinalopó Mitjà i l'Alcoià ja han subscrit els estatuts: Pinoso, Beneixama, Canyada i Castalla.
Finalment, en el de la zona 14, de les comarques del Comtat, l'Alacantí i l'Alcoià, els municipis de Busot, Muro, Tibi i Sant Vicent del Raspeig han donat suport ja al pla zonal de la Conselleria.

Crec, senyories, que en general cal mostrar satisfacció, sobretot perquè en la llista de municipis adherits que jo acabe de donar vora el 30% d'estos municipis es troben governats pel Partit Socialista, qüestió que vull hui ací agrair públicament i significar l'actitud constructiva d'estos alcaldes socialistes i la diferència que mostren estos alcaldes socialistes amb la d'alguna posició d'algun dirigent del Partit Socialista que, diàriament boicoteja actuacions que duen a terme els mateixos alcaldes socialistes en els dits municipis i, el que és pitjor, que jo crec que xoca frontalment amb la línia de flotació d'una actitud molt constructiva, com la que m'ha paregut que plantejava el senyor Sanmartín i com en algun moment m'ha paregut vore també que plantejava el senyor Pla.

Pel que fa al pla que correspon a les zones 3 i 8, es va subdividir en dues àrees de gestió, l'àrea de gestió 1, que correspon a l'àrea metropolitana de València, l'Horta Nord, l'Horta Oest, l'Horta Sud i València, i l'àrea de gestió 2, que correspon al sud de la província de Castelló i nord de la de València, part de la Plana Baixa, Alt Palància i el Camp de Morvedre.
En l'àrea de gestió 2, el projecte de gestió de residus de construcció i demolició, les instal·lacions previstes es troben en fase de construcció en estos moments.

Respecte als residus urbans, es va considerar la construcció de dos plantes, una a la Vall d'Uixó i una altra a Algimia de Alfara.
Este projecte de gestió va ser adjudicat pel Consorci de Residus el passat mes de març.

I pel que fa al pla zonal de les zones 2, 4 i 5, que inclou les comarques de la Plana Alta, l'Alcalatén i l'Alt Millars, els residus d'esta zona es tracten en la planta de selecció i compostatge d'Onda, com també en els abocadors de Cortes de Arenoso i Tales.

Crec, senyories, que l'esforç que s'ha fet per part de la Conselleria expressa un nivell i un grau de compliment dels nostres compromisos que està hui fora de tot dubte, i, a més, vull també acabar diguent que no considerem que açò estiga tancat, que creguem que és un problema que devem abordar amb la màxima participació de tots i que, a més, és un problema que podem inclús aportar suggerències i propostes perquè, al final, un tema com el dels residus urbans, que no sols és una prioritat per a este govern, sinó que també és una demanda de la societat valenciana, puga solucionar-se amb la màxima aportació, amb el màxim consens, i, per això, els torne a reiterar l'oportunitat de poder, sense ninguna idea preconcebuda, millorar l'acord marc, que hui és el que ens porta ací, i establir entre tots els mecanismes per a poder, a l'hora de concretar esta política en les distintes comarques i els municipis, tindre molt en compte les decisions dels ajuntaments, que són els que en última instància tenen de propiciar les solucions, que mosatros les respectarem.

Moltes gràcies, senyor president.

**El senyor president:**

Muchas gracias, honorable señor conseller.

Para el turno de réplicas, tiene la palabra en primer lugar el señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, senyor Blasco, jo li agraïxc molt que vosté insistixca en el consens, però no n'hi haurà mai consens mentres no se tinguen en compte tota una sèrie de coses que li he dit abans i que estan per solucionar.

I no és cert que tinguen els instruments per a resoldre el problema, perquè eixos instruments que vosté ha mencionat, que faran falta, que no dic que siguen innecessaris, però no són tots els elements per a resoldre el problema.
Vosté se deixa voluntàriament, i supose que ho té clar per què s'ho deixa, se deixa fora elements importantíssims per a resoldre el problema.

I, mire, n'hi han molts països i comunitats autònomes dins del nostre estat, i molt municipis grans i menuts, que estan implantant mesures molt positives, com les que jo defense, com les que defensen altres.
.
.
Ho defense no perquè eixa és la meua opinió, sinó perquè és també la d'experts en el tractament sostenible de residus, i, també, el que plantegen polítics molt més compromesos amb la sostenibilitat i amb el benestar dels ciutadans, i han implantat en tots estos casos mesures que ací no les veem ni d'ombra.
I si vol vosté, li faré arribar un ample dossier al respecte amb casos on s'ha arribat a disminuir la Generalitat de residus per càpita, no a deixar créixer contínuament, sinó a parar-la i disminuir-la.

I n'hi han molts exemples, torne a dir-li, en Irlanda, en Itàlia, en Alemanya, en Dinamarca o en Catalunya, en Euskadi, en Madrid, en Albacete, pobres grans, menuts, en molts.
I n'hi han molts exemples de mesures fiscals, taxes, impostos, incentius també, per a penalitzar la generació de residus o de determinats tipus de residus, i per a aconseguir una minimització efectiva.
Ací, no res.

I n'hi ha també mesures per a fomentar alts nivells de selecció i separació de residus, incloent-hi la matèria orgànica, que ací no en fem res.
I no únicament voluntaristes, que és el que ací tenim.
I en estos casos s'arriben a aconseguir nivells de recuperació, admire-se'n vosté, de fins al 70%, i això vol dir que només un 30% arriba als abocadors.
Ací estem just al contrari, més del 70% se'n va als abocadors.
Això són casos que ha de tindre vosté molt en compte.

Però jo crec que vosté, realment, no vol acabar amb el problema dels residus, sincerament, vosté vol amagar eixe problema, però no solucionar-lo.
Vosté vol incrementar els guanys dels grans empresaris del sector.
Ells sí que van firmar el document, per descomptat, i acontentar als grans ajuntaments que governa el PP, que també firmaren el document.

Però vosté s'acontenta que el problema es trasllade a un altre lloc i, si és possible, lluny, apel·lant a la solidaritat entesa justa al revés.
És a dir, els que menys contribuïxen al problema són els que s'han de solidaritzar i carregar amb les molèsties que no volen els principals responsables del problema, que, a més, no apliquen mesures efectives per a combatre'l.
El que vosté demana no és solidaritat, és un abús, demanar això és pur cinisme.

Vosté vol un sistema gestor de residus que optimitze els guanys de les empreses privades encarregades de la gestió a costa de no potenciar les actuacions de minimització, de separació de materials i a costa d'incrementar les molèsties a les persones i els danys al medi ambient, que és el que està passant.

Per tant, això no resoldrà el problema.
Si vosté posa en una balança.
.
.
, si posem en una balança els dos conjunts d'interessos, els privats de les grans empreses de gestió i els generals de la societat, vosté opta sempre pel benefici dels primers, sacrificant els interessos públics, i si vol dir que no, el repte que ho demostre amb fets i amb dades.

Quan ara em replique vosté, podrà emprar el seu temps en desqualificar-me o en perdre's en més autolloances, però podria fer una cosa molt més útil i que li suggerixc: demostre'm que estic equivocat.
Ho tindria molt fàcil, si fóra cert.
Llavors, demostrem estes coses, mire si ho té fàcil.

Mire, demostre vosté que el fem al nostre territori va disminuint cada any, almenys en residus per càpita.
Demostre'm això!
Demostre'm que els nivells de recollida selectiva expressats en fraccions de materials separats, recuperats i reutilitzats, que, com molt bé s'ha dit abans, és molt important fer-ho, demostre que això va creixen, i demostre'ns que cada volta els rebuigs són menors.
Demostre-ho, demostre-ho això, i que tenim uns nivells baixos de rebuigs, a vore si pot demostrar-ho amb dades seues.

Demostre vosté que el fem cada vegada viatja menys, i que es comprometrà a establir uns límits, unes distàncies màximes, perquè no se superen, en els convenis, en els plans, a on vullga vosté.
Si no se pot comprometre ara, diga quan se comprometrà.
Demostre que es compromet que les instal·lacions de tractament seran d'un tamany menor i que n'hi hauran límits també per al tamany o per al volum de residus tractats, per a optimitzar la seua eficàcia i minimitzar les molèsties a les persones.
Demostre amb un compromís signat que no utilitzarà cap incineradora.

Demostre açò i vosté complirà les seues promeses.
I, si no pot demostrar-ho, empre el seu temps en desqualificar-me i desviar l'atenció cap a altres llocs, diga que en Catalunya, i Balears també, i Andalusia, ho fan pitjor, diga que en Xina estan que donen pena, diga que Zapatero és el roín de la pel·lícula, diga que els ecologistes són uns ignorants.
.
.
Bé, vosté diga totes eixes coses que diu tots els dies, diga vosté això, que ja li posarem mosatros la música, que ja ens coneixem la cançó.

*(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Joaquim Puig i Ferrer)*

**El senyor vicepresident segon:**

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, senyor president.

Molt breument, a vore, senyor Modrego, pel que havia contestat, quan jo faig l'explicació aquí i intento fer un resum el més breu possible del que penso, que són les contradiccions d'aquesta planificació en el tema dels residus, i, sobretot, les precarietats i deficiències, que quede per davant, evidentment, la col·laboració en allò que nosaltres creguem oportú per a dur endavant aquests projectes.

Ara bé, insistixc, senyor Modrego, no hi han petites pegues, no són petits punts, jo pense que és un problema de fons, és un problema no conjuntural, sinó estructural.
I és estructural, per què?
, perquè vosté sap que fonamentem, o vostés fonamenten, la política dels residus en tres grans pilars.
Primer, aprovació de zones; segon, constitució de consorcis; i, tercer, execució de les infraestructures necessàries per a valoritzar aquells residus.

Igual que li dic que s'han retardat moltíssim des del 1997, en què s'aprova el pla integral de residus, en aprovar aquestes zones, li dic el mateix, que el més important de tot, que és constituir els consorcis i executar les infraestructures imprescindibles, estem tremendament endarrerits.
No és una qüestió de petites pegues o petites solucions al respecte.
Falta constituir encara consorcis, però més fort, quasi no s'ha executat cap infrastructura.
Mire, les tres que s'han executat ha estat o, almenys, amb cura, s'han executat, em referisc que almenys s'ha adjudicat ja a les empreses perquè puguen executar fins el futur abocador de Cervera, que es va adjudicar l'11 de juny de 2003 a un auto d'empreses; en el cas de El Campello el 15 de maig de 2003 a Foment de Construccions i Contratas i en el cas d'Algímia i la Vall d'Uixó que s'adjudicà el 14 de març de 2005 a Tecma Lubasa.
Adjudicació per a després poder fer les infrastructures, però no encara execució d'infrastructures.
Imagine's vostés la resta, no és que no s'adjudicat sinó que s'estan constituint els consorcis.
Per tant, insistisc què no són petites pegues.

Però, a més a més, els he de recordar una cosa, si deia que els tres pilars bàsics de la política de residus a la Comunitat Valenciana són aprovar zones, consorcis i infrastructures, això es fonamenta en un aspecte per a mi essencial i clau i que encara no hem constituït: l'entitat de residus.

Creem d'una vegada per totes l'entitat de residus com instrument de la Generalitat per a propostes, sobre tot i és important, per a poder revisar el Pla integral allí on creguem oportú i sobre tot cooperar amb les entitats locals en la gestió dels residus de competència municipal, promoure la participació dels agents econòmics i socials, etcètera, etcètera.
Quasi quatre anys després l'entitat de residus no s'ha constituït i per tant no s'han desenvolupat les actuacions que tenia assignades.
I és una qüestió bàsica.
Sobre tot, i no li ho dic com a crítica política barata al respecte, sobre tot una vegada que, segons vostés, posarem en marxa aquest pla integral de residus.

I, per últim, sí que voldria fer una valoració pel que ha comentat el conseller.
Incineració.
Voldria fer, mire, respecte a la possibilitat d'implantar la incineració de residus urbans a la Comunitat Valenciana jo entenc, i evidentment si jo ho entenc ho entén el Pspv, perquè primer parlem a nivell orgànic i a nivell també de partit, el Pspv entén que el moment actual no resulta aconsellable des del punt de vista mediambiental o des del punt de vista econòmic.
I jo li ho dic, perquè actualment construir incineradores implicaria la no incentivació, amb cura, de les polítiques de reducció, reutilització i reciclatge.
Ja parlarem, vorem els pros, vorem les contres, i parlarem més avant.
Però a ara per ara, quan únicament s'han executat el 10% de les infrastructures contingudes en el Pla integral de residus, comencem ja ha parlar de la incineració, el que hem fa temor és que com vostés, com vostés, des de 1997 fins ara han fet molt poquet al respecte i no tenen un carreró per on sortir, ja pensen de seguida en la incineració perquè allí va tot per a dins.

Per tant, que quede clar la postura del Partit Socialista a la Comunitat Valenciana.
Pensem que ara per ara no resulta aconsellable sobre tot pel que li dic, perquè implicaria la no incentivació de polítiques de reciclatges, reutilització i reducció.
Per una altra part, l'efecte negatiu que en un principi se suposa hauria de tindre.
.
.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Vaja acabant.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, presidente.
Finalitzo ja.

.
.
.
hauria de tindre més estudis al respecte.

Per tant, senyor conseller, li torno a demanar que siguen més crítics, senyor Modrego, el mateix en la política de residus, perquè de l'1 al 10 estic segur que encara no hem arribat al 5, poden haver possibilitats, però de moment encara no s'han produït.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident segon:**

Moltes gràcies, senyor Sanmartin.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

 

També molt breu per a indicar dos o tres idees que ja han eixit o dos o tres reflexions que han eixit en part de les intervencions anteriors.

La primera consideració, que jo crec que val la pena tornar a reiterar-la, és que de política de residus en la Comunitat Valenciana es pot parlar a partir dels governs del Partit Popular.
Abans que arribara el Partit Popular al govern ací no es va fer ninguna política de residus en cap sentit, més enllà d'aconseguir algunes actuacions concretes que en algun cas ens havien presentat o havien deixat un mapa més bé problemàtic.

Segona qüestió.
Els plans zonals, que va ser el compromís que assumirem en el moment que estàvem discutint i acordaren i consesuarem l'acord, el pacte sobre residus, que és el que hui ens porta ací, va ser el primer compromís que assumí el govern de la Generalitat quan arribàrem a consensuar el text de l'acord marc en companyia de la direcció del Partit Socialista, estan els onze plans zonals fets.

Els consorcis estan en marxa i el que demanaríem és la màxima col·laboració, com de fet estan fent-lo molts ajuntaments governats pel Partit Socialista.
I demanaríem que eixe mateix interés en accelerar estos terminis, perquè no se'ns creen problemes, la direcció i especialment els representants del Partit Socialista fiquen també el màxim interés en que el que és una dinàmica oberta ja en la majoria dels ajuntaments on el Partit Socialista té un pes específic, puguen accelerar la constitució d'estos consorcis, a través dels seus acords plenaris.

Després dir-li, senyor Sanmartín, que totes les coses que vosté ha plantejat són coses que són molt raonables, en les que podem inclús tindre alguns punts de vista distints.
Però que estem disposats, en la línia també del que vostés han manifestat al més alt nivell de la representació del seu partit, a continuar treballant i a continuar discutint conjuntament propostes de solució en el camí de poder arribar a punts d'encontre.
Crec que no són molts les diferències, perquè jo crec que vostés, com a persones que governen en molts municipis d'esta Comunitat, saben que estos problemes el que exigixen és la corresponsabilitat i moltes vegades no fer banderes partidàries d'unes qüestions que queden bé de cara a la galeria, però que al final qui ho paga són els ciutadans.

Els torne a reiterar que sense ninguna idea preconcebuda i sense cap acord previ, a partir del moment que vostés estimen oportú podem reintegrar-nos a continuar treballant en eixa línia i a propiciar solucions que vagen en la millora de la solució d'un problema que és greu.
Jo crec que eixa és una intervenció que és d'agrair.

I al senyor Arnal agrair-li tots els detalls que vosté ha tingut, crec que el més encertat de hui ha sigut que vosté per primera vegada dóna la impressió que està llegint a bíblia.
Jo crec que això és molt important, perquè comença a apropar-se ja a un camí que a la millor li dóna un poc més de llum per a aquestes qüestions.

 

 

***Compareixença del conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, per a explicar els motius i raons tinguts en compte per l'Institut Valencià de Finances per a aprovar el finançament a l'empresa Rain Forest Valencia, per a la posada en funcionament d'un complex d'oci (bioparc, parc d'atraccions, etcètera) al parc de capçalera de València, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 13.
736).***

**El senyor vicepresident segon:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Tretze punt de l'ordre del dia: compareixença del conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació per a explicar els motius i les raons tingudes en compte per l'Institut Valencià de Finances per aprovar el finançament a l'empresa Rain Forest València, per a la posada en funcionament d'un complex d'oci al parc de capçalera de la ciutat de València, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante este Pleno, como ya ha sido leído con anterioridad, con motivo de la solicitud de comparecencia formulada por el Grupo Parlamentario Socialista al objeto de explicar los motivos y las razones tenidas en cuenta por el Instituto Valenciano de Finanzas para aprobar la financiación a la empresa Rain Forest Valencia, S.
A para la puesta en marcha según, y cito literalmente, de un complejo de ocio en el parque de cabecera de Valencia.

Permítanme una reflexión de carácter general, en primer lugar, señorías.
Como ustedes saben, una de las funciones encomendadas al Instituto Valenciano de Finanzas es propiciar el adecuado equilibrio financiero en el medio y en el largo plazo en nuestra Comunidad.
Y esto es así, porque creemos que es necesario fomentar y alentar los equipamientos que incrementen la productividad y la competitividad de nuestra Comunidad y, en definitiva, el desarrollo económico y social, así como la creación de empleo en la misma.

Para el cumplimiento de este objetivo, el Instituto Valenciano de Finanzas ha desarrollado un modelo de financiación autonómico, cuyo objeto es la provisión de financiación al sector privado, a través de la concesión de créditos que llegan a las empresas de dicho sector y también mediante la participación y el apoyo a otras sociedades que faciliten financiación a las empresas privadas.

Para la concesión de una financiación a una operación o proyecto se atiende a una serie de factores, factores como son el valor estratégico de la operación para la Comunidad Valenciana, la inversión total que genera, el número de puestos de trabajo que se crean, así como también el sector en que se enmarca.
Esta actuación, como podrán imaginar, se materializa tras el examen y la comprobación de la documentación que reglamentariamente ha de exigirse.

En este sentido he de informarles, señorías, que el expediente en cuestión, junto con los expedientes que dan soporte a todas las operaciones que el Instituto Valenciano de Finanzas aprueba, fue puesto a disposición de los señores diputados que suscriben esta solicitud de comparecencia, como en su día ya se les comunicó, ante una solicitud de documentación que efectuaron a este conseller en fecha 11 de mayo de 2004.
Y tuvieron acceso al citado expediente en dos ocasiones, tanto el 21 de julio como el 27 de julio del citado año.
A lo que además siguieron nueve preguntas escritas debidamente contestadas sobre este asunto.

Y llegados a este punto, señorías, me gustaría aclarar un error de los señores diputados que han solicitado mi comparecencia.
La financiación que ha sido otorgada a través del Instituto Valenciano de Finanzas, no está destinada a la puesta en marcha de un complejo de ocio, en sentido amplio, como hacen sus señorías, sino, concretamente, y como consta en la documentación a la que han tenido acceso por dos veces y se les ha contestado por nueve, a lo que conocemos como el bioparc de Valencia.

Pues, bien, señorías, además de las cuestiones técnicas señaladas y algunas otras, que posteriormente haré referencia a ellas, el desarrollo urbanístico y medioambiental de la ciudad es un aspecto que este proyecto tiene muy en cuenta y que a nosotros, al gobierno del Partido Popular, nos importa mucho, como ustedes saben.

Efectivamente, el proyecto denominado Bioparc Valencia se encuadra dentro de un grupo de infraestructuras que están proyectando al cap i casal, a la capital de nuestra Comunidad, conjuntamente con el resto de toda la Comunidad, como una ciudad, como un territorio con grandes zonas verdes, amplios espacios de ocio, así como instalaciones culturales e infraestructuras logísticas que, aprovechando las sinergias de todas ellas, producen conjuntamente efectos positivos para la ciudad y para la Comunidad.
Son ampliamente conocidas por sus señorías: el parque central, la ciudad de las artes y las ciencias, el palacio de congresos, el futuro parque de cabecera donde se encuentra el bioparque en la esfera armilar o también las infraestructuras de la Copa América, junto con el museo de la Fifa.
Por hablar de las que comenzamos en estos momentos su ejecución.
Todas ellas crean una sinergia que nosotros estimamos positiva para la ciudad y para el territorio.

El proyecto, además, concretamente del bioparque, se incluye dentro del Plan estratégico de Valencia, enmarcado también dentro del programa de calidad total reflejado en el Plan general de productos turísticos del libro blanco del turismo de la Comunidad Valenciana.

Pues, bien, señorías, una vez analizadas todas estas consideraciones, la comisión de inversiones del Instituto Valenciano de Finanzas, en la que está presente la administración y los agentes económicos y sociales, como sabe muy bien la señoría que realiza o que pide esta comparecencia, aprobó en su reunión de septiembre del año 2003 la concesión de un préstamo, por valor de 6,31 millones de euros a la empresa Rain Forest Valencia, S.
A, lo que suponía un 30 %, no exactamente, un 29,9% del total de la inversión que esta empresa iba a realizar en el citado bioparque.

La inversión total prevista en la empresa en ese futuro bioparque alcanzará un total de 21 millones de euros, lo que generará la creación de 94 puestos de trabajo directos.
Para ello aporta un 40% de la inversión, 8,4 millones de euros, y el resto será cofinanciado por el Instituto Valenciano de Finanzas y una entidad financiera de la Comunidad Valenciana, a mi juicio tan prestigiosa y solvente, como Bancaja.

Por lo tanto, señorías, en el caso que nos ocupa, es decir los motivos y razones tenidos en cuenta por el Instituto Valenciano de Finanzas para aprobar la financiación a la empresa anteriormente citada para la puesta en marcha del bioparque, creo que son obvios.
Las condiciones en las que se ha generado y otorgado este préstamo se encuentran dentro de la media de operaciones que realiza el Instituto Valenciano de Finanzas a las empresas de la Comunidad y al tiempo se cubre uno de los equipamientos o servicios que está prestando la ciudad de Valencia con determinadas carencias, históricamente, como la de su zoológico.

En vista de todo lo anterior, he de decirles que la operación de financiación que hoy nos trae aquí no admite dudas y que no ha habido causas por las que denegar este tipo de ayudas y subvenciones, que son concedidas siempre cumpliendo los requisitos exigidos por la ley.

Muchas gracias.

**El senyor vicepresident segon:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula la senyora Moreno.

**La senyora Moreno Fernández:**

Señor presidente.

Señor conseller, el 10 de junio del 1965, va a hacer dentro de nada cuarenta años, el Ayuntamiento de Valencia compró un antiguo circo ­los animales, que no sabe qué hacer con ellos­, y con esos antiguos animales, con esos animales, los destinó provisionalmente en los jardines de Viveros.

A los que hemos nacido en esta ciudad y hemos vivido en ella, nuestros recuerdos infantiles van unidos al Tarzán, el chimpancé Tarzán, a la leona Noya, a la jirafa Turita, que tenía el nombre de nuestro río.
Eran los años en los que cuando se escapaba un chimpancé, se le tiraban dardos y se le dormía, no se le abatía a balas, como pasa ahora en esta ciudad, dicho sea de paso, y como no está aquí la señora alcaldesa, tenemos que hacer mención, porque, realmente, el chimpancé Coco va a pasar a la historia como un símbolo de la ciudad de la barbarie, no de la ciudad de Barberá.

Pero, mire, *(veus)* desde el año 1965, los años han pasado, la provisionalidad del Zoo se ha convertido en una vergüenza y oprobio de los valencianos, de la tercera ciudad de España, y ante esa vergüenza y oprobio, en el año 1994, gobernando la Generalitat Valenciana Juan Lerma y presidiendo el Ayuntamiento de Valencia Rita Barberá, el Partido Socialista presentó una propuesta en el Ayuntamiento de Valencia para que en el Parque de Cabecera, con fondos europeos, con fondos de la Generalitat Valenciana y con el suelo público del Ayuntamiento de Valencia, se hiciera un parque de atracciones y un zoológico en condiciones para los animales.

A nadie desde luego de este grupo le puede usted discutir si estamos o no estamos por el Zoo de Valencia y, además, en el Parque de Cabecera.

Rita Barberá, en el año 1994 votó en contra y dijo que era una barbaridad.
En el año 1995 cambió la Generalitat Valenciana, cambió el residente en el Palau; en el año 1996, en plena campaña electoral, que es cuando al Partido Popular se le ocurren las ideas, solo en el 1996, en el año 1996, el residente en el *palau* de la plaza de Manises decidió que era hora de retomar la propuesta socialista, porque ustedes nunca inventan nada.

Retomaron la propuesta socialista y en enero del 1997 se anunciaba públicamente que el jefe de gabinete del señor Zaplana, el señor Juan Francisco García, anunciaba junto con la empresa Rain Forest, que iba a estudiar y que iban a hacer un estudio para ver dónde se ubicaba el Zoo de Valencia.
En el año 1997, enero del 1997, Juan Francisco García, con la empresa Rain Forest, y se decía públicamente que esa empresa cobraría 15 millones para ver dónde tenía que ubicarse el Parque de Cabecera.
Año 1997, enero, 15 millones, Rain Forest.

Entonces, Rita Barberá decía públicamente que no tenía muy claro si tenía que ir al parque de cabecera o no.
En febrero, Juan Francisco García y el director de la empresa Rain Forest se reúnen con Rita Barberá públicamente ­hemeroteca de los diarios valencianos­, y entonces Rita Barberá ya asume que sí, que hay que cambiar el parque, todavía no tiene claro dónde tienen que ponerlo.

En abril del 1997, en el año 1997, esas fotos que tanto le gustan al Partido Popular, el señor Zaplana y la señora Barberá se reúnen públicamente también y hacen esas promesas que luego nunca cumplen y dicen, de aquí a un año las obras del zoo de Valencia en el Parque de Cabecera comenzarán.
Lo lanzaban como la gran propuesta.
.
.
, era cuando.
.
.
, ya no se llevaban bien entonces Rita Barberá y Zaplana, y era cuando para, en uno de los tantos problemas que habían tenido, se hacían la foto y decían, en un año se hará el zoo.

Después no se hizo, obviamente, en el 1998, no se hizo; *(veus)* llegó el 1999, otra campaña electoral, y como seguían prometiendo el famoso zoo que nunca fueron capaces de hacer, se publicó en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana* un proyecto de constitución de empresa pública para promover el proyecto del parque de cabecera.
.
.
En el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana* se hablaba de esa empresa pública.

Luego, el señor Zaplana ganó las elecciones, volvió a tener mayoría absoluta y se le olvidó la empresa pública.
A él sí, pero alguien debió acordarse más, alguien debía tener algún interés más, y en el año 2001, siete años después de haberse rechazado por el Ayuntamiento de Valencia presidido por Rita Barberá, por cierto, ilustre diputada de esta cámara y que como siempre y habitualmente no está aquí *(remors)*, siete años después el Ayuntamiento adjudicó la concesión de la construcción y explotación de un conjunto de parque de atracciones, bioparque, aparcamiento y otros servicios por cincuenta años a la única empresa que se presentó al concurso.

Una empresa que, casualmente, era la misma que había hecho su estudio en el año 1997, presentado de la mano por el jefe de gabinete del señor Zaplana, que, por cierto, había cobrado ya, ¿eh?
, 15 millones.
Una empresa que, casualmente, era la misma que también de la mano de Juan Francisco García, jefe de gabinete del señor Zaplana, se había ido paseando por media Valencia con la propuesta del proyecto Fifa, del Museo Fifa, que, casualmente, también, ahora también se dice que puede ir en esa concesión, Museo Fifa que, casualmente también esa misma empresa consta ese proyecto en el Instituto Valenciano de Finanzas, que como bien ha dicho el conseller, esta diputada que está ahora mismo hablando ha visto y ha tenido en sus manos lo que se le ha entregado en el Instituto Valenciano de Finanzas, que tengo suficientes argumentos para pensar que no debe ser todo lo que hay.

Esa misma empresa, casualmente también, es la misma empresa que cobró de la Ciudad del Cine por un trabajo que la Sindicatura de Cuentas, cuando hizo el informe de gestión, decía que era un trabajo inútil.
Esa empresa, casualmente o no, recibió la adjudicación en el Ayuntamiento de Valencia, entre otras razones y básicamente porque se declaraba empresa solvente, y la solvencia le venía dada porque se le daba un préstamo por el Instituto Valenciano de Finanzas, figuraba en lo que había presentado la empresa al Ayuntamiento de Valencia.
Pero por aquello de la pescadilla que se come la cola, el Instituto Valenciano de Finanzas le daba el préstamo condicionado a que hipotecara la concesión del Ayuntamiento de Valencia.
El Ayuntamiento de Valencia le da la concesión por el préstamo del Instituto y el Instituto le da el préstamo por la concesión del Ayuntamiento de Valencia.
Realmente, son casualidades de la vida.

A todo esto, además, y peor para todos nosotros, hay que añadir también que la concesión a lo largo de los años ha perdido el objetivo inicial de la propuesta de los socialistas valencianos en el Ayuntamiento de Valencia el año 1994 y ahora el objetivo ya no es hacer el mejor zoo, el más moderno y el más grande, porque eso llegó a decir Zaplana también, como siempre, haremos el zoo más grande.
El objetivo ahora ya no es ese, sino que se ha planteado también y se ha autorizado por parte del Ayuntamiento de Valencia que el gran negocio no sea otro que la construcción de un centro comercial en suelo público.

Pero lo más grave y lo que aquí nos ocupa, para lo que ha venido el señor conseller de Economía a esta tribuna, es porque el Instituto Valenciano de Finanzas se ha saltado sus propias normas, conseller, y ha incumplido sus resoluciones, y todo ello con usted autorizándolo y ocultándolo.

Porque, mire, usted ha venido y en poco tiempo y muy clarito ha dicho cuatro cosas.
Yo quiero pensar que lo ha dicho porque a usted se lo han contado, y quiero creer, y ya veremos ahora cuando suba, que no sabe más de lo que ha dicho, y, por tanto, le voy a informar yo.

Usted ha hablado de un préstamo concedido el 22 de septiembre de 2003, es el préstamo que está en vigor ahora mismo, por 6.
300.
000 euros.
Pero usted no ha hablado y usted no ha dicho que el Instituto Valenciano de Finanzas concedió y aprobó en su comisión de inversiones el 22 de marzo del 2003 un préstamo a esa empresa por 4.
200.
000 euros.
.
.
22 de marzo del 2003 se aprueba esa préstamo.
Siete meses después, con unas elecciones autonómicas de por medio, siempre hay elecciones por medio con el Partido Popular, no sabemos por qué *(remors)*, pero siete meses después esa misma empresa, para el mismo proyecto, sin ninguna explicación que conste en el expediente ni que usted haya dado a esta cámara, a pesar de las preguntas que se le han hecho, siete meses después, el préstamo, el mismo que la Comisión de Inversiones había aprobado por 4.
200.
000 euros, ese mismo préstamo para el mismo proyecto se convierte en 6.
300.
000, señor conseller.

En total, siete meses, han sido 2.
100.
000 euros, por aquello de las pesetas y por si alguien se ha perdido, 350 millones de pesetas, 350 millones de pesetas en siete meses, para el mismo proyecto y sin ninguna explicación.
A usted por escrito se le ha pedido y la ha negado y ha mentido, y la ha negado y ha mentido y ahí están las contestaciones.
A usted se le ha pedido que venga aquí a dar la explicación y lo ha negado y ha mentido, señor conseller.
*(Remors)(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

Pero, mire, hay más cosas ­no es la primera vez, es verdad, es cierto­, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* en ese préstamo aprobado del 22 de septiembre.
.
.

**El senyor president:**

Señor Camarasa, por favor, no apunte.

**La senyora Moreno Fernández:**

.
.
.
en ese préstamo ­pero sus apuntes son muy correctos.
.
.
Esas no son correctas, las del señor Maluenda no son correctas­, ese préstamo aprobado el 22 de septiembre dice algo más también, dice que tiene la obligación de formalizarse en un plazo máximo de cuatro meses, salvo prórroga expresa.
Esa coletilla la pone en todos los expedientes que se aprueban en el Instituto Valenciano de Finanzas, en todos, y a usted le consta, o le debería constar, porque si lo sé yo, debería usted saberlo, que cuando se exceden los cuatro meses de una vez se ha aprobado el préstamo, cuando no se formaliza, es decir, cuando no se eleva a escritura pública, el Instituto Valenciano de Finanzas se pone en contacto con la empresa en cuestión y mira a ver si es que no le interesa, si es que no lo va a hacer y le conmina a que lo haga, y, si no, le dice que le anula el préstamo, porque es lógico pensar que cuando se concede un préstamo es para llevarlo a cabo y para formalizarlo en escritura pública y no para esperar a ver cuándo me interesa.

Ustedes excedieron el plazo.
Excedieron el plazo a pesar de que explícitamente y desde estas Cortes se le escribió y se le comunicó por si acaso usted no lo sabía, para que no lo hiciera.
Se le han pedido también explicaciones de por qué no lo ha hecho, ha sido incapaz de hacerlo por escrito.
.
.

**El senyor president:**

Señora Moreno, no exceda mucho el tiempo.

**La senyora Moreno Fernández:**

Señor presidente, voy terminando, le había pasado algo al reloj y no había podido controlarme, pero ahora ya sabiendo que me queda poco voy controlando.

Mire, señor conseller, estas preguntas, repito, se le han hecho por escrito y usted o no ha contestado o simplemente usted ha mentido.
*(Remors)* Demuestre usted aquí, señor conseller, si está o no está a la altura esa que le exige el conseller Blasco a todos los miembros del Gobierno.
Déjese usted de los circos mediáticos que ni siquiera a su grupo le gustan y conteste la realidad.
Haga suyas las palabras de portavoz del Consell, aquellas donde decía que el señor Camps y él habían venido aquí a desmontar el tinglado.
Ese es uno de esos tinglados que tenían ustedes que desmontar.

Así que, señor conseller, explíquenos por favor por qué esta empresa ha tenido más consideración de especie protegida que el pobre chimpancé Coco, que fue abatido a tiros en esta ciudad en pleno siglo XXI.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Moreno.

Tiene la palabra para intervenir en representación de los otros grupos el señor Oltra, representando al Grupo Parlamentario Entesa.

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Jo crec que el cas que ens ocupa podríem utilitzar-lo per a recordar la fiabilitat d'aquella refrany que diu que el qui no té padrins no el bategen, no?
En este cas eixos padrins també existien i han segut molt poderosos, no?

El projecte de bioparc en el Parc de Capçalera de València que presentà l'empresa Rain Forest és un altre dels projectes de construir, per part del Partit Popular, eixe món de fantasia i d'oci aprofitant facilitats i recursos públics, no?
Sempre es tracta de camuflar la realitat.
Mentres els sectors importants de la indústria valenciana estan en crisi, la Generalitat Valenciana prioritza les ajudes i els diners als projectes d'oci i als parcs d'atraccions.

És a dir, mentres es tanquen les oficines de l'Impiva, mentres l'atur augmenta, mentres els sectors tradicionals augmenten, a pesar del que li agradaria al senyor conseller, augmenta, i estem en capçalera.
.
.
Ací ja no estem en el parc de capçalera de València, estem en capçalera de l'augment de l'atur, especialment en les comarques del sud, en la província d'Alacant.
Doncs, mentre això passa, la conselleria, la Generalitat es dedica a muntar eixe món de fantasia.
Abans ha fet vosté algunes referències a quasi totes elles, quasi totes elles projectes ruïnosos, projectes d'oci, projectes no prioritaris i projectes que sempre amaguen certes qüestions molt dubtoses a l'hora del destí correcte dels fons públics.

Clar, perquè eixos projectes siguen interessants i puguen rebre ajudes, també ha de donar-se una característica important, i és que darrere d'ells la gent que va a fer eixe negoci siga gent coneguda, de determinada confiança i, fonamentalment, amics, amics d'algú ben situat, que tinga bons padrins i aixina n'hi haurà garantia d'eixe magnífic bateig.
Abans ja s'ha fet referència a algunes d'estes persones que des del seu inici van estar darrere d'aquesta operació, col·laborant amb aquesta operació.

A nosaltres sempre ens ha paregut un greu error per part de l'Ajuntament de València l'adjudicació a aquesta empresa que, no solament per a nosaltres, sinó per a moltíssima gent, ni tenia la capacitat tècnica per a dur-la endavant ni tenia la solvència econòmica per a garantir la finalització correcta del projecte i, a més, s'ha demostrat en el continu retard a l'hora de la presentació de la pròpia documentació, els propis projectes tècnics, la quantitat de gestions que des del propi Ajuntament de València s'han hagut de fer per a reclamar, recabar tota la informació i totes les garanties perquè un projecte d'aquesta importància econòmica es poguera garantir que anava a dur-se endavant.

Per això, ens preocupa tant que per part de l'Institut Valencià de Finances, entitat pública que hauria d'estar per a ajudar de veritat al sector industrial, sector comercial, al sector de futur, al sector que necessita de veritat el País Valencià, es contribuisca de forma tant decisiva en un projecte de tant dubtosa utilitat social, econòmica i de tot tipus com el que estem comentant en aquestos moments.

Quina meravella de negoci, per altra banda!
O siga, les portes que obri el fet de cridar-se Garcia.
Hi ha una novel·la que diu *La importancia de llamarse Ernesto*.
O siga, ací la importància és dir-se Juan Francisco Garcia perquè això ha facilitat moltíssimes coses.
Jo crec que eixa confusió deliberada entre interessos públics i privats és una cosa tan evident i tan escandalós que vostés haurien, simplement per ètica, d'haver evitat en la mesura d'allò possible.
No es poden confondre els interessos tan contradictoris en este cas.

Les relacions del senyor Garcia, evidentment, són relacions poderoses.
Davant un projecte, pràcticament virtual en el seu moment, quant a l'hora de la seua presentació, i sense les suficients garanties, les institucions del PP mostren un entusiasme evident, l'ajuntament dóna una concessió per 50 anys, ni més ni menys!
; l'Institut Valencià de Finances presta, en una segona fase, perquè és un préstec també en dos terminis, 6.
300.
000 euros; i, una altra entitat valenciana, que molt respectable, molt tot el que es diga, presidida en estos moments també per un alt responsable antic del Partit Popular, de la Generalitat, doncs, faciliten que de la inversió que hauria de posar l'empresa tant sols ha d'arriscar el 40%, la resta, la resta li ve finançada per eixa entitat i, fonamentalment, per l'Institut Valencià de Finances.
Inclús, de la xicoteta part que hauria de posar l'empresa, inclús esta empresa, en un exemple de saviesa, intenta no posar res; traslladar, hipotecar, traspassar eixe dret que l'ajuntament li ha concedit de manera que puga finançar-se amb concessions ­de la seua concessió­ a altres empreses, i, al final, no arriscar res absolutament.
I el negoci és rodó, el negoci és rodó.
Si el negoci funciona, si és rentable, els beneficis estan clars per a qui van a ser: els accionistes que figuren i altra gent, que m'imagine que no figura però que també ha col·laborat d'una manera important en el projecte i que també rebrà els seus beneficis.
Però, si el negoci fallara, el que va a pagar el tema no van a ser eixos senyors, sinó que eixos préstecs,.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
doncs, n'hi hauran dificultats per a poder-los cobrar i, al final, el negoci el faran uns determinats senyors i el perjudicat serà el sector públic.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene a continuación la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Popular, el ilustrísimo señor diputado Don Ricardo Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Molt Excel·lent President de les Corts.

Conseller.

Vicepresidente.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, dar las gracias, señor conseller, por sus explicaciones, pero decirle que en algún momento este diputado se ha perdido.
Hemos hablado de tarzanes, de gorilas, de mundos de ilusión.
.
.
, uno exactamente ya no sabe en qué tipo de debate se encuentra, si estamos debatiendo sobre la idoneidad o no de hacer un nuevo zoológico en la ciudad de Valencia o sobre el importe de una determinada ayuda del Instituto Valenciano de Finanzas a una determinada empresa, o del modelo de Instituto Valenciano de Finanzas que tiene esta comunidad.
En cualquier caso, yo creo que este debate, señor conseller, lo que sí que pone de manifiesto, hablando de tarzanes y gorilas, el auténtico circo en que se ha convertido la oposición.

Y dicho esto, decirle que yo y mi grupo parlamentario lo que piensa es que el Partido Socialista, fundamentalmente, tiene una especial obsesión por desprestigiar la labor del Instituto Valenciano de Finanzas, de las personas que lo dirigen, de los criterios de adjudicación de ayudas, es decir, de la labor de los funcionarios del propio instituto.
Un instituto que, a nuestro juicio, goza de una salud envidiable, que apoya claramente el desarrollo económico en la Comunidad Valenciana, la creación de empleo, el apoyo a los sectores productivos, que es a lo mejor donde se debería estar ejerciendo un debate serio y riguroso ­en esta cámara­ sobre el modelo de apoyo a los sectores productivos, y un instituto que hoy en día apoya a las empresas que invierten en la Comunidad Valenciana, que crean empleo y que mantienen empleo.
Y, claro, cuando analizas la gestión del Partido Popular, del gobierno del Partido Popular en lo que es el propio Instituto Valenciano de Finanzas, pues, empiezas a entender cuál es el motivo oculto, el lado oscuro de la crítica del Partido Socialista, que es no reconocer la excepcional, la magnífica gestión del Instituto Valenciano de Finanzas por parte de los gobiernos del Partido Popular, por parte del actual equipo de dirección del Instituto Valenciano de Finanzas, por parte de su conselleria.

Porque, claro, cuando estamos hablando que en los años de gobierno del Partido Popular se han apoyado inversiones por importe superior a los 3.
350 millones de euros que han servido para mantener aproximadamente 122.
000 puestos de trabajo, crear más de 16.
000, tenemos en cuenta, y entra a jugar la parte del Partido Socialista, que no le gusta el éxito de la sociedad valenciana.
Como también es sorprendente que dentro de esa gran crítica no estén apoyando proyectos concretos, como el del Bioparc, que hacen y potencian la capitalidad de Valencia como ciudad importantísima en el conjunto de España y de la Unión Europea.
Se ha llegado a decir que Valencia se está convirtiendo en una especie de vergüenza ­me ha parecido entender­.
Claro, yo no entiendo cómo es posible que grupos políticos con seriedad, con rigor, no apoyen proyectos que generen sinergias a esta ciudad y que la ayuden a ponerse en una situación envidiable, de competitividad, de progreso, de crecimiento económico y de creación de empleo.

Valencia es hoy, junto a otros proyectos, una referencia europea en zonas verdes, de ocio, en parques tecnológicos, en definitiva, en progreso y en futuro.
Y el proyecto que hoy se está aquí hablando, que ha apoyado el Instituto Valenciano de Finanzas, que lo ha apoyado siguiendo una vez más la gran diligencia de los funcionarios y el personal de dirección del Instituto Valenciano de Finanzas, es una piedra más, es un ladrillo más, es una parte más del proyecto que convierte a Valencia en referente europeo en zonas verdes, tecnológicas, de ocio en toda la Unión Europea.

Hay dos aspectos que a mí me gustaría destacar, señor conseller, de su intervención, y que yo creo que en todo ese circo que la oposición ha montado aquí esta mañana para criticar una vez más un proyecto de futuro y de progreso para la Comunidad Valenciana, como es el del Bioparc, habría que destacar, en primer lugar, el cumplimiento exhaustivo de la legalidad y de los criterios de concesión por parte del Instituto Valenciano de Finanzas a la hora de conceder el crédito a la empresa; y, en segundo lugar, el rédito social, económico, que supone ese proyecto para la ciudad de Valencia, para la Comunidad Valenciana, dos cosas que a nuestro juicio van absolutamente opuestas a la labor de oposición, a la mala labor de oposición del Partido Socialista, en general al circo de oposición en que se han convertido.

Muchísimas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Costa.

Tiene la palabra el Honorable Señor Conseller, don Gerardo Camps.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

En una ocasión me acusaron de la muerte de Manolete, *(remors)* pero nunca de la muerte de un chimpancé, nunca.
Es la primera ocasión, señorías, que comparezco en esta cámara a solicitud del Grupo Parlamentario Socialista, la primera desde que soy conseller, la primera.
Y no han preguntado de grandes aspectos de economía, de finanzas, sobre la ejecución del presupuesto, sobre la evolución de los grandes proyectos.
.
.
No, lo que más le preocupa al Grupo Parlamentario Socialista del conseller de Economía, Hacienda y Empleo es la solicitud y posterior concesión de un préstamo a una sociedad mercantil determinada.
Señorías, si ésta es toda su preocupación, ¡qué bien que va la Comunidad Valenciana!
*(Remors)*

La semana pasada no, la otra, les preocupaba si entraban o salían o dejaban de entrar en un sitio determinado, que, al final, entraron e hicieron lo que no tenían que hacer.
Y hoy, que si se le concede un préstamo a una sociedad mercantil, por cierto, dentro del elevadísimo volumen de préstamos que concede el Instituto Valenciano de Finanzas.
Temas verdaderamente importantes para que sean los que prioriza en su labor de oposición el Grupo Parlamentario Socialista.

Pero, claro, además de eso, como es sabido, el conseller de Economía y Hacienda.
.
.
No, no, voy al tema, mire si voy al tema que le voy a explicar la responsabilidad que tiene en que unos cuidadores se dejaran abierta la puerta de una jaula, que se escaparan los chimpancés que había dentro y que la Policía Local decidiera que tenía, lamentablemente, que matar a uno de ellos porque, como es sabido, sobre todo lo que es el mantenimiento del actual parque zoológico, los cuidadores del mismo y hasta la Policía Local, la competencia es del conseller de Economía, Hacienda y Empleo de la Comunidad Valenciana.

Yo me temo, señoría, señora Moreno, que lo que usted ha venido hacer aquí.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Catalá, por favor.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

.
.
.
es algo completamente distinto a lo que debería ser la preocupación en virtud de la comparecencia que ha solicitado.
De su discurso, lo que me ha parecido es que no estaba dirigiendo a mí, sino que se estaba dirigiendo al conjunto de su partido porque lo estaba haciendo en virtud de las primarias para ser elegida en la lista municipal del Ayuntamiento de Valencia.
*(Remors)*

Señora Moreno, ha venido usted aquí hoy, ha venido usted aquí hoy a suplantar al señor Rubio, ha traído usted aquí un debate que ya sucede en el Ayuntamiento de Valencia, ha hablado poco y mal, por cierto, de lo que son competencias del conseller que comparece, y se ha dedicado a reabrir otros debates donde esta cámara no es la adecuada.
¡Oiga!
, y tiene usted, si quiere, toda la legitimidad que yo le reconozco para intentar cambiar al señor Rubio en el Ayuntamiento de Valencia, pongan a quien pongan van a perder.
*(Remors)*

Pero, mire, a mí no me gusta más la Valencia del 64 que la de ahora.
Yo no creo que los tiempos pasados fueran mejores.
Me sorprende que usted sí, me sorprende que usted sí.
Pero, desde luego, lo que no me sorprende nada es la falta de rigor con la que su señoría se suele acercar a los temas.

Ha dicho: "Se ha saltado usted sus normas e incumple sus resoluciones".
Mire, le agradezco, le agradezco, si piensa así, que no me haya llevado al juzgado, porque con esos convencimientos debería estar delante de un juez, si es que se cree usted lo que dice, que ni se lo cree.
Es un latiguillo parlamentario y, además, de bastante poco nivel.
Porque usted que ha visto el expediente dos veces, y que se le ha contestado en nueve ocasiones a preguntas parlamentarias, evidentemente, respuestas que no le han gustado, pero no diga que no se le responde, diga: "No me gusta lo que usted me dice, me gustaría que me dijera otra cosa".
Pero es que yo no falto a la verdad, señora Moreno, yo no falto a la verdad, como usted me ha acusado aquí.

Y mire, sí que sé algo más, sí que sé algo más, no hechos, que están todos en el expediente.
Sé algo más de lo que usted dice que ha visto en ese expediente y, desde luego, he llegado al convencimiento que sé mucho más derecho y cuestiones de financiación de las que sabe usted, muchísimo más.
Porque mire, en primer lugar, y voy a responderle a todo lo que su señoría ha dejado en el alero de lo poco que ha dicho en relación con la competencia que hoy me trae a esta cámara.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda y señor Such, por favor, dejen de dialogar.
*(Veus)* Por favor.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Se le dio un préstamo, en efecto, a esta sociedad, el 22 de marzo del 2003, que se canceló posteriormente al concederle un nuevo préstamo, como usted bien conoce.
La causa de la cancelación de ese préstamo que consta en los expedientes que usted ha visto ­ha debido ver poco, ¿sabe?
­ es por la variación en cuanto a las entidades prestamistas.
En el primer préstamo.
.
.
­sí, se lo digo yo, créame, créame, y si no, diga que miento­, en el primer préstamo era el Instituto Valenciano de Finanzas y dos entidades financieras, y el segundo préstamo es el Instituto Valenciano de Finanzas y una entidad financiera.
Y el aumento de cuantía a financiar tanto por la entidad financiera y el Instituto Valenciano de Finanzas en el segundo préstamo es, señoría, ­y no vea fantasmas donde no los hay­ porque se reparten la parte que la otra entidad financiera tenía que haber financiado en el primer préstamo.
Tan sencillito como eso, tan sencillito como eso.
Sí, sí, tan sencillito como eso.

Se concede ese préstamo posteriormente y la causa de su no formalización hasta prácticamente un año después, es una causa no imputable directamente ni al prestamista ni al prestatario, como es la falta de inscripción registral de los terrenos objeto de la concesión municipal sobre los que se tenía que constituir la hipoteca.

Evidentemente, una entidad seria como el Instituto Valenciano de Finanzas, como es también una entidad seria Bancaja, si no se puede constituir la garantía que consta en el objeto del préstamo no formaliza el préstamo, porque ahí si que se estaría cayendo en una irresponsabilidad, prestar dinero de los valencianos sin tener garantías suficientes en el caso de que no se procediera a su devolución.

Y ha hecho usted, señoría, como el señor Oltra, una especie de intervención en la que todo esto es gracias a ser amigo de no sé quién y que no existe ninguna garantía posible.
Pues mire, más garantías que las que normalmente se solicitan cuando se concede un préstamo de ese estilo.

Les leo textualmente: "Responsabilidad general e ilimitada de la parte prestataria.
Hipoteca de primer rango compartida con otra entidad financiera sobre la concesión administrativa objeto de este plan de inversión.
Afianzamiento mancomunado de los socios hasta el total de 8.
420.
000 euros.
Pignoración de las acciones actuales y futuras de Rain Forest Valencia, SL.
Prendas sobre el 99% de la taquilla del bioparque y aplicación del 75% de los beneficios netos obtenidos con motivo de la cesión a terceros del resto de la concesión para el principal del préstamo".

Ustedes, claro, llegan aquí y dicen: "Y no hay garantías".
¡Pues no hay pocas garantías!
, en un papel que la señora Moreno se ha podido leer cuantas veces quiera.
Igual que las condiciones del préstamo que, por cierto, en su formalización aún se endurecen más, que están por encima de las medias de lo que son las condiciones habituales de los préstamos que concede el Instituto Valenciano de Finanzas, en cuanto al tipo de interés, por ejemplo, o también en cuanto a la participación dentro del capital que se presta.

Señora Moreno, usted cuando llega aquí y pone en solfa la concesión de este préstamo por el Instituto Valenciano de Finanzas está poniendo en cuestión la profesionalidad de los funcionarios del Instituto Valenciano de Finanzas.
Lo puede hacer de dos maneras.
Primero, diga que no participan en nada y que son decisiones políticas, lo cual evidentemente ya es poner en cuestión su profesionalidad, o diga que hacen lo que les dice alguien sin ningún tipo de razón, que también es poner en cuestión su profesionalidad.
Por uno u otro lado pone usted en duda su profesionalidad, pero no se queda ahí.
Pone usted en duda la profesionalidad y el buen hacer, la solvencia y el prestigio de Bancaja.
Sí, lo pone usted en duda, porque en la escritura de préstamo esta que usted dice ­que también ha visto esta­ sabe usted perfectamente quién comparece: Rain Forest, SL ­sí la ha visto, sí, está en el expediente­, Rain Forest, SL, todos los accionistas de Rain Forest, SL, todos los accionistas de Rain Forest, SL, Bancaja y el Instituto Valenciano de Finanzas.
Y exactamente las condiciones son iguales para Bancaja que para el Instituto Valenciano de Finanzas.
¿Bancaja también se mueve por ser amigo no sé quién de no sé quién?

Pero es más, pone usted también en duda la solvencia del señor notario que firma esto y de los registradores de la propiedad, dos, para más señas, que posteriormente lo inscriben y que tienen que velar por el cumplimiento de la legalidad.
Y todo eso le da absolutamente igual, le da absolutamente igual.
Llega aquí, se sube, nos hace un recorrido histórico sobre los parques zoológicos en la ciudad de Valencia, para acabar diciéndonos prácticamente que tenemos la culpa de todo lo que sucede en esta ciudad y en esta comunidad, y encima le echa encima, pero, ¡vamos!
, brazadas de responsabilidad nada menos que no solo al Instituto Valenciano de Finanzas, que aquí está su responsable, sino a Bancaja, donde, por cierto, hay algunos consejeros a propuesta de su partido que hasta donde sé yo este tema no lo han llevado al Consejo de Administración.
A ver si a usted le preocupa algo que al resto de su partido no le preocupa y sobre, además, todos los fedatarios públicos que tuvieron intervenir en la operación.

A mí no me gusta dar lecciones y menos de derecho, señora Moreno.
Pero hay una condición suspensiva en todos, en todos los préstamos que otorga el Instituto Valenciano de Finanzas que dice que está en suspenso cuatro meses hasta su formalización.
Suspensiva, no de nulidad.
En esta ocasión, como en muchas otras, como en muchas otras, y si quiere usted me hace la pregunta correspondiente y se la contesto como todas las que me hace, porque la causa para no poder formalizar no es imputable al prestatario, y en este caso la no inscripción de los terrenos no era imputable al prestatario, por ser una cuestión que tenía que resolver el Ayuntamiento de Valencia, evidentemente esa condición suspensiva se nova jurídicamente con la formalización por quien tiene derecho hasta a prorrogarlo, que es el director general, cosa que sucede en esta escritura pública.

Señora Moreno, yo no conocía de sus deficiencias técnico-jurídicas, pero le rogaría que no hiciera gala demagógica de ellas en esta tribuna.
Yo sí llevo a gala ser un conseller que viene aquí a contestar de sus competencias y con rigor.
Usted, lo de menos, era la pregunta que hoy me quería hacer a mí sobre mis competencias.
Era otra la cuestión que quería dilucidar en la que yo, le tengo que decir, que creo que pintaba bastante poco.

Pero, de todas maneras, estoy tranquilo, la señora Moreno en los últimos años ha acudido todas las veces que lo ha solicitado, a mirar expedientes del Instituto Valenciano de Finanzas de concesión de préstamos.
En concreto, 41 expedientes.
Si de 41 expedientes, usted solo ha visto algún problema en este y además del tenor que ha hecho esta mañana aquí, podemos estar tranquilos de cómo gestionamos el gobierno del Partido Popular.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.
*(Remors)*

Para el turno de réplica.
.
.
Por favor, *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, señor Such, que está *sulivellao*, hoy está *sulivellao*.

Tiene la palabra la señora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, la verdad es que hay que reírse.
Mire, como ha dicho tantas cosas vamos a ir poco a poco y con alguna de lo que pueda.
.
.
*(inintel·ligible)*, como dicen por ahí, nada de *trellat*.

Bueno, por aquello de que no quede en el aire, decirle que la señora Barberá no está aquí, porque como siempre prefiere la nobleza, los árboles del amor y todo eso.
.
.
No, no, no, usted no ha dicho eso, lo digo yo.
Pero lo digo porque es una pena, porque si no le diría que volverá a estar aquí en la siguiente legislatura seguro, pero será como ex alcaldesa de Valencia porque el alcalde de Valencia será Rafael Rubio, simplemente.
*(Aplaudiments)*

Decirle además, decirle además que su credibilidad, para mí ya era poca pero, una vez más, es ninguna.
Simplemente con una cosa, para no entrar en lo del Instituto Valenciano de Finanzas, que entraré ahora, hace falta valor, y aquí en esta cámara, decir que es la primera vez que comparece porque se lo ha solicitado el Partido Socialista.
Es tan ridículo y tan falso que no vale la pena contestar.
Eso solo demuestra, eso solo demuestra la credibilidad que usted tiene.

Mire, señor conseller, si hemos hecho la historia de lo que era el zoo antes es porque como les conocemos sabemos que ustedes iban a decir que estábamos en contra de un proyecto maravilloso para la ciudad.
Les hemos dejado claro que no, que la vergüenza y el oprobio para esta ciudad ­no hemos dicho que la ciudad es una vergüenza­, la vergüenza y el oprobio es mantener el zoo provisional como lo tenemos desde hace 40 años, y que fuimos los socialistas los primeros que dijimos donde tenía que estar.
El proyecto, el nuestro.

Si no hemos entrado a discutir el Instituto Valenciano de Finanzas, qué fíjense ustedes lo que les preocupa y lo importante que es que el portavoz que acaba de comparecer del Partido Popular ni siquiera está.
Ha venido, ha dicho su rollo y se ha ido.
Ese es el Partido Popular que tenemos, pero, bueno.
.
.
Para eso tenemos pendiente un punto donde no le hemos pedido a usted que venga a explicar lo que no sabe, porque usted no lo sabe; donde queremos, tenemos una propuesta, una proposición no de ley para debatir sobre el modelo del Instituto Valenciano de Finanzas que queremos.
Solo para eso.
Lo que pasa es que las cosas de esta cámara, las cosas de esta cámara hace que se presentó hace un año y ya lo veremos.

¡Claro que no es de ustedes el Instituto Valenciano de Finanzas!
Claro que sí, claro que sí, porque le recuerdo que como tantas cosas el Instituto Valenciano de Finanzas era un proyecto socialista en el cual teníamos mucho futuro por delante y ustedes están en unos casos manteniendo lo que había y, en otros, destrozándolo con sus amigos y sus amistades.
Porque, mire, dice usted.
.
.
­bueno, ha liado que si se ha sacado al notario, Pascual, Bancaja.
.
.
, bueno, pues todo lo que usted quiera, de eso no se va a discutir­, pero dice usted que las casualidades.
.
.
No se lo voy a discutir porque es tan ridículo que usted mismo ha quedado en evidencia.

Dice usted que las casualidades.
.
.
Antes se me olvidó decir una casualidad, por aquello de las casualidades.
El señor Juan Francisco de García que llevaba de paseo a la empresa, también era en ese mismo momento vocal del Instituto Valenciano de Finanzas, *(remors)* también era una casualidad, el jefe de gabinete, era una casualidad, era vocal del Instituto Valenciano de Finanzas, una casualidad.
Porque obviamente, dice usted, es un proyecto más del Instituto Valenciano de Finanzas, y una vez más, miente, señor conseller.
No es un proyecto más.
La media de los préstamos concedidos del Instituto Valenciano de Finanzas en el año 2003 es de 1,6 millones de euros, como media.
Y estamos hablando de un préstamo de 6.
300.
000.
La media, 1.
600.
000.

Ustedes en la memoria que edita el propio Instituto Valenciano de Finanzas dice que en el año 2003 solo cuatro expedientes, solo cuatro, de 68, solo cuatro han tenido un préstamo superior a 4 millones de euros.
Solo cuatro, más de 4 millones, y este, 6,3, señor Gerardo Camps.
No es un préstamo normal, no es una casualidad y una anécdota.
Es un préstamo importante, muy importante para el Instituto Valenciano de Finanzas, muy importante.

Porque ustedes justifican ­lo dice el Instituto Valenciano en su memoria­ justifican esos cuatro, cuatro, es decir, de los cuatro uno de ellos, el de Rain Forest mucho mayor de 4 millones, porque han sido estratégicos para la Comunidad Valenciana o bien por la mejora de las estructuras o por la atracción de multinacionales o por la influencia en el empleo.
Ninguna de las tres cosas, más allá de la importancia que puede suponer ­que la supone, repito­ porque es una propuesta socialista, ninguna de las tres cosas ha sido estratégica de verdad para la Comunidad Valenciana.
Repito que sin cuestionar, porque no lo cuestionamos, el zoo, sino todo lo contrario, que lo apoyamos.

Mire, señor conseller, usted dice que ha contestado.
No es cierto.
Porque si es verdad lo que usted dice, si es verdad que en el expediente del 2000 aprobado en septiembre, figura el porqué se anula el expediente aprobado en marzo, que repito que estamos hablando de un aumento en siete meses de más de 2 millones, si figura, si figura en el expediente es porque ustedes me lo ocultaron a mí cuando fui a verlo.
Porque yo tuve que ir dos veces a verlo, no por gusto.
Tuve que ir dos veces porque la primera vez me ocultaron documentación, señor conseller, ¡ocultada!
Y yo fui y llamé yo, y usted lo sabe y si no lo sabe pregúntelo, llamé yo por teléfono al director del instituto y le dije: "O voy y me lo enseñas o tú mismo".
"No, ven, ven, que es que no sé qué pasó, se perdió el camino, por arriba, por abajo.
Y me lo dieron.

Si ahora usted dice que hay más, es que me dieron menos.
No sé qué tiene más delito, señor conseller.
Que oculten los funcionarios del Instituto Valenciano de Finanzas, que si lo hacen es porque usted se los.
.
.
no tengo ninguna duda.
Porque los funcionarios del Instituto de Finanzas, como usted bien dice, me merecen el máximo respeto.
Si han ocultado información a una diputada, es por orden suya.
O la han ocultado ellos por su orden, o usted.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Moreno.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
ha mentido a esta Cámara, como suele ser habitual dicho sea de paso.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Moreno.

A continuación tiene la palabra, en representación del Grupo Entesa, el señor Oltra.
El señor Oltra en representación del Grupo Entesa.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Breument.
Anem a vore, senyor conseller, nosaltres no anem a acusar-lo de la mort de Manolete, encara que pareix que té vosté fixació en eixe tema.
No sé si és que té algun remordiment de consciència, perquè és sol dir-ho en les seues intervencions el tema eixe, no?

Però nosaltres sí que anem a acusar-lo, i en tota certesa, d'altres coses.
Ja no solament pel que li havia dit abans, de l'augment de l'atur a la comunitat, sinó per una cosa que directament està dintre la seua conselleria: és no haver sabut controlar el deute de la Generalitat Valenciana.

Això, això, no, home, és que Manolete encara té menys, ja posats.
No, a Manolete l'ha anomenat vosté.
De ser el conseller que ha hagut de presentar un pla de sanejament, perquè ja no se podia amagar més el deute.
D'això sí que podem acusar-lo, perquè és la veritat.
O siga, vosté ha sigut, sí, però ara ara sí interessa comparar-se en Catalunya, altres coses no.
O siga, vosté ha sigut, i això passarà a la història.

Diu vosté el tema de l'Institut Valencià de Finances.
Jo li vull recordar que en l'informe del Síndic de Comptes, que ahir mateixa va estar l'home ací en tota la gent de la Sindicatura, ha detectat el que textualment diu "incompliments rellevants en l'Institut Valencià de Finances".
Entre altres coses, i tot referit sempre a determinades operacions en empreses de molt dubtós cobrament, en molt dubtoses garanties que el préstec efectuat vaja a cobrar-se.
I la Sindicatura, no l'oposició, quantifica el risc en 18 milions d'euros, i li demana a vosté, eh; estem parlant de l'exercici de 2003, que la mitat d'eixe exercici ja és competència seua, li insta a preveure un fons per a risc de quatre milions i mig d'euros.
O siga, no estan fent-se les coses tot el bé que caldria fer en l'Institut Valencià de Finances.

Per no parlar a la millor d'altres tipus de préstecs, abans certament que vosté arribara, com per exemple el que va fer una societat, la qual presidix vosté i que parlarem la setmana que ve, com és societat Parcs Temàtics, que es dedica a fer préstecs de 8.
000 milions d'antigues pessetes a Terra Mítica, i de posar-se en últim lloc per a cobrar, si és que se pot cobrar alguna cosa d'això, no?

Per tant, o siga, nosaltres sí que estem preocupats que en este cas, si s'han observat totes les garanties que caldria observar, un préstec, que com s'ha dit, i és cert, és important per al volum habitual de l'institut; a una empresa que pràcticament, llevat d'algun recomanat que tenia, que era important, no tenia altres garanties.
Si l'única garantia d'aquesta empresa, l'única garantia de veritat, era Juan Francisco García.
Eixa era la garantia, l'aval.
La resta era tot fantasia.

I clar, davant d'això quines garanties existixen de veritat que això va a dur-se endavant?
O siga, ahí està la preocupació nostra, perquè la veritat és que l'experiència no acompanya a tindre confiança en el que vosté, i els responsables polítics de l'institut, no els funcionaris que treballen allí, i que m'imagine que hauran de tragar més d'una i més de dos coses, de les que vostés tenen determinat interés en què isquen d'una determinada manera.
Els responsables polítics, el que estava allí, en eixe moment crec recordar el senyor Uncio, i ara vosté que està al front del tema.
Eixa és la gran preocupació.

I estem farts d'estar finançant projectes faraònics, projectes de fantasia, projectes que no són prioritaris, mentre la indústria tradicional valenciana s'afona davant la indiferència de tots vostés.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el honorable señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Desde la nula credibilidad, bueno, que mi argumentación le merece al Grupo Parlamentario Socialista, que reproduce aquello que la señora Moreno lee, pero se ve que olvida, se ve que olvida, tengo que pedir una cosa en primer lugar.
Y es que se retracte de las acusaciones de órdenes a los funcionarios del Instituto Valenciano de Finanzas por parte de este conseller, para que falten al cumplimiento legal de su obligación como funcionarios.

Y no se lo pido por mí, se lo exijo por ellos.
Porque de cualquier manera, como le he dicho antes, ha faltado usted ya a su deber de profesionalidad.
Porque si entiende que reciben órdenes y que las cumplen faltando a la ley, no son profesionales como nuestros reglamentos mandatan.
Y si entiende que lo hacen mal sin recibir ningún tipo de orden, también están faltando a su profesionalidad.

Y yo, desde luego, negándole tajantemente cualquier tipo de indicación por mi parte, nunca, a ningún funcionario, para que falte a lo legalmente establecido.
Y se lo digo seria y rigurosamente, señora Moreno.
Yo no me subo aquí a hacer demagogia con cuestiones tan serias.

La señora Moreno ha ido cuantas veces ha querido al Instituto Valenciano de Finanzas.
Se le han enseñado todos los papeles que ha solicitado una y otra vez.
Normalmente en presencia, y tengo aquí todas las actas, de tres funcionarios: Enrique Benadé Benagés, director del área de inversiones crediticias; don Joaquín Durbán Colubi, asesor jurídico, y don Joaquín Falcó Mengot, jefe del departamento de mercados e instituciones.
Le pongo nombre y apellidos, porque usted los conoce a aquellos a los que ahora está faltando a su profesionalidad.

Y además estos señores, en cada ocasión firman una acta.
Pero no con un usted, porque en la única que se niega a firmar siempre el acta de presencia es la señora Moreno.
Fíjense, señorías, va al Instituto Valenciano de Finanzas, pide papeles, se los dan, los mira, unas veces con más prisas que otra, es verdad.
Y cuando le dicen, por favor, firme usted aquí que ha mirado todos estos papeles, se niega.
A ver quién tiene algo que ocultar, señora Moreno.
A ver quién tiene algo que ocultar.

¿Por qué se niega usted a firmar esto?
*(Remors)* Yo se lo voy a decir, porque como no encuentra nada de lo que busca, tampoco quiere que quede constancia de su firma.
He ido, he buscado y no he encontrado, que es lo que su señoría quiere evitar.

Y mire, su señoría, y mire, señoría, y mire, señoría.
*(Remors)* A ver si me engaña a mí también la memoria, el *Diario de Sesiones* está para ello.
Busque usted el jueves que he comparecido en pleno a petición del Grupo Parlamentario Socialista.
Búsquelo, desde que soy conseller.
Busque usted el jueves que he comparecido en pleno a petición de su grupo.
A petición de su grupo.

Como ustedes no tienen argumentos, y ahora volveré sobre ello, sobre lo que debía ser el objeto de esta comparecencia.
Oiga, ¿qué irregularidades hay en determinada concesión de un préstamo?
, se van a las generales de la ley.
Empiezan a hablar de amiguismos.
Empiezan a hablar de que esto es gracias a no sé quién o a no sé cuántos en un momento determinado, o en otro más allá.
Que incluso fue vocal del Instituto Valenciano de Finanzas; como usted, como usted.

¿Cómo sabía que iba a decir usted que no?
¿No ha asistido nunca usted a la comisión de inversiones en representación de la Unión General de Trabajadores?
¿Nunca?
¿Nunca?
Digo si ha asistido, sí, como sustituta, como sustituta de quien era nombrado.
Ah, claro, como sustituta.
¿No estaba usted allí aprobando determinados préstamos?
Conoce usted perfectamente el funcionamiento del Instituto Valenciano de Finanzas, porque cuando únicamente era de la Unión General de Trabajadores, o no tenía cargo en el Partido Socialista del País Valenciano, como se denominan ustedes *(Remors)* Acudía, acudía, acudía en nombre de la unión.
.
.

No.
No, la señora Espí sabe que usted no acudía a la comisión, sólo que las actas reflejan otra cosa.
*(Remors)* Al dato.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, señores diputados.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

.
.
.
Al dato.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller.
.
.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Al dato.
No, no, acabo ya.
Al dato.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Pero no mantengamos diálogos.
porque luego damos lugar a que.
.
.
lo que no concedemos en preguntas salga aquí en el diálogo.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Yo, señor presidente, sabe que soy un absoluto defensor del diálogo.
*(Remors)* E incluso del buen talante.
*(Remors)* E incluso del buen talante.
*(Remors)*

Señora Moreno, y señor Oltra, dicen, no son las condiciones porque claro, quieren ustedes lanzar una sombra de duda sobre este préstamo, quieren lanzar una sombra de duda sobre este préstamo.
Empiezan ya su falta de rigor y de credibilidad en que, muy bien, vienen aquí, dicen todo esto.
Estamos en sede parlamentaria.
Puede ser más o menos gratuito políticamente.
Pero no les he visto ir a denunciar ningún tipo de corrupción a un juzgado, no les he visto ir.
Ni.
.
.
No, no.
Sobre este préstamo, sobre lo que yo estoy aquí, sobre este préstamo, no les he visto ir a ningún juzgado.

Y entonces lanzan acusaciones, las condiciones del préstamo son mejores que lo que la media del préstamo *(inintel·ligible)* Les digo, no; ustedes, sí.
Llega la señora Moreno y se pone está por encima de la cuantía media.
Claro, ¿cómo compara usted lo que no es comparable?

Vamos a términos relativos, vamos a términos relativos.
Claro, es que usted compara en términos absolutos, que ya empiezo a pensar que tiene otras deficiencias aparte de las técnico jurídicas.
En términos relativos, que es como se comparan las cosas, sobre el porcentaje de las inversiones que se han concedido en los préstamos, ¿en este caso dónde estamos?
En el 29,9.
Quiere decir, que del dinero solicitado, el Instituto Valenciano de Finanzas presta el 29,9.

No se lo crean.
Lo pone el expediente.
El 29,9.
Y Bancaja otro 29,9.
¿Sabe usted la media del año 2003 en los préstamos?
Sí, la sabe.
41,68, la sabía pero no lo ha dicho.
Esa no le interesaba.
La media es dar el 41,68 de la inversión.
Y usted el 29,9 o sea diez puntos menos, le parece que son garantías excesivas para una determinada operación.
.
.

**El senyor president:**

 

Señor conseller.
.
.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Tipo de interés.
.
.
Acabo ya, señoría.
Tipo de interés más alto que la media de las efectuadas.
Tipo de interés más alto.
Garantías más que las habitualmente solicitadas.
Vamos a ver, eh.
Porcentaje de inversión, tipo de interés y garantías por encima, las tres cosas, de la media o de las habituales que se solicitaban.
Cumpliendo todos los requisitos legales, porque yo sí que defiendo la profesionalidad de los funcionarios del Instituto Valenciano de Finanzas.

Y además, cofinanciado, que a eso su señoría no ha hecho ninguna referencia, por una entidad financiera exactamente en las mismas condiciones, exactamente en las mismas condiciones que el Instituto Valenciano de Finanzas.
Todo lo que su señoría me ha dicho a mí, lo hace extensivo al señor presidente de Bancaja y a Bancaja.
Todo.
Porque hace exactamente lo mismo que el Instituto Valenciano de Finanzas.
No se sonría.
Todo.
*(Remors)*

Si hay amiguismo, si hay amiguismo, usted está acusando que Bancaja da préstamos por amigos.
Si hay irregularidades, usted está acusando a Bancaja.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller.
.
.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

.
.
.
de que se cometen irregularidades.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller, por favor.
Se pasa usted dos minutos y medio.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Acabo.
Acabo, señorías.
Exactamente igual.
Y además, como le he dicho, faltando incluso al respeto que le debería merecer los fedatarios públicos que han intervenido en el tema.
Aquí no hay más debate que una causa objetiva, para formalizar un año después un préstamo concedido legalmente.
Y ustedes, señor Oltra y señora Moreno, que nos acusan de vivir en el mundo de fantasía, lo que sucede en realidad es que ustedes ven fantasmas donde no los hay.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Yo les ruego a ustedes que se ajusten a los tiempos.
Y no lo digo sólo por esta intervención, que efectivamente el señor conseller se ha prolongado, sino porque cada uno de ustedes, esta mañana se han prolongado por encima de los cuarenta, cincuenta segundos, cada uno de sus cinco minutos.
Es decir, lo que no se puede ser es juez cuando se pasa uno y no ser juez cuando se pasan los demás o a la inversa.

¿Quieren un turno de contrarréplica segundo?
*(Remors) (Pausa)*

A ver, ¿qué desean, señora Moreno?

Con el debido respeto, esta presidencia de hace lo que tiene que hacer.
*(Pausa) (Remors)*

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, presidente.

Señor presidente, se me ha pedido una ratificación expresa y creo que con todo lo demás que se ha dicho creo que es justo que.
.
.
*(Remors)* El conseller me ha pedido que me retracte y creo que es justo que expresamente me retracte porque se me ha acusado de insultar, incluso de acusar a los funcionarios del Instituto Valenciano de Finanzas de cometer un delito.

Yo quiero decir que obviamente no me retracto.
Porque yo no he dicho en absoluto que cometan delitos.
El delito ­he dicho- que lo hubiera cometido el conseller.
Lo que sí que quiero pedirle al presidente es que se retiren las palabras dichas por el conseller, porque en esta cámara creo que desde hace mucho tiempo no se permiten los nombres de las personas, obviamente funcionarios.
Quiero recordar al presidente de esta cámara que está rechazando la Mesa de las Cortes todo tipo de preguntas referidas a personas individuales.
Por tanto, creo que lo que ha hecho el conseller utilizando a los funcionarios a los cuales él les da órdenes y les obliga a que los diputados que van en uso de su política firmen actas que le aviso que nunca más *(Remors)* vamos a firmar, porque yo no puedo firmar que se me está entregando toda la documentación, porque yo no sé qué documentación de me entrega.

 

**El senyor president:**

 

Señora Moreno.
.
.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Y creo que es una auténtica barbaridad política que usted, conseller, obligue a los funcionarios a que los diputados firmen un acta.
Nada más y muchas gracias.

(*Aplaudiments) (Protestes)*

 

**El senyor president:**

 

Señora Moreno.
.
.
y resto de clac, por favor.

Senyor conseller, tiene usted la palabra

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

Gracias, señor presidente.

Señor presidente, señorías, me acogeré al Reglamento, y únicamente contestaré a la exigencia de rectificación que en este caso ha hecho la señora Moreno sobre algunas de mis palabras.

La señora Moreno debería conocer, debería conocer, porque además es ella quien lo ha solicitado en el día de hoy, que respecto a todo el contenido de los expedientes públicos, como es el del Instituto Valenciano de Finanzas, en sede parlamentaria no solo tiene usted derecho a su conocimiento y hacer la utilización que esté pertinente de todo lo que ponen los mismos, incluido el nombre de los funcionarios, sino también el conseller de Economía y Hacienda.
Por lo tanto, no me retracto.

Muchas gracias, señor presidente.
*(Aplaudiments) (Protestes)*

**El senyor president:**

Se levanta la sesión.

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 23 minuts)*