Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:10px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para4 {
text-align:justify;
}
.para2 {
line-height:10,9px;
}
.para3 {
line-height:10,9px;
text-align:justify;
}
-->



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 de juny de 2006. Comença la sessió a les 10 hores i 50 minuts. Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya. Sessió plenària número 86. Primera reunió.    Declaració institucional amb motiu de la designació del dia 15 de juny com a Dia de les malalties cardiovasculars de la Comunitat Valenciana.    El senyor president:    Se abre la sesión.  Bien, antes de tomar el orden del día, hay una declaración institucional que presentan los tres grupos políticos y que dice de la siguiente manera:    «Las enfermedades cardiovasculares representan la primer causa de mortalidad en la Comunidad Valenciana y se estima que van a ser la primer causa de discapacidad, invalidez y enfermedad en el 2010, provocando un importante coste familiar, social y económico y deteriorando profundamente la calidad de vida de nuestros ciudadanos y ciudadanas. Todas las instituciones, con sus planes de actuación sociosanitarios, representantes políticos, asociaciones y todas las personas debemos unir nuestros esfuerzos para disminuir estas enfermedades. No podemos permitirnos perder el enorme potencial de nuestra forma de vivir y de alimentarnos en la Comunidad Valenciana a través de la dieta mediterránea.    »Debemos mantener y potenciar nuestra comunidad como lugar de salud, sitio de disfrute y sociedad dirigida a la protección de nuestro corazón, que junto con las arterias nos van a permitir llegar al destino que como sociedad e individuos nos hemos marcado, sin que la enfermedad sirva de lastre o retraso. Tenemos el clima, la dieta, la ilusión, los objetivos y los planes de dirigir a nuestra comunidad hacia una comunidad cardiosaludable. |  | »Por ello, les Corts manifiestan su deseo de estimular y provocar en positivo el contenido de esta declaración institucional en relación a las enfermedades cardiovasculares, aprovechando los acontecimientos que en ella se han programado y, al mismo tiempo, que la Comunidad Valenciana sea una Comunitat Valenciana cardiosaludable, declarando el día 15 de junio como día de las enfermedades cardiovasculares de la Comunidad Valenciana. »    Este escrito lo avalan los tres síndicos de los tres grupos políticos y simplemente lo aporto al Pleno para su confirmación . . . (ininte­l·ligible) (Aplaudiments)    Bien, antes de comenzar el pleno y una vez introducido el buen humor, les indico a los señores diputados que a pesar de que hay dos actividades que me constan y que hay que hacer frente a ellas, una es la rueda de prensa que se piensa dar por los tres representantes de los grupos políticos respecto al tema de la declaración institucional, y otra es la presentación ante los medios de comunicación de los reconocimientos cardiovasculares que estamos haciendo la institución para todo el personal y los diputados, no vamos a hacer descanso, porque es importante que, por otra parte, a la una y media dejemos el Pleno para poder repasar una serie de conocimientos que tenemos que tener los síndicos y la mesa para el desarrollo de la propia institución.    Entonces, vamos a tener jornada continuada hasta la una y media, y yo les aconsejo que, alguno, si tiene problemas de hipoglucemia, pues, buscando el lapsus adecuado, lo solucione.    Proposició no de llei sobre el desenvolupament de la prolongació de la línia 5 del metro fins a Llíria, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa (RE número 10. 049, BOCV número 36). |  | El senyor president:    Punto primero del orden del día: «Presa en consideració de la proposició no de llei sobre el desenvolupament de la prolongació de la línia 5 del metro fins a Llíria», presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada 10. 049, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 36.    Para  su presentación y defensa tiene la palabra el ilustre vicesíndic del grupo parlamentario Entesa, don Joan Antonio Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyor president.    Senyories, hui, de nou, igual que la setmana passada, anem a debatre un tema relacionat amb ferrocarrils, ferrocarrils de rodalies en este cas. Jo crec que este debat, igual que el de la setmana anterior, posa d'actualitat que és cert que existixen altres tipus de trens, altres tipus de necessitats en temes ferroviaris a banda de l'AVE.    Ho dic, perquè, clar, el tema de l'AVE pareix que siga l'únic element important del tema de trens, no? , i serà important, serà bonic, serà tot el que vostés vullguen, però la realitat del dia a dia és que la gent nostra, el poble valencià, el mitjà de transport ferroviari que utilitza i que li agradaria poder utilitzar en major quantitat són els trens de rodalies i els trens regionals, que són els més propers a les seues necessitats, a les seues poblacions, etcètera.    La setmana passada va ser el tema de la línia València-Utiel, que arribàrem a un acord mitjançant una esmena transaccional, que jo espere que això, doncs, en un curt termini es puga vore concretat, eixos esforços, mitjançant l'actuació corresponent per part del Ministeri de Foment, que és el responsable de la via mentres no es produïxca la, per a nosaltres, necessària, convenient transferència de competències en estos temes.    Avui és una altra línia, és la línia que va fins a Llíria, que és competència en este cas de la Generalitat Valenciana, de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, per tant, la competència és absolutament nostra, i se suposa que tenim una major capacitat de decisió en aquest tema, no?    La ciutat de Llíria, jo crec que, bé, de tots és coneguda la importància que té i que ve demanant des de fa molts anys, doncs, una millor solució, un millor nivell d'accessibilitat ferroviària per a ella. En eixe sentit, el Ple de l'Ajuntament de Llíria aprovà en gener del 2004, doncs, aprovà una resolució per unanimitat de tots els grups municipals allí presents, que és el que va motivar, a més, la presentació d'aquesta proposició no de llei que el Grup d'Esquerra Unida: Entesa, presenta en aquestos moments. Cal recordar que fa quasi dos anys i mig que presentàrem per registre esta proposta i que l'anem a discutir ara, no? És un tema ferroviari de marxa lenta, com se pot comprovar, evidentment.    En l'exposició de motius ja marcaven, d'acord amb el que s'havia aprovat en el mateix ajuntament, que en la ciutat de Llíria no fa molts anys gaudia de dues estacions i línies de tren a la ciutat, una d'elles que acabava en el Pont de Fusta a la ciutat de València, i una altra que arribava fins a l'estació del Nord. Avui este servici s'ha vist reduït a tan sols una línia de ferrocarril amb el tractament de línia de metro, quedant en desús l'altre traçat ferroviari, que pertanyia a Renfe.    Des d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa sempre hem apostat per un bon transport públic, per uns bons ferrocarrils, en eixe sentit, torne a recordar, doncs, les constants iniciatives nostres, el pla director de ferrocarrils, esmenes en pressupostos, etcètera, etcètera. Confiem que el tema ferroviari és un tema important i que caldria dedicar-hi més esforços.    Llíria actualment ja és una ciutat que està dotada amb diversos centres d'activitat, de treball, d'oci, comerços, centre de salut, Agència Tributària, Seguretat Social, etcètera, etcètera, allunyats i mal comunicats entre si i entre les poblacions més properes, sobretot en aquelles a on s'ha anul·lat el traçat de la línia de Renfe. És per això pel que les institucions hem de procurar que les necessitats dels veïns de la comarca referents a la mobilitat estiguen ben cobertes per transports públics freqüents, ràpids i segurs, atés que recentment s'ha anunciat per part de la Conselleria d'Infraestructures i Transport -dic recentment, any 2004- la prolongació de la línia 5 del metro fins a Vilamarxant, aplegant des del port de València i passant per l'estació del Nord i l'aeroport de Manises, atés que en l'actualitat hi ha una disponibilitat de terreny de l'antiga plataforma de ferrocarrils, de Renfe, que aplega fins a Llíria, que podria ser modificada en el seu últim tram per tal de connectar-la amb l'actual estació de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.    També, en tot este temps sabem que se disposa del Pla d'infraestructures estratègiques de la Comunitat Valenciana 2004-2010, torne a recordar que és un pla que no ha estat aprovat per cap organisme de la Generalitat Valenciana, no disposa de pressupost fix per a dur-lo endavant en eixe període de temps, i és un document, bé, que recull una sèrie d'iniciatives, però que cal anar formalitzant-lo a poc a poc per a dotar-lo de contingut.    En este pla d'infraestructures estratègiques figura com un dels projectes, efectivament, al que s'ha fet referència abans, no? , la línia 5 port - aeroport - Riba-roja - Vilamarxant, per un import de 86 milions d'euros a finançar per part de la Generalitat Valenciana en exclusiva, qüestions, bé, que tots sabem com van els pressupostos, que fins ara encara no s'ha avançat més allà d'estudis i compromisos i tal, però que, obra, de moment, encara no s'ha fet absolutament res, i que, en tot cas, d'acord amb aquesta previsió, doncs, en la proposta de millora, finalitzaria en Vilamarxant. Per això és necessària fins a Vilamarxant, però, evidentment, la comarca continua i cal garantir que a poblacions com Riba-roja, Llíria, Benaguasil, se puga disposar també d'este servici, no?    Jo crec que això ja no és que ho digam nosaltres, sinó que és que està, ja dic, reivindicat i aprovat per tots els colors polítics de la comarca. Per tant, el plantejament que es fa en el pla d'infraestructures es queda curt en el sentit que la mateixa realitat està més avançada en eixe aspecte, no? , d'ahí ve la iniciativa nostra en el sentit de garantir que això es puga dur endavant.    Curiosament, hui mateixa apareix una notícia en premsa del mateix conseller en la qual diu, d'acord, a més. . . , bé, una esmena que hi ha presentada per part del Grup Parlamentari Popular i que pareix que hi ha voluntat -ara vorem la intervenció del representant del PP- mitjançant una transaccional d'atendre la petició nostra, que realment és la petició de l'Ajuntament de Llíria, no? , d'intentar buscar una solució.    Cal recordar que, bé, Llíria supera ja els vint-i-dos mil habitants en estos moments, juntament amb el que suposa els prop dels deu mil de Benaguasil i d'altres poblacions, doncs, podríem estar parlant a la millor d'unes cinquanta mil persones que es quedarien -digam- despenjades de la proposta de millora. Per tant, és un tema, jo crec, que cal vore amb certa urgència. Tingam en compte que la línia 1 actual del metro València-Llíria és una línia, bé, és -digam- l'única línia que se pot utilitzar en estos moments, però és una línia que per les seues prestacions té una demanda -digam- baixa. Tingam en compte que per a recórrer uns vint-i-quatre o vint-i-cinc quilòmetres que separen les dos poblacions es tarda prop d'una hora de recorregut, perquè hi ha fins i tot més de vint parades en eixa línia, amb la qual cosa, doncs, la veritat és. . . Al final, què està passant? Doncs, que la gent que té de vindre ací a estudiar, a treballar, de compres, etcètera, a València, doncs, agafa el cotxe i, evidentment, és molt més ràpid, però, clar, això no és solució. O siga, sent molt més ràpida, també comencen a haver-hi col·lapses de trànsit cada volta més forts i més amb la previsió de noves construccions que estan sobre la taula.    Per tant, jo crec que, tot açò, el que combina és una evidència, i és la necessitat d'apostar, d'assumir compromisos per millorar una línia ferroviària que tenim inclús la sort que tenim una plataforma -digam- de l'antiga Renfe buida, que es podria negociar perfectament i podríem assumir el compromís de poder-la utilitzar i que la ciutat de Llíria tinguera una doble comunicació, que jo crec que se la mereix i, a més, la població d'allí no solament la ve demanant perquè ja la necessita, sinó que en la previsió de creiximent urbanístic que té sobre la taula i que el mateix Consell ha aprovat, és una cosa evident. Hem d'actuar ja, perquè, en cas contrari, en poquets anys la situació pot arribar a ser molt preocupant quant a col·lapse de trànsit.    Moltes gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Oltra.    A continuación, tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Popular, el ilustre diputado don Rafael Ferraro.      El senyor Ferraro Sebastiá:    Gràcies, senyor president.    Senyores i senyors diputats.    Senyor Oltra.    Intervinc, senyories, en nom del Grup Parlamentari Popular per a defendre l'esmena presentada a la proposició no de llei del Grup Parlamentari de l'Entesa pel qual es proposa la prolongació de la línia 5 del metro de València fins a Llíria.    La veritat, senyories, és que tinc la impressió que el Grup de l'Entesa durant el mes de gener del 2004 es dedicà a redactar proposicions no de llei basant-se en el Pla d'estructures estratègiques que el Consell acabava de redactar durant l'any 2003. Ací tenim que el dimecres se substancià en esta mateixa cambra una proposició no de llei presentada per les mateixes dates, relativa al ferrocarril de València - Bunyol - Utiel, actuació que -com ja vaig indicar en la meua intervenció- es trobava inclosa en el Pla d'infraestructures estratègiques del Consell de la Generalitat.    I ara, en proposició del mes de gener, també del 2004, se'ns proposa, per part de l'Entesa, la prolongació de la línia 5 del metro de València fins a Llíria. En realitat, el que l'Entesa proposa és la prolongació de la dita línia, des de Vilamarxant fins a Llíria, perquè el PIE ja replega la construcció dels trams d'esta línia, des de l'estació d'Aiora a l'estació de Renfe del Cabanyal, així com la connexió a la línia T-4 de tramvia, d'una banda, i per l'altra, els trams Mislata - aeroport i Manises - Riba-roja - Vilamarxant. .    Jo voldria recordar a les seues senyories que la Conselleria d'Infraestructures i Transports està desenrotllant un ampli programa d'ampliació de la xarxa Metrovalència, amb una inversió global prevista en el Pla d'infraestructures estratègiques de més de 900 milions d'euros.    L'objectiu d'eixes actuacions és aconseguir que la xarxa de metro arribe als municipis de l'àrea metropolitana i als barris de la ciutat de València que actualment no compten amb este servici. D'esta manera, tots els municipis de l'àrea metropolitana de València, disposaran d'una parada de metro, tramvia o de ferrocarrils de rodalies o proximitats.    Cenyint-nos a l'àrea a què es refereix la proposició no de llei, tenim que s'està realitzant un pla d'actuacions en la línia 1 del metro, de modernització del traçat entre València i Llíria. El tram Empalme - Paterna, que es va adjudicar en febrer de 2005, quedà acabat en abril de 2006. El tram Paterna - l'Eliana, ja va ser condicionat per aconseguir freqüències de pas inferiors als 15 minuts, duplicant la via entre l'Eliana i el baixador d'Entrepins, i renovant-la entre Entrepins i Paterna. Finalment, el tram l'Eliana - Llíria, serà licitat encara en el present any 2006.    Vull igualment recordar a les seues senyories que el pla d'actuació de la línia 1, que arriba per un costat fins a Llíria, i per l'altre fins a Torrent i Vilanova de Castelló, i que l'any 2005 va ser utilitzada per 19. 300. 000 viatgers, el pla d'actuació -com dic- té un horitzó de l'any 2010, i el seu objectiu és modernitzar la línia més antiga de la xarxa, col·locant-la en els mateixos estàndards de qualitat que les línies més recents.    Quant a la línia 5 objecte d'esta proposició, actualment està en execució el tram Mislata - Quart - Manises - aeroport. Està prevista la seua entrada en servici per a febrer de 2007, i s'està preparant la contractació per als trams Manises - Riba-roja i Riba-roja - Vilamarxant, previstos en el PIE.    Per tant, tant Llíria com Benaguasil estan ja perfectament integrades en la xarxa Metrovalència, a través de la línia 1 que -com hem dit- està actualment en procés de modernització i millora, amb una inversió de més de 400 milions d'euros per a la renovació de vies, duplicació d'alguns trams -alguns d'ells ja executats, com hem pogut vore-, adquisició de nous trens, millora de l'accessibilitat d'estacions i baixadors, etc. Tot això permetrà millorar la freqüència, la qualitat i la rapidesa dels servicis.    Per altra banda, en Vilamarxant falta, des de fa més de vint anys, qualsevol tipus de connexió ferroviària, el que quedarà solucionat amb la prolongació de la línia 5 el metro, des de Manises a Riba-roja i Vilamarxant, les obres de la qual -com ja hem indicat- ja es troben en execució en el seu primer tram des de València fins a Manises i l'aeroport.    A tot això cal afegir que, pròximament, es van a establir noves connexions de transport públic entre Vilamarxant, Benaguasil i Llíria, amb la posada en funcionament d'un nou servici d'autobusos que unirà les tres localitats a partir d'este estiu, concretament, a partir de primer de juliol.    Entenem que les actuacions que s'estan desenrotllant, dins del marc de la planificació actual, són les adequades. Posar en marxa una nova fase de connexió de metro entre Vilamarxant i Llíria, com se sol·licita en la proposició no de llei, significaria -ara per ara- detraure recursos necessaris d'altres municipis o barris que no tenen accés a la xarxa de Metrovalència per a destinar-los a actuacions en municipis que ja tenen accés a la dita xarxa o el van a tindre en breu termini.    No obstant, sí estimem convenient contemplar la possibilitat que la conselleria efectuara un estudi o un pla de viabilitat de la dita prolongació de la línia 5 del metro, entre Vilamarxant i Llíria, per si fóra necessària i possible la seua execució en una fase posterior, a fi de, a més de connectar entre els municipis de Vilamarxant i Benaguasil i Llíria, proporcionar una segona alternativa, per mig de ferrocarril metropolità, als municipis del Camp de Túria, que comportaria un accés directe a l'aeroport de Manises.    Per tot això, hem presentat una esmena alternativa, l'acceptació de la qual sol·licitem al grup proponent de la proposició, donat que esperem que serà de la seua conformitat així com de la resta de la cambra. L'esmena de substitució la tenen vostés en les seues carpetes, no fa falta que la llija. Espere, per tant, la seua acceptació.    Res més i moltes gràcies.      El senyor president:    Muchas gracias, señor Ferraro.    A continuación, y en representación del Grup Parlamentari Entesa, para ver si se acepta o no la enmienda, tiene la palabra el señor Joan Antoni Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Bé, senyor Ferraro, efectivament, vostés presentaren una esmena -ja havia fet referència jo en l'anterior intervenció- una esmena que, considerem. . . , va en la línia del que es demana, però que es queda curta, no? Caldria millorar-la incorporant algunes qüestions que després comentarem. Però sí que volia, d'alguna manera, contestar un poc al que dia vosté: «És que, entre esta proposta que estem discutint ara i la proposta de la setmana passada, pareix que vostés han copiat el Pla d'infraestructures estratègiques i, bé, a partir d'ahí. . . ». No, no és això.    Home, si copiàrem això ens faltaria temps, perquè està quasi tot per fer. I segurament es quedarà, es quedarà moltíssim per fer, perquè eixe pla, com ja hem repetit en moltes ocasions, és un pla que no està aprovat per ningú, ni per la conselleria, ni pel Consell. . . Per ningú. És un document que el conseller, en un moment donat, es va traure de la mànega, i ell diu: «Bé, tota una sèrie de coses que es poden fer, ahí estan». I a ull -jo crec que quasi a ull- va calcular una sèrie de costos, i va distribuir eixos costos, depenent si era conselleria, si era l'Estat, si era la iniciativa privada. . . I ho va ficar ahí. Però ni el que toca directament a la conselleria està pressupostat, ni el que toca a altres administracions ho està, ni estan els convenis amb empreses privades, en el seu cas, en temes energètics, per a poder -digam- donar credibilitat a eixe document.    Que el document està ahí? Jo no vaig a negar-ho que està ahí. Ara, que té -digam- la confiança que té. Perquè, clar, no hi ha un recolzament -digam- jurídic, inclús darrere d'ell. La prova d'això és que el mateix Ajuntament de Llíria, governat pel Partit Popular, el 15 de gener del 2004 aprovà aquesta proposta. O siga, ja no és que nosaltres no ens fiem del PIE, és que no es fien ni els responsables del Partit Popular, quan han de reivindicar este tipus de coses, perquè, evidentment, no. . . O siga, para largo lo fiáis, amigo Sancho, que diria aquell, no?    Clar, la proposta que contempla el PIE i que nosaltres creem que és incompleta, és que l'actuació es faça fins a Vilamarxant, no? Clar, hi ha gent en Llíria que comenta: «Clar, és que en Vilamarxant és on està el secretari provincial del PP, i a vore si tal. . . ». Ja sap vosté estes coses, estes coses, a voltes. . . I se comenta entre la gent del mateix partit, eh? , entre la gent del mateix partit. Perquè s'ha de dir que l'alcalde de Llíria, en este cas, s'ha de dir que s'ha menejat, eh? , s'ha menejat per aconseguir, amb el concurs de la resta de grups, que esta actuació -digam- no margine el seu poble, no? Inclús hi ha hagut algunes queixes de per què es parava allí, deixant -com vosté, efectivament, ha reconegut- una bossa de població molt important, que jo crec que és necessari donar una eixida, no?    Per tant, jo crec que, coneixent com està la situació, el que caldria és intentar arribar a eixe acord entre tots nosaltres, per a donar garantia que, entre el que hi ha previst, i el que no hi ha previst però que ara manifestem el desig que es faça, es puga fer eixa actuació que millore la comunicació en Llíria i en la resta de la comarca, per a garantir un bon servici públic a nivell ferroviari, que és el que s'està demandant, no?    Per tant, nosaltres demanaríem a la Presidència un descans, curt, perquè jo crec que arribaríem fàcilment a un acord, per tal de fer una esmena transaccional i que  poguera ser aprovada pels tres grups.      El senyor president:    Pues procuren abreviar al máximo el receso, y vamos a. . . Aprovechen los diputados para solucionar el problema de la hipoglucemia.    Se suspende, de momento, el Pleno.    (Se suspén la sessió a les 11 hores i 15 minuts)  (Es reprén la sessió a les 11 hores i 44 minuts)      El senyor president:    (Inoïble) . . . sus escaños, que vamos a reanudar el Pleno.    Se reanuda la sesión.    La enmienda transaccional dice lo siguiente: «Els portaveus dels grups parlamentaris, a l'empar de l'article 156. 3 del Reglament de les Corts, presenten la següent esmena transaccional a la proposició no de llei, registro de entrada 10. 049, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, i a l'esmena registro de entrada 50. 815, del Grup Parlamentari Popular, sobre la prolongació de la línia 5 del metro de València. Esmena transaccional. Substituir el text pel següent:    »1. Les Corts insten el Consell que continue executant les actuacions previstes en el Pla d'infraestructures estratègiques 2004-2010, per aconseguir, com més prompte millor, que la xarxa del metro arribe als municipis de l'àrea metropolitana i als barris de València, que actualment no compten amb este servici.    »2. Així mateix, les Corts insten el Consell que, a través de la Conselleria d'Infraestructures i Transport, realitze un estudi de viabilitat en el termini màxim de 4 mesos, referit a la prolongació de la línia 5 del metro fins a Llíria, amb la finalitat d'enllaçar amb l'existent, i així poder vertebrar millor la xarxa de transport públic dins de la comarca del Camp de Túria, connectant les poblacions de Llíria, Benaguasil, Vilamarxant i Riba-roja, per la qual cosa, podria haver disponibilitat dels terrenys de l'antiga plataforma de ferrocarril Renfe, que aplegava fins a Llíria.    »Palau dels Borja, 14 de juny de 2006. Firmado por los síndics del Grupo Parlamentario Popular, la Entesa y Grupo Parlamentario Socialista. »    Té la paraula, en representación de los grupos que no han hablado hasta ahora y no habían presentado enmienda, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, el señor Escrig.      El senyor Escrig Peris:    Gràcies, senyor president.    Senyories.    El Grup Parlamentari Socialista vol fixar posició quant a la proposició no de llei presentada per Esquerra Unida, el senyor Oltra, així com l'esmena transaccional presentada pel Partit Popular, donant, per suposat, total recolzament, perquè es desenvolupe la segona fase de la prolongació de la línia 5 de metro fins a Llíria, amb la finalitat d'enllaçar millor la comarca de Camp de Túria, connectant les poblacions de Llíria, Benaguasil, Vilamarxant i Riba-roja, amb les poblacions de la Pobla de Vallbona i l'Eliana.    Com a ciutadà de la ciutat de Llíria he de denunciar públicament, en primer lloc, l'actual precarietat de les comunicacions per carretera i metro, que actualment té i sofrix la mateixa comarca Camp de Túria, a pesar del que diga el senyor Ferraro.    Actualment és una comarca totalment tercermundista en comunicacions, una comarca oblidada i a esquena de la realitat, perquè les ajudes en general, i en concret d'infraestructures, és molt poca.    La comarca Camp de Túria és una comarca superpoblada -té al voltant de 122. 000 habitants-, d'un fortíssim creixement demogràfic i amb greus problemes d'infraestructures viàries, a totes llums insuficients.    Actualment, la comarca es troba aïllada, amb un transport públic molt deficient. És més, en el termini de deu anys, per culpa dels PAI salvatges aprovats pel Partit Popular en Benaguasil, San Antonio de Benagéber, Riba-roja, Llíria i Vilamarxant, la població de la comarca augmentarà fins a 200. 000 persones en els propers anys.    També dir que esta iniciativa, sense dubte, beneficiaria les comarques de l'interior, la Serrania i el Racó d'Ademús, històricament també aïllades, oblidades també per l'administració, i que neguen qualsevol petició de comunicació que es demana. Per exemple, l'alcalde de Chulilla ha demanat insistentment llicències de taxi i han sigut rebutjades taxativament per la mateixa conselleria.    Recordar, tal com ha dit el senyor Oltra, que el Ple de l'Ajuntament de Llíria, en data 15 de gener de 2004, per unanimitat dels partits polítics, del Partit Popular, Partit Socialista, Esquerra Unida i el Bloc, reiteraren la necessitat de dur a terme esta connexió de la línia 5 amb la línia 1, per la necessitat de descongestionar la població en transport públic.    I volem aprovar aquesta iniciativa, tant d'Esquerra Unida com la transaccional, per les següents raons. En primer lloc, perquè les actuals comunicacions viàries per autovia estan saturades. Un exemple: de l'Eliana a València, en cotxe, quasi 45 minuts per a recórrer 16 quilòmetres. Recordem els grans embussos que es fan a diari a l'altura del Palau de Congressos de València.    En segon lloc, el transport públic per carretera en autobús, amb l'empresa Edetania Bus, és totalment obsoleta, d'una brutícia i d'una impuntualitat total. I per exemple, de Llíria a València, en autobús consta, per a fer 25 quilòmetres, quasi una hora i cinc minuts.    En tercer lloc, la línia 1 del metro, des de l'Eliana fins a Llíria, tan sols té una única via, sense vore la seua solució del desdoblament. De Llíria a València, per tren, consta quasi 1 hora i 15 minuts, amb 21 parades d'estacions. Per això, pense que esta millora de la línia 5 amb la línia 1 seria molt reconfortable per a la població de la comarca.    El que es demana és molt senzill: unir set quilòmetres, set quilòmetres, des de Vilamarxant a Llíria, aprofitant la plataforma que actualment existix de l'antic vial de Renfe. I, per tant, connectaria Llíria, la línia 5 i la línia 1, donant major servei a la població.    Aprovar aquesta iniciativa seria donar resposta a les demandes de les associacions de veïns de Vilamarxant, Benaguasil i Llíria, així com les de la Pobla de Vallbona i l'Eliana, que tenen com a principal problema estos veïns justament el de les comunicacions per metro i autobús.    Aprovar aquesta proposició de llei seria fer justícia a una situació insostenible, com és la comunicació viària interpoblacional.    En principi, és una comarca saturada en tots els sentits. I per això volem donar un suport viu a esta iniciativa i fer cas a les paraules del senyor conseller, García Antón, que màxim en el mes de setembre tindríem este estudi de viabilitat per a fer possible ficar en marxa la connexió, en una segona fase, del Pla estratègic d'infraestructures per acabar i completar la línia 5 amb la línia 1.    Esperem que el suport unànime de la cambra afavorisca els ciutadans de la comarca Camp de Túria, en especial, i en particular, els ciutadans de Llíria.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Vicent Escrig.    Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Ferraro.      El senyor Ferraro Sebastiá:    Gràcies, senyor president.    Senyories.    Senyor Escrig, jo vaig a dir-li a vosté una cosa similar al que vaig dir al seu company, a l'il·lustre diputat amb què vaig debatre el dimecres passat. Jo, la veritat, no esperava haver d'eixir a donar-li la rèplica, però ací estic a donar-li la rèplica.    Senyor Escrig, a mi m'agradaria que vosté me diguera que en eixa línia que està en les condicions que voste diu que està, tan roïna, quines iniciatives ha presentat el seu grup polític. Anem a vore, anem a vore. El senyor Oltra, el Grup Parlamentari de l'Entesa, sí que ha fet iniciatives -esta i unes altres- sobre ferrocarrils, perquè a més és un tema que per a Esquerra Unida ha sigut sempre prioritari. El seu grup no n'ha fet cap, ni una. I vosté viu en Llíria, i utilitzarà -m'imagine- la línia. Jo utilitze els transports públics.    La conselleria, en el 2003, ja va fer un Pla d'infraestructures estratègiques en què se contempla l'actuació en esta línia, la modernització de la línia 1. Però què ha fet el Grup Socialista? En eixa preocupació tan gran que tenen vostés. . .      El senyor president:    Por favor, señor Ferraro. Señor Ferraro.    Estimados compañeros, por favor, si quieren hablar no hay ningún problema, pero sálganse al pasillo un momentico.    Vale, puede continuar, señor Ferraro.      El senyor Ferraro Sebastiá:    La línia 1, senyor Escrig, que vosté és habitant de Llíria, sap vosté que arriba des de Llíria fins a Vilanova de Castelló, per un costat, i també Vilanova de Castelló fins a Bétera. És la línia més antiga de la Comunitat Valenciana. Precisament es l'única línia que varen fer vostés del metro. Totes les altres, el Partit Popular, totes.    És la línia més antiga i, per tant, lògicament, hi ha unitats obsoletes. I precisament en el PIE es contempla la renovació de totes estes unitats obsoletes, la duplicació de vies, que s'està fent i ja s'han fet -ho he dit jo abans-, a partir de l'Empalme fins a la Pobla de Vallbona. S'han fet ja estes coses. Les unitats de metro noves entraran en vigor en uns mesos. Està tot en marxa, senyor Escrig.    Llavors, la preocupació del Consell és claríssima. Diga'm vosté. . . És una línia que vosté ha de saber que utilitzen 19,5 milions de ciutadans a l'any, 19,5 milions. Una línia important, clar que és una línia important! És una línia que, com vosté sap, és la més antiga de Metrovalència i, per tant, tocava fer-li una renovació, que s'ha preocupat el Consell, precisament, a fer eixa renovació.      El senyor president:    Por favor, señores diputados.  Vamos a ver. O bajan el tono de voz o voy a llamar la atención a algunos. Por favor.    Señor Ferraro, continúe.      El senyor Ferraro Sebastiá:    Jo crec, senyor Escrig, que podria estar vosté assabentat del que és l'actuació del Consell. Perquè, a més, el PIE, per molt que es diga que si està aprovat o deixat d'aprovar, és un document de treball i un document de compromís. No oblidem que és un document de compromís del Consell que està editat i està penjat en la xarxa. Si vosté és navegador per la xarxa, si vosté navega, entre vosté en Metrovalència o entre en altres web de la comunitat que parlen del PIE. I si no, està editat. Mire vosté, jo tinc ací una còpia, si vosté vol, li la faig arribar. I aixina sabrà vosté la quantitat de compromisos que el Consell de la Generalitat, que la Conselleria d'Infraestructures i Transport té per a millorar la xarxa de Metrovalència que, per altra banda, està augmentant en progressió geomètrica el nombre d'usuaris, i per alguna cosa serà.    Res més i moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Moltes gràcies, senyor Ferraro.    Señor Escrig.      El senyor Escrig Peris:    Gràcies, senyor president.    Senyor Ferraro, dir-li que el nostre Grup Socialista taxativament estos anys hem presentat esmenes en els pressupostos per al tema del transport públic i, en concret, del metro de la línia 1. I el resultat ha sigut que han sigut sempre rebutjades per vostés, pel Partit Popular, taxativament tots els anys.    I simplement voldria invitar qualsevol senyoria, des de l'Eliana a Llíria, perquè veren en quina situació està la línia 1 del metro de València. Una línia en una única via, en una única via, que pareix el trenet, la tartana dels anys 20. És vergonyós que molts combois moderns. . . però la via està obsoleta.    I hem presentat, senyor Ferraro, taxativament moltes esmenes i vostés les han rebutjat en els anys anteriors. Per tant, no me vinga vosté dient que el Partit Socialista no ha presentat esmenes o tal.    I li recorde que esta iniciativa és una iniciativa aprovada en Ple, aprovada en Ple per un ajuntament, de tots els grups parlamentaris, que també està el Partit Socialista.    Per tant, sí que mos interessa el transport públic, sí que mos interessa el transport del metro (el senyor president colpeja amb la maceta) i sí que mos interessa millorar la qualitat de vida de la comarca Camp de Túria, que és tercermundista, i ho dic amb majúscula.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      El senyor president:    Muchas gracias, señor Escrig.    Pasamos a votación. (Remors) No, no. Irá cuando yo les diga a ustedes. Estoy dando unos segundos, por si acaso hay algún diputado que está en la puerta, y he puesto el timbre. (Pausa)    Señora Sanchordi, cámbiese, por favor, al escaño de abajo, a ver si funciona el escaño de abajo, si es la tarjeta o. . .    Comienza la votación. Perdón, perdón, señor Maluenda. (Remors) Por favor, señor Mundo, ¿se puede trasladar a algún escaño vacío y probar si le va la tarjeta? (Remors)    Señores diputados, vamos a intentarlo. Por favor, cada uno en su escaño y pongan las tarjetas. Comienza la votación. Resultado de la votación -perfecto, ¿eh? -: votos positivos, 75; votos negativos, ninguno. Queda aprobada la enmienda transaccional.    Para explicación de voto. . . Señor Ribó.      El senyor Ribó i Canut:    Sí, senyor president. Per una qüestió d'ordre.    Mire, una vegada hem comprovat la reproducció escrita del debat del Ple de les Corts del passat 7 i 8 de juny, hem vist que el conseller de Sanitat, el senyor Rafael Blasco. . .      El senyor president:    Señor Ribó, señor Ribó, no tiene usted el uso de la palabra.      El senyor Ribó i Canut:    Senyor president, és una qüestió d'ordre.      El senyor president:    Señor Ribó, señor Ribó. . .      El senyor Ribó i Canut:    I li recorde que, com a portaveu, em permeta una qüestió d'ordre.      El senyor president:    Señor Ribó, no procede, no procede. . .      El senyor Ribó i Canut:    Senyor president. . .      El senyor president:    Señor Ribó, no procede el uso de la palabra.      El senyor Ribó i Canut:    Li he demanat per escrit concretament una retractació d'un document que està. . .      El senyor president:    Señor Ribó, parece mentira, parece mentira. . .      El senyor Ribó i Canut:    Li reitere que és una qüestió d'ordre.      El senyor president:    Señor Ribó, parece mentira que me plantee usted ese tema. Lo hemos hablado, tenga usted un poco de paciencia.      El senyor Ribó i Canut:    Senyor president, jo li he plantejat este tema quan el senyor conseller de Sanitat. . . (El senyor president  desconnecta el micròfon)      El senyor president:    No tiene usted uso de la palabra, señor Ribó.      Proposició no de llei sobre la posada en funcionament a tots els hospitals públics de les unitats d'hemodinàmica amb servei d'urgència les vint-i-quatre hores del dia, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa (RE número 10. 417, BOCV número 38).    El senyor president:    El siguiente punto es toma en consideración de la proposición no de ley sobre puesta en funcionamiento en todos los hospitales públicos de las unidades de hemodinámica con servicio de urgencia las veinticuatro horas del día, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada 10. 417, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 38.    Tiene la palabra, para su presentación y defensa, el ilustre diputado don Alfred Botella.      El senyor Botella i Vicent:    Gràcies, senyor president.    Senyores i senyors diputats.    En primer lloc, voldria dir que la proposició no de llei que tenim ara a debat està presentada el dia 4 de febrer de l'any 2004, és a dir, uns quants mesos després de començar la legislatura, i la discutim uns quants mesos abans que s'acabe. És tot un exemple de com no es deuen fer les coses, sobretot perquè per davant d'aquesta proposició no de llei se n'han discutit moltes en estes Corts, que tenien registre d'entrada posterior, i que ací ningú dóna explicacions de per què les coses es retarden d'esta manera, passen els mesos i els anys i, al final, encara menys mal que hem aplegat a hora de discutir-ho! Però, tantes coses passen també tota una legislatura sense que al final es discutisquen en aquestes Corts.    Jo crec que, com dic, és un mal mètode perquè el que fa és que els ciutadans i les ciutadanes que puguen estar relacionats amb les propostes o amb les preguntes que ací es realitzen, al final, apleguen a la conclusió ràpida que la institució esta els aprofita per a ben poc, perquè si el govern de torn no vol que es discutisca una cosa, este, que és l'òrgan sobirà dels valencians i les valencianes, no té ninguna potestat per a exercir eixe dret de discutir les coses si eixe govern de torn ho impedix.    Ací és clar que ha estat impedint-ho perquè és una proposta que estava relacionava amb una problemàtica que es dóna a finals del 2003 i que han tingut, inclús, el temps d'haver-ho solucionat definitivament, i alguna cosa han fet en este temps. I per això, doncs, al final, han dit: «Bé, ja és hora que ho discutim». Però, ni tant sols s'ha solucionat definitivament aquesta qüestió.    Dir que des de l'any 1994 es va crear a l'Hospital General Universitari de València un servei. . . o es va iniciar en eixe aspecte la prestació del tractament urgent d'infarts mitjançant l'anglioplàstia primària urgent. I que això va tindre una sèrie d'actuacions que han anat en augment, un any darrere un any, i després ha hagut una certa estabilitat fins a l'any 2000. La veritat és que en eixos moments, en l'any 2000, el servei que es prestava en eixe hospital general de 24 hores d'urgència, doncs, va ser eliminat. A més a més, en alguns moments es va donar la notícia que era per raons econòmiques, que no hi havia suficient pressupost, qüestió que a mi no m'estranya perquè és una cosa que ací sistemàticament s'ha argumentat moltes vegades, és a dir, ací s'anteposen les qüestions econòmiques per damunt de les qüestions de salut.    I nosaltres creiem que tant sols un servei que es deixe de prestar i que faça possible que una vida humana estiga en risc és de la suficient importància perquè no es regategen els diners, quan ací estem veient en infinitat d'actuacions del Govern que els diners els dilapiden i els tiren de manera sumptuosa.    I en eixe aspecte, doncs, després de les protestes i de les sol·licituds que va haver per distints professionals, en el 2001 es va intentar que eixe servei es posara en funcionament en La Fe, també per raons econòmiques es va paralitzar, i una vegada es va presentar aquesta proposta pareix que, almenys, sí que ha servit perquè la conselleria es posara en actuació, perquè cal dir que en la campanya electoral, això sí, del 2003, l'aleshores conseller en funcions de Sanitat, senyor Castellanos, ja va dir que estava estudiant-se el tema i tal, i quan ací es va presentar la proposta que anem a discutir ara, doncs, van a començar a realitzar algunes actuacions, que han tingut dos anys per a fer-les i que del que es tractava era de restituir allò que havien eliminat, que no era tan difícil, inclús ampliar com es demanava en la proposició no de llei.    Conscients que, a més a més, nosaltres la proposta que fem, que era una sol·licitud d'un col·lectiu de metges especialistes en aquesta matèria i que parlaven que aquest servei havia d'estar a tots els hospitals, quan parlem d'això estem parlant que deu haver -diríem- un estudi que faça possible que en les distintes comarques hi haja. . . o que el servei que estiga als hospitals de referència haja de vore amb el que ha de ser algun equip que estiga als hospitals comarcals.    Per tant, en eixe aspecte nosaltres som conscients que és impossible que a tots els hospitals comarcals estiga instaurat este servei, però sí que les distàncies no siguen el suficientment grans com perquè a l'hora de donar una prestació d'estes característiques, si el viatge deu ser de mitja hora o de 40 minuts, doncs, no haja de ser d'una hora o de dos hores, perquè ahí està en risc, realment, la vida d'una persona.    I per tant, nosaltres hem estat seguint el tema, hem tingut suficient temps també de seguir el tema en tot este temps perquè el senyor conseller ha contestat, l'anterior conseller, senyor Rambla, ha contestat a preguntes per escrit, parlant que s'havien produït molts casos d'infarts atesos des de 1994 fins al 2000 per este tipus de professionals, que també apareixia ja en el 2005, pel que fa a les llistes d'espera, este tipus de servei, el que volia dir que se començava a tindre en compte que el servei havia de posar-lo en funcionament. Però, el que és evident és que avui s'ha reinstaurat el servei en quatre hospitals de nou -«de nou» vol dir «de nueve»-, que són els que haurien de tindre este servei i no són precisament els serveis que estaven de 24 hores en el cas de l'hospital general per a atendre a tots els malalts de risc.    I en eixe aspecte, bé, està La Fe, està el General, el Clínic i un hospital a Alacant. Però, jo crec que tots coneixem quina és la geografia del País Valencià, les distàncies que n'hi ha, i que, a més a més, el que cal assegurar és que el que estiga eixe servei en este tipus d'hospitals deu significar que en diferents llocs comarcals deu haver el transport adequat, amb les instal·lacions pertinents, per a poder traslladar al malalt des del domicili o des d'un altre hospital fins a este per a la intervenció que haja de realitzar-se.    Per tant, dit açò, dir que nosaltres plantejàvem en aquells moments, i pense que era pertinent en aquella ocasió haver-ho demanat tal com ho plantejàvem, el fet que en eixe exercici de 2004, doncs, es crearen i es posaren en funcionament a tots els hospitals públics de la nostra comunitat les unitats d'hemodinàmica amb servei d'urgència les vint-i-quatre hores del dia. Demanàvem també que la Conselleria de Sanitat restituira immediatament el servei d'hemodinàmica d'aquells hospitals públics en els que s'havia eliminat, entre els quals es trobava l'Hospital General de València. I el conseller havia de donar compte del compliment d'aquesta resolució davant de les Corts en l'últim trimestre del 2004.    Segurament que el representant o la representant del Partit Popular quan intervinga ací, si no hi ha ninguna possibilitat d'aplegar a algun acord en aprovar aquesta resolució o una altra, que cal dir que el nostre grup està obert a qualsevol negociació per tal que isca una proposta de resolució conjunta que comprometa la conselleria a donar este servei en condicions les vint-i-quatre hores del dia, i marcar realment els punts de referència i els serveis en les comarques, si això no és així, segurament que ací se'ns dirà les coses que s'han fet en este temps i tal. Però, jo crec que si es tinguera la consciència tranquil·la el conseller haguera vingut en tot este temps a explicar realment el que estava fent-se. No ha vingut a explicar-se perquè el que estava és justificant el retardament d'aquesta proposta. Per tant, en estos moments, doncs, no sé quins seran els arguments que es puguen donar per part del Grup Popular, ja dic, en el cas que es vote en contra.    Nosaltres voldríem que la proposta isquera per consens. Ja dic que sóc conscient que hi ha alguna qüestió que s'ha desfasat en el temps, però de totes maneres si hi ha voluntat política és possible aplegar a acords i és possible que els ciutadans i les ciutadanes tinguen confiança en esta institució perquè creguen que els aprofita realment per a tractar els problemes que els afecten en un moment determinat. Pel contrari, doncs, una vegada més podem frustrar expectatives en la gent.    El que sí que caldrà dir és que ací no tots som iguals; alguns presentem propostes perquè les coses se solucionen, i altres vénen a justificar actuacions i a paralitzar, en definitiva, el que són les propostes de l'oposició.    Moltes gràcies.    (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor Botella.    Hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mendoza.      La senyora Mendoza García:    Gracias, señora presidenta.    Señoras y señores diputados.    En primer lugar, y recordando la declaración institucional de esta cámara, decir que este tema que estamos debatiendo en este momento tiene mucho que ver con la atención a los problemas cardiovasculares y, en concreto, en concreto, a la atención al infarto agudo.    Estamos hablando de la necesidad de adecuar unos recursos para garantizar el acceso de manera universal, efectivamente en los casos que está indicado desde el punto de vista científico, a todos aquellos ciudadanos valencianos y ciudadanas valencianas que presenten un infarto y que, además, ese tratamiento sea accesible en tiempo y forma. ¿Por qué? Porque en estos momentos es cierto que existen unas unidades de hemodinámicas que ofertan el tratamiento de forma urgente, pero para un colectivo restringido de pacientes que tienen un infarto de miocardio.    Nuestra propuesta es incrementar, pero siempre basado en la evidencia científica, precisamente el acceso a ese tratamiento, porque hasta la fecha se ha demostrado que disminuye la mortalidad y que es adecuado desde el punto de vista de la efectividad y de su coste. Haría falta una pequeña adecuación de los recursos actualmente existentes en las unidades de hemodinámica de referencia para poder garantizar efectivamente la igualdad y la equidad en el acceso a este tratamiento, tanto que además ya hay claros indicios de que personas mayores que tienen un infarto, la mitad de los infartos los sufren personas mayores de 74 años, pero muchos tienen mucha esperanza de vida por delante y de calidad de vida si son adecuadamente tratados, pero también mujeres, también mujeres. La mitad de los infartos los sufren las mujeres, aunque siempre se piensa que el infarto es un problema de los hombres. Y, precisamente, en el grupo de mujeres se ha demostrado que puede ser especialmente beneficioso el acceso a este tratamiento.    Hoy solo es accesible para -como si dijéramos- tres indicaciones que se llaman de alto riesgo, pero hoy las guías clínicas, la guía de la Sociedad Europea de Cardiología, la que hace referencia específica a este tipo de tratamientos, ya recomienda, efectivamente, excepto en las contraindicaciones. Voy a insistir, porque no quiero oír ya más en estos temas discursos y contestaciones «cacharerras» por parte del Partido Popular.    Nosotros no estamos pidiendo todo para todos, y que además lo hago a cualquiera y a cualquier precio. Estamos pidiendo para cada uno lo que necesita. Y, además, hecho en el sitio y por los profesionales que realmente garanticen la calidad y la competencia.    No nos van a encontrar con otro discurso. Nosotros no vamos a hacer demagogia de pedirlo todo para todos, en cualquier sitio y a cualquier precio.    La enfermedad cardiovascular -ya se ha hablado esta mañana aquí- es la primera causa de muerte en España. Sólo en 2002, que es el año en el que se elabora el Plan integral de cardiopatía isquémica, todavía con gobierno del Partido Popular, y que contempla precisamente la adecuación de los recursos para este tipo de tratamientos.    Más de 125. 000 muertes en España en el año 2000: 57. 000 varones, pero 68. 000 mujeres. El 35% de todas las muertes que se producen son por este tipo de problemas. El 30% en los hombres y el 40% en las mujeres.    Y el mayor número de defunciones por problemas del corazón se produce precisamente por infartos, para que todos nos entendamos. Y este tratamiento, como todo el mundo ya sabe hoy lo que es un infarto, pues el infarto se produce cuando la arteria coronaria, que es la que lleva la circulación a las paredes del corazón, se obstruye con un coagulito. Y el tratamiento del infarto consiste en primer lugar en deshacer ese coagulito. Y ese coagulito se puede deshacer con un medicamento o se puede deshacer metiendo una sondita y haciendo una pequeña técnica quirúrgica en un servicio de hemodinámica que no requiere ni tan siquiera anestesia general. Y eso es simplemente recanalizar la arteria, recanalizar la tubería. Y eso todo el mundo lo entiende. Y hoy lo que se ha demostrado es que si esa técnica se aplica entre las tres y las doce horas después del infarto, mejora la mortalidad; aparte de que tenga otras indicaciones.    Lo cierto es que la enfermedad es importante. Las muertes por infarto se producen la mayoría en las primeras veinticuatro horas. Todavía, de los 68. 000 infartos que hubo en España en el 2002, sólo 41. 000 llegaron al hospital y 27. 500 murieron de una muerte súbita fuera del hospital.    Precisamente el Programa de cardiopatía integral, de cardiopatía isquémica, lo que pretendía es mejorar la atención precoz al infarto y poner, y poner -y lo dice textualmente el plan-, disminuir las variaciones injustificadas en el acceso a servicios preventivos y clínicos de calidad, lograr una mejor atención a los pacientes con cardiopatía isquémica, con angina y con infarto -para que nos entendamos-, mejorar la información a pacientes, familiares, profesionales, gerentes, pero también a responsables políticos. Y hoy los que estamos en este debate somos responsables políticos. Y ustedes deberían conocer el problema y que esto no tiene más pretensión que mejorar la calidad del sistema sanitario y sobre todo garantizar la equidad y la igualdad. Y no estamos pidiendo -recuerdo, una vez más- café para todos sin ningún tipo de justificación.    Lo cierto es que el programa, el programa tiene esta dimensión de tratamiento que es importante porque disminuyen muertes, no es sólo la angioplastia primaria, que es la técnica de recanalización con un medio físico. Contempla, efectivamente, aspectos de promoción, prevención de la salud, rehabilitación, etcétera.    Pero en esta proposición no de ley no me voy a referir a ellos, porque esta proposición no de ley, presentada por Esquerra Unida, precisamente se refiere a un aspecto que es el del tratamiento.    Cuando no despega poner en marcha en nuestra comunidad autónoma este tratamiento tan específico en las unidades de referencia de hemodinámica, la angioplastia primaria, urgente, nosotros hacemos preguntas escritas al conseller de Sanidad, nada menos que las primeras en septiembre de 2003 -me refiero a esta legislatura-. Después hubo un debate por parte de nuestra portavoz de sanidad con el conseller Rambla, también por unas preguntas que se presentan en el año 2003.    Es cierto que en estos momentos se oferta el servicio, pero de manera restrictiva, y no de manera restrictiva sólo fundamentado en las evidencias científicas. Es como si hubiéramos dado el primer paso, pero no se quisiera continuar por el camino abierto. El primer paso es importante, pero no se puede quedar ahí. Porque entonces estamos vulnerando, primero las evidencias científicas que hay en este momento, las recomendaciones de la Sociedad Española de Cardiología, de la europea, de la americana, las recomendaciones que sugiere el propio Plan nacional integral de cardiopatía isquémica, aprobado en el 2003, siendo ministra Ana Pastor.    No estamos haciendo demagogia. El problema es que en el año 2004 en el Hospital Provincial, en el año 1994 se abre el camino, queda limitado a 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2000, 2001, 2002 y 2003 al Hospital Provincial. Y sólo porque sale la denuncia de que ese servicio se elimina, la Conselleria de Sanidad se pone las pilas y programa un sistema para poner en marcha la técnica en las unidades de referencia.    Para nosotros es importante insistir que sólo estamos haciendo una propuesta de seguir, de seguir implementando un camino que se había iniciado, y que interrumpir ese camino nos vuelve a situar, respecto a otras comunidades autónomas y a otros países europeos, de nuevo en la cola. Estábamos en la cola en el inicio del camino en el 2003; vamos a volver a estar en la cola si ustedes no espabilan. No espabilan como grupo parlamentario que efectivamente asume que tiene la obligación, como decía el plan, como responsables políticos en la parte que les corresponde, en la responsabilidad política, conocer las necesidades, conocer el plan y forzar que efectivamente los gestores pongan en marcha las medidas.    A nosotros. . . El asesoramiento técnico que nosotros tenemos disponible nos confirma que sólo, con una discreta adecuación de recursos humanos en las actuales unidades de hemodinámica que ofertan el servicio, y sobre todo una organización adecuada y eficiente, sería posible garantizar que todos aquellos que necesiten recanalizar su arteria coronaria cuando tienen un infarto con una técnica que claramente disminuye la mortalidad, que es la angioplastia primaria, tengan acceso.    No podemos bajar el nivel de debate hoy, porque nosotros sabemos perfectamente de qué estamos hablando. Y ya lo he dicho, y lo he reconocido, se abre un camino en el año 2004, cuando se pone en marcha, en abril del 2004; el escándalo realmente estalla en septiembre de 2003, porque desaparece prácticamente el servicio, y las propias respuestas del conseller de Sanidad en aquel momento demuestran que el Hospital Provincial, que viene haciéndolo desde el año 1994, había atendido al 85% de los pacientes que eran propios de su área sanitaria, y sólo el 15% venían de otras áreas sanitarias. Y estamos hablando de que, en el mejor de los casos y en el mejor año, habían atendido con esta técnica de manera urgente a 89 personas.    Estábamos hablando de más de 250. 000 infartos en España, por supuesto más de 25. 000 en la Comunidad Valenciana, porque siempre seguimos la regla del 10%.    Yo no quiero insistir en que vale la pena parar, reflexionar, hacer una enmienda transaccional rápida. No hace falta estar aquí tres horas para debatir una cosa que la Conselleria de Sanidad debe tener suficiente asesoramiento técnico. El problema es que el famoso Plan de cardiopatía isquémica integral estatal, que debería trasladarse a las comunidades autónomas, resulta que en el País Valenciano se constituye una comisión de trabajo que hace casi un año y medio que no se reúne. Y lo dicen, en fin, aparte de que tuvo muchos problemas porque tenía una composición sesgada, fueron incapaces de integrar epidemiólogos, médicos de atención primaria, porque esto tenía como objetivo lo que hoy se está haciendo, se sigue haciendo de forma piloto en el área de Sagunto en relación con el Hospital Clínico, y estamos hablando de, como mucho, un beneficio para 250. 000 ciudadanos potenciales, de población, de infartados muchos menos. Sólo ahora se está haciendo una experiencia piloto en La Fe a través de. . . porque está haciendo un estudio de investigación con una beca. Pero no han puesto en marcha el programa. . . , no han adecuado al ritmo del resto de comunidades autónomas y al ritmo de lo que marca el propio plan aprobado en el año 2003, no están adecuando la atención al infarto en esta comunidad.    Es cierto -me dirán- se trata infartos, se han ingresado no sé cuántos. ¡Claro! Faltaría más que el que va con un infarto no se le ingresara y además se le tratara. ¡Pero no se trata de eso! ¡Estamos hablando de los matices! De los matices que garantizan la excelencia, y la igualdad y la equidad. Y tener presente que cada vez más, y hay estudios y se ha demostrado que durante mucho tiempo una mujer que ingresaba con un dolor, con un dolor en el pecho, la última sospecha diagnóstica era que podía tener un infarto. Y ya hemos visto que más de la mitad de los que mueren de infarto son mujeres, también porque vivimos más. Pero también es cierto que la ascensión de los factores del riesgo, del tabaquismo, del estrés, etcétera, etcétera, ha hecho que hoy las mujeres tengan aumentado su riesgo cardiovascular muchas veces en la misma medida que los varones, que era inicialmente por cuestiones biológicas.    Yo creo que, y recordando la Ley general de sanidad que decía que «se aprobarán planes de salud en el ámbito de sus respectivas competencias y se pondrán en marcha acciones sanitarias a desarrollar anualmente por parte de las comunidades autónomas», la capacidad de autogobierno hay que ejercerla para desarrollar aquellos programas de actuación y aquellas mejoras en el sistema sanitario público que garanticen la equidad.    La capacidad de autogobierno no se puede utilizar sólo para minimizar los riesgos que el tabaquismo pasivo tiene en los trabajadores del sector hostelero, por ejemplo. Hay que sacar pecho y hay que utilizar la capacidad de autogobierno para, efectivamente, proteger la salud. Porque si no se dice una cosa y realmente es otra. Se hace algo que no tiene nada que ver con lo que dice en su propaganda este gobierno que hace.    Nosotros esperamos una reflexión. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyoria, vaja finalitzant.    Gràcies.    Per acceptació o no l'esmena té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, l'il·lustre diputat senyor Botella.      El senyor Botella i Vicent:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyories.    Senyora Mendoza, dir que el meu grup i este diputat estem d'acord amb l'esmena que vosté ha presentat amb una observació, que jo crec que a més a més en l'escrit que vosté ha redactat està implícit, però com vosté i jo sabem que ací s'aproven les coses i després si en la lletra no està. . . , estant en la lletra ja costa prou que s'aplique, si no està, doncs està clar que no és ninguna garantia que finalment es porte a la pràctica. En eixe aspecte, dir que nosaltres voldríem que constara el tema que eixe Servei d'Hemodinàmica deu estar les vint-i-quatre hores en urgència.    Jo sé que. . . ja li dic, que tal i com vosté ho té redactat, està implícit. Però vosté coneix també que la pròpia conselleria dóna eixe servei en unitats de cita prèvia. El que vol dir que pot interpretar-se, tal com està redactat, per part dels responsables de la conselleria i del Grup Popular, que el tema d'urgències tampoc és tan important per a nosaltres, no? Cal dir que precisament el motiu de la proposició no de llei no és ni més ni menys que eixe. I per tant, jo crec que no hi hauria ningun inconvenient a incorporar a la redacció que vosté ha realitzat, perquè el que constara el tema de les vint-i-quatre hores d'urgència.    Jo crec que estem d'acord en la reflexió general que vosté ha fet al respecte. I jo demanaria, i ho he demanat a la il·lustre diputada que intervindrà del Grup Popular, i li ho demane ara també abans que intervinga, que seria possible que aplegàrem a un acord, a una redacció conjunta, en què Esquerra Unida no tindria ningun problema a reconéixer per escrit quines són les coses que ha fet la conselleria en este temps.    És a dir, que jo crec que a més, ja ho he dit abans en la pròpia intervenció, però crec que també és bo que n'hi haja, diríem, un compromís d'aquestes Corts, unànime dels tres grups parlamentaris, en què n'hi haja, diríem, la garantia que eixe servei va a portar-se a la pràctica en condicions.    Per tant, acabe la meua intervenció ací, amb l'esperança que en la intervenció del Grup Popular siga possible que se suspenga el Ple uns minuts, i fem una redacció conjunta que done satisfacció a tot el món.    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Sí. Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Anem a suspendre el Ple. Intentem. . . No. . . Ah, estupend! Vejam si ho he entés bé. Vosté el que vol és aplegar a una conjunta, però primer el que haurem de fer és sentir el Grup Parlamentari Popular perquè fixe la seua posició, i després demanarem un descans.    Moltíssimes gràcies, senyor diputat.    Sí, per què demana la paraula?      La senyora Mendoza García:    Sí. Para réplica.      La senyora vicepresidenta primera:    No. . .      La senyora Mendoza García:    Porque el señor Botella. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Sí. Diga'm, diga'm.      La senyora Mendoza García:    . . . estaba hablando de precisamente de mi enmienda y tengo derecho a réplica.      La senyora vicepresidenta primera:    Bé. Vejam, senyora Mendoza. No hi ha problema en què vosté vulga el dret a rèplica, però jo l'única cosa que pense és que el senyor Botella, l'única cosa que ha fet és dir que la seua esmena pot aplegar a transaccionar-se. . .      La senyora Mendoza García:    No, no. . .      La senyora vicepresidenta primera:    . . . per tant no crec jo que li haja contradit de cap manera els seus arguments. Però no obstant, com veig que no estem vosté i jo d'acord, i no serà eixe el problema. Si vosté creu que ha contradit els seus arguments, té la paraula per tres minuts. Moltes gràcies.    Sí. Les rèpliques són per contradicció d'arguments. Sí, per contradicció d'arguments, per contradicció d'arguments i no anem a començar cap diàleg. Les rèpliques són per contradicció d'arguments. Per tant jo no he percebut eixa contradicció, però si la senyora Mendoza creu que és aixina, té la paraula per tres minuts.    Senyora Mendoza, quan vullga.      La senyora Mendoza García:    Bé. No. . . (remors) el que vull recalcar és que el tractament, tal com està expressat «angioplàstia primària», quiere decir para el tratamiento del infarto agudo, y sólo es posible en un sistema que garantice la atención de veinticuatro horas de la técnica. Entonces está totalmente implícito porque no hay otra posibilidad. Simplemente quería matizar esto. No se trata, cuando se habla de primaria no es una programada. Primaria quiere decir entre las tres y las doce horas que se ha producido el infarto. Y para eso tiene que haber un sistema de atención urgente garantizadas las veinticuatro horas del día.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Bé, no demanant-me la paraula només que la il·lustre diputada, senyora Franco, per a fixar la seua posició en representació del Grup Parlamentari Popular. (Pausa)      La senyora Franco Aliaga:    Gracias, señora presidenta.    Señorías.    Esta diputada no va a tener ningún inconveniente en hacer un receso al finalizar mi exposición para ver si llegamos a un acuerdo.    Señorías, intervengo en nombre del Grupo Parlamentario Popular, para manifestar que vamos a votar en principio que no a la proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa.    Las enfermedades cardiovasculares, como todos conocen, constituyen uno de los principales problemas de salud de la población española. Según los estudios, se trata de la primera causa de muerte y se cree que así seguirá siendo en los próximos años. Ante esta realidad y con el fin de reducir el impacto de estas enfermedades que a todos nos preocupa, el Ministerio de Sanidad y Consumo diseñó el Plan nacional de cardiología isquémica 2004-2007 y que fue presentado en el año 2003.    En dicho plan se establece un marco de actuación general para todos los servicios autonómicos de salud, con el fin de garantizar una política preventiva eficaz, así como una atención y seguimiento de la cardiopatía isquémica. Para ello, el plan recoge criterios comunes de actuación que han elaborado más de cien especialistas, expertos internacionales y sociedades científicas.    Señorías, la Conselleria de Sanidad, con el fin de adecuar el plan nacional a las necesidades y características de nuestra comunidad, está desarrollando una serie de actuaciones que tiene como objetivos, entre otros, mejorar la capacidad de reacción ante una situación de urgencia, aumentar las posibilidades de supervivencia de los pacientes que acaban de sufrir un síndrome coronario. Y para alcanzar estos objetivos la conselleria cuenta con nueve unidades de hemodinámica distribuidos por toda la comunidad.    Tenemos el Hospital General de Castellón, el Doctor Peset, La Fe, el Hospital de la Ribera, el Hospital Clínico Universitario y el consorcio del Hospital General, todos ellos en Valencia. Y en Alicante tenemos el Hospital General de Elche, Hospital de San Juan, y el Hospital General de Alicante.    Ante una situación de urgencias y para dar atención inmediata a la persona afectada por el síndrome coronario, nuestra comunidad cuenta con una red de urgencias extrahospitalarias que es la más extensa y eficaz de todo el panorama español. Esto nos lo han reconocido, y ustedes son conscientes, de que esta red lo que hace es atender a las urgencias inmediatas.    Está compuesta por 3 centros de información y coordinación de urgencias, 41 unidades de Samu, 92 unidades de soporte vital básico, 3 vehículos de asistencia a múltiples víctimas, 2 vehículos de intervención rápida, 174 puntos de atención continuada y 6 puntos de atención sanitaria.    Señorías, con el fin de aumentar la eficacia de los recursos disponibles actualmente, la Conselleria de Sanidad ha implantado el programa de alerta hemodinámica, que cubre las veinticuatro horas del día en los hospitales que antes he mencionado. Este plan, fue elaborado por la Sociedad Valenciana de Cardiología en colaboración con la Sociedad Valenciana de Intensivos, así como con la participación de los hospitales, y siguiendo las recomendaciones marcadas por el plan nacional.    La conselleria, además, está elaborando el Plan autonómico de prevención de las enfermedades cardiovasculares. Un plan que está pendiente de presentarse en los próximos meses, y que va a dar unos objetivos generales que nos van a marcar puntos muy estratégicos, como es sensibilizar a la población en general de la importancia de la prevención de las patologías cardiovasculares, incrementar los hábitos de vida saludables, aumentar la disponibilidad de los medios de atención urgente en lugares públicos, así como instaurar programas de rehabilitación tras el infarto que hayan podido sufrir determinadas personas.    Señorías, el desarrollo de todas estas medidas son el reflejo no solo de la preocupación del gobierno del presidente Camps por mejorar día a día la cantidad y calidad de la actuación sanitaria, sino también de la seguridad que la sociedad valenciana puede esperar, a la hora de ver atendido un problema de salud tan grave como el de las cardiopatías y que además, hoy, en estas Cortes, se ha leído un manifiesto para recordar a estas personas que lo sufren o lo han sufrido a lo largo de su vida.    Ilustre diputado, señor Botella, yo voy a concederle, como le he dicho, un tiempo para que podamos disputar o, de alguna manera, intercambiar contenidos de lo que realmente usted pretende y lo que yo le he dicho. Pero creo que ha quedado meridianamente claro que lo que usted debería hacer es retirar su proposición no de ley. Y debería hacerlo, porque, primero, no se ajusta a la realidad, es una utopía lo que usted pide, y lo sabe. No conoce la realidad de la atención hospitalaria que se está haciendo. Y creo que con todos los argumentos que le he dado, serían suficientes para que usted recapacitase y se diese cuenta, que lo que usted pide es alguna. . . por ejemplo, el que se instaure en todos los hospitales de la comunidad no deja de ser una utopía.    Sin embargo es cierto que la enmienda que hace el Grupo Socialista sí que se ajusta más a la realidad. ¿Por qué? Porque son conocedores, ellos han tenido la responsabilidad de gobierno, y saben lo difícil que es hacer eso que usted, seguramente, pues nunca va a conseguir. ¿Por qué? Pues porque no ha tenido responsabilidad de gobierno y seguramente no la va a tener.    Yo le pediría, de verdad, que he escuchado todo lo que les hemos dicho y lo que tocaría es que usted retirase (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta) su propuesta (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta) porque realmente no se ajusta en absoluto a la realidad. Damos atención, como le he dicho, las veinticuatro horas. Cuando no. . . cuando se cumple o cuando hay un infarto, la atención inmediata con esa red que tenemos lo es. Porque además sabe que las unidades de atención llevan profesionales, que mantienen a los profesionales en la situación óptima hasta que llegan al hospital que se les va a atender. Y, por supuesto, no corren ningún riesgo porque confiamos en la buena labor que hacen los profesionales y en los equipos adecuados que llevan.    Así pues, pidiéndole que retire su enmienda, si usted no lo hace, estoy dispuesta a que hablemos durante el tiempo que usted considere.    Nada más y muchas gracias.    (Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)      El senyor president:    Muchas gracias, señora Franco.    A continuación tiene la palabra el señor don Alfredo Botella.      El senyor Botella Vicent:    Gràcies, president.    Senyories.    Senyora Franco.    Jo no sé si vosté és que no s'entera de res (remors) o és que fa el possible per a que no s'aplegue a ningun tipus d'acord, no?    Vosté ha començat mal la seua intervenció, perquè ve dient que millor seria que retiràrem açò, que vosté no va a votar a favor, però que podem aplegar a un acord. Jo això no sé molt bé què és. Si realment vosté va a votar-ho en contra, doncs ho vota en contra i ja està. Si vosté vol que apleguem a un acord, vosté pot posar els arguments que vullga, però al final, diga: «I anem a tractar d'aplegar a un acord». Perquè, si no, doncs no sé si la voluntat, ja d'entrada, és dir que no, i que no, i que no, i que no. . . doncs, potser no fa falta que perdem el temps. Però jo estic dispost a seure'm, i sóc jo qui li ha oferit que paràrem el Ple en eixe aspecte.    Vosté diu que. . . bé, ha fet ací una retafila de qüestions, ens ha plantejat respecte a com està en estos moments el servei. . . que no respon a la realitat. Vosté ha fet referència ací a 9 punts -en este cas, hospitals- i diu que en eixos 9 es dóna el servei 24 hores. Vosté sap que això no és aixina! Vosté sap que això, amb dades en la mà, no ho pot provar, perquè no és de veres. Perquè, a més, n'hi ha respostes per escrit del senyor conseller que confirmen que això no és de veres. I vosté remet ara a un pla que «dentro de unos meses presentaran». Si ací dels plans ja estem farts! Si vostés només fan que fer plans! Encara no n'han acabat un, ja se n'inventen un altre! Però, en definitiva, és anar justificant el tema.    Jo crec, senyora Franco, que realment, si vosté està per aplegar a un acord, jo ja li ho he dit abans. Nosaltres estem per reconéixer, en una primera part, els avanços que s'han realitzat des del 2003 fins ara, per part del Consell. Però és clar que també ha d'haver un punt de compromís, de com ha de prestar-se el servei a partir d'aquestos moments, i quin ha de ser el futur que garantisca, realment, un bon servei als ciutadans i ciutadanes. Del contrari, pense que ací faríem un flac favor al que és la política i al que és el paper d'aquestes Corts.    Jo crec que no espere, per descomptat, que de part del meu grup vinguem ací a cantar només lloances del Govern Valencià, entre altres coses, perquè seria injust parlar només de les lloances i no parlar de les deficiències. I de les deficiències en positiu, és a dir, plantejant quina ha de ser l'alternativa, a partir d'estos moments, perquè les coses funcionen bé.    Jo crec que, en eixe aspecte, si vosté està d'acord, i la representant del Grup Socialista ja ho ha manifestat també, podríem suspendre el Ple per uns minuts, seure'ns i redactar una nova resolució, que com dic, done satisfacció a tot el món i, sobretot, que done satisfacció als ciutadans i les ciutadanes, no als grups parlamentaris que pugam, més o menys, sentir-nos satisfets i, sobretot, el que recolza el Govern de dir: «Que bé estem fent-ho! », sinó en definitiva, que els ciutadans es vegen reflectits en eixa resolució, i vegen que, efectivament, els seus problemes van a ser abordats a partir d'eixe moment.    Moltes gràcies.      El senyor president:    Señores, señores.    Cinco minutos de receso, para llegar a una transaccional, si cabe.    (Se suspén la sessió a les 12 hores i 54 minuts)  (Es reprén la sessió a les 13 hores i 12 minuts)      El senyor president:    Se reanuda el Pleno.    Tiene el uso de la palabra, para el turno de réplica, doña Esther Franco. (Remors)    Señores, hay dos minutos más de receso.    (Se suspén la sessió a les 13 hores i 15 minuts)  (Es reprén la sessió a les 13 hores i 26 minuts)      El senyor president:    Se reanuda el pleno.    Bé, s'ha arribat a un acord, l'esmena transaccional, que diu així:. . .    Por favor. . .    «A la Mesa de les Corts, els portaveus baix signants presenten la següent esmena transaccional a la proposició no de llei, registre d'entrada 10. 417, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, i l'esmena 50. 772, del Grup Parlamentari Socialista. Substituir el text pel següent: «Les Corts insten el Consell de la Generalitat que a través de la Conselleria de Sanitat, 1) continue garantint l'accés a l'angioplàstia primària a tots els pacients que estiga indicada, atenent les recomanacions del Pla integral de cardiopatia hisquèmica 2004-2007, l'evidència científica de què dispose en cada moment; 2) amb esta finalitat -perdón, pero es que la letra del estimado amigo Maluenda-, amb esta finalitat, la conselleria adequarà els recursos humans i l'organització actual dels servicis d'hemodinàmica; i 3) el Consell retrà compte del compliment d'esta resolució davant les Corts abans que finalitze la present legislatura. » Palau dels Borja, 14 de juny del 2006. »    Firmado por los tres síndicos de los grupos parlamentarios.    Así que procedemos, si no me dicen ustedes nada en sentido contrario, a la votación. Constaten el uso de las tarjetas. ¿Están todas bien? Bien, pues, comenzamos la votación.    Comienza la votación. Resultado de la votación: votos a favor, 47; votos en contra, ninguno; abstención, 30. Luego, queda aprobada la enmienda transaccional a que hemos dado lectura.    Bien, se suspende el Pleno hasta esta tarde a las cinco, y lo que les ruego a los síndicos o vicesíndicos y a los miembros de la Mesa es que vengan a la sala de juntas de síndics donde tenemos una reunión.    (Se suspén la sessió a les 13 hores i 30 minuts)  (Es reprén la sessió a les 17 hores i 6 minuts)      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre els projectes que pensa desplegar el Consell durant la resta de la legislatura per a millorar l'oferta de transport públic en l'àrea de Castelló, que formula el diputat Juan Mariano Castejón Chaler del GP Popular (RE número 49. 972).      La senyora vicepresidenta primera:    Anem a reprendre el Ple en el punt número 5, preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència, d'acord amb la resolució de caràcter general 2/VI. Començarem amb les preguntes que tenim del Grup Parlamentari Popular, pregunta que formula l'il·lustre diputat Mariano Castejón, del Grup Parlamentari -com dia- Popular, registre d'entrada 49. 972, i que va dirigida a l'honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transport.    Quan vullga, senyor Castejón.      El senyor Castejón Chaler:    Bona tarda i gràcies, presidenta.    Diputats.    Senyor conseller d'Infraestructures i Transport, la seua conselleria traïa fa uns dies les primeres obres de licitació o la licitació de les obres, el que ha de ser el sistema de transport en via reservada de Castelló, concretament, el tram que va des de l'UJI, de la Universitat Jaume I fins al parc Ribalta. Ho fea amb una inversió prevista al voltant dels díhuit milions d'euros, concretament, 17,9. És un projecte que sabem que es preveu fonamentalment per a condicionar tot el que són els vials per a on té de transcórrer, doncs, eixe transport en via reservada, i això proposarà també la creació d'un passeig de vianants, enjardinat, un nou pont sobre el riu Sec. . . En definitiva, en este primer tram hi hauran sis parades, que s'han dissenyat cuidant especialment, doncs, la seua integració a l'entorn urbà i la seua accessibilitat, de manera que puguen ser utilitzades per tots els usuaris sense cap tipus de problema.    L'objectiu de la Conselleria d'Infraestructures i Transport és tindre en funcionament este conjunt de la xarxa en l'any 2010. Sabem d'altres mesures que estan ja pràcticament ultimant-se perquè donen servei a un quart de milió d'habitants en aquesta zona.    Per no ampliar més la pregunta, la pregunta concreta, senyor conseller, seria: després d'aquestes mesures que milloren, doncs, el que és la xàrcia de transport públic a la zona de Castelló, li preguntaríem quins són els projectes que pensa encara desenrotllar el Consell durant la resta de legislatura per a millorar, precisament, aquesta oferta de transport públic a l'àrea de Castelló?    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor García Antón.      El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:    Señora presidenta.    Señoras y señores diputados, como sus señorías ya saben, desde el Gobierno Valenciano estamos impulsando yo creo que unos proyectos muy importantes de transporte público en las tres áreas metropolitanas de la comunidad. En Castellón, en concreto, estamos desarrollando un proyecto de red de plataforma reservada que convertirá a Castellón en la primera área metropolitana española de tamaño medio que va a contar con un sistema de transporte público de alta capacidad.    Hace ya algo más de un año tuve la oportunidad de comparecer ante esta cámara para explicar -yo creo que con detalle- las características del proyecto. El Plan de infraestructuras estratégicas 2004-2010 prevé la construcción de una red de plataforma reservada en el área de Castellón integrada por dos ejes, uno norte y el eje sur. El primero conectará Castellón con Benicàssim atendiendo la franja costera, el Grau y la UJI; el otro eje unirá Castellón con los importantes núcleos urbanos situados al sur, Almassora y Villarreal, y a más largo plazo con Burriana. Esta red será utilizada por vehículos sobre ruedas de tracción eléctrica, una nueva solución tecnológica que está siendo estudiada en numerosas ciudades europeas de tamaño medio y que responde perfectamente a las necesidades del transporte de Castellón y que, además, es la seleccionada por el propio ayuntamiento.    ¿Dónde nos encontramos ahora? Hasta hace poco estábamos inmersos en lo que es la fase previa de planificación y la redacción de los proyectos. Hemos avanzado ya, y esto nos ha permitido terminar una primera fase de proyecto de construcción e iniciar la contratación de esas obras. Así, hemos licitado las obras del primer tramo entre la Universidad Jaume I y el parque Ribalta, con un presupuesto de 18,55 millones de euros; a este seguirá rápidamente. . . , estamos ya terminando el proyecto de construcción en la calle de Colón y los restantes hasta el Grau (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) a medida de que se vayan realizando la redacción de los proyectos de construcción correspondientes.    Además de las infraestructuras también hemos empezado la contratación del innovador material móvil que circulará por esta red. Hemos licitado la compra de dos tipos de vehículos. En primer lugar, para atender al recorrido Universidad-Castellón-Grau, dispondremos de vehículos de alta capacidad de propulsión eléctrica, estarán alimentados por catenaria en parte de su recorrido, pero también podrán circular autónomamente por otras rutas, lo que les da una flexibilidad en la explotación muy superior a la del metro o tranvía.    Además, vamos a comprar unos autobuses de propulsión eléctrica y alimentados por batería, que se destinarán exclusivamente al centro histórico. De tamaño reducido, podrán desenvolverse perfectamente por calles estrechas sin necesidad de ningún tipo de infraestructura especial.    El resultado, señorías, es que el próximo año los castellonenses ya podrán utilizar los primeros tramos de esta nueva red, una red a la que añadiremos rápidamente nuevos tramos para servir a buena parte del área metropolitana de Castellón y que en el 2010 estará plenamente en marcha. La inversión requerida está en el entorno de cien millones de euros. Es una muestra más de este compromiso que desde el Gobierno Valenciano tenemos con el desarrollo del transporte público, un compromiso que se extiende al conjunto de las otras áreas metropolitanas de nuestra comunidad.    Sus señorías conocen también que estamos desarrollando tanto en Alicante como en Valencia la construcción de una red de metro o tranvía así como la tranvialización de la actual línea de Alicante-Denia. Quería destacar que recientemente hemos licitado los primeros tramos de la línea 2, con un presupuesto de 46,5 millones de euros, y que el resto del trazado se contratará este mismo año y que durante el 2007 pondremos en servicio el tranvía en el centro de la ciudad en el tramo Mercado-Finca Adoc así como en la estación de Mercado.    Y también continuamos desarrollando la red de Metrovalencia. Hemos adjudicado recientemente las obras del tramo sur de la línea T-2, que conecta el centro de la ciudad con Nazaret, con un presupuesto de 93 millones de euros, y para el 2007 vamos a poner en servicio, entre otras obras, la conexión del aeropuerto con el centro de la ciudad y con el puerto, además del primer tramo del tranvía orbital entre Torrefiel y Orriols.    Lo cierto, señorías, es que yo creo que estamos haciendo un gran esfuerzo en la creación y ampliación de las redes de transporte en nuestras áreas metropolitanas. Un esfuerzo que yo diría que tiene pocos equivalentes en toda Europa y que muestra claramente el compromiso de este gobierno en el transporte público, transporte de calidad, transporte sostenible y transporte yo creo que medioambientalmente muy aceptable.    Muchas gracias.    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre les accions que impulsa el Consell per a promoure l'alfabetització digital per tal que tots els ciutadans puguen tindre capacitat per a utilitzar les modernes tecnologies de la informació i el coneixement, que formula el diputat Rafael Maluenda Verdú del GP Popular (RE número 49. 973).      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Anem a passar a la següent pregunta, que correspon també al Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada 49. 973, dirigida a l'honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transport. . . Sí, senyor Maluenda? . . . Que formula la il·lustre diputada senyora Martínez. . . Sí?      El senyor Maluenda Verdú:    Gràcies, senyora presidenta.    Bé, una pregunta que està signada per la diputada Estefanía Martínez i per este portaveu i que la pregunta està dirigida a l'honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transport i diu: quines accions està impulsant el Consell per a promoure l'alfabetització digital amb el fi que tots els ciutadans puguen tindre capacitat per a utilitzar les modernes tecnologies de la informació i el coneiximent?    Done per tant per formulada la pregunta al senyor conseller.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor García Antón.      El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:    Señora presidenta.    Señoras y señores diputados.    Señoría, yo creo que ya no es posible imaginar una sociedad avanzada sin un uso intensivo, claro, de las tecnologías de la información; un uso, además, que no esté limitado al ámbito económico sino que también enriquece notablemente nuestras vidas personales.    Pero la utilización de las tecnologías de la información no se distribuye homogéneamente entre todos los integrantes de la sociedad valenciana, sino que importantes segmentos de la población encuentran yo creo que dificultades especiales para incorporarse a estas nuevas tecnologías.    Las razones pueden ser muy variadas: desde las dificultad de acceder a estos servicios por su ubicación geográfica o por su coste, por la falta de formación en determinados grupos, etcétera. En suma, si las nuevas tecnologías son una gran oportunidad de desarrollo, también tienen el potencial de acentuar las desigualdades existentes, y esto es lo que ha venido en llamarse la «brecha digital».    La importancia de esta problemática ha llevado a que figure en nuestro nuevo estatuto de autonomía, que en su artículo 19, apartado segundo, establece el derecho de los valencianos al acceso a las nuevas tecnologías y a que la Generalitat desarrolle políticas activas que impulsen la formación, infraestructuras y utilización de las mismas, confirmando así una línea de trabajo que venimos impulsando desde la Generalitat desde el año 1996 con el Pemav, I Plan estratégico de modernización de la administración valenciana 1996-1999, y con el Moderniza. com 2000-2004.    Actualmente, el marco de planificación estratégica del Consell en el ámbito de las tecnologías y del conocimiento es Avantic, y, en el mismo, las actividades formativas han sido especialmente reforzadas. El programa estrella, sin ninguna duda, en este ámbito, es Internauta. Con una duración de dos años, Internauta está dirigido a la formación en los usos más habituales y prácticos de Internet y de las nuevas tecnologías. Nuestro objetivo es acercarnos a los ciudadanos que menos usan Internet y ello ha exigido preparar material didáctico de gran claridad y establecer una red de aulas a lo largo de toda la comunidad, de toda la geografía de la comunidad, y para ello ha sido necesario contar con el apoyo de múltiples organismos y administraciones. Estoy pensando en las administraciones locales, en las universidades, en las entidades sin ánimo de lucro, incluso centros de la propia Conselleria de Infraestructuras como la red Prop, las aulas Infoville, los centros Disemina y varios más.    El resultado, señoría, es que hemos realizado 3. 425 cursos ya finalizados y tenemos ahora 176 cursos en marcha. Esto ha permitido formar a más de veinte mil alumnos con una muy fuerte participación de los sectores que tradicionalmente tienen menos acceso a Internet. Por ejemplo, dos de cada tres participantes son mujeres y casi la cuarta parte de los alumnos provienen de fuera de la comunidad. Las personas con discapacidades representan el 8% de los estudiantes, hay un 18% de desempleados, un 22% de amas de casa, un 15% de jubilados, y las encuestas realizadas al final de  los cursos muestran un muy alto grado de satisfacción.    Ante esta demanda, queremos completar el actual diploma UVI, que es 'usuario básico de Internet', con dos títulos de mayor nivel: el UMI, que sería el usuario medio y el usuario alto o avanzado. Su puesta en marcha está pendiente de la firma de un convenio con la administración del Estado. También querría señalarles que estamos aprovechando el canal que nos ofrece Internauta para ofrecer a los alumnos nuevos servicios, como la firma electrónica, y también, para resolver otra de las grandes barreras para el acceso a Internet, no contar con ordenador propio. Hemos firmado un convenio con cajas de ahorros para que los alumnos de Internauta puedan acceder a préstamos a bajo interés para la compra de ordenadores, y también estamos dándoles ayudas directas para la contratación de banda ancha.    Además, con la formación recibida, los alumnos ya están en condiciones de utilizar los ordenadores instalados en la red de puntos de acceso público a Internet, los Papi, y en estos momentos ya cuentan con estos centros un total de 487 municipios, y al final de esta legislatura todos los municipios valencianos contarán con un centro Papi, 'punto de acceso público a Internet'.    Internauta, pues, está teniendo creemos que un gran impacto en la adopción de nuevas tecnologías. Hemos hecho una cierta promoción de él, pero lo que está funcionando, sin ninguna duda, es el boca a boca de la gente que está desarrollando estos cursos y que se está sintiendo yo creo que muy satisfecha de poderlos llevar a cabo. El coste total del proyecto no llega a los 8,4 millones de euros y la aportación de la Generalitat es de menos de dos millones de euros, menos de la cuarta parte. Hay aportaciones monetarias por importe de 4,2 millones de euros de empresas del sector tecnológico y de las telecomunicaciones, entidades financieras, etcétera, además de 2,3 millones de euros en aportaciones no monetarias.    Pero nuestro impulso para la alfabetización digital no se termina en Internauta. Querría destacar también el proyecto Competic, dirigido a impulsar la competitividad de nuestras pymes y entre cuyas acciones también se incluye la formación en tecnologías de la información. Ya hay más de cuatrocientas empresas que han formalizado la suscripción en este proyecto.    Finalmente, también se está realizando un gran esfuerzo formativo entre el personal de la propia Generalitat, como condición indispensable para avanzar en nuestro objetivo de crear una administración inteligente o/y-administración, que facilitaría las relaciones con el ciudadano a través de cualquier canal presencial, telefónico, Internet, etcétera, además de simplificar procedimientos, eliminar trámites, y, en definitiva, ganar tiempo.      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor conseller, finalitze per favor.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    En suma, señorías, desde la Generalitat estamos realizando las actuaciones necesarias para mantener a nuestra comunidad a la cabeza de la implantación y el desarrollo de las nuevas tecnologías, porque la experiencia nos muestra que son los territorios cuya población hace un uso más intenso de estas tecnologías las que producen mayor número de innovación en este sector.    Por tanto, cuando trabajamos en la alfabetización digital no solo estamos evitando la creación de nuevas barreras dentro de la población, sino que estamos potenciando el desarrollo económico de nuestra comunidad.    Eso es todo.    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, sobre els mesures que prendrà la conselleria per tal d'aclarir el pagament que l'Institut Valencià de l'Exportació va realitzar en paradisos fiscals de factures de concerts del senyor Julio Iglesias, que formula el diputat Antoni Such Botella del GP Socialista (RE número 50. 303).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    A continuació, correspondria la pregunta del Grup Parlamentari Socialista, 49. 935. Hi ha un escrit a esta mesa, registre d'entrada 50. 702, on s'excusa l'honorable consellera de Benestar Social.    Per tant, anem a passar a la següent pregunta, que seria la pregunta formulada per l'il·lustre diputat senyor Antoni Such i Botella, del Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 50. 303, i que va dirigida a l'honorable senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència.    Senyor Such.      El senyor Such i Botella:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyor conseller, quines mesures prendrà la conselleria per tal d'aclarir el pagament que l'Institut Valencià de l'Exportació va realitzar en paradisos fiscals de factures de concerts del senyor Julio Iglesias?      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula, l'honorable conseller, senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Señor Such.    Señora presidenta.    Comprarme una grabadora, pero no para lo que usted cree, porque es la 106 veces que hacen la misma pregunta. (Veus) Y entonces, si me permite, yo le grabo la respuesta y se la daré, y así aprovechará mejor el tiempo en esta cámara.    Muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Such, en representació del Grup Parlamentari Socialista.      El senyor Such i Botella:    Gràcies, senyora presidenta.    Bé, senyor conseller, s'ha descobert vosté en la faceta d'acudit fàcil i còmica, s'ha descobert vosté en esta faceta i la veritat és que és d'agrair, perquè vosté és difícil i complicat, senyor Nieto, és molt difícil i molt complicat.    Mire, senyor Nieto, han ocorregut algunes coses noves des de l'última pregunta que li férem, i espere que vosté done explicació ací en esta cambra de què és el que està passant. En primer lloc, on estan els documents que li està demanant el jutjat? Vull que ho explique. On estan? On estan els llibres de comptabilitat? On estan les factures? On estan els enviaments dels diners? I vull que ho explique. Vosté si fóra un poquet responsable ho explicaria. A més a més, li vaig a dir que l'altre dia poguérem conéixer les declaracions del director de l'Arab Bank, i ara resulta que he descobert que s'ha pagat un milió de dòlars més del que Hisenda tenia constància, senyor conseller, un milió de dòlars. Hisenda no tenia constància, i ho ha declarat el director de l'Arab Bank l'altre dia en el jutjat.    Vosté també tenia coneixement d'això, senyor Nieto? I és un tema seriós. I espere que vosté conteste, no faça l'acudit fàcil i conteste. Tenia coneixement també que l'Ivex va pagar un milió de dòlars més a Bahames, sobre el contracte a Julio Iglesias que el que Hisenda tenia detectat? I li vaig a fer més preguntes, senyor Nieto. I jo espere que per la claredat i la transparència vosté siga capaç de contestar ací a estes corts.    Vosté ha fet alguna gestió, ha fet alguna gestió amb el seu empleat, el senyor Salcedo, perquè col·labore amb la justícia? Ha fet alguna gestió? Vosté té un empleat que està imputat en estos moments, que és el director de l'oficina a Miami, imputat pel jutjat número 19 de València. Ha fet vosté alguna gestió i ha parlat amb ell per a dir-li: «Vine ací i aclarix tot açò»? Espere que ho haja fet. Espere que ho haja fet i la contestació siga positiva.    I li vaig a dir una coseta més, senyor Nieto, de veres. Vosté ha de donar compte. Jo no sé si vosté va a assumir tota la gestió del cas Ivex, però huele prou malament, prou malament. I espere, espere que vosté, en benefici de la transparència i en benefici de la normalitat democràtica, siga capaç de respondre i de col·laborar amb la justícia i no d'obstruir la justícia en tot el que s'està investigant. Espere que vosté col·labore amb la justícia per a aclarir realment què és el que ha passat amb tot el contracte de l'Ivex, on s'han enviat els diners i qui ha cobrat. Perquè vaig a dir-li també que van a descobrir-se molts més coses, i ho advertisc, moltes més coses, i van totes en la mateixa línia, senyor Nieto, totes en la línia de factures falses, precisament, totes en eixa línia.    Espere que vosté com a responsable en estos moments de l'Institut Valencià de l'Exportació col·labore amb la justícia, entregue la documentació que li està demanant el jutjat en estos moments, li diga al senyor Salcedo que vinga corrent a declarar, que intente explicar tot i que deixe en bon nom l'Institut Valencià de l'Exportació, cosa que vosté en l'última feta. . . (La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) Senyor Maluenda, si vol vosté, puge ací dalt, puge ací dalt vosté i parle.      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Such, per favor, continue.    Per favor, senyors diputats, deixen parlar l'orador, insofrible que ha sigut ara en este mateix moment; fins ara hi havia hagut un silenci absolut.    Senyor Such, no es preocupe que continuarà eixe silenci, estic segura perquè els diputats i diputades tenen moltes ganes de col·laborar.    Continue, senyor Such.      El senyor Such i Botella:    Gràcies, senyora presidenta, perquè és un poc complicat poder parlar quan estan permanentment afegint. (Remors)    Li he de dir, mire, senyor Nieto, i espere que ho aclarisca ja d'una vegada. Vosté puge ací i diga: «Vaig a col·laborar amb la justícia, vaig a entregar els documents, vaig a entregar les factures, estic convençut que no ha passat res, vaig a dir-li al senyor Salcedo que vinga immediatament i que declare, i que deixe el nom de l'Institut Valencià de l'Exportació ben net». Espere que ho faça, perquè, si no, vosté estarà col·laborant exactament amb el mateix que està passant i és que el jutge està demanant les factures, està demanant la comptabilitat i no se li entrega, senyor Nieto, no se li entrega. I quan no se li entrega i s'està fent obstruccionisme, vosté sap el que vol dir, que s'estan amagant les coses, amagant les coses, s'està amagant les coses.    I vosté, si vol col·laborar perquè realment s'aclarisca el tema este, li recomane que faça eixes accions que jo li he dit i que col·labore amb la justícia per a intentar aclarir-ho. I també li vaig a dir, i el que haja clavat la mà per a emportar-se els diners, vosté hauria d'estar tan interessat com jo que ho pagara. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Si, senyor Maluenda, què és el que ocorre?      El senyor Maluenda Verdú:    Senyora presidenta, per a disculpar-me davant el senyor Such. Si l'he interromput, no era la meua intenció; només he volgut aclarir que, com vosté dia que vinguera des de Miami corrent, jo dic que és impossible, que serà nadant!      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor Maluenda. Jo crec que està la disculpa ja entesa. Anem a continuar, si li pareix, amb la intervenció de l'honorable conseller, senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Señor Such, le pido disculpas si he herido su sensibilidad, no era mi intención. Pero, si yo a un alumno le hago 106 veces la misma pregunta o le enseño 106 veces lo mismo y no lo sabe, pues, no se extrañe de que esté así con esa sensación de estupor, de estupor.    Mire, yo soy experto en ofrecer soluciones de futuro, y para eso me trajo el señor presidente de la Generalitat, (veus) para armar el tejido industrial de futuro empresarial de la Comunidad Valenciana. Y en eso estamos. Mañana, mañana presentaremos el Gesta por primera vez en Europa, en Europa, un programa de problemas abiertos de la sociedad ofrecido a la comunidad científica internacional. Eso es lo que sabemos hacer. Y el pasado me ha enseñando desde siempre que hay que tratarlo con exquisitez, con mucha sensibilidad. El pasado que sea merecedor de medallas, marchando medallas, y los expertos en darlas. Y el pasado que sea merecedor de instrumentos punitivos para aceptar la justicia, los jueces y los expertos que saben de eso.    Nosotros, como responsables del Ivex que, por cierto, insisto, es una máquina de éxito, una máquina de éxito, vamos a abrir Ivex en Armenia y en otras partes del mundo, nuevo Ivex, no solo promoción de productos valencianos sino ámbitos de operaciones comerciales incorporadas, como el caso de Armenia, que, además, se pone en marcha con ello una fundación de ciencia y de formación y una agencia de calidad incorporada en el proyecto del Ivex de Armenia, pues, como digo, en el tema del Ivex, un servidor, como uno de los. . . no olvide que el Ivex es un ámbito sometido a derecho privado donde todos y cada uno de los que lo configuran tienen responsabilidad compartida, todos, todos, cámaras de comercio, los empresarios, etcétera, y un servidor, evidentemente, como responsable o como presidente del Ivex, pues, he visto los libros, he visto las auditorías, las cuentas, y no se detecta nada, nada, no se detecta nada, señor. ¿Qué quiere que le diga? No se detecta nada.    Colaborar con la justicia. ¡Claro, claro que colaboramos con la justicia! Le damos puntualmente a la justicia lo que la justicia nos pide, no menos, lo que la justicia pide, no hacemos otra cosa que colaborar con la justicia, colaborar con la sociedad, colaborar con el futuro, colaborar con usted, colaborar con esta cámara, colaborar. . . Hemos nacido para eso, señor.    Gracias. (Aplaudiments)    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, sobre l'actuació i el compromís de la conselleria per tal d'assegurar el manteniment i la potenciació del complex siderúrgic de Sagunt tenint en compte, a més, la incertesa que crea l'OPA hostil llançada per Mittal, que formulen els diputats Alfred Botella i Vicent, i Joan Ribó i Canut del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 50. 270).      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Finalitzada esta pregunta, anem a passar a la següent, que és la pregunta amb registre d'entrada número 50. 270, i que formulen els il·lustres diputats Alfred Botella i Joan Ribó i Canut, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, i que va dirigida a l'honorable conseller d'Empresa, Universitat i Ciència.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.      El senyor Botella i Vicent:    Gràcies, presidenta.    Senyor conseller, quina va a estar l'actuació i el compromís de la conselleria per tal d'assegurar el manteniment i potenciació del complex siderúrgic de Sagunt, tenint en compte, a més a més, la incertesa que crea l'OPA hostil llançada per Mittal?    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Señora presidenta.    Señor Botella.    La «Opra», como le gusta decir al consejo de administración de Arcelor, la «Opra», porque es una oferta pública de recompra de acciones. Estamos usando esa palabra que a usted le molesta: «talento». Estamos usando el talento, esa palabra que para usted siempre es un poco suspicaz cuando la decimos, y la discreción para hacer lo que hicimos con Izar en su día, para hacer lo mejor posible la actuación de un problema que tiene unas connotaciones legales pero que en el fondo tiene un componente político y de estrategia que se le escapa evidentemente a lo regional.    En estos momentos, señor Botella, hemos hecho las siguientes reuniones: el 22 de febrero de 2006, reunión con el comité de empresa; el 27 de marzo de 2006, reunión con la dirección de Arcelor; el 11 de mayo de 2006, visita de las instalaciones de Arcelor de Sagunto, por un servidor de usted; y el 7 de junio de 2006 reunión con el comité de empresa Arcelor en Sagunto. Y tan lejos como hoy, me he puesto en contacto con el consejo de administración de Arcelor, reunido en Luxemburgo y tengo el comunicado de dicho consejo en relación con la Opra de Mittal Steel a Arcelor que dice así -se lo resumo-: «Rechazar la oferta de Mittal Steel en su estado actual, recomendar a los accionistas de Arcelor que apoyan el proyecto de integración con Severstal, fijar el precio de la Opra en 44 euros por acción, no formular la Opra con anterioridad al anuncio resultado de la oferta de Mittal Steel, y dar instrucciones a la dirección general para que se reúna con Mittal Steel con el fin de examinar las mejoras que Mittal Steel propone realizar a su oferta».    Muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.      El senyor Botella i Vicent:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor conseller.    A mi no em molesta en absolut el talent, el que em molesta és que s'utilitze la paraula talent per a no dir res. Això sí que em molesta. I això és el que vosté fan assíduament en estes Corts, vindre ací, parlar del tarannà, no comprometre's a res i no dir absolutament res del que li pregunten.    Mire vosté, totes les dates que vosté ha donat de reunions que ha tingut amb el comité d'empresa, que ha visitat l'empresa, que ha tingut reunions amb la direcció de l'empresa, i ara el dia 7 de juny també amb el comité d'empresa, doncs tot això ens pareix molt bé. Vosté no ha dit absolutament res d'a què s'ha compromés en eixa reunió ni què és el que ha dit en eixa reunió, ni res, que és el que li venim a preguntar ací. Perquè jo, que em diga que ha tingut reunions, doncs m'alegre molt. Però això no dóna solucions.    Jo estic preguntant-li quines són les mesures de compromís que vosté té per a salvar eixa situació. I vosté em parla de les reunions que ha tingut. Doncs molt bé.    Jo voldria fer un poc d'història. A l'any 2001 naix Arcelor com a una fusió d'Arbed, Acelaria i Usinor. Arcelor té 110. 000 treballadors i 45 milions de tones a l'any d'acer líquid. Arcelor és vista com una amenaça per les siderúrgies competidores i per la indústria de l'automòbil al concentrar fins al 90% de la producció de xapa per a molts dels seus models. Arcelor naix en el moment en què la indústria europea de l'automòbil, consumidora de productes siderúrgics de primera qualitat, comença un procés generalitzat d'ajustos de producció. A més, els fabricants pressionen a la baixa els preus de bobina freda i bobina recoberta. En aquest context, i malgrat les mesures proteccionistes dels Estats Units, Arcelor se posiciona al cap del mercat mundial per beneficis.    Elmet, que és a Sagunt, a Espanya, és l'única instal·lació productiva del grup siderúrgic espanyol Aceralia, que s'ha vist afectada per la fusió. És venuda a ThyssenKrupp com el compromís de subministrament de 300. 000 tones anuals fins al 2007.    S'ha de dir que en estos moments, i després que en l'any 2004 es plantejara el Plan Arco en Astúries, que apareix el compromís intern d'instal·lar una tercera línia de galvanitzat, desapareixent dels plans de l'empresa la instal·lació d'eixa línia a Sagunt, s'ha de dir que la situació productiva a Sagunt és en electrocincat 190. 000 tones, el 60% de la capacitat que té l'empresa; en producció en fred, 800. 000 tones, el 70% de la capacitat, i en galvanitzat per a Solmed, 500. 000 tones.    Vol dir açò que, en principi, l'empresa està treballant per baix de les seues possibilitats i està rendint en eixe aspecte per baix de les seues possibilitats. La capacitat productiva del complex siderúrgic de Sagunt és de dos milions de tones a l'any. La producció real se situa molt per baix. La desinversió de la línia de galvanitzat, forçada pel procés de fusió, perjudica el complex siderúrgic de Sagunt.    Per tant, com existix una gran influència política en Astúries, que orienta o condiciona la distribució de les inversions en el territori espanyol, doncs, es creen també una sèrie d'incerteses, que vosté hauria de donar en eixe aspecte resposta.    Vull recordar-li que el president del Principat d'Astúries s'ha pronunciat públicament, no en reunions d'estes que fa vosté, no, no. Públicament s'ha pronunciat per potenciar la indústria a Astúries.    El president de la Generalitat no ha rebut ni al comité d'empresa. No és que no s'ha pronunciat, és que no ha rebut ni al comité d'empresa. I vosté l'ha rebut el dia 7 de juny al comité d'empresa arran d'esta pregunta, perquè abans tampoc l'havia reunit. Perquè vosté va anar a l'empresa i ni tant sols els va mirar. M'entén? O siga, que no vinga vosté ací donant-se-les de les reunions que ha tingut perquè vosté ve ací forçat per la situació. I em sembla, a més a més, un menyspreu i un ninguneo a estes Corts el fet que vosté, aprofitant que està la pregunta diga «doncs ara vaig i em reunisc de pressa i després vaig i ja li contaré l'acord que haja pogut aplegar». Jo estaria satisfet si això fóra un acord ferm, però tampoc, en principi són promeses i bones intencions, que de totes maneres li agraïsc.    I finalment, com em queden només que deu segons, dir-li, senyor conseller, que al marge d'eixe tipus de qüestions, vosté hauria de fer ací una declaració pública comprometent-se, en primer lloc, que n'hi haja un pla industrial global per a Sagunt on n'hi haja una nova línia de galvanitzat; que n'hi haja una diversificació de la producció mitjançant noves línies de productes innovadors que ja estan desenvolupats en altres. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Finalitze, per favor.      El senyor Botella i Vicent:    . . . centres europeus del grup -acabe, senyora presidenta-. I un centre d'R+D+I per a l'acer aplicat a l'automòbil, donat que el 92% de la nostra producció va destinat a eixe sector.    Per tant, senyor conseller, jo crec que és més fàcil del que vosté ho planteja si realment n'hi ha voluntat i n'hi ha compromís, sinó vosté vindrà ací tantes voltes com el qui ve a dir bones paraules. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Botella, per favor.      El senyor Botella i Vicent:    . . . (inintel·ligible) però, en definitiva, no soluciona el problema.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Señor Botella, espero que usted retire las palabras «ninguneo al comité de empresa». Un servidor, no sé usted, pero un servidor es mecánico de oficio, trabajador del acero de oficio, de aquella época, de jornales de 40 pesetas al día.    Como rector he sido militante para que no se desmantele la planta de Sagunto, con aquel informe famoso, Kawasaki, etcétera. Luego no hable usted de compromisos porque hay compromisos históricos en relación con Sagunto. Y el problema que existe aquí son dos: uno prioritario, que es la Opra, y lo que está en juego, señor, por si usted no lo sabe, es una gran empresa, como es Arcelor, una gran empresa competitiva, fíjese, tiene una facturación de 32 millones de euros en el 2005, frente a 18 de Mittal Steel teniendo ésta 164. 000 empleados, casi el doble de empleados que Arcelor. Fíjese de lo que lo estamos hablando. De una empresa competitiva y potente frente a una empresa que quizá el calificativo sea de oportunista en este contexto.    Y lo que está en juego es eso y más que eso. Está en juego incluso que una empresa de esta categoría pueda tener un destino, su material distinto al que tiene hoy, con lo que eso tendría de implicaciones, un destino. . . porque en el tema de la materia prima, como usted debe de saber, se está vendiendo, se está monopolizando en algunas partes del mundo. Luego, ese es un tema, y eso es lo prioritario, y en eso estamos.    Y otro tema distinto es la viabilidad como empresa dentro del grupo Arcelor, Severstal, que por cierto no le oculto mis simpatías. Severstal pertenece a una empresa, a un ámbito geográfico con gran tradición metalmecánico, siderúrgico, que es el ámbito ruso. Rusia sigue siendo un gran país y está, yo creo que está destinada a tener una gran industria siderúrgica como en el pasado, y una alianza con esta empresa no vendría mal, a mi juicio sería lo mejor que podía pasarle a Arcelor. Por tanto, yo me solidarizo con el consejo de administración cuando habla de la conveniencia de fusionar Arcelor con Severstal.    Digo que otro problema distinto es la viabilidad de esa empresa. Yo me he reunido con el comité de empresa y le he dicho que lo que haga falta en materia de I+D, lo que haga falta, porque en eso estamos. Pero el problema de la Opra, no es un problema de I+D+I, es un problema político, de oportunismo político. Por tanto, si le vale esta manifestación pública de que vamos a apoyar el I+D+I necesario y las estrategias necesarias para que las instalaciones de Arcelor de Sagunto sean competitivas, sean rentabilizadas, competitivas y tengan futuro, tenga usted la seguridad que sí, como lo estamos haciendo con cualquier empresa, eso sí, con discreción y talento.    Muchas gracias. (Aplaudiments)    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre les actuacions que ha fet la Conselleria de Justícia, Interior i Administracions Públiques per a garantir, en matèria d'emergències, el desenvolupament normal dels grans esdeveniments, la Trobada Mundial de la Família i l'America's Cup, que la ciutat de València es disposa a acollir, que formula la diputada Estela Canales Martínez-Pinna del GP Popular (RE número 50. 599).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Anem a passar a la següent pregunta, que correspon al Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada 50. 599, que formula la il·lustre diputada Estela Canales Martínez-Pinna, i que va dirigida a l'honorable conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques.    Senyora Canales.      La senyora Canales Martínez-Pinnna:    Gracias, señora presidenta.    Señoras y señores diputados.    Es bien sabido por todos que la ciudad de Valencia, y en conjunto su comunidad, va a albergar tanto próximamente como en un futuro no muy lejano, dos eventos de gran envergadura y trascendencia no sólo para nuestra comunidad y el resto de España, sino para Europa y el mundo entero. Ante dichos acontecimientos se contará con dispositivos especiales y actuaciones puntuales en relación con la organización de dichos eventos, de ahí que pasemos a formularle la siguiente pregunta: ¿qué actuaciones ha realizado la Conselleria de Justicia, Interior y Administraciones Públicas para garantizar en materia de emergencias el desarrollo normal de los grandes eventos, el Encuentro Mundial de la Familia y la America's Cup, que la ciudad de Valencia se dispone a acoger?    Muchas gracias.    (Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)      El senyor president:    Muchas gracias, il·lustre diputada.    Tiene la palabra el honorable señor conseller don Miguel Peralta.      El senyor conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques:    Gracias, señor presidente.    Señora diputada.    La realidad es que la celebración de dos eventos de tal importancia, como es el V Encuentro Mundial de la Familia y la celebración de la Copa del América de vela en la ciudad de Valencia, ha supuesto la elaboración de sendos informes y sendos planes de emergencia que necesariamente tienen que ponerse en funcionamiento para la celebración de dichos acontecimientos.    El primero de ellos es sobre el V Encuentro Mundial de la Familia. La Generalitat Valenciana ha elaborado el plan de emergencias en colaboración con las distintas administraciones implicadas, en coordinación con la Delegación de Gobierno, la Fundación del V Encuentro Mundial de la Familia y el Arzobispado de Valencia. Hay que reseñar que participarán más de 12. 000 personas en el operativo, tanto como voluntarios, como en el operativo de emergencias que se constituirá, referente a ese evento, incluyendo también las fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado y demás cuerpos implicados en el mantenimiento del orden y para resolver las emergencias que se puedan suscitar, ya que se prevé la asistencia de cerca. . . o de un 1. 500. 000 personas y, por lo tanto, es necesario que se haya previsto el mayor dispositivo que hasta este momento se ha realizado en materia de seguridad. Así pues, en recursos por ejemplo sanitarios existirán 652 médicos, enfermeros, conductores y auxiliares dispuestos durante los días que se celebre el evento, 37 unidades móviles, 3 hospitales de campaña, helicópteros medicalizados, al mismo tiempo que casi medio centenar de efectivos distribuidos en postas sanitarias, ambulancias y vehículos de intervención rápida, que pondrá a disposición la Cruz Roja.    Exactamente igual bomberos municipales del Ayuntamiento de Valencia, del Consorcio Provincial de Bomberos de Valencia, estarán dispuestos para actuar en cualquier momento ante cualquier eventualidad que se pueda suscitar.    1. 400 efectivos de policías locales estarán ordenando el tráfico y vigilando las zonas donde se realicen los eventos, puesto que les corresponde a ellos la ordenación del tráfico en el interior de Valencia. La ordenación del tráfico en el exterior de la ciudad y en los trayectos entre ciudades corresponderá a la Guardia Civil.    Hay que decir que el operativo tiene cinco zonas de actuación. En primer lugar, el lugar destinado a la realización de los actos oficiados por su santidad el papa. En segundo lugar, el resto de la ciudad Valencia. En tercer lugar, la Feria de Muestras de Valencia, y el resto de poblaciones involucradas en los actos donde se produzca afluencia de peregrinos en último término.    Las fases temporales. En la primera fase se constituirá desde las 24. 00 horas del sábado día 1 de julio hasta las 18:00 horas del viernes 7 de julio. Y la segunda fase desde las 18:00 horas del viernes 7 de julio hasta la noche del lunes 10 de julio, puesto que se prevé otra gran concentración de personas durante el lunes, que aproximadamente puede llegar a 150. 954-196. 000 personas.    Se constituirá el puesto de mando preventivo donde están, como bien saben, los técnicos de protección civil, del mando del servicio de bomberos, el coordinador del dispositivo de emergencia. Es decir, todo el operativo que necesariamente tiene que estar en ese momento en funciones. Y las mismas son coordinar el dispositivo preventivo frente a urgencias y emergencias, el dispositivo sanitario, coordinar la información sobre el transcurso del V encuentro, proponer la declaración o situación de emergencia 1 y constituir, en el caso que sea necesario, y esperemos que no sea así, el puesto de mando adaptado. La localización del mismo será desde el viernes a las 18: 00 horas hasta el sábado a las 12:00 en el vehículo de coordinación avanzada del Ayuntamiento de Valencia. A partir del sábado y hasta la conclusión del evento en la quinta planta de la Ciudad de la Justicia de Valencia.    Por lo tanto, el operativo está perfectamente previsto y coordinado para la celebración del V Encuentro Mundial de la Familia.    En cuanto a la celebración de la Copa del América, hay que decir que se creó una comisión técnica donde estaban las distintas instancias administrativas: Ayuntamiento de Valencia, Generalitat, Delegación del Gobierno, la organización de la America's Cup, la autoridad portuaria de Valencia, Capitanía Marítima, las fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado y la policía local. Han realizado el plan director de emergencias de la Copa del América que se constituye en dos grandes proyectos: uno dedicado a la prevención y otro dedicado a la intervención.    En cuanto a la prevención, también consta de dos proyectos: uno destinado a la autoprotección, asistencia sanitaria y prevención de siniestros y, el segundo, dirigido a la prevención de siniestros en la ciudad de Valencia.    Por lo que se refiere a la intervención, se han elaborado seis planes de emergencia, que comprenden el área portuaria, la ciudad de Valencia, el espacio marítimo, los servicios públicos esenciales, la protección civil municipal y la coordinación de los servicios y recursos públicos de Protección Civil en el ámbito autonómico. Además del citado plan, desde la Secretaria Autonómica de Interior se ha adecuado la planificación de Protección Civil existente en aras a contemplar las posibles emergencias derivadas del evento.    Por lo tanto, tanto en el primer evento que se celebrará como en el segundo, la Generalitat Valenciana, en coordinación con todas las administraciones implicadas, ha realizado cuanto es necesario para tener perfectamente prevista cualquier eventualidad que se pueda suscitar durante la celebración de los mismos.    Muchísimas gracias.    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre l'estat de situació del compromís del Consell perquè València, Alacant, Castelló de la Plana, Elx i Torrevella estiguen integrades en la Llei de grans ciutats, que formula el diputat Juan Seva Martínez del GP Popular (RE número 50. 600).    El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    A continuación, procede la pregunta formulada por el diputado don Juan Seva Martínez, del Grupo Parlamentario Popular.    Señor Seva.      El senyor Seva Martínez:    Gracias, señor presidente.    Honorable conseller de Justicia y Administraciones Públicas, ¿nos podría indicar el estado de situación del compromiso del Consell para que Valencia, Alicante, Castellón, Elche y Torrevieja estén integrados en la ley de grandes ciudades?      El senyor president:    Muchas gracias, señor Seva.    Señor conseller, tiene usted la palabra.      El senyor conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques:    Muchísimas gracias, señor presidente.    Señor diputado.    La realidad es que la incorporación de importantes municipios de nuestra comunidad al régimen de organización previsto por la Ley 57/2003, denominada de grandes ciudades, constituye uno de los principales compromisos del Gobierno Valenciano en el marco del impulso y reconocimiento del principio de autonomía local y potestad de autoorganización de nuestros municipios.    Dicha ley, en compaginación con la Ley 11/1999, tiende, como todos sabemos, al fortalecimiento del control democrático del gobierno municipal. Tiende también, se prevé. . . de una manera clara se garantiza lo que es su gobernabilidad; se mejora la gestión interna con la estructuración de una serie de órganos directivos municipales; se desarrolla la democracia local articulando diversos mecanismos para encauzar la participación ciudadana y, por último, supone que se incrementa la participación de los ciudadanos en las cuestiones municipales.    Desde ese punto de vista, el Gobierno Valenciano, a instancias de los distintos órganos locales, y también por aplicación estricta de la ley, como bien saben, se han generado. . . se han sometido a las citadas leyes los ayuntamientos de Valencia y de Alicante, de manera automática, puesto que son municipios cuya población supera los 250. 000 habitantes. Y, por lo tanto, la incorporación a este tipo de gestión es automática.    La ciudad de Castellón, al ser municipio capital de provincia, que no supera los 175. 000 habitantes, ha tenido que tramitarse a través de la Ley 12/2005, de 22 de diciembre, puesto que así lo decidió la asamblea legislativa, la asamblea en la que estamos, a instancias del pleno de la corporación municipal de Castellón.    Y los municipios de Elche y de Torrevieja han sido también incorporados a este proceso de gestión mediante las leyes correspondientes -la de Torrevieja en estos momentos, el proyecto de ley está aprobado por el Consell y está en las Cortes-, puesto que son municipios que superan los 75. 000 habitantes y que presentan una serie de circunstancias económicas, sociales, históricas o culturales especiales. Así ha sido solicitado por los plenos de los distintos municipios. Y tiene que ser aprobada por las Cortes Valencianas, como lo fue el de la ciudad de Elche el día 27 de mayo, la Ley 1/2005, y la de Torrevieja, cuyo proyecto de ley, como he mencionado, está tramitándose en esta cámara.    Por lo tanto, desde el punto de vista de la gestión moderna y eficaz de los municipios, se han adoptado por parte del Gobierno y por parte de dichos municipios, las actuaciones necesarias para que se pueda mejorar la gestión, fundamentalmente dirigida a los ciudadanos de dichos municipios.    Lamento profundamente que, por otra parte, en los nuevos textos legislativos que se están proponiendo por el actual gobierno, no se plantee el mantener, de la manera adecuada y de la manera que se está haciendo por parte de este gobierno, la consideración de los municipios. . . de este tipo de municipios como grandes ciudades y desaparezca, seguramente por borrar también de alguna manera las actuaciones realizadas, muy positivas, por parte del anterior gobierno del Estado.    Nosotros continuaremos apoyando a estos municipios, continuaremos apoyando este tipo de actuaciones, porque entendemos que mejoran el servicio fundamental de cara a los ciudadanos. Y, por lo tanto, estamos satisfechos de que estos municipios se hayan acogido a este tipo de gestión, que mejora sustancialmente el servicio que se presta al conjunto de vecinos de esos municipios.    Muchísimas gracias.      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    A continuación, procedían las preguntas formuladas por los diputados don Carles Arnal i Ibáñez y don Ramon Cardona i Pla, ambos del Grupo de la Entesa, pero por mor del escrito 50. 701, de excusa de asistencia al Pleno del conseller de Territorio y Vivienda, lógicamente no se producen.    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre l'aportació econòmica total de la Generalitat i d'altres entitats a les fundacions públiques de la Conselleria de Cultura, Educació i Esport i sobre els criteris de fiscalització que s'hi apliquen, que formula la diputada Ana Noguera Montagud del GP Socialista (RE número 50. 597).    El senyor president:    A continuación, procede la pregunta formulada por la diputada doña Ana Noguera Montagud, del Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada 50. 597.    Por favor, señora ilustre diputada.      La senyora Noguera Montagud:    Señor presidente.    ¿Cuál es la aportación económica total de la Generalitat y otras entidades a las fundaciones públicas de la Conselleria de Cultura, Educación y Deporte y qué criterios de fiscalización se aplican a las mismas?      El senyor president:    Señor conseller, tiene usted la palabra.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Muchas gracias, señor presidente.    Señora Noguera, remito a su señoría a documentación de carácter público accesible, como son los presupuestos de la Generalitat Valenciana, el registro de fundaciones y la legislación al respecto de fiscalización, que contestan sobradamente sus preguntas.    Muchas gracias.      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller.    Tiene la palabra, señora Noguera.      La senyora Noguera Montagud:    Va a ser que con esa respuesta no me quedo contenta. Me parece que estoy esperando algo más que esa respuesta, sobre todo porque desde que ustedes se han puesto a crear fundaciones -fundaciones públicas creadas por ustedes, y en su conselleria, desde luego, tiene un sinfín-, se ha producido un hecho importante y, además, de gran responsabilidad política. Y es que están haciendo ustedes una interpretación perversa del ordenamiento jurídico por el que se rigen las fundaciones.    ¿Con qué fin? Mire, nos encontramos con que se está eludiendo todo control parlamentario, control parlamentario de las cuentas y de las actividades de las fundaciones. Existe oscuridad, falta de transparencia en las actividades y en los recursos, una progresiva privatización del dinero público y del servicio público y una deficiente objetividad en la contratación de las empresas públicas.    Pero eso no lo digo yo. Eso lo dice justamente a lo que usted me remite. Me dice que mire los informes, por ejemplo, que están registrados, que pueden ser de la propia Sindicatura de Comptes. A eso me remito. Resulta que la propia Sindicatura de Comptes le dice -en las fundaciones que fiscaliza, puesto que lo hace aleatoriamente y no todas ellas- que existen numerosos problemas para conseguir información. Pero le dice más, si coge usted los informes del 2004. Le dice que no están atendiendo ustedes ni a las recomendaciones ni a las críticas que la propia sindicatura le hace. Es decir, a usted por aquí le entra y por aquí le sale lo que la propia Sindicatura de Cuentas, a la que usted me remite cada vez que le hago una pregunta y le pido datos, le está diciendo. Con lo cual, me parece que poca autoridad le genera a usted la Sindicatura de Cuentas.    Pero es más. Ahora es el propio Consell Valencià de Cultura, después de hacer un estudio, el que dice y constata, en primer lugar, que hay fundaciones que parece que no tienen una actividad muy efectiva. En segundo lugar, la dificultad para acceder a información relacionada con algunas, lo que hace -y digo textualmente- «opaca su estructura, fines, actividades y presupuestos». En tercer lugar, que cabe instar a la administración a que ejerza dicho control, dado que parece «dudoso» -textualmente- que algunas cumplan su función social. Y en cuarto lugar, en aquellas fundaciones creadas por las administraciones, debería garantizarse en sus actos de contratación, la transparencia y la concurrencia pública, algo que ustedes no garantizan. Pues todo un misterio, señor conseller. Parece que no está tan claro el ir al registro y encontrar esa información.    Mire, a mí me gustaría saber en qué se gasta el dinero las fundaciones, quiénes trabajan y qué deudas tienen. Porque para nosotros, después de haber estudiado justamente los presupuestos de las fundaciones, me da la impresión de que se han convertido justo en la caja B de la Conselleria de Cultura. Ahí es donde se contrata todo el personal que ustedes no podrían contratar de otra manera, donde se despilfarra el dinero público y donde se genera una deuda que así no computa en las cuentas de la Generalitat.    Vamos a hablar de todas estas cosas. Mire, personal. ¿Podría decirme cuántas personas trabajan en la fundación, quiénes son, cuánto cobran, si existen o no existen contratos blindados, contratos especialísimos, suntuosos y carísimos? O ¿por qué, por ejemplo, tiene usted personal asesor en su conselleria que están cobrando de fundaciones, pero en cambio no están allí ejerciendo trabajos? O ¿por qué tiene personal del Partido Popular que cobran, pero ni siquiera se presentan y no trabajan? O ¿qué requisitos sirven para ser gerente, por ejemplo, gerente de la Jaume II (el senyor president colpeja amb la maceta) o de Pere Comte, o directora de la Blasco Alagón?      El senyor president:    Por favor, no quiero ecos.      La senyora Noguera Montagud:    Mire, los méritos de la directora de la Blasco Alagón son ser concejala del Partido Popular; ser íntima amiga y colaboradora de Carlos Fabra; haber, desde luego, beneficiado el patrimonio personal de Carlos Fabra. Y es más, se le hace un traje especial a medida como puesto en Instituto Valenciano de la Restauración. Eso sí, se le hace traje a medida sin dejar de ser directora de la Fundación Blasco Alagón. (Protestes) Parece que un premio no era suficiente.    Vamos a hablar del presupuesto, porque esto es el personal. ¿Cuánto dinero se va en las fundaciones, no solo de su conselleria, sino de otras partidas? Mire, solo con su presupuesto, en el 2006 más del 50% de las transferencias de capital y corrientes se van justo a sus fundaciones. Con un caso extremo, el 85% de todas las transferencias de patrimonio se van a las cuatro fundaciones, a las cuatro: Luz de las Imágenes, con un 72%, Blasco Alagón, Jaume II el Just i Pere Comte. Usted podría perfectamente cerrar la Dirección General de Patrimonio, que no pasaría nada, porque solo gestiona el 2% de los ayuntamientos y el 0,4% que se destina para la universidad. Un 85% lo ha privatizado usted. Por cierto, ¿con qué criterios se genera tanta fundación dedicada al patrimonio? , porque todas ellas tienen gerente, staff y personal contratado, desde luego, a dedo, buenos aparatos administrativos del Partido Popular.    Y, por último, deudas, el tercer capítulo que le planteo. Cualquier fundación debería ser capaz de aumentar su presupuesto propio, patrocinadores, aportaciones, convenios. . . Ni una sola de las fundaciones está sin deuda, ni una sola. Son verdaderas organizaciones generadoras de deuda. Mire, según el informe del síndic de Comptes al que usted me remite, la Luz de las Imágenes tiene en su groso montante del balance, el 75% de deudas; la Bienal, el 94,4% entre acreedores y entidades de crédito y, la Fundación, por ejemplo, de Artes Escénicas una deuda con entidades de crédito de más de 30 millones de euros, eso sí, a empezar a pagar a partir del 2010 hasta el 2019. ¡Hombre! , no está mal, no está mal el montante de deuda que están generando.    Es decir, ¿qué sabemos de las fundaciones? Pues que se contrata personal a dedo, que se realizan contrataciones de servicios sin respetar. . .      El senyor president:    Señora Noguera, vaya terminando, por favor.      La senyora Noguera Montagud:    -termino ya, señor presidente, enseguida- . . . ninguno de los procedimientos previstos en el ordenamiento, que no todos los que cobran trabajan y que los que trabajan, desde luego, sudan para poder cobrar, y que hay sobrecostes absolutamente injustificables. Y lo que no sabemos, y usted podría subir aquí, si es valiente, y explicar la relación de puestos de trabajo y sus remuneraciones, el importe de las deudas, la gestión contable y presupuestaria, las causas. . .      El senyor president:    Muchas gracias, señora Noguera.      La senyora Noguera Montagud:    . . . y destinos de los sobrecostes.    Finalizo. Mire, esta es una de las más gestiones del presidente Camps y de su conselleria que no pasarían la prueba del algodón, porque solo se dedican a la opacidad y a la perversión de los procedimientos democráticos malgastando el dinero de todos los valencianos.      El senyor president:    Señora Noguera. . .      La senyora Noguera Montagud:    Me gustaría tener una explicación algo más sería de la que me acaba de dar.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      El senyor president:    Tiene la palabra, señor conseller, por favor.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Muchas gracias, señor presidente.    Señorías.    Señora Noguera, parece mentira en una tarde como esta, está toda España contenta, satisfecha (protestes) por haber empezado un mundial como nunca. . . Que, por cierto, sus nietos sabrán que durante ese mundial era conseller de deportes su señoría. Usted se lo podrá contar. (Aplaudiments) Con importante aportación valenciana, dos goles de Villa, Sena. (Aplaudiments)    Pero yendo al tema, señoría, en una tarde como esta, luminosa, viene usted con la brocha negra. . . (Pausa)  Bien, digo que viene usted con la brocha impregnada de pintura negra a intentar, como siempre, la auténtica perversión de este tipo de actuaciones, que es intentar transmitir sensaciones falsas, sensaciones catastrofistas sobre cosas que funcionan muy bien. Porque lo primero que habría que preguntarse es si todo lo que usted dice funciona mal o funciona bien, y obviamente funciona bien.    Usted ha hecho mención a fundaciones que son maravillosamente buenas gestionando sus. . . Ahora mismo acaba de citar la Fundación La Luz de las Imágenes que está teniendo un éxito espectacular en la provincia de Alicante, con más de 50. 000 visitantes en los pocos días que lleva y con cerca de 40. 000 reservas de grupos, y que está atrayendo a la Comunidad Valenciana, concretamente a la ciudad de Alicante, a multitud de personas de otras partes de España. Por tanto, lo primero. . . Y luego tendrá que explicarnos la actitud de su partido respecto a las fundaciones, porque ustedes me dicen: «Es que ustedes han creado un número excesivo de fundaciones». Y el señor Pla va a Gandia y quiere otra fundación y nos exige que creemos otra fundación. Y «es que ustedes están invirtiendo excesivamente en fundaciones», y usted misma dice que determinadas fundaciones, no voy a decir cuáles, tendrían que tener mayor dotación.    Señora Noguera, tiene usted que tener un mínimo de coherencia, un mínimo de coherencia para poder plantear estas cuestiones y resultar creíble. Las fundaciones son una forma de enfocar la administración pública, pues una forma que da una mayor agilidad, que da una mayor versatilidad que a lo mejor no tiene la administración convencional. Pero no por eso deja de faltarle ningún tipo de garantías. Yo la he remitido donde debía, porque todas las subvenciones o aportaciones que la Generalitat otorga a las fundaciones, todas ellas están recogidas en los presupuestos. Todos los bienes y derechos que integran el patrimonio de las fundaciones constan en su inventario, que anualmente se presenta para constancia en el registro de fundaciones, que es público y por tanto es de acceso público. Y en el registro de fundaciones están la escritura de constitución, los estatutos, la clasificación, el fundador o fundadores, la dotación que realizan, el patronato, la composición, las cuentas anuales, que recogen entre otros datos el número medio de personas empleadas por la fundación, así como su organigrama, el inventario de bienes, etcétera, etcétera.    ¡Óigame! , yo la he remitido donde debía. Y usted dice: «Es que no me contestan». Llevamos noventa preguntas parlamentarias contestadas sobre fundaciones, noventa preguntas contestadas a su señoría. Parezco ya el señor Nieto con el tema de iglesias, y le voy a cantar aquella canción, aquella del nieto que yo ya no sé qué cantar, señor Nieto, porque siempre la misma canción, siempre la misma pregunta y siempre la misma canción. Claro, al final hay que contestar la realidad. La realidad es que las fundaciones funcionan adecuadamente.    Y yo no voy a hacer como su señoría, argumentos ad personam de muy mal gusto, citando nombres y apellidos, de muy mal gusto y hablando de no sé qué cosas todas ellas de muy mal gusto. Si nos pusiéramos a citar gente que trabaja como funcionario y que deja sus oficinas públicas para hacer trabajo de partido, yo también tengo a alguien muy cercano a usted en el partido que ejerce funciones públicas y se dedica a hacer agente electoral de su partido, y lo puedo citar, pero no lo voy a hacer porque tengo una cosa que a usted parece faltarle que es un mínimo de prudencia parlamentaria, señoría. (Aplaudiments)    ¿Y qué le tengo yo que decir de los criterios de fiscalización? ¿Qué le tengo yo que decir de los criterios de fiscalización? Pues mire usted, artículo 64 y siguientes de la Ley de hacienda, artículo 64 y siguientes de la Ley de hacienda, que son los que cumplimos, señoría. Y mire usted, hay una cosa dramática. Yo diría que parafraseando una frase bien conocida, cree el «enchufón» que todos son de su condición. Mire, no. Pero ustedes estuvieron doce o trece años, ustedes sembraron el bosque de la administración valenciana autonómica y el bosque tiene algunos árboles que son auténticos árboles genealógicos, porque es que allí se puede seguir toda la trayectoria familiar. Y si quiere podemos hacer un ejercicio -no lo haré- desde esta tribuna, pero si quiere un día vamos y hacemos un ejercicio y encontramos padres, hijos, nietos, biznietos, suegras y suegros, es decir, ustedes han hecho cosas escandalosas en la administración pública. Ustedes han hecho cosas escandalosas. Y nosotros, todo el mundo que trabaja en las fundaciones -y con esto acabo, señor presidente- tiene la titulación oportuna y tiene la cualificación profesional oportuna. Nosotros no somos como ustedes que cuando gobernaban pusieron, y voy a citar un ejemplo de otra comunidad para que nadie se ofenda, de director de un hospital de Jaén al cocinero.    Nada más, muchas gracias. (Aplaudiments)    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre les mesures que prendrà la conselleria atesa l'actual situació de crisi de preus de la fruiticultura valenciana, que formula el diputat Antoni Lozano i Pastor del GP Socialista (RE número 50. 598).      El senyor president:    Muchas gracias, señor conseller. (Remors)    Señores diputados del Grupo Socialista, no hay recreo. (Remors) La octava pregunta. (Remors) La octava pregunta, formulada por el ilustre diputado. . . (Remors) Señores. . . Ya sé don Eduardo Vicente que lo tiene usted más cercano que yo. Don Antonio Lozano tiene usted el uso de la palabra, por favor. (Remors)      El senyor Lozano i Pastor:    Gràcies, senyor president.    Abans m'agradaria dir que la professió segurament de cuiner és tan digna com qualsevol altra, senyor conseller. (Remors)    Senyor Cotino, en 1995, quan el Partit Popular guanyà les eleccions, en principi cal pensar que per donar solucions als problemes del camp valencià. . .      El senyor president:    Señor Lozano, señor Lozano, no sé si he oído mal, ¿ha mentado usted al señor Cotino?      El senyor Lozano i Pastor:    Sí.      El senyor president:    Yo la pregunta la tengo dirigida al honorable señor conseller de Cultura, Educación y Deporte.      El senyor Lozano i Pastor:    És agricultura. . . (Remors) Però no tinc cap inconvenient, senyor president de preguntar-li al conseller de cultura. (Remors) Per mi no hi ha cap problema senyor president.      El senyor president:    Pero profundizando, señor Lozano, efectivamente el Boletín Oficial de las Cortes Valencianas mezcla a la Conselleria de Cultura Educación y Deporte con la fruticultura (remors) y debe de haber venido de ahí el lapsus. Señor Cotino, es su pregunta, perdón. Señor Lozano, puede usted seguir.      El senyor Lozano i Pastor:    Gràcies, senyor president.    Deia, senyor Cotino, que en 1995 i se suposa que vostés haurien, quan guanyaren, haver solucionat els problemes que teníem el sector, hi havia 154. 000 llauradors. (Remors) Huit anys després, en el 2003 en quedaven 84. 000. En deu anys n'havien desaparegut 70. 000, un poc més del 45%. Podem pensar que a eixe ritme els dos últims anys han abandonat uns altres 15. 000. Per tant, jo crec que podem afirmar que han desaparegut al camp valencià més del 55% dels actius agraris.    En la actualitat els que queden al sector representen tan sols un 2% de la població activa. I, per favor, no me diga que açò és una conseqüència de l'avanç d'una societat moderna, perquè a este pas el que està clar és que vostés acaben amb tots. I això, senyor Cotino, no és modern, això és irracional. Una societat moderna, actual, de futur, necessita un sector agroalimentari fort i propi.    En 1996, senyor Cotino, teníem una agricultura diversificada, zones com les riberes, on se produïen més de vint classes d'hortalisses, vall d'Albaida, mos feia les fruites i un raïm de taula immillorable i de qualitat a Alacant. En l'actualitat han desaparegut en quantitat i varietat fins a un 80% de les produccions en hortalisses; en fruites, més d'un 55%, i en raïm de taula un 45%. En 1995 els problemes estructurals del camp valencià: minifundisme i parcel·lació, atomització de l'oferta, envelliment de la població agrària, abandó dels pobles de l'interior, eren idèntics, idèntics als que tenim hui després d'onze anys governant el Partit Popular en la Comunitat i huit el senyor Aznar en Espanya, estem en el mateix lloc de partida amb la gran diferència que els altres han seguit avançant i nosaltres estem estancats. Li diré més, crec que he sigut molt amable en l'afirmació que estem en el mateix lloc, perquè la realitat és que avui el problema de la parcel·lació està agreujada com a conseqüència de les seues polítiques en regadiu que han permés ficar hidrants per a reg localitzat en parcel·les de menys de 600 metres quadrats, menys d'una fanecada, ajudant a consolidar un dels principals problemes del camp com és la parcel·lació.    I no me conte la història del cultiu en comú que ja sabem que des que la consellera Ramón-Llin va ficar en marxa este programa fins al seu pla Millorar, sols uns cinquanta i tants expedients s'estan tramitant, i fonamentalment són per a pagar els sous del personal de les cooperatives. Però no se millora l'estructura de les parcel·les exceptuant unes 2. 000 fanecades i no les seues virtuals i cacarejades 35. 000 hectàrees a les quals vosté ha manifestat que afecten. Si alguna cosa li faltava al camp ha sigut els desastrosos preus aconseguits en la campanya de taronges 2005-2006, que els llauradors han percebut un 10% menys que l'any anterior, a pesar que els preus a venda al públic han sigut superiors.    I la fruita d'estiu està tan mal de preus, senyor conseller, en el mercat, que algunes cooperatives de la Vall d'Albaida (el senyor president colpeja amb la maceta) han aconsellat als seus llauradors que no cullguen perquè els preus de mercat no cobrixen el preu de collir.    Per tot açò li pregunte, quines mesures va a prendre la conselleria davant l'actual situació de crisi de preus de la fruiticultura valenciana?    Gràcies.    (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Cotino.      El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyor Lozano, vosté ha fet com és habitual una semblança de la catastròfica situació de la Comunitat Valenciana. En eixa realitat dóna la casualitat que enguany de la pregunta que vosté me deia, mire, enguany se van a collir un 37% més d'albercocs que l'any passat. Un 70% més de bresquilles que l'any passat, i un 65% de nispros més que l'any passat i que l'any anterior i que més cap allà. El que significa que està produint la Comunitat Valenciana més que produïa en els anys anteriors. I eixa és una realitat que està ahí. I una altra realitat distinta són els preus que vosté coneix perfectament que tenen una solució més complicada que el poder millorar la terra per a poder produir.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Lozano. (Remors)      El senyor Lozano i Pastor:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor conseller.    Efectivament, vosté està parlant de quantitat, jo estic parlant de persones. I mire, en esta situació de crisi actual i també conjuntural li contaré una anècdota que passà l'altre dia en Amadeo de Saboya, 2, i en el mostrador de recepció li preguntaren a un llaurador que va anar: «¿Viene usted a apuntarse como voluntario a los actos del papa? ». Esta persona respongué: «Perdone, que açò no és la conselleria d'Agricultura? » (Remors) I és que porte -deia el llaurador-, que portava un paper per al tema de les subvencions.    Senyor conseller, vosté està dedicant personal i mitjans de la conselleria d'Agricultura per a organitzar la visita del papa. I açò és greu. Si açò és greu en una situació normal, en estos moments és un insult als llauradors i ramaders, no a l'agricultura. L'agricultura està tan bé que per desgràcia fa massa pel que necessita el mercat. El problema, i vosté ho sap, el tenen els llauradors i ramaders. Perquè els llauradors ho sàpien, l'àrea de modernització d'infrastructures agràries i el servei de producció vegetal, adscrit a l'àrea de foment agrari està totalment dedicada a este esdeveniment. És vox populi que un cap de la seua àrea va dient a les comunitats de regants que no els pot rebre perquè no té temps amb açò del papa. I jo li pregunte també a vosté: vosté quant de temps està dedicant a açò del papa? Tan mal està d'idees i propostes que ha tirat la tovalla i està deixant el sector a la mà de Déu? , perquè, pel que es veu, és l'única cosa que vosté està plantejant!    Jo pense que això de vosté, senyor conseller, és una burla permanent als homes i dones del camp. Any darrere d'any estem abandonant el camp. L'única cosa que està oferint és un pla Millorar, que suponc que és el que ara me contestarà, que és el mateix que si diguérem que en Tarragona no ha eixit el sol, perquè no aporta absolutament res. I li diré l'última: vostés estan enviant, la Conselleria d'Hisenda, un paper de les subvencions a tots els nostres llauradors que han rebut subvenció, per al tema de la renda. . . L'any passat se va enviar i ara vosté envia este mateix paper en companyia d'un altre. Per tant, vol dir que s'ha carregat amb la faena i damunt amb el gasto, amb la despesa, i l'única cosa que canvia respecte a l'any passat és que esta comunicació és un servei d'atenció als agricultors i les entitats que integren el sector agroalimentari de la Comunitat Valenciana com a objectiu bàsic el pla Millorar està desenrotllant a través d'un procés de modernització.    Si açò és el que aporta el pla Millorar, que és el mateix però amb més gasto, vosté està malbaratant, i en una situació com la que estem, que això li costarà a vosté més de setanta mil euros, enviar cartes que, a més, estan aplegant tard, perquè ja estem al final, doncs, la veritat és perquè jo li diga si a vosté encara li queda respecte als llauradors, dimitixca, encara que siga, mos quedarà. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyoria, vaja finalitzant.      El senyor Lozano i Pastor:    . . . l'esperança en el futur.    Gràcies. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor Lozano.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Cotino.      El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:    Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.    Senyor Lozano, vosté no és capaç de demostrar ninguna de les coses que ha dit en esta tribuna. Cap! , cap! (Aplaudiments) I vosté i el seu grup parlamentari i el Partit Socialista a nivell nacional i de la Comunitat Valenciana no són capaços de defendre els interessos dels llauradors i del poble valencià. (Aplaudiments i protestes. La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) I com no saben ni estan aportant una sola idea nova per a renovar el camp de la Comunitat Valenciana i solament (veus) que fa el president del govern. . . , dir-mos en Catalunya que no podem tindre auia en València perquè a ell no li dóna la gana, doncs, resulta que el resultat de tot això (veus i aplaudiments) són les coses que vosté està diguent en esta tribuna per a despistar als llauradors valencians del que tenim de fer!    Mire vosté (veus), mosatros sabem molt bé el que tenim de fer i estem fent-ho! I estem fent-ho en companyia de companys de vostés d'altres comunitats autònomes i estem demanant en Brussel·les i al Govern central el que necessita el camp valencià! (veus), i el que necessita el camp valencià, que el govern de vostés de moment està mirant cap a una altra banda. I això és el que tenim de fer, i això és el que vosté tindria de fer i estar al costat del poble valencià i al costat dels llauradors i demanar el que mosatros necessitem! (Aplaudiments) I això és el que vosté tindria de fer.    I, per tant, senyors, ací n'hi ha un pla Millorar, sí, senyor! , i estem millorant! I això que vosté diu de cultiu en comú, que a la millor vosté no s'ho creu, s'ho estan creguent els que ho tenen de fer, i hui he tingut una reunió amb la federació de cooperatives i m'han dit que eixe és el camí i que tinc d'avançar per ahí, mentres vosté parla de pures teories i de purs temes. . . Que a vosté li molesta que València siga important! , i a vosté li molesta que el papa vinga a València! Doncs, mire, jo no en tinc la culpa! (Aplaudiments) Jo no tinc ninguna culpa que a vosté li moleste tot això.    Per tant, jo vaig a seguir fent, mentres el president de la Generalitat i el poble valencià me donen la confiança, treballant en el camí que estic fent.    Moltes gràcies. (Aplaudiments i veus)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Les dos preguntes que venien a continuació, senyories, n'hi ha un escrit dirigit a la mesa, 50. 701 de registre d'entrada, en què n'hi ha una excusa de l'honorable conseller de Territori i Habitatge. Per tant, les dos preguntes queden ajornades.      Preguntes 243/05, 244/05, 245/05, 246/05, 247/05 i 248/05 al conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre una plaga de l'insecte morrut roig que afecta el palmerar d'Elx, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 38. 215, 38. 216, 38. 217, 38. 218, 38. 219 i 38. 220).    La senyora vicepresidenta primera:    Anem a passar al punt següent, que és el punt número 6. En el primer bloc de preguntes que comprenen la pregunta de la 243 a la 248, que van dirigides a l'honorable conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, i són de l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre una plaga de l'insecte morrut roig que afecta el palmeral d'Elx.    Senyor Oltra. . .      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    Bé, senyor conseller, per fi podrem debatre aquesta qüestió en una pregunta oral. Ho dic perquè crec que vosté ha batut el rècord d'inassistències al Ple, d'excuses, no vaig a dir justificades o no. . . Jo també ho relacione, segurament, amb el treball extra que li està ocasionant la visita del papa, no? , i que probablement, doncs, a l'hora d'elegir entre una cosa i altra, doncs, cadascú és lliure d'elegir, i probablement això.    Segurament el fet que han fallat hui tants consellers, doncs, ha fet que en vinga algun dels no habituals. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Podria fer les preguntes, senyor Oltra, si és tan amable? Gràcies.      El senyor Oltra i Soler:    Sí, no, bé, si les preguntes segur que se fan, el que no sé si tindrà resposta, però la pregunta és segur que se fa.    En tot este temps, del tema aquest, doncs, clar, la compareixença seua ha tardat tant que ha permés que inclús. . . , és cosa de vore com està l'ambient, eh? , que inclús una pregunta per escrit, que normalment tarden moltíssim més, s'haja fet, no? I jo tinc ara mateixa, doncs, eixa resposta per escrit a aquest tema, que va estar presentada també en el seu dia.    Bé, en tot este temps, doncs, ara mateixa la situació per a nosaltres continua sent molt preocupant, no? , inclús de la resposta per escrit que vosté em va contestar, doncs, se desprenen algunes qüestions que em pareixen preocupants, no? Perquè, clar, l'existència d'aquesta plaga és especialment preocupant en Elx, perquè el palmeral d'Elx, doncs, és el que està declarat patrimoni de la humanitat i tot això, no? , però és cert que existeix. . . , en molts llocs del País Valencià, s'ha detectat l'existència de la plaga.    El que passa és que, clar, lògicament, el primer que cal fer és declarar el municipi a on s'ha produït com un focus i establir les mesures -digam- de prevenció corresponents. Ahí, per exemple, la primera qüestió que xoca és que el llistat que vosté mateixa em diu en aquesta resposta de municipis, que han estat publicats com a tal en el Diari Oficial de la Generalitat, no coincidix amb el llistat de municipis a on s'han detectat i s'han destruït palmeres afectades. . . , en quantitats importants. Seria la primera qüestió que m'agradaria que me poguera respondre, no? , a què es deu que determinats municipis que s'han detectat palmeres, vaja, per exemple, San Antonio de Benagéber, està per exemple l'Eliana, Xilxes, Polinyà de Xúquer, per exemple, Sagunt, amb 357 palmeres detectades i destruïdes, per exemple, etcètera, etcètera, no hagen estat declarats com a focus amb presència d'aquest insecte.    Perquè, clar, si no ha estat declarat, això vol dir que no s'han pres mesures de control o immobilització de les palmeres existents en eixe municipi. Per tant, el risc d'extensió és evident. Què ha passat ahí perquè eixa aparent descoordinació existixca?    Després, el nombre de palmeres detectades i destruïdes (remors) no coincidix, en el municipi d'Elx, amb les que vosté diu (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta), amb les que en altres ocasions  la mateixa conselleria declarà públicament, no? No sé a què ve eixe ball de números que trobe preocupant.    Vosté, en l'escrit, reconeix que no hi ha tractament eficaç en contra de la lluita del morrut roig. . . Bé, vosté sap també que hi ha llocs, en altres països -Israel ha segut l'exemple que més ha sonat-, a on s'ha detectat la presència d'aquesta plaga i ha estat -digam- guanyada la batalla en contra d'ella. A mi m'agradaria que això es poguera confirmar, si és així, perquè pareix una declaració d'impotència davant un problema greu que tenim.    Després, com també contesta a la pregunta quant als equips tant humans com materials disponibles per a la lluita, però nosaltres tenim informació que eixos equips, molt recentment, han estat molt reduïts els diferents -digam- conflictes amb l'empresa, era amb Tracsa, en concret, i que en aquestos moments el personal i els mitjans que per part de la conselleria estan dedicant-se a lluitar contra aquest plaga en el municipi d'Elx, no són els que vosté diu en la seua contestació.    Després, una qüestió que tot el món compartix la seua importància, com pot ser la instal·lació de trampes per a la captura d'aquest insecte, vosté en la resposta diu que enguany se van a instal·lar 4. 000 trampes d'aquestes. Pareix una xifra raonable. El que ens pareix preocupant és per què fins ara se n'han instal·lat tan poquetes, quan açò el més lògic seria que al principi de detectar aquesta plaga i tenint en compte inclús experiències d'altres llocs, perquè no és la primera volta que en el territori -digam- espanyol apareix plaga d'este tipus. . . En el seu moment, en la província de Granada ja aparegué, en Canàries està fent una destrossa important i en tots estos llocs s'ha utilitzat el tema de les trampes com un mitjà de prou eficàcia en la lluita.    També ens agradaria saber quin està sent el nivell de col·laboració amb l'Ajuntament d'Elx, que, lògicament, com a ajuntament, el municipi més afectat, doncs, té grans esforç bolcats en el tema. O siga, quin està sent, perquè no sempre pareix que hi ha hagut una coordinació entre conselleria i ells, i l'ajuntament, com deuria haver estat.    Vosté, en l'escrit, també contesta una de les preguntes orals pendents, que era el tema dels motius que puguen justificar la presència d'aquesta plaga, no? , i diu que pot ser o que és provinent de les importacions de palmeres, especialment d'Egipte. Això fa anys també que se ve dient i planteja que això, doncs, probablement té a vore amb la manca de controls fitosanitaris, amb els ports, el tema, i que, a més, això correspon al ministeri i tal.    Però, clar, vosté també recordarà. . . , home, va ser un càrrec d'eixe govern, que el PP ha manat huit anys! en el ministeri, en Madrid, o siga, no sé si és que vosté té informació que en eixos huit anys se feen les coses bé i ara se fan mal, perquè, en cas contrari, el defecte que vosté detecta segurament també serà responsabilitat en el seu moment del ministeri quan estava el Partit Popular.    I, en tot cas, en el tema d'inversions, quina és la inversió que fins ara ha fet la conselleria i quins mitjans s'estan fent per a distribuir eixa ajuda entre viveristes, llauradors, persones o entitats afectades per aquest tema? , i com està en estos moments el tema de la lluita, en quin nivell estem d'èxit o no èxit en la lluita contra aquesta plaga.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Cotino.      El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:    Moltíssimes gràcies.    Per ampliar la informació que per escrit li vàrem manifestar des d'esta conselleria. . . Però abans de dir-li, jo he vengut en tres ocasions ací, a estes Corts, per a contestar a esta pregunta, i no l'he contestat perquè no m'ha arribat el torn. L'única volta que he demanat excuses per a vindre és la setmana passada, que estava en Brussel·les i que precisament estava parlant d'este tema.    Per tant, anècdota a part, li tinc de dir que des de la Conselleria d'Agricultura, en companyia de l'Ajuntament d'Elx, que hem tengut un estreta col·laboració, i del ministeri, vàrem organitzar un curs especial duguent els experts internacionals, unes jornades, sobre este tema, entre ells gent d'Egipte. Realment, en eixe curs se va dir que les mesures que estaven prenint ací eren les mesures que fins a data actual se descobrixen i s'està lluitant contra esta plaga que, realment, és una plaga possiblement importada i que, certament, ha fet un malbé en diverses zones de la nostra comunitat.    A data actual, els equips que estaven prevists estan actuant, com vosté ha dit; hi ha hagut un període de temps en què perquè segons els experts el plantejament de fins que no arriba -podríem dir- prop de l'estiu, el despertament d'eixa plaga no és igual i, llavors, no era necessari el tema de mantindre tots els equips, se mantingueren nou equips permanents, per si apareixia un focus determinat. A data de hui no han aparegut nous focus com aparegueren l'any passat, per dir-ho d'alguna manera, més o menys en esta època de l'any.    En qualsevol mesura, d'acord amb el Ministeri d'Agricultura s'ha tret un decret per part del ministeri que a on han aparegut estos focus se decreta cinc quilòmetres a la redona a on hi ha d'haver un control fitosanitari de les entrades i eixides de les palmeres, que és una mesura aconsellable per este tema i perquè cal enfocar els plantejaments de les ajudes i les subvencions a aquells que han pogut tindre, especialment planteristes, que han pogut tindre un tema d'estes palmeres.    Bé. Les mesures que s'han pres -com vosté coneix, possiblement per la contestació escrita i per altres fonts d'informació- és essencialment allí on hi ha hagut una palmera cal destruir-la, si és possible, in situ, amb la finalitat que no es puga transportar, ja que este bitxo el que fa és botar d'una palmera a una altra. I després en el tema essencialment dels planteristes, s'ha hagut de destrossar les palmeres adequades que en algun focus de camp eixia, i eixe palmeres destruir-les en el mateix camp. I pagar i subvencionar amb fons entre el Ministeri d'Agricultura i la conselleria al 50%, per a indemnitzar els llauradors que tenen planters de palmeres, i s'hagut de. . .    Per tant, és en tema en què hem de treballar, que hem d'estar totalment alerta. I que, bé, no podem dir que és un tema controlat i resolt, perquè si diguérem això, no estaríem dient la veritat. I pense que el que sí que estem fent és prenent les mesures que en l'àmbit internacional es recomanen que es prenguen en este cas.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    La veritat és que, senyor conseller, no ha contestat gran part de les preguntes que li he fet. Per exemple, per què apareixen una sèrie de municipis on s'han detectat i destruït un nombre important de palmeres i no estan declarats com a tal focus. Ho dic perquè, clar, si no estan declarats, no hi ha limitació a l'hora de la plantació o moviment de palmeres. I això, lògicament, pot estendre el risc que eixa plaga es menege. En la mateixa resposta que me va fer, apareix això i podria comprovar-ho.    El tema del control fitosanitari per part del tema dels ports i això, sí que m'agradaria vore què ha passat. Perquè, clar, el problema no és d'ara. El problema no és que des que està el govern socialista a Madrid s'ha deixat el control. El control probablement deu ser el mateix que hi havia. I quina raó justifica això o quines mesures s'han aplicat perquè això no torne a passar?    El tema de les trampes. Home! , jo crec que. . . Jo he parlat amb alguns tècnics també en la matèria i tots opinen que quan es va detectar, era un moment adequat, era un moment adequat per haver instal·lat un nombre major d'estes trampes, per haver evitat l'extensió del problema. Ara és vosté el qui diu: «És que no era el moment i tal». Bé, pot ser això o pot ser a la millor una excusa que ho han pensat un poquet tard. Jo crec que això és un tema preocupant.    Quin ha sigut el nivell d'ajudes? Sí que ens agradaria saber, fins ara, quina ha sigut eixa quantitat. Sabem el que l'Ajuntament d'Elx està gastant-se, perquè ha sigut públic i notori, ho han dit en els mitjans de comunicació. Però per part de conselleria no sabem el tema quin està sent, quant a ajudes a viveristes, llauradors, etcètera, etcètera, que són de veritat els grans afectats.    Després, és cert que el ministeri aprovà recentment eixa proposta, però jo no sé en eixa proposta mitjans per a controlar-ho, perquè això també és prou relatiu. O siga, controlar un moviment de palmeres al voltant de cinc quilòmetres de radi, això té problemes seriosos de gestionar. No sé això la conselleria. . . Perquè, clar, astò és un problema. . . que jo crec que vosté és conscient perfectament.  Si no se controla bé, el moviment de palmeres. . . Tinga en compte que els majors focus han aparegut en vivers. En zones del terme municipal d'Elx és on s'han destruït centenars de palmeres en vivers. Perquè, a més, és lògic. La palmera joveneta és la més atractiva per a este bitxo.    Llavors, si això no es controla bé, el tema de la venda. . . El viveriste té les palmeres plantades per a vendre-les, no perquè estiguen allí. Llavors, si això no es controla. . . I d'alguna manera no està controlat, perquè en un moment donat sí que era molt estricta la conselleria. Després, davall pressions -clar, la gent tenia paralitzat, digam, el seu mitjà de vida-, es va obrir la mà. Això parlant de zones com la d'Elx, que està declarada focus de presència d'aquesta plaga. No sé en altres municipis on s'han detectat palmeres i no està declarat el que estarà passant.    Vull dir, que el control crec que hauria de ser molt estricte, molt estricte, primar això inclús davant d'interessos comercials. Que si estan afectats, a la millor la solució no és obrir tant la mà com intentar buscar via subvencions, via ajudes. . . Bé, vosté té este problema, no menege les palmeres, perquè al final astò, a poc a poc, el que hem anat fent és que cada volta hi ha més terme municipal del País Valencià on s'ha detectat este problema. I, per tant, jo crec que caldria fer esforços per a intentar que això no s'estenguera. I això probablement costarà diners. Bé, les ajudes són per això, les ajudes són per això.    I el moviment de palmeres, que abans vosté deia: «Es que quan menys es menegen. . . i si es pot destruir en el lloc, millor que millor». . . Jo li puc dir que palmeres d'Elx s'han destruït en Villena, i palmeres d'Asp s'han destruït en Villena, perquè això ha eixit en els mitjans. . . , de Novelda. Se n'han destruït i ha eixit en els mitjans de comunicació. O siga, que no sempre estan fent-se les coses com vosté opina que haurien de fer-se. No sé fins i tot quines mesures de control hi ha ahí, perquè moviment de camions plens de palmeres infectades per l'autopista o por l'autovia, me pareix un tema molt delicat. I això està passant, eh? Això està passant i a mi m'agradaria que això no passara, perquè l'únic que fem és estendre el risc que això passe.    Per tant, senyor conseller, m'agradaria que aclarira, per una banda, això, eixes preguntes que han estat sense contestar. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Il·lustre diputat, vaja finalitzant.      El senyor Oltra i Soler :    . . . -acabe de seguida-, perquè crec que és l'única mesura de. . . En estos casos, mentres la plaga no s'eradique definitivament, crec que cal extremar el control, no ser permissiu, encara que això, ja dic, si costa diners, lògicament les subvencions han d'estar prioritàriament per a estos objectius.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Cotino.      El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:    Gràcies, senyora presidenta.    Mire, s'han constituït 24 equips de detecció i vigilància per al control d'estes palmeres. A més del control per la normativa, tant de la Generalitat com del Govern, s'han de transportar estes palmeres amb la corresponent documentació. I qualsevol força de seguretat té la competència per a poder controlar eixe tema. I, per tant, és un tema que s'està fent i seguint perquè no entren palmeres.    Quan estem parlant de l'entrada de productes, en este cas, de palmeres, o és un altre tema que ha eixit en algunes converses parlamentàries, o també d'altre estil, en el tema de l'entrada de productes que puguen tindre algun problema fitosanitari. . . Mire vosté, és un del problemes que davall el punt de vista de l'Estat espanyol i la Unió Europea, és necessari prendre unes mesures, tal vegada més contundents que les que s'han pres fins ara.    Jo no estic. . . plantejar que les palmeres han entrat. . . si en el govern estava el Partit Socialista o estava el Partit Popular. Mire, jo crec que en els coses s'ha de tindre una professionalitat. I el fet que jo li explique a vosté és que pels estudis que s'han fet, eixa nova plaga que mos ha entrat en les palmeres és una plaga que ha vingut de fora, és una plaga que probablement ha entrat per un port. No sabem exactament si ha entrat per un port de la nostra comunitat o d'altra comunitat espanyola, o possiblement de França, per qualsevol camí.    I llavors, el plantejament del canvi dels sistemes fitosanitaris és una necessitat urgent que s'ha de prendre, tant des de la Unió Europea com des del Govern espanyol, per a controlar això o per a controlar, per exemple -un tema que hem debatit moltes voltes-, l'entrada en el tema de cítrics, que és un altre problema que tenim ahí permanentment.    Jo li puc facilitar a vosté, i aixina ho faré, tot tipus d'ajudes que n'hi ha per a les persones, planteristes, o a qui li corresponga, quina subvenció és la que tenen prevista i quina és la que s'ha donat. . . (Inoïble per raons tècniques)    Pregunta 88/06 al conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre acords compensatoris en el sector citrícola, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 49. 348).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Anem a passar a la següent pregunta, pregunta número 88, que també va dirigida a l'honorable conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, i que formula la il·lustre diputada senyora Dolors Pérez i Martí del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobra acords compensatoris en el sector citrícola.    Senyora Pérez.      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor conseller, la temporada citrícola 2004-2005 va estar motivada per una quantitat de problemes, principalment per la climatologia, que varen ser negatives per al sector. Però, a més a més, veníem arrossegant ja una negativitat, a causa de tot aquell problema que tinguérem en l'exportació als Estats Units i que les conseqüències les continuàrem arrossegant fins a la temporada 2004-2005.    Però a més d'això, en la temporada 2004-2005 comencen també a créixer totes les importacions efectuades des de països tercers, principalment del Marroc i d'Egipte, que lògicament tenen tot el dret del món, perquè nosaltres també busquem altres mercats.    Però cal tindre en compte que estes importacions, que a hores d'ara, a hores d'ara, en l'any 2006, i fa dos mesos, equivalien al 82% del total de la seua pròpia exportació, fins i tot no representant una gran quantitat dintre de la producció que tenim els valencians, equivalent poc més o menys a tres milions de tones de cítrics de diferents qualitats i diferents categories, sí que és veritat que eixos productes ajuden, a més de la climatologia, ajuden a rebentar el que puga quedar en el mercat de la citricultura valenciana.    A hores d'ara, senyor conseller, el sector productor -i vosté ho sap molt bé, perquè ha estat reunit amb ell, i per això s'asseu fins i tot amb Intercitrus, per a tractar el tema-, es troba al límit de la seua capacitat de paciència. I no sabem fins i tot si els sistemes de reg localitzat, per allò de conservar la citricultura, o si quantitat més que qualitat, o qualitat més que quantitat, van a servir d'alguna forma per a donar solució a la situació que travessen.    D'ahí que jo voldria saber, senyor conseller, el que ha exposat la senyora presidenta de la Mesa, i és si existix algun acord compensatari en el sector citrícola, promulgat per la conselleria, per les pèrdues registrades principalment en la temporada citrícola 2005-2006.    Gràcies, senyora presidenta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Cotino.      El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:    Moltes gràcies.    Senyora diputada, la Conselleria d'Agricultura no té, ni pot tindre, perquè la legislació aixina li ho prohibix, la possibilitat de donar ninguna subvenció ni ninguna ajuda, podíem dir, per pèrdues d'un producte.    La Conselleria d'Agricultura ha fet -i vosté és coneixedora, perquè jo crec que en el seu moment s'informà d'este tema- unes ajudes per un problema catastròfic que vàrem tindre a conseqüència de les gelades i perquè poguérem recuperar els arbres en aquells llocs que s'havien gelat, essencialment, i una línia que acabarà el 31 de desembre d'enguany, que és per a canviar els plantons que en el seu moment es varen haver de canviar i que s'estan fent eixos canvis en l'actualitat.    Per tant, eixes són les dos ajudes especials que la Conselleria d'Agricultura pogué ficar en marxa, i les va ficar immediatament per a poder resoldre el problema d'aquelles persones que s'havien quedat no solament sense collita, sinó a vegades també sense arbre.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor conseller, em deixa vosté esbalaïda. Que vosté siga conseller del País Valencià i que em diga que no té competències per a donar solució al problema de la citricultura al País Valencià, suposant la producció de vora 3. 000 tones, un sector que els seus guanys els invertix al País Valencià, què vol que li diga? Vosté, probablement, serà un bon tècnic, però és un mal conseller en este aspecte. Vosté és un mal conseller.    Em vol dir vosté a mi, senyor conseller, que no ha rebut del sector agrari, del sector citrícola, com és Intercitrus, la necessitat que davant de la rebentada de mercats, de les collites de cítrics que s'han quedat penjades en els arbres, després de la inversió que ha fet el sector, me vol dir vosté que no han demanat ajudes? Perquè, clar, la climatologia és una part de la destrucció del sector. Diga'm, senyor conseller, de veritat és vosté conseller del País Valencià en matèria d'agricultura o és un tècnic dependent d'una conselleria probablement no d'agricultura? D'on vullga vosté, senyor conseller. Però, vosté té una responsabilitat i la contestació que m'acaba de donar és no solament injusta, sinó desagradable i incomprensible per al sector.    Per tant, li torne a formular la pregunta: s'ha creat algun tipus d'acord compensatori en el sector citrícola per les pèrdues registrades en la temporada 2005-2006 al País Valencià?      La senyora vicepresidenta primera:    Gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Cotino.      El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:    Gràcies, senyora presidenta.    Doncs, mire, vosté, jo no sóc conseller d'Agricultura al País Valencià, sóc de la Comunitat Valenciana. Per tant, d'ahí per començar. (Remors)    El segon tema, a partir d'ahí, dir-li que és convenient quan una persona ostenta un càrrec com és vosté, que hauria de conéixer quina és la normativa europea que regix el plantejament de les ajudes a un sector agrari. I un dels temes bàsics de la normativa europea respecte al sector agrari és que no poden haver ajudes directes a un problema de preus, hui per hui.    La conselleria d'Agricultura està impulsant, i ací hi ha un acord -que jo li facilitaré- firmat pels consellers d'Agricultura de distintes comunitats autònomes, dins de la reforma de l'OCM, que està precisament ara en negociació, una sèrie de mesures perquè a partir d'esta aprovació puguen fer-se unes mesures que tant en fons europeus, en fons de l'Estat o en fons propis de la comunitat, quan hi hagen uns productes que hagen baixat a un límit per sota del cost de producció, doncs, que puguen destinar una quantitat de fons a la resta que ja existixen sota el punt de vista de retirada que podem dur a sucs de taronja, de retirada que podem dur al ramat o en cas concret a abocadors, com a vegades cal fer, que eixe quota s'amplie i que, a més, puguem nosaltres amb fons propis, cosa que no podem fer amb la legislació actual, poder ajudar el sector. Eixa és la realitat i la normativa europea.    Jo m'estic reunint moltes voltes amb Intercitrus, i m'estic reunint molt voltes amb els sindicats agraris, i m'estic reunint amb els exportadors, i m'estic reunint amb les cooperatives, i entre tots eixos hem fet este document que jo ara amb molt de gust li entregaré.    Pregunta 271/05 al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, sobre l'elaboració d'un pla de competitivitat per al sector tèxtil, que formula la diputada Rebeca Lirios Soler Cejudo del GP Socilista (RE número 45. 129).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Anem a passar a la següent pregunta, pregunta 271, que formula la il·lustre diputada, Rebeca Lirios Soler Cejudo, del Grup Parlamentari Socialista, sobre l'elaboració un pla de competitivitat per al sector tèxtil i que va dirigida a l'honorable conseller d'Empresa,  Universitat i Ciència.    Quan vullga, senyora Soler.      El senyor Soler Cejudo:    Gracias, señora presidenta.    Señor conseller, en primer lugar, decirle que lamento profundamente que no haya salido de su propia iniciativa el acudir a esta cámara a explicar todos y cada uno de esos planes de competitividad de todos los sectores que hemos tenido que conocer a través de los medios de comunicación. Yo desconozco los motivos de esa huída permanente por su parte en este tema, en este tema de los planes.    En cualquier caso, quiero recordarle que soy de Alcoy, soy alcoyana y, por lo tanto, conozco muy bien, cuál es la realidad del sector y he de decirle que sé de primera mano que los empresarios no le tienen ninguna confianza ni a usted ni a ese plan, que espero explique a continuación o, al menos, trate de responder a la pregunta que le formulo: ¿por qué motivo a 1 de diciembre del año 2005 no se había presentado el Plan de competitividad del sector textil?      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señora diputada, con fecha de diciembre de 2005 la respuesta que estaba prevista era que se elaboró hace un año el plan, el plan estaba elaborado casi hacía un año. Tal es así que se presentó la primera generación de frutos de los planes de competitividad, es decir, a la primera convocatoria de líneas presupuestarias. En septiembre del pasado año se le adjudicaron 2,1 millones de euros al sector textil, se presentó en sociedad el pasado 19 de enero en Ateval, y la razón de que se presentara tan tarde fue porque en el plan había incorporados dos aspectos que esta conselleria de un servidor no podía dar respuesta; uno que tenía que ver con el tema laboral, que se ha dado respuesta recientemente o, al menos, esa es la intención por el Ministerio de Industria en Madrid, y otro que era la financiación de la deuda que se ha dado respuesta concretamente hoy. Hoy, el Instituto Valenciano de Finanzas, creo que ha sido el Instituto Valenciano de Finanzas, ha hecho una posibilidad de financiar la deuda de las empresas del orden de 200 millones de euros.    Por tanto, sí que existe un plan desde hace mucho tiempo, un plan en donde los empresarios, etcétera, están encantados con él. Todo lo contrario de lo que usted dice, señora.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Soler Cejudo.      La senyora Soler Cejudo:    Gracias, presidenta.    Señor Nieto, lo ha intentado pero no lo ha conseguido. Tengo que decirle que continuamos sin saber por qué ha relegado al sector textil al último lugar en las prioridades de su conselleria y continuamos sin comprender por qué este plan ha resultado el peor parado en toda esta trama de planes.    Mire, y usted ya conoce cuál es nuestra opinión respecto al papel que no ha jugado su conselleria en esta terrible crisis que azota principalmente a los sectores tradicionales entre los que se encuentra el sector textil.    Mire, el escenario augurado hace más de 10 años ya preveía una serie de consecuencias, y esas consecuencias parece que para ustedes han sobrevenido como por arte de magia, como que han venido de la nada. Y ustedes en este caso han actuado como aquel alumno despistado e irresponsable que llega un día a clase y se encuentra con que es el día del examen, y eso es lo que les ha pasado a ustedes en política industrial. Sabían perfectamente lo que se nos venía encima y en una gesta, por así calificarlo, de irresponsabilidad, se han atrevido a improvisar, así, sobre la marcha. Han improvisado y como la improvisación no es lo suyo, han tenido que recurrir a la técnica del plagio. Y suspende usted, suspende, señor Nieto, porque en estos dos años que lleva como conseller tengo que decirle que no ha realizado ninguna aportación personal a la política industrial en esta comunidad.    Mire, ni tan siquiera se ha molestado en recoger las iniciativas que quiero recordarle que se encontró encima de la mesa cuando tomó posesión como conseller. ¡Fíjese! , lo único que ha hecho ha sido revisar el plan que le dejaron, eliminar lo realmente trascendente, presentarlo como si lo hubiera presentado y elaborado usted. Y llega y presenta un plan que de forma grave elude las principales reivindicaciones del sector, como usted bien ha señalado en su primera intervención, los aspectos financieros y laborales. Y tengo que recordarle que estas cuestiones sí que se tenían en cuenta en aquel plan que se encontró elaborado encima de su mesa y que, incluso, quiero recordarle que las dotaba de financiación. Para este apartado se destinaban cinco millones de euros. Y usted, de entrada, llega, la deja a cero y, a continuación, se va de pedigüeño al ministerio. Y eso, creo que no es serio, señor Nieto.    Por cierto, quiero recordarle que el gobierno del señor Zapatero ya ha resuelto un gran acuerdo con patronal y sindicatos, con una inversión de más de 810 millones de euros, un acuerdo de máximos (aplaudiments), un acuerdo histórico para el sector textil con el que ustedes están obligados a colaborar y que cubrirá, ¡cómo no! , con todas esas reivindicaciones del sector que este gobierno, que preside el señor Camps, ha sido incapaz de atender como debiera.    Como le digo, este plan le ha supuesto un gran coste a su credibilidad como conseller, señor Nieto, y usted sabrá que lo peor que hay en política es perder la credibilidad, la credibilidad e incluso que los suyos certifiquen su nefasta gestión al frente de la conselleria. Y ya me explicará con qué criterio ha prescindido de la creación de una unidad a nivel europeo para la defensa de la competencia y los intereses del sector en el mercado internacional. Y también deberá explicar a esta cámara por qué razón ha prescindido del programa de apoyo a la modernización tecnológica del sector auxiliar textil y por qué ha dejado de brindar el apoyo al CEI de las comarcas centrales, y por qué ha desestimado el refuerzo al departamento de Ingeniería Industrial de la Universidad Politécnica de Valencia.    Pero, si es que analizamos todo lo que les ha ido contando a los supuestos interlocutores del plan, nos encontramos con episodios tan extravagantes como los ocurridos con el Instituto Valenciano de Finanzas. Y yo no tengo que recordarle que Ateval le puenteó en sus negociaciones con el instituto ni las mentiras con las que trató de engañar y disfrazar su nula implicación.    Mire, de esto no ha hablado nada y espero que lo haga en su réplica porque, en definitiva, señor Nieto,. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyora diputada, vaja finalizant.      La senyora Soler Cejudo:    . . . lo que queda es que usted no ha hecho nada en absoluto para mejorar la situación de nuestras empresas textiles. Yo no sé si será por ignorancia o quizá por despecho hacia su antecesor; el caso es que con su inoperancia ha perjudicado y mucho a uno de los sectores más importantes de esta comunidad.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Señora, efectivamente, (rient) con rigor, como solemos hacer las cosas. En el Ministerio de Industria dijo el delegado de la Comunidad Europea, refiriéndose a la innovación, que había en estos momentos dos medidas en Europa dignas de mérito como estaban tratando los sectores tradicionales: una, la que habían puesto en marcha en Inglaterra, en relación con la industria del automóvil, y, otra, los planes de competitividad de la empresa valenciana.    Por primera vez en la historia, señora, se ha hecho, se ha dignificado a un sector pidiéndole al propio sector que elabore su Dafo, que elabore según su conocimiento aquello en lo que es débil y en lo que es fuerte. Y eso son los planes de competitividad. Luego, si me permite, le regalo uno para que lo tenga. (Remors) Lo que pasa es que nos tienen ustedes con esta falta de rigor (la senyora presidenta colpeja amb la maceta) un poco cohibidos para venir aquí con franqueza, porque (rient) evidentemente nada de lo que usted dice se corresponde a la realidad.    Los empresarios, los empresarios están encantados, los empresarios están encantados. Se han movilizado todos los instrumentos de la innovación, todos: los que tienen que ver con los planes de competitividad; los que tienen que ver con los centros de recepción estratégica de oportunidad de innovación cuyo concurso de personas salieron en marcha; los que tienen que ver con la ciencia como ámbito natural de la innovación que mañana se presenta en sociedad, que es el programa Gesta; lo que tiene que ver con aspectos colaterales como la moda que pasa a ser la pasarela a una semana de moda con connotaciones comerciales; lo que tiene que ver con la feria, que me gustaría que se diera una vuelta por ahí, por la feria, y viera cómo están evolucionando las empresas hacia textiles de características especiales, de resistencia, temperatura, etcétera, etcétera.    Por tanto, no ofenda al empresario, señora, que hemos hecho por primera vez, no ofenda a los que están en el tajo, que por primera vez de forma, una vez más rigurosa y seria, poniendo todos el conocimiento en marcha, estamos intentando superar una situación desde la soledad más absoluta, porque Madrid nos dejó solos y Bruselas nos dejó solos.    La implicación personal de un servidor en el tema del textil nada más llegar aquí hace dos años, cuando había por encima de la cuota admitida para todo el año, en marzo, que se había superado esa cuota, y había 200 millones de pares de piezas textiles en los puertos de Europa, dejando a las empresas en una eutanasia rápida, y dijimos «basta», la movilización en Bruselas, etcétera, etcétera, eso ha hecho que en estos momentos Bruselas y el propio ministerio hayan dado respuesta a algo que no había respuesta ninguna.    Por tanto, no minusvalore la acción que hemos hecho, que ha sido muy importante.    Gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Bé, senyories, transcorregudes les dos hores que resa l'article 152, de preguntes, i donant les excuses i no havent més punts per tractar, se suspén el Ple que es reprendrà demà pel matí, a les deu.    Moltes gràcies, senyories.      (Se suspén la sessió a les 19 hores i 4 minuts) |