Educaci%C3%B3%498150.12.10%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 10 de desembre de 2015.
Comença la reunió a les 16 hores i 36 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 4.

(La intervenció de la presidenta no s'ha gravat)

El senyor secretari:

Sí, pasamos lista para ver si hay cuórum, ¿vale?

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum.
Pausa)

La senyora presidenta:

Disculpeu.
És que tenim un ordre del dia que està en modificació.
Aleshores, estem intentant arreglar-mos.

Comencem amb.
.
.
Hi ha unes modificacions en l'ordre del dia.
Si voleu, vos les propose.

El punt 8 ha decaigut, que era l'últim punt que teníem.
L'ha retirat el Partit Popular, si no m'equivoque.

I mos fan una proposta, des del Grup Socialista, de modificació dels punts.
Seria passar, després del punt 3, tractar el punt 5 i el punt 7.
¿Estem tots d'acord en.
.
.
?
(Veus) Punset no està, ja ho sé; el punt 7.
(Rialles) ¿Estem d'acord en.
.
.
?
¿Algú té alguna objecció a fer el canvi d'ordre del dia?
No?
(Se sent una veu que diu: Â«Moltes gràcies.
Â») Bé, doncs.
.
.
(Veus)

Molt bé.

El primer punt és lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Imagine que per.
.
.
¿Algú té algun problema en aprovar l'acta?
¿Aprovem per unanimitat?

I passem al punt 2, per al qual demanem a la mesa que vinga el senyor conseller.
(Pausa)

Bé, estem tenint hui un dia caòtic.
Jo crec que el pont mos ha afectat un poc o no sé, perquè és tot prou caòtic.

Tenim la primera pregunta, que era la número 67.
Era una pregunta de projecció turística, i el conseller no és la persona designada pel Consell per a respondre esta pregunta.

Aleshores, si us pareix, passem a la pregunta 68.
I, si en este transcurs vinguera la persona responsable que havia de contestar esta pregunta, tornem a la 67.
(Se sent una veu que diu: Â«I si no?
Â») I, si no, està el senyor lletrat.
.
.
, vore què és el que hauríem de fer.
(Veus) Val?

Li he preguntat al senyor lletrat què hauríem de fer, si no apareguera la persona responsable, i m'ha dit que deixaríem constància que no ha vingut.

El senyor lletrat:

A ver, es una pregunta formulada por una diputada o diputado, diputado del Grupo Parlamentario Socialista.
Y, en ese caso, pues, habría que darle las excusas correspondientes al señor diputado, en la medida en que no se ha producido la comparecencia de quien tiene que venir a contestar.

En tanto, yo voy a intentar averiguar si, efectivamente, ha habido la comunicación correcta o ha habido alguna excusa que se haya trasladado y no se nos haya hecho llegar a la comisión…

La senyora presidenta:

Y no nos haya llegado a la mesa.
Que puede ser que haya llegado a las Cortes y no haya llegado a la mesa.

El senyor lletrat:

…Y, si a la comisión le parece bien, pues, se podría pasar a la siguiente pregunta, que sí que corresponde contestarla al conseller de educación, y esa quedaría pendiente.

En el momento en que pueda dar una explicación, pues, (inoïble) … ¿Vale?

La senyora presidenta:

Molt bé.

Preguntes

La senyora presidenta:

Doncs, passem a la pregunta número 68, formulada per la diputada María Mercedes Caballero Hueso, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, sobre el foment de l'ús del valencià.

Té quatre minuts.
Té la paraula la senyora diputada, María Mercedes Caballero.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, entre les prioritats d'este govern, em consta, està tornar-li, a la nostra llengua, el lloc que mai hauria d'haver perdut.
Però vint anys de denostació fan molt de mal.

El projecte de pressupostos que en uns dies debatrem ací deixa clara l'aposta del Consell per fomentar l'ús del valencià.
Però, a banda de les intencions, la nostra llengua necessita, a hores d'ara, accions contundents per tal que tot el món la conega i la utilitze.

Als pocs dies de la presa de possessió del Consell, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua va fer una declaració institucional que es concreta bàsicament en quatre punts: protecció de l'ús prioritari del valencià en l'ensenyament; la priorització de l'ús del valencià en totes les activitats oficials de les institucions, especialment en Les Corts, el Consell i l'administració local; el reconeixement i la garantia de fer efectiu el dret del poble valencià a uns mitjans de comunicació públics en valencià i, per últim, en eixa declaració, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua se ficà a disposició del Consell per a dinamitzar les actuacions unitàries dirigides a potenciar l'estima pel valencià.

Les recomanacions, com tot el món sap i vosté més, són de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Són d'obligat compliment.
I, per això, m'agradaria saber, per una banda, si les tindrà en compte, a l'hora de fer les accions; i, concretament, quines accions o plans té este Consell per a promoure i fomentar l'ús del valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula, per quatre minuts, el senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Molt bé.

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyoria.

És cert que el mateix Acord del Botànic ja diu que per a nosaltres.
.
.
, el nou govern aposta, clarament, per una administració compromesa amb la nostra llengua i que impulse la promoció i ús del valencià en la mateixa administració i al conjunt de la societat, tal com també reclamava l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, per recobrar, com deia vosté mateix, el lloc que deuria tindre i que durant massa anys ha quedat enrere.

De fet, en els darrers anys, la política lingüística ha estat un dels eixos més retallats en l'executiu valencià.
De 2010 a 2014, el pressupost dedicat a la promoció i ús del valencià va baixar més d'un 56,8%, i érem el territori amb llengua pròpia que menys invertíem per habitant en la nostra llengua.
En dades de 2014, per exemple, Euskadi invertia 21,5 euros per habitant; Catalunya, 4,4; Galícia, 2,5; i Astúries, 1,5 euros per habitant; i, en canvi, els valencians i les valencianes destinàvem 0,95 euros per habitant, no?

Com que per a nosaltres, com a Consell, i estic segur que tots els diputats i diputades que estem ací sabem que per a nosaltres és un privilegi tindre les dos llengües, el que hem de fer és, realment, apostar per l'ús de la nostra llengua, tal com diu el mateix Estatut i com està reconegut en esta legislació, no?

Des de la nova Direcció General de Política Lingüística i Gestió del Multilingüisme, si ho aproveu en els pressupostos de La Generalitat, anem a destinar més de tretze milions d'euros, duplicant així el pressupost de l'exercici anterior, on més de sis milions d'euros aniran destinats directament a línies d'ajudes de lliure concurrència no nominatives, és a dir que qualsevol entitat es podrà presentar per a poder rebre eixes subvencions, per al foment i la promoció del valencià.

En concret, eixes línies van molt en allò que vosté mateix ens estava dient de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
De fet, en relació amb la promoció de la llengua en l'àmbit local i, per tant, a eixa quotidianitat d'ús que deuríem promocionar, hem començat ja a coordinar-nos amb els diferents ajuntaments i mancomunitats per a la posada en marxa de campanyes de sensibilització lingüística.
I també les ajudes aniran destinades a les oficines i serveis de promoció del valencià, tant d'ajuntaments com de mancomunitats, per a donar suport a eixes actuacions i iniciatives que contribuïxen a la normalització en els àmbits més quotidians.
També en els municipis, evidentment, i mancomunitats de les zones castellanoparlants, per a promocionar que també es conega, reconega i s'estime la nostra llengua, i en activitats de promoció i de cursos per al coneixement de la nostra llengua.

No només això.
Com també es reclama des de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, té un caràcter transversal la promoció de la nostra llengua i les ajudes també aniran destinades a associacions, sindicats, universitats i altres entitats i institucions que tenen gran influència social, i també al teixit empresarial.
Pensem que l'excel·lència d'este sector passa també per unes pràctiques lingüístiques responsables i connectades al territori; i, per això, implica també l'ús del valencià com a llengua de comunicació i, al mateix temps, el foment d'altres llengües també en el teixit empresarial.

Pel que seria als mitjans de comunicació, que és una de les potes importantíssimes que sempre es reclama, hem incrementat les ajudes al sector per a fomentar l'emissió en valencià en els mitjans de comunicació social.
I també donem suport a l'ús del valencià en l'àmbit publicitari.
I per això, hem creat una nova línia en este mateix objectiu.

Pel que fa a l'administració, es va constituir la comissió interdepartamental per a l'aplicació de l'ús del valencià, que vam aprovar el 16 de novembre diferents instruccions.
Per exemple, amb els sotssecretaris, perquè siga realment una llengua d'ús preferent dins de l'administració en les nostres comunicacions internes i també externes.
I pretenem fer tot un programa d'acompanyament lingüístic per a aquelles persones que no es senten còmodes, que no estan capacitades fins al moment de poder utilitzar el valencià amb normalitat dins de la mateixa administració, que tinguen un acompanyament; que no siga una imposició, sinó que siga un acompanyament per part de l'administració per a tirar endavant.

I, per últim, dins de l'àmbit educatiu -acabe ja-, dins de la primavera educativa, en eixa gran trobada que farem sobre l'educació, farem un congrés sobre el multilingüisme que commemorarà els quinze anys del marc europeu comú de referència i del Portfolio Europeu de les Llengües, on pensem donar al valencià un especial protagonisme perquè sabem que en eixe món en què vivim la nostra llengua té un paper importantíssim per a jugar i l'anem a posar en valor, com pertoca a un territori com el nostre que té una llengua pròpia.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Té la paraula ara la diputada.
.
.
No?
No vol fer ús de.
.
.
?
Li quedava algun minut.
(Se sent una veu que diu: Â«No, no.
Â») Molt bé, molt bé.

Bé, doncs, una vegada contestada la pregunta, me comenten que.
.
.
Sobre la pregunta 67, m'ha comentat el lletrat que pareix que no hi ha una contestació, des del Consell, de qui hauria de contestar eixa pregunta.
Digam que se pregunta al Consell, i el Consell no ha designat quina persona ha de contestar eixa pregunta.

Aleshores, ahí ha quedat l'assumpte.
Això és el que m'ha comentat el.
.
.
(El diputat Fernando González, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Yo he visto en la prensa quién contestaba esta pregunta.
Deben tener un plan para eso.
Y lo he oído en la radio.
O sea, que me extraña que el Consell no sepa quién.
Â» Rialles) Sí?
(El lletrat de la comissió, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«A ver, un momentito.
.
.
Â»)

A vore, tenemos novedades.
(Rialles.
El lletrat de la comissió, sense micròfon, diu: Â«A ver, yo he hecho una consulta a nivel interno.
Y a nivel interno.
.
.
Â» S'interromp la gravació)

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a retre compte de l'inici del curs escolar en els conservatoris superiors de música i la situació en què es troben, amb professors que no saben la seua destinació i alumnes que no podran tindre docents amb la titulació necessària, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 3.
639)

La senyora presidenta:

Molt bé, doncs passem al punt 3, compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esports per a retre comptes sobre l'inici de curs escolar en els conservatoris superiors de música i la situació en què es troben, amb professors que no saben la seua destinació i alumnes que no podran tindre docents amb la titulació necessària, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula el senyor conseller per un temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Molt bé, moltes gràcies.

Em limitaré en el temps i aniré directe a la contestació.

Torne a comparéixer davant d'aquesta comissió d'educació, en este cas a petició del Grup Parlamentari Popular per a retre comptes, com es deia des de la presidència de la mesa, sobre l'inici del curs escolar als conservatoris superiors.
Que, per cert estaria bé també i estic segur que els diputats de la passada legislatura estarien molt contents que els consellers, en este cas, la consellera d'educació, haguera vingut tant a tots els requeriments que es feien, per part de la comissió, i que jo gustosament faig.
Però ja he comparegut ací explicant temes sobre el conservatori, ho he fet també en el ple i ho faré les vegades que faja falta per a poder-ho anar explicant.

En esta primera intervenció explicaré de forma directa la resposta de les tres afirmacions que es fa en la petició de compareixença, i després coses concretes que es plantejaven en esta formulació de petició, ja que he parlat en diverses ocasions, com he dit.

En primer lloc, respecte a la situació del professorat i l'alumnat dels conservatoris superiors de música al nostre territori, pel que fa a l'alumnat, el curs 2014-2015, és a dir, el curs anterior, hi havia un total de 1.
536 alumnes en els conservatoris superiors, i este curs, el 2016-2017, n'hi ha un total de 1.
587, 369 són d'Alacant, 456, a Castelló, i 762, al conservatori superior de València.
Per tant, pel que fa a la relació de l'alumnat de l'any anterior, del curs anterior, i este curs, n'hi han 51 alumnes més, cosa que entra dins de la normalitat i que l'alumnat d'enguany es troba, sí que és cert, un poc per damunt de la mitjana dels últims set anys, però bàsicament és la normalitat de la quantitat d'alumnat que hi ha matriculat a aquests centres.

Pel que fa al professorat, dels tres conservatoris superiors, tant el d'Alacant, Castelló com el de València, la diferència d'un any a l'altre, el 2014-2015 hi havien 298 professors, i el 2015-2016, este curs, n'hi han 306 professors, dels quals 82 són d'Alacant, del conservatori superior d'Alacant, 88 al de Castelló i 136 al de València.
Totes estes places no estaven cobertes el primer dia de classe.
És així.
De fet, el nombre de places, el percentatges de places que no estaven cobertes suposava el 3% del total de les places dels conservatoris superiors.
És a dir, el 97% de places estaven cobertes, i és un percentatge que no se'n va pràcticament gens del que també va passar en el conjunt del sistema educatiu valencià.

Vaig fer una compareixença també ací, en la qual vaig donar explicacions de quina era la quantitat del percentatge de professorat que ja s'havia incorporat l'1 de setembre.
En este cas, era també al voltant de 97%.
Per tant, estem en uns percentatges molt semblants a la resta del sistema educatiu del nostre territori.
Eixe 3% que no s'havia cobert evidentment nosaltres vam fer el màxim per tal de poder-les cobrir.
I amb l'objectiu de poder-les cobrir, que no s'havien cobert perquè no n'hi havien suficients persones dins de les borses d'eixes especialitats concretes, el que vam fer va ser obrir de forma extraordinària, convocar borses d'urgència, i a dia d'avui ja estan resoltes i preparades per la signatura ja del director general, i per a publicar en la informació de la web de la conselleria.

Per tant, ja estan resoltes eixes borses d'urgència i, per tant, es cobriran ja eixes places en els pròxims dies.
Per tant, el que sí que hem fet, com no podia ser d'una altra manera és, respectant la legalitat i els procediments administratius que pertoquen, completar les plantilles el més ràpidament possible, degut a eixa falta de personal en les borses, que hem hagut de convocar, borses d'urgència, i ara ja estem en disposició que es cobrixquen totes eixes places.
Òbviament ens haguera agradat que s'hagueren cobert des del primer dia, com ens haguera agradat que l'1 de setembre estigueren tots els professors i professores, mestres, docents, a totes les aules del nostre territori.

I en eixe sentit, treballem perquè això es millore de cara al curs següent, destacant, això sí, que és un 3% i que, tot i que és poc, evidentment no ens agradaria que continuara passant.
Això sí, per cert, els canvis, tots eixos canvis que m'han fet vindre en diferents vegades a aquesta comissió, o a Les Corts en este inici de curs, en la comparació en altres anys no són gens significatius.
De fet és, com estic segur, que els vostres diputats.
.
.
vostés sabran, no és el primer any que falten professors, ni als conservatoris ni a la resta d'aules, tot i que no deuria ser així.

Durant els cursos anteriors, sobretot, el que va faltar també als conservatoris, durant els cursos anteriors, com deia, com a conseqüència de la variabilitat que hi havia, una variabilitat del professorat consentida, i que anava en funció dels requeriments dels centres que s'anaven revisant anualment.
Com poden saber també i hauran recordat de les meues compareixences anteriors, n'hi havia una provisió de llocs contínuament feta per comissions de serveis, cosa que s'ha d'anar renovant any a any, i que evidentment això ajuda també, n'hi ha una gran inestabilitat en les plantilles i, per tant, no s'ocupen els llocs tampoc des del primer moment, i els percentatges són semblants respecte als anys anteriors.

Però bé, com deia, no és una excusa i tot i que la comparació amb anys anteriors simplement és de total normalitat, no ens agrada.
I els ciutadans ens han encomanat al govern una gestió pública per a fer-ho millor i en eixe sentit estem treballant i farem tot el que siga possible perquè el 2016-2017 no n'hi haja un 3%, i a poder ser no n'hi haja un percentatge de professorat que no estiga al seu lloc.

Respecte al segon motiu de la compareixença, en el qual s'afirmava que hi havien professors que no sabien la seua destinació, doncs bé, en este moment no n'hi ha cap professor esperant destinació i tot el món es troba al seu lloc de treball o d'assignació.

I finalment, respecte a una de les afirmacions que es feia també, que deia que no tenien els alumnes el professorat amb la titulació necessària, el cert és que no n'hi ha cap alumne que tinga un professor no titulat a impartir la docència de la qual se li ha encomanat la tasca.
Cap, com no podia ser d'una altra manera.
Tots els docents reunixen els requisits legals, absolutament tots, per a ocupar els llocs als quals es troben adscrits.
Abans sí que existien alguns docents que necessitaven habilitacions especials per a impartir especialitats per a les quals no existien titulacions específiques a l'estat, com per exemple el cas d'instruments històrics de vent i de corda.

Però bé, com déiem, nosaltres el que hem fet precisament és regularitzar i assegurar que totes les persones que estan en el seu lloc tenen la titulació que pertoca, evidentment, com no podia ser d'una altra manera.
Per tant, no n'hi ha cap alumne que tinga un professor sense la titulació, com s'afirmava en la petició de compareixença.

I bé, ja per acabar la primera intervenció, sabem que ha segut, i ho he dit en diverses ocasions, una de les dificultats més grans que hem trobat i que ha tingut més renou, però nosaltres pensem que s'havia de regularitzar la situació, que s'havia de llevar eixe tap que hi havia, desenquistar la situació, que havia estat en bona part per la deixadesa de governs anteriors, el valencià, i també del govern central, per allò de no poder convocar les oposicions.
I vam haver de trencar eixe status quo que existia per tal de regularitzar la situació i adequar-la a la legalitat, almenys als informes que nosaltres teníem.

Ens ha portat a esta situació incòmoda, però hem assentat les bases per a una solució definitiva i esperem que el problema a mitjà i llarg termini estiga totalment solucionat en la convocatòria d'oposicions que està en marxa, en la resolució de les diferents necessitats que n'hi han per a la provisió de llocs de treball, cosa que durant vint anys no s'havia fet.
I que, per tant, nosaltres hem fet en tan sols uns mesos, regularitzant aquesta situació i que els criteris per a la provisió dels llocs siguen iguals per a tots, clars per a tots i totalment transparents.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Té ara la paraula per un temps de huit minuts el Grup Popular.

El senyor Mulet Taló:

Bona vesprada a tots.

Senyor conseller, apreciat Vicent, li agraïm, li agraïm la seua consideració, venint les vegades que l'hem cridat, tant a esta comissió com al plenari, però entenem que també és una de les seues tasques obligades.
Jo no sé si en l'anterior legislatura es faria més o menys, però el conseller és vosté.
La vida seguix i fa pràcticament sis mesos que vosté va assumir la màxima responsabilitat en matèria d'educació, cultura i esports de la nostra comunitat.

Com li deia la meua companya María José en l'inici de legislatura, llig textualment, Â«la seua situació, conseller, no és gens fàcil, ja que cada decisió que prenga al llarg dels propers mesos comptarà amb el beneplàcit d'uns i el rebuig d'altres.
Cada mesura, cada pas serà comentat per milers de valencians cada dia.
Haurà de combinar la dura realitat de la gestió amb la incomprensió de molts.
Per això, si m'ho permet, -dia ella- li suggereixo que intente governar per a totsÂ».
Jo també li ho dic.

I sí, això que dic és la postura més difícil perquè implica estar sempre en el centre de les crítiques i fer coses que de vegades no agraden als teus.
I vosté, vosté deia també: Â«Una de les coses més censurables que se li poden tirar en cara a un responsable polític és que crega que una institució o govern és seua en propietat, tot oblidant que han estat els mateixos ciutadans els que li han encarregat una gestió temporal.
Â» Bé doncs, malgrat la seva bona voluntat, que ningú qüestiona, les coses no pinten gens bé.

Però avui només li vaig a preguntar pels conservatoris superiors, que per a altres temes ja tindrem temps.
Frase seua també és: Â«El despatx tancat i amb olor a moqueta polsosa no ha de dir què passa al carrer.
És el carrer el que ha d'assaltar democràticament eixos despatxos.
Â» Com ja li vam dir, vull recordar-li que estic completament d'acord sobre la seua opinió, i aixina ho he demostrat, com la majoria dels meus companys del Partit Popular durant tots els anys que ham tingut responsabilitat de govern.
Però li reitere que les coses no pinten gens bé.

En aquell debat li deia la portaveu en matèria d'educació del partit més votat en les últimes eleccions autonòmiques: Â«Hem assistit atònits a la major agressió que ha patit l'ensenyament de música en la Comunitat Valenciana, gràcies a la nefasta gestió de vosté.
Vullga o no vullga, és el titular, potser mal aconsellat pel seu equip, però el conseller és vosté.
Â» També li dia que pensem que mai ningú ha fet tant de mal en tan poc de temps.
Vosté té ja un rècord trist.
Li han demanat la seua dimissió el col·lectiu de professors de música de la Comunitat Valenciana als dos mesos d'estar en el càrrec, i s'ha ficat a la seua contra absolutament a tots, començant pels sindicats i sobretot al col·lectiu de músics, uns professionals magnífics que han segut menyspreats per vosté.

També és cert que acaba de reconéixer que ha segut un error i que s'ha intentat esmenar, o s'ha esmenat, segons la seua opinió.
Però el pitjor és que la seua decisió la pagaran sobretot els centenars d'alumnes que estudien música als nostres conservatoris superiors, que estan començant a emigrar, perill!
, i buscant una qualitat de l'ensenyament que vosté els ha furtat.
O buscant-se -el que és pitjor- classes particulars.
Vosté, el campió de l'escola pública, està aconseguint la privatització més gran de l'ensenyament de música i la desfeta del nostre poderós sistema educatiu musical, un referent i una enveja per a tots, fins que ha arribat el govern del tripartit.

Senyor conseller, s'ha acabat el discurs del Â«vostés ho van fer pitjorÂ».
Ara, la responsabilitat de govern la tenen vostés, i han de decidir, no paraulejar.
Nosaltres ja hem pagat la factura dels nostres errors, si n'hi va haver.
Ara són vostés els que han de governar.
Mos diu que 306 professors, les places cobertes, que s'han ajornat un poquet, però que al final s'han cobert.
Però no mos diu que d'eixos professors quasi dos-cents són professors en funció de catedràtic, que pràctica la meitat han renovat en les seues comissions de servei i que la resta, la resta, interins, estan impartint assignatures de catedràtic.
Vosté mos estava parlant dels informes jurídics.
Vosté mos diu que són qüestions no significatives.
No obstant això, vosté sap que va ser eixa la raó per la que vosté va prendre la decisió inicial, perquè li vam dir que jurídicament no era correcte.
I avui, avui, hi ha professors que estan fent el que vosté va dir que no podien fer.

La meua companya en aquestos debats ja li argumentà perfectament el seu previsible error pel que fa al tema de la legalitat.
Persistix vosté en això?
I com ha resolt la quasi burla resultant que els mateixos professors, que no són bons per ocupar llocs en els conservatoris superiors, siguen els qui formen part de les comissions de selecció de catedràtics interins que van a ocupar els llocs dels conservatoris superiors?

Immers en aquest procés de despropòsit supose, que ja superada la fase de desconeixement i també la de dubtes infundats i la de sectarismes que el van portar a pensar, i jo pense que també mal assessorat pel seu equip, que tot allò fet pel PP era roín, el que no li van dir era que el PP havia pres les seues decisions conjuntament amb la comunitat educativa i, per suposat, amb els representants dels músics de la nostra comunitat.

Senyor Marzà, vosté també és conseller de cultura.
Un dels principals valors culturals de la nostra comunitat és la música i els músics.
Per arribar a ser-ho cal facilitar la millor formació i els millors formadors.
Els alumnes de música valencians mereixen els millors professors i professores i vosté els ho nega, els furta eixe dret.

És conscient que quan parlem dels conservatoris superiors estem parlant de la champions league de la música?
És conscient que quan un músic professional presenta el seu currículum parla dels seus professors més capacitats i no dels conservatoris en què s'ha format?
És conscient, com ja li vam advertir, que un important nombre d'alumnes ha abandonat les seues classes al perdre els professors previstos quan se va matricular, està matriculat però ha abandonat les classes al perdre a eixos professors?
És conscient del seu error i està disposat a corregir les seues decisions adequadament?

I com estem parlant de conservatoris superiors, i donat el fet que vostés s'han afegit electoralment en el procés de les nacionals al partit Podemos, en les propostes tenen dos qüestions que afecten directament a açò.
Voldríem saber si quant a la normalització dels cos docents dels conservatoris en què consistix per a vosté, que sí que té la possibilitat de governar.
I en el que fa a integrar les ensenyances artístiques superiors en el sistema universitari, quan i com.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula, per un temps de quatre minuts, el Grup Podemos.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, presidenta.

Bona vesprada, conseller.
Moltes gràcies per la seua compareixença.

No vaig a insistir més en el problema que el company del Partit Popular ja s'ha encarregat de fer-ho.
Només volia tractar tres punts pel que fa a este problema.
Un és la qualitat de l'ensenyament musical, l'altre seria el respecte a la legalitat i l'altre seria un sorprenent creixement de manifestacions de col·lectius d'alumnes que en este inici de curs han estat sorgint d'una forma inesperada i adreçats cap a un mateix objectiu.

Sabem ja de quin problema estem parlant, és un problema debatut, el vam parlar també en el ple.
I simplement volia saber a posteriori quina és la seua opinió sobre el manteniment de la qualitat d'este sistema d'ensenyament musical, que és un referent internacional i que espere que continue sent-ho, donat que d'una plantilla… -i manege dades que ens ha portat el seu departament que no coincidixen amb les que vosté dóna hui, supose que per alguns ajustos d'última hora- de 318 professors només 19 són catedràtics numeraris que tenen més de trenta anys d'experiència, una experiència mitjana de trenta anys; 92 són funcionaris del cos de professors amb dènou d'experiència.
I este era el col·lectiu fonamental en comissió de serveis, diguem, aportava la major part del professorat fins el curs passat i ara 207 professors d'eixos 318 són funcionaris interins d'una experiència mitjana de cinc anys.
Creu vosté que amb esta plantilla se manté la qualitat de l'ensenyament musical?

També constatem que hi ha un 35% del professorat amb menys de quatre anys d'experiència en un sistema d'ensenyament musical referent a nivell mundial.

El segon punt és el respecte a la legalitat.
En este procés vosté ha argumentat repetidament que anava a ser escrupolós amb la legalitat i mosatros aixina ho volem.
I esperem que ara també continue sent absolutament respectuós amb la legalitat pel que fa als processos de promoció interna que hi ha en marxa.

I, en tercer lloc, dir que hem vist créixer sorprenentment una sèrie de manifestacions de grups d'alumnes que han estat adreçades a proferir afirmacions un poc negatives sobre el col·lectiu de funcionaris docents que havien ocupat eixes places en comissió de serveis, un moviment que no existia abans i que, curiosament, comença a funcionar en este inici del curs.
No sé si vosté atribuïx açò a alguna causa fundada, a la poca qualitat demostrada dels funcionaris d'eixe cos de professors que estaven en comissió de serveis, que molts d'ells han hagut de tornar als conservatoris de grau professional, o hi ha algun altre fonament que mosatros desconeguem i que ens puga aclarir.

Desitgem que pose tot el seu seny perquè intentem recuperar la qualitat de l'ensenyament musical que nosaltres pensem que s'ha perdut en estes decisions.
Ja li vam dir que una posició més integradora haguera estat possible i l'únic que volem és que considere que hem de recuperar un sistema bo i que torne a ser referent a nivell mundial.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula, per un temps de quatre minuts el Grup Ciudadanos, la diputada Mercedes Ventura.

La senyora Ventura Campos:

En primer lugar, agradecerle que venga a todas las comparecencia que se le requiera, que creo que es importante que el conseller esté dispuesto a contestar todas las dudas o preguntas que tengamos los diferentes grupos políticos.
Muchas gracias.

Como tampoco quiero sumarme a lo que han dicho ya compañeros que comparten que lo que ha dicho compañeros del PP y el compañero de Podemos.
Pero la conselleria de educación decidió, como sabemos, bloquear las denominadas comisiones de servicios, herramienta para la cual los docentes de los conservatorios pudieran dar clases a centros superiores.
Esto es evidente.

Por esta vía hay que recordar que entraron hace más de diez años docentes funcionarios a ejercer como catedráticos y ahora estos tendrán que volver a su puesto original, centros de enseñanza elementales y profesionales, dejando de impartir sus clases en conservatorios superiores.

Esta situación afecta, como hemos visto, al 80% de la plantilla.
Y entiendo una preocupación por parte de esta plantilla, ya que muchos deben de volver a su puesto original y creo que ya tienen una trayectoria marcada en centros superiores.

El problema viene cuando se solicita el título superior para acceder a la misma, porque previamente no se ha regulado lo que se debería de haber regulado.

Esta situación, como hemos visto en muchas notas de prensa, ha generado un gran descontento, tanto por el profesorado como por el alumnado y por la incertidumbre que genera, por un lado, el malestar que genera al profesorado y, por otro lado, el malestar que genera al alumnado de no saber si puede contar otra vez con el profesor que tenía.

Entiendo que su conselleria quiera dar un servicio de acuerdo a la ley, tal y como usted indica y ha indicado en muchas notas de prensa, y este cambio yo creo que debería de ser consensuado también por las partes.
Porque creo que suprimir de pronto las comisiones a catedrático pues deberíamos haberlo hecho paulatinamente y haber hablado con las partes para a ver a qué punto podíamos llegar.
¿Por qué?
Porque estas personas se han dedicado a cuerpo y alma a dar una formación de excelencia en educación superior y creo que deberíamos de haber contado con ellos también.

Por otro lado, al igual que le han indicado los sindicatos, nosotros opinamos que se debería de ofrecer de forma moratoria un número de comisiones de servicio razonable durante el próximo curso para poder rebajar todo lo posible los efectos que ha podido repercutir esta decisión.

Me alegra que se haya, entre comillas lo digo, solucionado este problema, que los alumnos estén ya, el descontento haya bajado, los alumnos puedan contar con el profesorado en los centros superiores.
Y, en este sentido, sí que me genera una gran preocupación la promoción que puedan tener estas personas que llevan tantos años en la administración.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té la paraula el diputat del Grup Parlamentari Compromís, Josep Nadal, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyora presidenta.

El conseller ha respost bàsicament a les tres preguntes que hi havien damunt la taula, que ha formulat el Grup Popular.
Tots els professors saben a hores d'ara quina és la seua destinació.
Tots els alumnes compten amb professors amb la titulació legal requerida i també, tal i com ha explicat el conseller, havent-hi uns problemes de places cobertes els primer dies també s'ha solucionat.

A partir d'ahir veiem que hi ha uns problemes, que ha dit el senyor conseller i crec que la majoria de nosaltres estarem d'acord, que són problemes que no haurien d'existir, que fins i tot mane qui mane són inadmissibles.
I cal intentar llimar estes problemàtiques per aconseguir anar tant en els conservatoris com en la resta del món educatiu cap a l'excel·lència.

Són uns problemes que, evidentment, jo des del meu grup parlamentari pensem que tots eixos problemes que s'han donat en els conservatoris i en els altres centres vénen d'un funcionament viciat de vint anys del Partit Popular de la manera de fer les coses, sobretot d'unes retallades brutals en el sector educatiu que provoquen que moltes voltes no es puguen produir places simplement perquè no hi ha suficientment professors en molts centres damunt de la taula.

Evidentment, ací ens toca un altre tema, que és el tema que al final tots han anat a buscar, d'alguna manera d'una manera més directa o més encoberta tots han parlat del tema de les comissions de serveis.
I ja portem arrossegant este tema durant un temps i supose que des d'alguns punts de la política valenciana s'aprofitarà este tema per a crear mala maror i fer un rebombori negatiu de cara al govern.

En este sentit, l'opinió que m'he format jo mateixa, ja no només parlant amb conselleria sinó parlant amb molts músics, és que la manera que es tenia de proveir les places de docents en el conservatori superior de música no és manera de fer les coses.
El director apuntava en un paper uns noms que any rere any anaven renovant-se i simplement per voluntat del director que estava en eixe moment.
Pensem que això no és manera de fer les coses, és una manera de fer les coses totalment indefensable.
Jo pense que tots els qui estem ací hauríem de dir que açò no és manera de fer les coses.

A partir d'ahí, evidentment, podem tindre diferents opinions de com anem a solucionar este tema.
La nova conselleria ha posat el tema damunt la taula i ha dit que anem a respectar la legalitat i s'havia de fer d'esta manera.
Cal fer borses urgents d'interins, cal convocar oposicions.
Per sort pareix que des del ministeri ja han tret els temaris i podrà tirar-se endavant, i desbloquejar aquesta situació tan injusta que realment estava discriminant la majoria de músics del País Valencià.

Ací moltes voltes es parla que s'ha de comptar amb els treballadors que estaven allí, però sorprenentment no es parla de tota l'altra part, de tota la part de músics que no podien accedir a centres superiors, perquè hi havia un tapó, perquè no es creaven oposicions, perquè no es respectaven les borses, no?

En este sentit, s'ha parlat de la champions league, i és evident que al final pagaran justos per pecadors i, al final, n'hi hauran alumnes que no tindran el seu professor que volien en eixe moment.
I, realment, és molt injust.
Però jo pense que tot açò és producte de la política erràtica i del caos que ha portat el Partit Popular durant tots estos anys en el tema dels conservatoris superiors.
I pense que, realment, estaven discriminant també una champions league de gent nostra que no podia accedir.
.
.
, de músics valencians que no podien accedir als conservatoris superiors, molts dels quals estan donant classes o estan buscant-se la vida per mitja Europa, en conservatoris, universitats, orquestres.
.
.

Els músics valencians són dels millors considerats del món sencer, i resulta que en el conservatori superior de València molts d'ells no podien accedir perquè les places ja estaven donades a dit.

Jo pense que eixa no és manera de funcionar.
Donar les places a dit és una vergonya.
I pense que, des d'esta conselleria, s'ha sigut valents.
I evidentment que n'hi hauran situacions negatives damunt de la taula, que des de la participació de tots i totes podem intentar pal·liar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula, per un temps màxim -vos recorde, màxim- de quatre minuts, el Grup Socialista, la diputada Eva Alcón.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, presidenta.

Bé, gràcies, conseller per la compareixença i també per la disponibilitat, que és cert, com li han dit, que li pertoca per ser conseller, però també és cert que molts dels nostres governants de vegades no ho feien.
Per tant, el meu agraïment.

Des del Grup Parlamentari Socialista, aplaudim la seua valentia en aquest tema.
Vosté se va trobar una situació on es permetia, a través de comissions, que els docents, els professors, impartiren.
.
.
, feren una tasca que estava reservada a catedràtics.
Això es produïa.
I vosté va ser valent, perquè es va trobar amb una situació que afectava persones, i això sempre és difícil.
És difícil, però això també és governar.
Quan es governa, cal prendre decisions.
I vosté, com bé ens ha explicat, detalladament, va assumir la responsabilitat i va començar a prendre mesures que, pel que vosté ha dit, pareix ser que els problemes estiguen mitigats.

També, aplaudim la seua honestedat.
I jo crec que això és important per a una persona que ens represente.
Vosté ha dit -i a mi m'ha agradat- que no estaven totes les places cobertes, el 97%; i que això a vosté no li agrada i que pensa continuar treballant en aquesta direcció.
I això és bo, perquè això és el que ens permet millorar, millorar i, per conseqüència, millorar la nostra educació.

Finalment, jo discrepe dels dubtes que ha manifestat el senyor Mulet quan, d'alguna manera, li comentava que potser ha estat mal assessorat pel seu equip.
I jo vull fer constar que res d'això.
Al senyor Marzà l'acompanya un magnífic equip en la conselleria, un equip competent, amb una gran sensibilitat cap als problemes que patix la comunitat educativa, i sempre estan dispostos a treballar i a millorar la tasca que porten en les mans.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el senyor conseller, sense límit de temps.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Bé, moltes gràcies als diputats i diputades i als representants dels grups que han intervingut per les seues aportacions.

Intentaré respondre al màxim de les qüestions que s'han plantejat, sobretot a aquelles que van directament relacionades en el motiu de la meua compareixença.

Dir que sí, que em reafirme en eixes paraules que la política s'ha de fer no només en despatxos tancats, també l'ha de fer la ciutadania i s'ha de reunir amb ells.
Per això mateix, ens hem reunit en més de deu ocasions amb persones afectades -com tinc ací el conjunt de l'agenda que hem tingut-, amb persones afectades directament per aquesta decisió, tant amb professors que, per un costat, es quedaven sense continuar en eixa comissió de serveis este curs perquè no tenien els requisits que legalment ens havia dit l'advocacia que s'havien de tindre, perquè no complien el reial decret que marca les especialitats clares en què poden continuar en comissió de serveis o no poden continuar en comissió de serveis.

Ens hem reunit amb les persones directament afectades.
No només amb elles, també ens hem reunit amb els estudiants i amb els diferents estudiants dels conservatoris i amb els seues representants.

I ens hem reunit també amb les persones que estaven afectades per l'altre costat, aquella gent que estava en les borses d'interins i que no es movien les borses i que, com ha explicat també el diputat de Compromís, es veien també exclosos de l'accés a la seua funció, també, com a docents, que estaven plenament capacitats, com així acrediten les seues titulacions, i que formaven part de les borses que estaven fetes a eixe efecte.

Per tant, ens hem reunit amb tots ells.
I el que hem constatat era.
.
.
Evidentment, cadascú defensa els seus interessos, cadascú tenia una forma de vore la situació.
Però la realitat és que hem governat i hem intentat governar per a tots.
Com governar per a tots?
Governar per a tots significa posar els mateixos criteris per a tot el món.
I els criteris per a tot el món és que.
.
.
, els marcava el reial decret, els que marca l'informe de l'advocacia, el que ens deia quines comissions de servei es podien donar i quines no, en funció de les especialitats, i quines altres s'havien de proveir directament via la borsa, que és el que hem fet.

I, per tant, hem tingut els mateixos criteris per a tot el món.
Qüestió que és més que qüestionable de com funcionava fins ara el procediment via comissions de serveis, que estava utilitzat de forma tan massiva i que, durant tants anys, ha creat eixe ambient -que s'ha descrit avui ací també pel diputat de Compromís i altres intervencions que s'han fet en altres moments- en què alguna gent tenia també la sensació d'estar completament taponada per poder accedir, tot i tindre els mateixos requisits que hauria de tindre altra gent pel mateix procediment de les comissions de servei, que no és que siga precisament el més transparent, almenys fins ara no ho ha sigut -i tot el món que està en el món docent sabrà d'algunes situacions, no?

Per tant, pense que en cap cas ha sigut el màxim atac a l'educació musical, com s'ha dit.
El que hem fet és regular una situació que no estava ben regulada i que no s'estava actuant.
Des del mateix informe de l'advocacia dient-ho, que no és una opinió nostra, és un informe de l'advocacia que diu que no s'estava actuant com tocava.
El que hem fet és actuar segons eixe informe, ho he dit en diverses ocasions.
Vaig dir també els criteris que vam seguir per a la concessió d'eixes comissions de servei, aquelles que sí que es podien donar; i com havia sigut tot el procediment.
Ho vaig dir en aquell moment.

M'ha semblat curiós que es faça referència a les classes particulars.
Perquè tot el món que coneix el món musical i l'accés als conservatoris superiors sap, perfectament, quins procediments seguien alguns professors.
Alguns, per exemple, que estaven en comissió de servei per tal de poder entrar després als conservatoris, no?
, i que molts d'ells han fet classes particulars prèvies a després ser professor; i això està a ulls de tot el món.
Sabem que són habituals les classes particulars, no les hem inventat nosaltres, ni molt menys, ni vénen ara en situació de ninguna de les nostres actuacions.
I no n'hi ha cap professor donant classes ara mateix ni n'hi ha cap persona que puga estar donant classes ara mateix que no estiga en una situació regularitzada, d'acord amb eixe informe de l'advocacia i en coherència a què hem plantejat en tot moment.

Per tant, seguim en la mateixa situació que hem dit des d'un principi, sent coherents a què hem anat manifestant.

Pel que fa al manteniment de la qualitat, podríem reflexionar molt sobre la qualitat i si l'experiència és l'única forma de dir que la formació serà de qualitat perquè u tinga més experiència com a docent o menys.
Diria que no és únicament l'experiència en anys de treball que es mesura si un professor té més qualitat o menys.
I, per tant, diria que no és només lligat a si els interins tenen cinc anys d'experiència o els altres en tenen vint.
És molt més que això, i tots els qui ens hem relacionat en el món de l'educació sabem que no va tot en experiència, sinó saber com s'ensenya, de quina manera s'està ensenyant i les qualitats lligades a la mateixa pedagogia, en este cas pedagogia d'ensenyament musical, no?

Per tant, ¿si ha baixat o no ha baixat la qualitat del sistema educatiu d'ensenyances musicals superiors al nostre país?
, jo espere i desitge que no, pense que no.
¿Que haja pogut influir més o menys la situació d'inestabilitat?
, en un principi, evidentment sí.
I això vam dir que el que nosaltres volíem era que es regularitzara; i per això estic dient que n'hi havia només eixe 3%, que per a nosaltres és massa, però és un 3% com la resta d'ensenyaments al nostre territori.

I el que tampoc pensem que siga de qualitat és la interinitat que n'hi havia abans.
Tampoc pensem que siga de qualitat que es vaja recorrent a comissions de serveis, any rere any, en una situació que no dóna tampoc estabilitat ni pense que s'estava mirant eixa concessió de les comissions en virtut de si els professors eren de major o menor qualitat.
De fet, no era un dels criteris per a donar les concessions, no estava com a criteri.
I, per tant, dubte que fóra una de les coses que es tingueren en compte.

En canvi, ara, hem regularitzat, hem tingut els mateixos criteris, tot el món sap en quines condicions s'accedix a poder fer de professor en els conservatoris superiors del nostre territori.
I no només això, sinó que hem fet també que els professionals del món de l'educació musical tinguen clar que es va a regularitzar a llarg termini i que no només es va a regularitzar a llarg termini, sinó que podran optar a una plaça de funcionari en el lloc que pertoca en un conservatori superior i no haver d'estar canviant el seu lloc de treball cada any o havent de demanar que es canvie o que se'ls autoritze a canviar, com es feia abans, no?

Per tant, en els conservatoris superiors continuem ara en eixe accés de millora interna, l'accés de promoció interna que s'havia començat per l'anterior govern.
Continua endavant.
Vam publicar, fa ja unes quantes setmanes, els admesos en el procediment.
Continua endavant eixe procediment.
I continua també l'accés lliure perquè ja n'hi han uns temaris i, per tant, es podran fer eixes proves també d'accés lliure, a què podran accedir tot el món i no només aquells que ja són funcionaris, cosa que pensem que deuria ser el camí també i és que tot el món puga accedir i no només aquells que ja tenen superada una oposició.

Pel que fa a l'aparició de manifestacions, evidentment que n'hi han i és una qüestió que és inexcusable.
Hem parlat amb ells i elles i ens vam reunir.
De fet, els vam dir que ens semblava molt bé que es manifestaren, perquè ells havien de manifestar la seua opinió.
Nosaltres el que hem fet és regularitzar-ho.
El que ells se manifesten també, molts d'ells, és per una de les qüestions que també plantejava el diputat del Partit Popular i és com fem.
I ahí sí que estem plenament convençuts que anem a treballar en eixa línia també i ho estem fent ja, per tal que la titulació del superior siga una titulació universitària, no homologable a.
.
.
, sinó universitària.
I és una de les reclamacions que fan en eixes manifestacions també.
I nosaltres estem treballant en eixa línia.
Volem que siga una titulació universitària.
En eixa línia estem treballant.
I ja s'havien fet passos anteriorment i els reconeixem, i nosaltres volem fer-ne més ferms perquè això siga realment factible i possible i, per tant, que siga directa la titulació universitària dels qui estan cursant en els conservatoris superiors.

¿I recuperar la qualitat que hi havia abans, recuperar -s'ha dit pel Grup Podem també-, recuperar la situació que n'hi havia abans en els conservatoris?
No.
No volem recuperar-la, la volem millorar.
I volem que siguen millors els nostres conservatoris, que tinguen més estabilitat, que n'hi hagen plantilles que puguen tindre un veritable projecte pedagògic, perquè estan arrelats al mateix conservatori i poden desenvolupar-se plenament.
I, per tant, per tal de dotar d'eixa major estabilitat, estem treballant.

I no només això, sinó que estem també fent diferents avaluacions respecte a la qualitat.
I estem fent també diferents estudis de cap on hem d'anar, de com han de ser els plans d'estudi, i no només en parlar de quines són les persones, sinó què s'ensenya, com s'ensenya i cap on hem d'anar per tal que els nostres ensenyaments musicals siguen encara millors que ho eren i tan bons com es mereix el poble valencià, en eixa estima per la música que tenim i que es manifesta en tots els pobles i ciutats del nostre territori.

Què més?
M'heu dit també.
.
.
Com déiem.
.
.
Es preguntava, des de Ciutadans, si el proper curs es podria fer una moratòria.
Diem que no, no anem a fer una moratòria.
El que anem a fer és estabilitzar les plantilles.
I per tant, en eixa convocatòria d'oposicions, esperem cobrir una gran part de plantilles de forma més estable, i, per tant, no haver de recórrer a ninguna moratòria.
I continuar amb el mateix procediment que s'ha fet ara, però, evidentment, en la majoria del professorat en el seu destí, via una oposició, i, per tant, que tinguen eixa estabilitat, no?
I, per tant, solucions més a llarg termini.

Pense que he anat contestant bastants de les intervencions que hi han hagut.
Estic mirant, a vore si me deixe alguna cosa de les que m'havia apuntat.
Pense que no.

Crec que la idea queda clara, cap on treballem, quina és la nostra voluntat.
I, evidentment, ja ho he dit abans, reconéixer que no ha sigut el millor inici que deuríem haver tingut, però pensem que ha estat un inici marcat per la regularització del mateix sistema i, sobretot, en la mirada posada en millorar el conjunt del mateix sistema i no només dels ensenyaments musicals superiors, sinó també del conjunt dels ensenyaments artístics.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Torn de rèplica?
Molt bé.
Molt bé, doncs té la paraula el diputat del Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

En primer lloc, vull tornar a agrair la seua consideració.
Però com acaba de dir vosté, senyor conseller, els músics, la música a la nostra comunitat és una cosa realment importantíssima, per la qual cosa entenc que la seua presència ací és interessant i important.

I m'agradaria d'alguna manera arreplegar la reflexió que s'ha fet des del Partit Socialista, que governa amb vostés, o vostés amb ells.
Valentia.
Sí.
Jo també li la reconec, però havia de ser una valentia conseqüent.
Valentia per a trencar el procés basant-se en uns informes de l'advocacia que exigien que el treball de catedràtic l'hagueren de donar unes persones amb unes característiques concretes, uns professionals.
Per què, per què no s'ha mantingut eixa valentia?
Per què s'han mantingut professors interins, impartint assignatures de catedràtic, quan era el fonament d'eixe informe legal que el va dur a vosté a canviar l'estructura?

Coherència.
Coherència també.
Mos està parlant de totes estes coses, però.
.
.
perdó, la seua conselleria, la seua, de la qual vosté té responsabilitat, també ha rebaremat els professors de borses, ficant l'experiència per damunt de la puntuació de les proves.
Això ho han fet vostés també.
No ho he fet jo.

Mos està parlant també dels col·lectius que vosté ha parlat, amb afectats.
Bé, jo li demane que els seus assessors, que com diu la nostra amiga del PSOE, deuen ser extraordinaris, però en alguna cosa s'equivoquen, que li diguen en la nota de premsa que ha fet avui el col·lectiu de professors afectats, no deu, ni dotze, prop de dos-cents, on diuen que el problema no està resolt, i que n'hi ha un greuge important, i que s'està minvant la qualitat de l'ensenyament de la música.
Això és una nota de premsa d'un col·lectiu de més de dos-centes persones que són professors de música, que són músics.

I parlant de músics, no entraré en tots els detalls del nostre company de Compromís, que ens ha fet a la referència nostra.
Bé, tampoc fa falta.
Però sí que li faré una reflexió: mos diu per un costat que eixos conservatoris superiors, que estaven baix la responsabilitat de governs del Partit Popular, funcionaven que eren un desastre.
I d'altra mos diu i mos parla de les excel·lències dels músics valencians que ara es troben a Europa i a Espanya també, i a les nostres províncies, les nostres capitals.
Bé, doncs eixos músics han eixit d'eixos conservatoris.
Eixos músics han eixit d'eixos conservatoris.

Després també mos ha fet una reflexió.
Estem en un debat, estem en política, i jo entenc que a vegades si jo no ho explique bé, vosté ho agarre bé.
Jo li ho he dit.
Vosté és el paladí de l'ensenyança pública, i això ho ha dit i ho ha manifestat públicament.
Vosté i el seu partit.
Ja està i mos pareix molt bé.
Mosatros crec que també l'hem defensat, però bé, vostés opinen que no tant.
Quan jo li dia això de les classes particulars, vosté ha d'entendre perfectament que jo li estava parlant de la situació concreta d'alumnes de conservatori superior.
L'alumne de conservatori superior ja està al màxim nivell.
I eixe alumne vol alguna cosa especial, alguna cosa excepcional.

I, si no té un bon professor al conservatori, se'n va a buscar un gran mestre, un gran professor, l'haja de pagar o no l'haja de pagar.
Estiga a Castelló, estiga a València, estiga a Alacant, o estiga a Salamanca.
O estiga a Hamburg.
Perquè ja estan en eixe nivell.
I a això em referia jo.
Quan n'hi ha, i l'invite que els seus extraordinaris assessors li passen el llistat d'alumnes matriculats que se n'han anat del conservatori superior perquè han considerat que els professors que tenien en este moment no eren els adequats.
I se n'han anat a buscar professors de prestigi que els donen eixe nivell que ells estan buscant quan acudixen a un conservatori superior.
A això em referia jo quan parlava del tema de professors particulars, de classes particulars.

Vosté ha fet una referència important.
No delictiva, però no adequada.
Que un professor done classes particulars per a incorporar els seus alumnes al conservatori i tal.
Bé, doncs si vostés han detectat això en l'etapa anterior, li demane que per fer favor eixos competentíssims equips que té vosté troben també si ara no s'estan fent eixes pràctiques als nostres conservatoris.
Seria important que, si ho van detectar llavors, ara no es fera.
I ja veig que m'estan mirant.

Moltes gràcies i disculpen.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula per quatre minuts el conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé, per què n'hi ha interins catedràtics.
.
.
per què n'hi ha interins donant classes superiors?
Perquè complixen els requisits que n'hi han, segons l'advocacia, i això és el que hem dit des d'un principi.
Els requisits que n'hi havien estaven clars.
Hem determinat i hem donat les comissions de servei, que estan d'acord amb els requisits de l'advocacia i el que diu el reial decret.
Per tant, està totalment en coherència amb el que hem dit des d'un principi: que anàvem a ser escrupolosos en la legalitat que teníem damunt la taula, i és el que estem fent, i és el que estan fent els que estiguen fent.
.
.

El senyor Mulet Taló:

((inintel·ligible) .
.
.
li demane que ho pregunte per un altre mitjà, per favor.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé.
Seguixc.
Com saben, ho hem preguntat en diferents ocasions, hem preguntat en altres experts i eixa ha segut la solució que hem trobat per a una situació, com he dit, en moltes ocasions, que tenen moltes persones interessades, diferents idees i molt contraposades entre elles.
Pel que dia de la coherència respecte a l'aplicació de l'experiència, el que nosaltres vam fer va ser aplicar una sentència.
Vam aplicar una sentència i això és el que pense que s'ha de fer: aplicar quan n'hi ha una sentència, aplicar-la, i no estar pegant-li més voltes.

Pel que fa a la nota de premsa dels col·lectius afectats, sí, ells, com he dit abans, tenen la seua visió i fan bé de mantindre-la i de fer-la pública.
Nosaltres hem donat les dades avui, eixe 3%, eixa regularització de les borses i eixa situació ja disposada que signe el mateix director general la provisió d'eixos llocs que ja estan en marxa les borses, i per tant que es poden cobrir eixos llocs que faltaven.

Pel que fa a l'excel·lència del professorat que es va buscant, sempre es va buscant, s'ha buscat sempre.
I molts d'eixos grans professionals de què parlava el diputat de Compromís s'han format ací, s'han format en altres conservatoris del món, no només ací, i ja buscaven eixa excel·lència.
Per tant, ja passava això.
No és que ara la gent vaja a buscar-la.
L'excel·lència, l'ha buscat sempre, i molts estudiants valencians se n'han anat fora, a altres conservatoris, buscant eixos professionals.
No és que siga ara nou.

I com que ja vaig fer eixa primera intervenció, i veig que estan molt interessats també en el tema dels conservatoris superiors, dir-los que fins ara no s'havia dut a terme cap procediment d'avaluació i seguiment que validara, verificara i proposara millores i canvis en la gestió i el funcionament d'estos centres, pel que fa als títols, (inintel·ligible) .
.
.
els Erasmus, les beques, i per aquest motiu tenim el ferm compromís durant els pròxims anys de donar coherència i actualitat a tots els ensenyaments artístics, no només als ensenyaments musicals.
Perquè, com he dit abans, n'hi han altres ensenyaments, no només els musicals dins dels ensenyaments artístics superiors.

Per tant, actualment s'està abordant també una revisió dels plantejaments que s'havia fet i de l'interés per als estudiants dels plans d'estudis.
És a dir, revisant també eixos plans d'estudis per tal de configurar les plantilles adequades, i no a la inversa.
Primer, mirar quins són els plans i quines plantilles són les que han de ser, i no a la inversa.
Fins ara no s'havia abordat una anàlisi de la situació de forma general i global, i el que s'havia anat fent era anar posant forats i pedaços, sense tindre un pla establert.
Nosaltres sí que el tenim i caminem cap ahí en eixe objectiu de millorar l'estabilitat, la qualitat i la docència que fem en els ensenyaments artístics en el seu conjunt.

Per la resta, dir simplement això, que, com la resta d'ensenyaments intentarem treballar per solucionar el màxim dels problemes que vagen sorgint.
Que la nostra actuació serà coherent en hem dit sempre: millorar la qualitat, l'eficiència i la millora en la gestió, no només del nostre dia a dia en els conservatoris superiors, sinó en el conjunt de l'educació.
Dir que estic a la seua disposició evidentment per a quan vullguen, i que tornarem gustosament a respondre les seues preguntes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Abans de passar de punt, m'agradaria informar-los que el diputat Fernando Blas González Delgado, proponent de la pregunta 67, ens ha demanat un ajornament.
És així, senyor diputat?

El senyor González Delgado:

De acuerdo.
Conforme.

La senyora presidenta:

Sí.
Els informe perquè mos estan preguntant.
Els informe que havíem de fer-ho així, perquè, al no estar per escrit, havia de donar la seua conformitat.
Una vegada donada la conformitat, els demane cinc minuts per poder acomiadar el senyor conseller, perquè mos ha aplegat a la mesa una transaccional sobre el punt 5, que és el següent que tenim, i anem a vore si acordem el nombre de minuts i els torns de paraula en la transaccional.

Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Fernando González Delgado)

Proposició no de llei sobre la integració d'una assignatura de lliure configuració optativa denominada Â«Educació SocioemocionalÂ» als centres educatius de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 3.
008, BOC número 23)

El senyor vicepresident:

Bueno, pasamos al punto quinto, que era la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la integración de una asignatura de libre configuración denominada Â«Educación SocioemocionalÂ» en los centros educativos de la comunidad, presentada por el Grupo Parlamentario Ciudadanos.

Hay una transaccional a la que dará lectura ahora la portavoz del Grupo Ciudadanos, para lo cual tiene cinco minutos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

En primer lugar, agradecer a los diferentes grupos parlamentarios por acceder a hacer una PNL transaccional sobre la asignatura socioemocional de libre configuración autonómica.

Bueno, en esta línea quiero indicar que la finalidad de la educación es el desarrollo integral del alumnado, y para ello la escuela se ha centrado en potenciar el desarrollo cognitivo olvidándose de un desarrollo social y emocional.

Si nos vamos al informe Delors de la Unesco de 1996 reconoce que la educación emocional es un complemento indispensable en el desarrollo cognitivo que permite el desarrollo integral de la persona preparándola para afrontar mejor los retos que se plantee en la vida cotidiana.

En este sentido, la OMS también nos indica en su glosario sobre cómo promocionar la salud, específicamente indica la necesidad de desarrollar en el ámbito educativo diez habilidades para la vida y, curiosamente, de las cuales al menos seis son habilidades emocionales en forma específica.

Esos documentos se basan en una contundente e incuestionable evidencia científica de los beneficios que favorecen a la educación emocional en las aulas.

El impacto de formar alumnado inteligente a nivel emocional ya fue -y ha sido- empíricamente comprobado en diferentes investigaciones y también puesto en prueba en muchas aulas haciendo referencia a los Estados Unidos donde se mostró que el éxito obtenido en la vida de las personas es debido, entre un 70 y un 80%, a las habilidades que tienen a nivel socioemocional.

Es más, la investigación ha demostrado que ser inteligente a nivel emocional prima sobre ser inteligente a nivel cognitivo, y que el alumnado obtiene mejores resultados académicos, goza de mayor salud psicosocial y esto va a repercutir en la salud física a lo largo de la vida porque sabrá cómo regular sus emociones y tendrá mecanismos para hacer frente a las situaciones cambiantes y adversas que se encuentre en su camino.

Es más, está demostrado que el fortalecimiento de habilidades sociales y emocionales reduce al estudiantado las conductas violentas, el consumo de alcohol o drogas y los problemas de absentismo.

No olvidemos que en España uno de cada tres alumnos y alumnas no consiguen adaptarse, se siente humillado y, también, si hacemos referencia al número de fracaso escolar pues estamos de los primeros.

Si nos centramos en la Comunidad Valenciana, indicar que la violencia en las aulas ha ido aumentado; han ido aumentando las agresiones físicas y psicológicas en las escuelas, y los últimos datos registrados del 2014 indican que se efectuaron ochocientas noventa y cuatro denuncias, más de novecientos decomisos y once detenciones relacionadas con el tráfico de drogas en el entorno escolar.

Y si nos centramos en el fracaso escolar pues no hay nada que decir, ¿no?
, que estamos también en las primeras posiciones.

Pues, señorías, creo que la foto que les acabo de mostrar no es nada atractiva y deberíamos de optimizar la educación que tenemos si queremos tener una educación de calidad porque el desarrollo integral de nuestro alumnado se conseguirá con un desarrollo cognitivo, motor y emocional, y en estos dos últimos puntos hay mucho por hacer.

Entendemos, por el tiempo, no quiero consumir los ocho minutos, pero entendemos que la educación emocional en el aula es una de las tareas pendientes en la educación actual de la Comunidad Valenciana y que los elevados costes del analfabetismo emocional se deben a un déficit en la formación básica de la competencia social y emocional del alumnado.

Haciendo referencia a la LOMCE ya dice que para la mejora de la calidad educativa las administraciones educativas dispondrán de los medios necesarios para que todo el alumnado alcance el desarrollo emocional y social.
Es más, las diferentes leyes educativas ya lo indican.
Y, señoría, esto no se puede conseguir si no se contempla una materia de desarrollo social y emocional en el currículum.

Quiero indicar que muchos colegios ya se han interesado por aplicar esta materia en contextos extracurriculares y, también, a nivel transversal porque conocen su vital importancia.
También hay muchos profesionales que se están formando a modo personal para mejorar su docencia en este ámbito y porque saben que si mejoran este ámbito van a mejorar la motivación del alumnado y el bienestar en sus aulas.
Pero esto no es suficiente y no tenemos que dejarlo a la buena voluntad -y agradezco que no lo hayamos dejado a la buena voluntad, que nos hayamos sumado- y establecer esta materia como de libre configuración autonómica.

He cerrado ya mi intervención porque hay presura, pero muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

¿Algún grupo tiene oposición que plantear?
A la tramitación.

Pasamos (inoïble) … turno de intervención.
Tiene la palabra la portavoz de Podemos.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies.

Buenas tardes diputadas y diputados.

La educación socioemocional se define como un proceso educativo y permanente que pretende potenciar el desarrollo de las competencias emocionales como elemento esencial del desarrollo integral de la persona.
Remarquemos la siguiente frase: proceso educativo y permanente.

La educación emocional ha de ser transversal, impartida desde todas las asignaturas, todo el profesorado y toda la sociedad que rodea la vida de nuestras niñas y de nuestros niños.

Las experiencias en educación emocional ya han demostrado los beneficios de la misma: las conductas de riesgo disminuyen; las relaciones sociales son menos agresivas; se previenen trastornos de conducta como estrés, ansiedad, depresión y anorexia, entre otros.
Y está demostrado también que los alumnos tienen un mejor rendimiento académico, son menos conflictivos, se relacionan mejor con quienes los rodean, participan más en la vida escolar y tienen mejor convivencia en las aulas.

Teniendo en cuenta, por supuesto…, la educación emocional es diferente en cada país y en cada comunidad.
Se ha de adaptar a cada comunidad en la que se asienta, pero siempre teniendo en cuenta esos principios básicos que nos rodean a todos en la tierra donde vivimos.
Yo también me estoy saltando cosas… (rient) por la presura, pero…

Hoy en día nos enseñan muchas cosas en el colegio, pero no nos enseñan a expresar nuestras emociones ni a asimilarlas.
No nos enseñan empatía, no nos enseñan a relacionarnos, no nos enseñan a enfrentarnos a los fracasos y/o asumirlos.
No nos enseñan lo que es la frustración o cómo controlar nuestras emociones.

Retomemos la frase con la que hemos comenzado: la educación emocional es un proceso educativo permanente y transversal.
Esa transversalidad que se ha de dar en todas las materias, al igual que los otros valores que se enseñan en nuestra educación, hoy en día no es real.
Este es el problema.
Hoy en día esa transversalidad no se da.
En la elaboración de la siguiente ley de educación se contemplará esta transversalidad para que sea tratada en cualquier materia.
Pero no basta con legislar e implementar esta asignatura si no disponemos de docentes preparados y cualificados en educación emocional.

La implantación en el sistema educativo comienza con la capacitación emocional del profesor.
Por lo tanto, habrá que formar a nuestros docentes en educación socioemocional, tanto en los grados vinculados en el mundo de la educación, como en el máster universitario de secundaria, y hacer un gran despliegue formativo para que aquellos docentes que ya están en el ámbito educativo se formen también socioemocionalmente.

Si queremos tener formados a nuestros alumnos emocionalmente, nuestro profesorado también ha de estarlo para poder trasmitir esos conocimientos.

La educación emocional es muy importante en nuestra sociedad, una sociedad donde cada vez hay una mayor ausencia de valores como el respeto y la tolerancia.
Por todo esto, desde nuestro grupo parlamentario, votaremos a favor esta PNL.
Estamos hablando de la educación de nuestra sociedad y, por lo tanto, estamos hablando de nuestro futuro.
Eduquemos emocionalmente, y nuestro futuro así lo será.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra el portavoz del Grupo Compromís.
La portavoz en este caso, presidenta.

La senyora Campello Moreno:

Ara mateixa, no.

Gràcies, senyor president.

L'educació emocional és una innovació educativa que respon a necessitats socials no ateses en matèries acadèmiques ordinàries, però imprescindibles per a desenvolupar una vida plena, conscient i enriquida.
Parlem de treballar coses tan importants com autoconeixement, gestió emocional, gestió social, resolució de conflictes, presa de decisions o relacions socials i ciutadanes.
Ferramentes necessàries en el dia a dia de qualsevol persona que viu i conviu en comunitat i, com no, els nostres xiquets i xiquetes i la nostra joventut han d'estar formats i formades també en esta matèria.

Amb esta proposta facilitem als centres poder oferir una assignatura de lliure configuració autonòmica sobre educació emocional i així continuar treballant en este àmbit, com ja està fent-se des de les tutories, orientadors psicopedagògics escolars i gabinets municipals.
A més, introduïm la figura de l'educador o educadora no formal per completar este aprenentatge.

L'educació no formal és una educació intencional i metòdica.
Es dóna en gran varietat d'espais, com centres juvenils, agrupaments d'escoltes, associacions d'infants o juvenils.
I és el moment que també entre als centres educatius anant de la mà de l'educació formal.
I en esta línia pensem que l'educació emocional podria treballar molt millor en col·laboració i comptant amb este tipus de professionals i metodologia.

Per tot això donarem suport a la proposta i, com no podria ser menys, continuarem treballant per garantir una millor educació i formació basada en la innovació pedagògica i la creació de ciutadans i ciutadanes conscients per al nostre país.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Socialista.

La senyora Alcón Soler:

Moltes gràcies.

Des del Grup Parlamentari Socialista estem d'acord en l'exposició de motius quan se diu literalment que Â«la educación se basa en potenciar el desarrollo cognitivo olvidándose de desarrollo social y emocionalÂ».
Estem d'acord que podríem, fins i tot, parlar d'un analfabetisme emocional.
El que no compartíem del tot de la proposició, i per això s'ha fet una transaccional.
.
.
, pensem que és millor atindre-mos al Decret 108/2014, de manera que cada centre, en virtut de la seua autonomia i capacitat de gestió, puguen adreçar.
.
.
, optar a una assignatura de lliure configuració autonòmica.

També advertir que caldria estudiar esta proposició amb perspectiva més ampla, perquè tenim el risc d'obrir la caixa de Pandora i començar a demanar assignatures, com, per exemple, l'anglés pràctic que s'ha retirat i que molts col·lectius podrien demanar que s'inclogueren, però, en qualsevol cas, anem a votar a favor de la transaccional.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

La portavoz del Partido Popular -digo la portavoz porque imagino que lo es- tiene la palabra.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, presidente.

La verdad es que hemos intentado llegar a un acuerdo.
No ha sido posible y yo quiero centrar mi intervención en explicar por qué desde Grupo Popular nos vamos a abstener.

Quiero empezar diciendo que nosotros apoyamos firmemente todas las cuestiones relacionadas con la educación emocional, porque realmente creemos que si hay algo que caracteriza la educación del siglo XXI es la diversidad.
Antes se hablaba de que un centro era diferente a otro; después, de que un aula era distinta a otra.
Ahora, dentro de una misma clase, los alumnos son totalmente diferentes entre sí.
Y, precisamente, por eso, porque creemos que ese es uno de los principales retos de la educación del siglo XXI, pensamos que la educación emocional es una herramienta básica para poder afrontar este problema.

Ahora bien, y, ¿por qué nos vamos a abstener?
Porque consideramos que el planteamiento no es el correcto.
Sinceramente, consideramos que el planteamiento inicial de la propuesta de Ciudadanos no era el correcto, pero después de la transacción nos parece que todavía se aspira a menos, y me voy a explicar.
Claro, al principio se proponía una asignatura, una asignatura que cogiendo tanto el decreto de primaria como el de secundaria…, vemos que es inviable proponer, porque las horas no dan para más.
Entonces, en primaria no cabe, sinceramente no cabe, solamente nos sobran dos horas.
Sobran no, son horas de libre disposición del centro, una en cuarto y otra en sexto de primaria.
Y yo, sinceramente, como creemos en la educación emocional…, pensamos que una hora a lo largo de toda la primaria no sería suficiente para que el alumno se beneficiara de todos los beneficios -valga la redundancia- que tiene la educación emocional.

Y si pasamos a secundaria, tenemos que pensar que el mapa conceptual con todas las asignaturas es muy complejo.
Nosotros tenemos la suerte de tener una lengua cooficial que tiene cinco horas a la semana.
Pero esa suerte lo que hace es que no podamos tener otras asignaturas de libre configuración autonómica como puedan tener otras comunidades autónomas que no tienen lengua cooficial.
Y si pasamos a hablar de las específicas, aquí tendríamos que hablar también -que no se habla y es otra de las cuestiones que nos preocupa- de quién impartiría esa asignatura.
Porque para poner una asignatura más, tienes que quitar profesores de segunda lengua extranjera, de tecnología, de música, de artísticas, por lo tanto, también hemos echado de menos una planificación un poco más detallada de cómo se quedaría el panorama, sobre todo en secundaria, porque en primaria ya decimos que lo vemos francamente complicado.

Y, luego, otra cuestión que quería comentar y por eso decía…, veíamos difícil la propuesta de Ciudadanos que acabo de explicar, pero la alternativa que da…, creo que era el Partido Socialista, que al final con tanta transacción ya no sé quién la proponía, pero, claro, la proposición no de ley al final lo que dice es algo que ya existe.
Es que es algo que el decreto ya contempla.
Por lo tanto, hacer una PNL con algo que ya existe nos parece un poquito absurdo.
Decir: Â«No, no, es que los centros tienen la posibilidad de crear una asignatura fuera del horario lectivo si ellos quieren.
Â» Es que eso ya existe.
Para eso no hace falta hacer una PNL.

Insisto, como realmente creemos que este es un tema fundamental, pensamos que tendrían que haber otras formas de realmente poder evaluar y abordar que la educación emocional fuera una realidad en las aulas, porque sinceramente pensamos que tiene múltiples beneficios en el rendimiento académico y personal del alumno.
Porque se ha comentado antes muy bien por parte de…, creo que la diputada de Podemos, la cantidad de beneficios -y también en el preámbulo de la exposición de Ciudadanos-, la tolerancia, la empatía con los demás, el trabajo en equipo, las exposiciones públicas… en definitiva, son valores para enfrentarse al nivel académico, pero también a las dificultades que la vida plantea a lo largo de toda nuestra vida.

Y la última cuestión que quería plantear, y creo que este tema es muy importante aunque quizá me vaya un poco del hilo.
Se comentaba y se relacionaba esta cuestión con los múltiples beneficios que tiene con las cuestiones de convivencia y se hacía referencia a las múltiples denuncias que hay de las cuestiones de convivencia.
A mí me gustaría que esta cuestión la tratáramos con cuidado, porque las denuncias se pueden ver como algo positivo o como algo negativo, pero creo que en ningún momento deberíamos estigmatizarlas.
¿Por qué?
Porque las denuncias quizás es positivo y nos ha costado muchísimo trabajo que fueran los centros los que se atrevieran a no verlo como algo negativo y se denunciara.
Porque si no se denuncia, no se puede intervenir en los casos…, en los niños que están sufriendo los casos de violencia.
Por lo tanto, creo que nuestro trabajo desde aquí debe ser, salvando todas las distancias, quizá como pasa con la violencia de género, y es absolutamente siempre animar a denunciar, y no pensar que el hecho de denunciar y que se incrementen los casos es algo negativo para un conseller, para un determinado gobierno o para un determinado centro educativo, sino todo lo contrario.

Aquí dice, en el preámbulo, que no se ha hecho absolutamente nada en cuestiones de convivencia.
Hay un plan de prevención de la violencia escolar, de prevención, pero ese plan de prevención precisamente indica que lo primero que tiene que tener un centro es un plan de convivencia.
Ese plan de convivencia no se hace solo.
Ese plan de convivencia obliga a los tutores, a los docentes, a las familias, al alumnado a trabajar en función de las características de ese centro.
Yo creo que hay herramientas, están las tutorías, pero sobre todo tenemos que trabajar en una formación inicial, en una formación del profesorado permanente posterior para que realmente este tema y otros muchos muy importantes -y termino, presidente-, como pueda ser, y lo comentábamos en el debate que se ha generado fuera de la sala…, asignaturas como pueda ser la educación vial, el respeto animal, la programación u otras muchas asignaturas que también podrían estar ocupando el puesto de la PNL y no están.
Y como no nos queremos pronunciar por una, sino que pensamos que todas deben tener el mismo protagonismo, nos vamos a abstener.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Procedemos ahora a la votación, ¿no?
(Algú diu: Â«¿Puedo contestarle?
Es que tengo que contestarle.
Â») Pero, ¿puede?
¿Tiene derecho a réplica?
(Algú diu: Â«Pero es que después de lo que…Â») Derecho… no creo…, el letrado dirá, pero… (Algú diu: Â«Bueno, pues si queréis, no hago réplica.
Pasamos a la votación, pero… no, no, no.
Â»)

Procedemos a la votación.
¿Votos a favor?
9 votos a favor.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
5.
Ah, bueno, es que entre los 9 yo estaba también, o sea, que son 10 los votos a favor.
Votos a favor, 10; votos en contra, ninguno, y abstenciones, 5.
Queda aprobada la propuesta no de ley.

Proposició no de llei sobre l'absentisme escolar, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 4.
239, BOC número 34)

El senyor vicepresident:

Procedemos al punto 7: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el absentismo escolar, presentada por el Grupo Parlamentario Podemos.
Tiene la palabra la ponente del grupo.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies.

En primer lugar, quería agradecer la buena predisposición que han tenido tanto los grupos parlamentarios Ciudadanos, Compromís y el PSOE con sus enmiendas para enriquecer esta PNL.
Muchísimas gracias.
Y hemos aceptado ambas enmiendas, ¿no?

Y sí que quería dejar constancia de una modificación…, perdón, estaba comentando que sí que hemos aceptado las enmiendas de los grupos que se han presentado, pero hay una modificación, que estamos de acuerdo, tanto el Grupo Ciudadanos como Podemos, en la última frase de… la enmienda de Podemos, quitar las palabras.
.
.
Bueno ¿no hace falta que lo digamos?
Es que no lo encuentro.

El senyor vicepresident:

Supuestos de violencia escolar, ¿no?

La senyora Mínguez Corral:

Exacto.
Esa última parte debería retirarse.
¿Vale?

El senyor vicepresident:

Bien.
De acuerdo.

La senyora Mínguez Corral:

Vale.
Muchísimas gracias.

Bien, nos hemos preguntado… Quería haceros una reflexión, ¿nos hemos preguntado qué es el absentismo escolar?
Porque es un término que cuenta con diferentes acepciones según las miremos, ¿no?

No existen referencias compartidas que nos permitan determinar cuándo podemos hablar del problema del absentismo en un alumno.
Tales referencias dependen del sentido común de los profesionales, de los padres o de los propios alumnos, lo que implica su objetividad y consiguiente conflicto, tanto en el diagnóstico de la situación como en la toma de decisiones que corrigen tales extremos.

No existe consenso sobre si únicamente se debe entender como absentismo la falta de asistencia a clase o también si debe incluirse aquellos casos en los que sí que hay una asistencia física, pero no hay un proceso, no hay una implicación de aprendizaje por parte del alumnado.
¿Aquí se produce absentismo o no se produce absentismo?
No hay nadie que lo haya fijado hasta el momento.

Además tenemos que tener también en cuenta que hay diferentes grados de absentismo.
Cada uno de los abandonos de nuestro sistema tiene su propia particularidad e historia detrás, como personas diferentes que somos cada una de nosotras.

Por una parte está el absentismo cubierto por los padres, ¿no?
, ya sea porque los niños son utilizados por sus padres para contribuir a la economía familiar, porque sus padres no dan importancia a la educación, porque en casa tienen desestructuración familiar, precariedad en el empleo, adicción a drogas, y esto implica por supuesto que estos padres no puedan ocuparse de suplir a estos menores en cuanto a educación.

Otro absentismo que tenemos es el absentismo de retraso, alumnado que se incorpora habitualmente tarde a las clases, que todos hemos tenido este tipo de alumnado, y que normalmente suele darse a primeras horas.
Pero aquí viene un problema, porque este absentismo puede llegar a ser la antesala de otro mucho más sistemático que acabe con el abandono definitivo del sistema escolar.

Otro es el absentismo de interior.
Alumnado que se encuentra presente en el clase, pero que intenta pasar lo más desapercibido posible.
Es decir, se trata de individuos integrados en el contexto escolar, que prefieren estar en compañía del resto de compañeros, antes que ausentarse del centro, pero que pasan completamente de todas las clases y pasan de su educación.

Absentismo elegido.
Ese es otro de los absentismos.
Alumnado que evita solo alguna de las prácticas educativas en determinados momentos en los que aprovecha para descansar.
Las denominadas Â«pellasÂ», nombradas habitualmente.

Absentismo social.
Menores que se dejan llevar por otros menores absentistas, que hasta ahora no lo eran, y que acaban siendo también absentistas ellos.

Bien, el abandono escolar no es más que la última de una serie de etapas educativas y dinámicas de desenganche.
El alumnado absentista termina apartándose de aquellos procesos de aprendizaje en los sí participa el resto de personas de su edad, cosa que es particularmente estigmatizador en un contexto en el que las generaciones de nuestros jóvenes cada vez están más formadas.
Desposeídos de los recursos personales y sociales necesarios para adaptarse a una sociedad cambiante y compleja, estos jóvenes caen en una situación de vulnerabilidad social y laboral.

La clave está en la necesidad de qué entendemos por absentismo como una respuesta del alumno hacia una situación determinada que no se acepta.
Y no vamos a entrar aquí en por qué es absentista.
El caso es que lo es.

Es evidente que el fenómeno del absentismo depende de factores externos del profesorado: el origen social del alumnado, los procesos de sociabilización familiar, la falta de adaptación al centro.
Pero las percepciones y acciones educativas del profesorado, en mayor o menor grado, también ejercen su particular influencia.
Por eso la carencia de nexo socioafectivo entre alumno y profesorado es una de las cuestiones más aducidas por alumnado absentista, dejando claro que cuando los profesores nos encontramos con un caso de abandono escolar la mayoría de los centros educativos, un 79,8%, es decir, un 80% de los centros y de los profesores, no contamos con un protocolo ni con un marco de actuación preestablecido que determine cuándo se produce ni tenemos los medios para saber cómo solucionar y paliar estos casos.

Los centros no cuentan con criterios que les permitan determinar qué es el absentismo y no disponen de estrategias vinculadas y preparadas para usarse como herramientas de intervención psicopedagógica, tanto para la prevención como para la actuación y como el seguimiento de los casos ya detectados.

Por ello, nuestro primer punto va en esta dirección, en elaborar un protocolo de actuación en materia de absentismo escolar que recoja mecanismos que lo minimicen, con criterios de intervención y de actuación específicos, con medidas preventivas, con la colaboración de los servicios sociales municipales y todos aquellos agentes implicados en el mismo.

El 12 de noviembre, hace escasamente un mes, podíamos escuchar las siguientes declaraciones, y no lo decimos los millones de personas que nos hemos manifestado una y otra vez pidiendo exactamente lo mismo, sino el comisario de Educación de la Comisión Europea de Bruselas, Tibor Navracsics: Â«Durante los últimos cinco años el gasto europeo en educación se ha recudido un 3,2%.
Bruselas ha pedido más inversión de los estados miembros para que los estudiantes, especialmente los que proceden de familias humildes e inmigrantes no caigan en exclusión y marginación social.
Â» Como bien señala el comisario, hay que evitar la pobreza educativa para evitar las altas tasas de desempleo y exclusión social.
Es triste que durante la crisis económica el primer sector en el que se produjeron recortes fue el de la educación.
También afirmó, los alumnos procedentes de entornos desfavorecidos e inmigrantes son los que corren mayor riesgo de no alcanzar unos niveles educativos mínimos.

España es líder de abandono prematuro, el más alto de la Unión Europea, que tiene una media del 15%.
Nosotros tenemos un 23%.
Ocho puntos más.
Los recortes han hecho mella tanto en la educación autonómica como en la estatal.

El gasto público en educación ha descendido en España a partir del 2009, como consecuencia de la política de recortes con la que se ha afrontado la crisis económica, pasando de un 5,07% del producto interior bruto en el 2009, al actual 4,31 en el 2015; mientras la media de la Unión Europea es del 5,6.

Estos factores los quería comentar porque el presupuesto también han influido en esta tasa de abandono tan elevada que tenemos.

Y quería compartir con vosotras y con vosotros, con ustedes, un ejemplo personal en el ámbito en el que tratamos el abandono escolar.
Yo he sido coordinadora tres años de un programa experimental, que se llama Programa de prevención al abandono escolar, impulsado por el anterior gobierno, más conocido como Â«IntegraÂ», y es un programa especial que se implantó aquí, en la Comunidad Valenciana.
Es un programa que se ha llevado a cabo durante nueve años y se ha cesado porque ahora los programas que tienen los institutos son los llamados Â«programas contratoÂ».

Bien, este programa acogía a tres alumnos de segundo de la ESO, donde el absentismo es donde más se produce, es mayoritario.
Y bien, quería aplaudir esta iniciativa por parte del anterior gobierno.
Como he dicho, he sido tres años coordinadora de la misma.
La dotación presupuestaria sí que es cierto que no era suficiente, puesto que los centros nos teníamos que apoyar de las dotaciones presupuestarias de los municipios para poder desarrollar esa labor y esa educación que no tenía nada que ver con la educación que se implantó en otras clases, pero que se le aportaba ese tipo de educación que ellos sí necesitaban.

Y aunque no teníamos la partida económica suficiente, los ayuntamientos sí que nos apoyaban, podíamos desarrollar esta labor.
Es una muy buena iniciativa, que nos ha ayudado a las personas que más lo necesitan a poder reintegrarse en la sociedad, ya que mediante Â«IntegraÂ» se crea un puente para la formación profesional básica.

Bien, el programa contrato es algo muy bueno porque nos da autonomía a los centros, que espero tenemos que ir un paso más allá y tenemos que volver a programas como el Â«IntegraÂ» para que estos alumnos tengan esta especificación.
Porque, claro, los institutos tienen que adecuar los presupuestos a las necesidades y muchos de ellos han tenido que dejar de usar Â«IntegraÂ», de aplicar Â«IntegraÂ».
-Acabo.

Hasta ahora, sí que quiero dejar claro, nadie nos ha preguntado a los profesores por qué existe el abandono escolar, nadie nos ha preguntado a los estudiantes por qué abandonan el sistema, por qué lo hacen.
Nadie ha preguntado a las familias que se sienten desbordadas qué ayuda hubieran necesitado para no hacerlo.

Por favor, sí que quería pedirles a todas y a todos que no caigamos en errores pasados, que en la elaboración de este protocolo preguntemos y hablemos.
Solo así sabremos la causa del abandono escolar y las soluciones.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Cuenta con cinco minutos el Grupo Ciudadanos, su portavoz.
Adelante.
(Veus) Había puesto el letrado cinco y había sido generoso con todos.

La senyora Ventura Campos:

En Ciudadanos vamos a votar a favor, como bien hemos indicado, a la proposición no de ley.
Y lo hacemos, obviamente, porque entendemos que es una prioridad la lucha en contra del absentismo escolar, más teniendo en cuenta que ese problema persiste con el paso de los años, si no se está haciendo…, bueno, se está haciendo poco, nada más, se está haciendo poco, ¿no?
, pero vamos haciendo, vamos haciendo camino.

Sin embargo, para contribuir a darle un peso más significado a este protocolo de actuación en materia de absentismo escolar, hemos presentado, como bien ha indicado la diputada de Podemos, una enmienda para añadir a esta propuesta de resolución que el protocolo de actuación en materia de absentismo escolar se coordine con los planes de convivencia y protocolos de actuación e intervención, eliminando previamente la palabra que habíamos puesto de Â«violencia escolarÂ».

¿Y por qué hemos añadido, hemos realizado esta enmienda?
Porque, según los datos de fiscalía de menores de la Comunidad Valenciana, el absentismo escolar no solo pasa factura al rendimiento académico, sino también funciona como indicador de otras infracciones más graves que pueden conducir al absentista a tribunales de menores.
Un 90% de los menores que van a juicio por distintas infracciones tienen problemas de absentismo escolar en su historial.

Ésta es una de las razones por las cuales entendemos que la batalla contra el absentismo escolar debe coordinarse con el plan de convivencia, que incluye medidas de sensibilización y prevención del acoso escolar, así como los protocolos de actuación tras casos de violencia escolar.
Entendemos que el absentismo debe abordarse de manera transversal y actuar en todos los ámbitos.
También entendemos que debe actuarse a tiempo ya que el absentismo puede dar como resultado el fracaso y abandono escolar y, a medio y largo plazo, puede provocar un elevado riesgo de exclusión social.

Del mismo modo, nosotros defendemos que todos los centros escolares deben de integrarse en este plan, porque sería un sinsentido que en algunos centros se trabajara para erradicar el abandono escolar y en otros que no se hiciera nada.

Asimismo habría que unificar todos los protocolos, programas o planes que estén poniendo en marcha a los municipios de la comunidad para que haya una estrategia clara, unificada, pero sobre todo coordinada.

Por otro lado, todo el personal docente y no docente debería participar en la puesta en marcha del plan.
Del mismo, las familias deben ser colaboradores activos, deben tener un papel fundamental para evitar que los niños falten a clase.
Y hay que trabajar en las causas que provocan el absentismo escolar, y por ello todos los actores que intervienen en la educación y desarrollo de los niños y jóvenes deben de participar de manera activa.

En este caso nos enfrentamos ante un problema que conlleva grandes consecuencias, como hemos dicho a medio y a largo plazo, y que puede dañar el futuro de nuestros jóvenes, por lo que hace falta intensificar las medidas para erradicarlo.
Y una de las medidas es el protocolo que se plantea.

La ausencia de los jóvenes a la escuela afecta de forma negativa, tanto a la formación académica como a su desarrollo social y también personal.

Así pues, vamos a votar a favor, como hemos dicho, para intentar controlar o actuar cuando detecten casos de absentismo escolar.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Compromís, adelante.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Estem malauradament davant d'un tema que continua present a la nostra societat i que té conseqüències tant per als xiquets com per a les famílies i el conjunt de la societat.
Només en 2014 la fiscalia de menors de València va rebre 173 denúncies i informes sobre casos d'alumnes absentistes.

La lluita contra l'absentisme escolar és una de les preocupacions del sistema educatiu valencià, que ha d'assegurar l'exercici del dret individual a l'educació i el compliment efectiu de l'escolaritat obligatòria entre sis i els setze anys.

I com està combatent això l'administració?
El primer control de l'absentisme escolar es realitza en els centres educatius mateixos amb les actuacions pròpies dels professors i dels tutors.
I, una vegada detectat el possible absentisme escolar, es comunicat als serveis socials dels diferents ajuntaments que amb mesures específiques i suport de seguiment treballen per a reduir-lo i prevenir-lo, com mos comentava la diputada del Grup Podem.

Estes mesures pretenen garantir l'assistència regular d'alumnes a classe i en una altra línia fomentar l'escolarització primerenca d'aquells alumnes que s'hagen d'incorporar a les aules.

En general, tots els serveis socials tenen establerts programes de prevenció i tractament de l'absentisme escolar per evitar i controlar les absències injustificades a classes, a més de protocols previs per a pal·liar el problema de l'absentisme escolar.

Per tant, s'està treballant per reduir l'absentisme escolar des de les aules i també des dels diferents estaments municipals implicats.

Però, com veiem, no és suficient.
L'esforç que s'està fent mentre continue existint l'absentisme, doncs podem verificar que no és suficient el que estem treballant.

Des de Compromís creiem que el concepte clau ha de ser el treball en xarxa, el treball transversal entre les diferents institucions i organismes.
De forma complementària la conselleria d'educació també té en marxa el contracte programa que poden signar els centres, amb l'objectiu d'incrementar l'èxit escolar de l'alumnat, que se centra en el fet de reduir l'absentisme escolar.

I un compromís família-tutor entre les famílies i representants legals de l'alumnat i els centres educatius de la Comunitat Valenciana, que també contempla la lluita contra el fracàs escolar i l'absentisme.

Creiem que les mesures proposades per la proposició no de llei de Podem poden contribuir a minimitzar el risc d'absentisme dels estudis.
.
.
per absentisme escolar.
Per tant, vaja per davant el nostre suport i el nostre vot favorable al que es proposa.

Una actitud proactiva per part dels centres perquè, tal i com es demostra en l'estatut que es cita a l'exposició de motius, esta intervenció preventiva i activa per part dels centres és aconseguir reduir l'absentisme de forma notable.

Des de Compromís, hem presentat una esmena per a millorar els dos temes puntuals.
El primer és incloure la transversalitat i la coordinació.
Volem que en l'elaboració del protocol que es proposa participen els serveis socials municipals i altres agents implicats.
És important, com deia, el treball en xarxa i que els mateixos que després s'hauran de coordinar puguen formar part del procés de l'elaboració del protocol.

I també va en la línia que estem seguint la conselleria d'educació d'impulsar mesures des del diàleg amb la comunitat educativa i amb tot aquell que puga aportar la seua experiència per a tindre més èxit en aconseguir els objectius marcats.

I la segona cosa que puntualitzàvem és que volem modificar…, és ampliar el termini de la conselleria per a retre comptes sobre el seu compliment, precisament perquè els processos participatius i transversals tenen el seu temps i considerem que allargant eixe termini tindrem millors resultats.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Y tiene ahora la palabra la portavoz del Grupo Socialista.

La senyora Alcón Soler:

Gracias, presidente.

En primer lloc, felicitar al Grup Podemos per la iniciativa.
El Grup Parlamentari Socialista votarà a favor, en primer lloc, perquè sempre que se recolze el dret a l'educació, mosatros estarem a favor.
I lluitar contra l'absentisme és treballar pel dret a l'educació.

A més a més, contemplar la convención sobre los derechos del niño, que en el artículo 28.
1 dice textualmente que Â«el estado adoptará medidas para fomentar la asistencia regular a las escuelas y reducir las tasas de deserción escolarÂ».

Votarem també a favor, en segon lloc, perquè dóna resposta a un problema social que afecta el nostre territori, especialment a determinats sector socials on les condicions familiars, econòmiques i socioculturals no són les més adients.

No hem fet ara, fins ara….
No.
La veritat és que sí que s'han fet, i des dels municipis, des de la conselleria, en concret la Resolució del 21 de març de 2011, van llançar projectes per a reduir l'absentisme escolar.
Altres projectes s'han comentat en intervencions anteriors, com Íntegra o el contracte programa.

El que fa falta ara és la coordinació entre els diferents agents implicats i que esta coordinació se plasme en un protocol.
Per això mosatros aplaudim la iniciativa, aplaudim la proposta de posar en marxa el protocol i, especialment, aplaudim que no se parle únicament de tractament, sinó que es tracta de detecció i prevenció.

I ho aplaudim perquè així ho indiquen algunes de les investigacions, com, per exemple, una investigació que s'ha portat a terme en la Universitat de València i que ha sigut publicada amb el títol Â«Medidas y estrategias para la reducción del absentismo escolarÂ».
I ahí ja queda de manifest la importància de detectar la tipologia de l'alumnat, que seria el col·lectiu més afectat per l'absentisme.
I ¿per què és important detectar els col·lectius?
És important perquè d'aquesta mesura…, si detectem estes tipologies, podem ser proactius.
I ahí està la clau de l'absentisme: ser proactius per a evitar l'absentisme.

Per tant, estem d'acord que una de les maneres que podríem mitigar l'absentisme és treballar en col·laboració.
Deu ser una prioritat de tots els equips directius, del professorat, dels serveis socials dels ajuntaments, de les conselleries amb competències en educació i benestar social.
Sols des de la coordinació i des de la responsabilitat compartida podrem reduir l'absentisme escolar en el nostre territori.

Per tant, el Grup Parlamentari Socialista votarà a favor de la proposta, i ho farem per tres raons: perquè implica afavorir el dret a l'educació, perquè dóna resposta a un problema social i perquè proposa un protocol d'actuació que compartim.

Moltes gràcies i enhorabona.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Popular.
Adelante, señoría.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Bien.
Pues desde el Grupo Popular también vamos a votar a favor esta iniciativa, porque consideramos que el absentismo escolar es uno de los principales problemas que tiene la educación valenciana en estos momentos.
Y, por tanto, todas las iniciativas que vayan enfocadas a erradicar el absentismo, el abandono o el fracaso escolar serán bien recibidas por parte del Grupo Popular.

Creo que por parte de Podemos se ha hecho una buena radiografía de los tipos de absentismo que existen y cuál debería ser el papel de los centros.
Ha habido un momento en que en la intervención ha comentado que no deberíamos o no es el momento de plantearnos el porqué se da el absentismo.
Y yo quizás es un poco lo que he echado de menos, porque creo que si no sabemos el porqué, va a ser difícil poder abordar esos protocolos.

Entonces, la mayoría de estudios coinciden, y esta es una explicación muy simplista pero creo que muy gráfica, coinciden en que hay tres razones fundamentales por las cuales se acaba dando el absentismo, el abandono o el fracaso, porque al final, y eso lo comentaba también muy bien la señora Mínguez, los problemas de absentismo acaban en casi…, desbordándose y acaban convirtiéndose en casos de abandono y en casos de fracaso escolar.

Por lo tanto, decía que hay tres razones fundamentales: la primera son problemas físicos, es decir, hay algún problema médico detrás, un problema de audición, un problema de visión, que hace que haya una desmotivación total por parte del alumno y acabe marchándose del aula.

Existen problemas sociales, que también se han comentado.
Familias desestructuradas, familias que han acabado incluso con penas de cárcel por permitir que sus hijos…, incluso incitar al absentismo de sus hijos.

Y por último, problemas de aprendizaje, como pueda ser un TDAH, una dislexia, una discalculia, que no detectada a tiempo, evidentemente, acaba haciendo que la desmotivación del alumnado sea total.

Por lo tanto, yo creo que una de las cuestiones fundamentales que debemos abordar es una detección precoz de cualquiera de estas cuestiones: o bien de cuestiones sanitarias, o de cuestiones sociales o de cuestiones de aprendizaje.
Por lo tanto… Y quien tenga la responsabilidad de gobierno ahora detectar estas cuestiones y plantear y poner herramientas encima de la mesa para erradicarlas es muy importante.

Y la segunda cuestión que quizás he echado un poco en falta, aunque se ha comentado, es la coordinación por todos los agentes de la sociedad, no solamente de la comunidad educativa.
Evidentemente, tienen que participar los alumnos, tienen que participar los profesores, tienen que participar los inspectores, los equipos directivos, cómo no, la administración…

Pero creo que nos hemos dejado fuera a una parte fundamental, porque el fracaso escolar debe ser responsabilidad de absolutamente toda la sociedad valenciana.
Y creo…, y se han puesto, y me alegra, ejemplos de proyectos que han funcionado.
Evidentemente tenemos que seguir trabajando; si no, no estaríamos ninguno aquí.

Y creo que otro de los proyectos que se puso en marcha y no se ha mencionado, que está teniendo unos resultados magníficos, son las comunidades de aprendizaje.
Allí donde se están aplicando, se reduce el absentismo escolar en torno a un 50%.

Por lo tanto, yo creo que nos deberíamos animar a trabajar en esa línea, porque los resultados, independientemente en el centro, en la comunidad, en la ciudad, en el país donde se han aplicado, los resultados de las comunidades de aprendizaje están siendo muy beneficiosos para ese centro educativo.

Y al final, lo que se hace es que todo el mundo se sienta responsable: los ayuntamientos, las asociaciones de vecinos, las asociaciones que pueda tener ese municipio, los voluntarios, que quieren aportar y mejorar, sobre todo, en centros que tienen un perfil socioeconómico, que necesitan ayuda de toda la sociedad valenciana.

Por lo tanto, yo creo que es fundamental que se siga trabajando en esta línea.
Creo que ha habido medidas que quizá no hemos puesto de relieve y que son fundamentales también a la hora de trabajar el absentismo y no deberíamos despreciar, como pueden ser las expectativas de las familias.
Tenemos que pensar que las expectativas de las familias son fundamentales para los resultados y la motivación de los estudiantes.

Por lo tanto, yo creo que ese es uno de los retos que nos podríamos plantear también en ese protocolo de actuación, el convencer a las familias de que las expectativas que tengan sobre sus hijos van a ser fundamentales en los resultados académicos, incluso más que el contexto socioeconómico.

Por lo tanto, yo creo que tenemos un trabajo importante por hacer, este es un primer paso, pero deberemos aterrizar un poco más y poner medidas más concretas encima de la mesa para que el absentismo escolar al final sea una pesadilla que nunca debió darse ni en la Comunidad Valenciana ni en ningún país.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, señoría.

Procedemos ahora a la votación.
¿Votos a favor?
Unanimidad, 15.
(Veus i pausa) Presidenta.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marian Campello Moreno)

La senyora presidenta:

Gràcies.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del director general de l'Esport per a informar sobre l'elaboració i el contingut del pla estratègic de l'esport, recentment anunciat pel seu departament, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 3.
934)

La senyora presidenta:

Continuem.
Anem a pel punt…, el que era el punt original 4: Â«Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del director general de l'esport per a informar sobre l'elaboració i el contingut del pla estratègic de l'esport, recentment anunciat pel seu departament.
Â» Ho sol·licita el Grup Parlamentari Socialista.

I té un temps de huit minuts….
(Veus) ¿En són quatre?
En principio son ocho.
A vore.
(Veus) El que ella vullga utilitzar.

Molt bé.
Té la paraula per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Caballero Hueso:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
El conseller, en la seua intervenció, en la seua compareixença al ple al principi de legislatura, quan parlà de la part de la conselleria…, de la part que pertoca als esports, anuncià l'elaboració d'un pla estratègic de l'esport.

També va fer referència a eixe pla estratègic el secretari autonòmic de Cultura i Esport quan va comparéixer a esta comissió.

I tots sabem que esta conselleria té, sens dubte, un protagonisme…, un protagonista indiscutible, que és sempre l'educació.
I si bé no estem en contra d'això, és ben cert que els temes d'investigació, cultura i esports ens ocupen molt menys temps, i normalment per eixe ordre.

És per això que demanem, des del Grup Socialista a la resta de grups, el suport a la compareixença del director general d'esports perquè ens conte detalladament en què consistix el pla estratègic d'esport anunciat pel conseller i pel secretari autonòmic.

Volem saber a què ens estem referint al parlar del pla estratègic, si parlem de necessitats, de prioritats, si parlem de nous objectius, si es van a valorar temes d'infraestructures, quina és la metodologia que se va a utilitzar… És a dir, què s'està valorant per a fer-lo i quins objectius es perseguixen.

Ja està.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

¿Torn en contra tindrem?
D'Acord.
Ara té la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos per un temps màxim de quatre minuts.
(Veus) ¡Ah!
, Podemos.
(Veus)

Val.
Si estem tots d'acord en no fer fixació de posició i volem directament votar, passem a la votació.
Així que… (Veus) Perfecte.
A mi me pareix molt bé la decisió que hem pres.

Aleshores, votem el punt 4, la compareixença del director general de l'esport.
Per unanimitat.
Queda aprovada per unanimitat.

Proposició no de llei sobre la declaració de l'arquitectura de pedra en sec valenciana com a bé d'interés cultural, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 3.
293, BOC número 27)

La senyora presidenta:

Passem al punt 6.
(Veus) Tenim una transaccional?
¡Ah!
, molt bé.
Tenim una transaccional.
(Veus)

La senyora Bachero Traver:

Sí, volem explicar un poc… Tant jo com Ciutadans, volíem utilitzar el torn.
(Veus) Jo crec que en un torn… Com és l'esmena transaccional, fem un torn, (veus) fem un torn, tots amb el mateix temps.
(Veus) I després ja… bé, l'esmena és tota…, és conjunta.
(Veus)

Bé.
Jo crec que no gastaré els huit minuts.

En primer lloc, agrair a tots els grups parlamentaris l'acceptació de l'esmena transaccional.
.
.

La senyora presidenta:

Anem a… ¿Llig el punt?
¿D'acord?
Anem al punt 6 original: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració de l'arquitectura de pedra en sec valenciana com a bé d'interés cultural, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Tenim una proposta transaccional.
Aleshores, tindrà ara la paraula el Grup Parlamentari Compromís per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, presidenta.

En primer lloc, agrair a tots els grups que hàgem arribat a un acord i s'haja fet l'esmena transaccional.

I el tema d'avui és per a declarar bé d'interés cultural l'arquitectura de pedra en sec valenciana i establir els mecanismes necessaris per a la seua catalogació i el seu manteniment i conservació.

Per a una persona com jo, que s'ha criat entre parets i casetes de pedra en sec, és molt gratificant tindre l'oportunitat de defensar avui la proposició no de llei, perquè és tindre l'oportunitat de defensar el meu territori i, a la vegada, defensar el món rural, tan oblidat i dèbil en estos moments i amb unes xifres crítiques de despoblament.

Pobles envoltats d'un paisatge amb un gran valor natural, i dins d'este paisatge, conviu la pedra en sec, construccions fetes per les persones de la zona amb les seus mans, que es mimetitzen i integren tant en el paisatge, que fins i tot sembla que formen part de la mateixa natura.

Les construccions de pedra en sec del món rural són producte d'una tipografia constructiva comuna a una àmplia zona geogràfica mundial.

Les teories sobre el seu origen ens porten a Síria, i dins de l'art dels països mediterranis, abunden principalment a Xipre, Malta, Sardenya, les Illes Balears, Catalunya i la Comunitat Valenciana.

Els ramaders i agricultors van saber resoldre amb pocs recursos nombrosos problemes als qual s'enfrontaven en el seu dia a dia i, amb gran esforç i imaginació, van anar adaptant les construccions a l'entorn.

Parlem de parets de pedra en sec que abancalen les muntanyes i d'esta manera permeten contindre la terra per a poder cultivar, però a la vegada, al no portar cap tipus d'argamassa o ciment que ajunten estes pedres, permet el filtratge de l'aigua de forma que va filtrant i baixant de bancal en bancal.

Parlem també de tancats o marges, assegadors i comptadors de ramat, saltadors i escales, pous, aljubs, sènies, forns de calç, ventisqueig, casetes de pastor, barraques o casetes de volta, depén el lloc on es troba.
Es pot anomenar d'una manera o d'una altra.

I fins i tot neveres, grans construccions voltades que trobem en els pobles més freds de l'interior de la província i que van donar fruit al comerç de la neu i els camins que utilitzaven estos nevaters per fer aplegar la neu des de l'interior fins la costa.

De tots, podem considerar que les casetes de pastor són l'exemple més representatiu i elaborat entre les construccions de pedra en sec per la seua complexitat constructiva i la seua vistositat.

La pedra en sec configura eixe paisatge rural de les nostres comarques de l'interior, resultat d'un llarg procés de transformació dut a terme per l'agricultor durant moltes generacions, en les qual s'ha anat remodelant un entorn difícil i poc propici a ser habitat, amb la finalitat d'adaptar-lo a les seus necessitats i poder realitzar les activitats agropecuàries necessàries per a la seua subsistència.

Amb la industrialització i la pèrdua d'habitants en el món rural, l'abandonament del camp i de la ramaderia, este manteniment constant que feien en el seu dia a dia els ramaders i agricultors desapareix.

També amb l'arribada de la modernització i els tractors, molts marges se lleven per a poder treballar conjuntament diverses parcel·les.
I açò fa que actualment, tret de pocs casos, que sí que segueixen utilitzant les casetes els seus propietaris i mantenint els marges i els bancals i realitzen tasques de manteniment, l'estat actual de les casetes i de la resta del patrimoni de pedra en sec és, en general, d'abandonament.

Cada volta són més les solsides que ja formen part del nostre paisatge.
I davant d'esta situació, molts municipis porten anys i anys inventariant i reconstruint amb voluntariat, ja que mai han trobat cap ajuda per part de la conselleria.
¡Tota una llàstima!

I en la nostra zona tenim a Vistabella l'Associació Cultural Grèvol, que porta més de deu anys organitzant jornades de pedra en sec en el nostre poble.
Fins i tot de forma conjunta amb la Universitat Politècnica de València, fent tallers per als estudiants.

També a Vilafranca, a banda de fer anualment unes jornades d'àmbit internacional, tenen el seu.
.
.
, el primer museu de pedra en sec que podem trobar en la nostra comunitat.

A banda de tot açò, l'ofici del marger cada volta se troba més perdut, i també tindríem de recuperar-lo, els experts en construcció de pedra en sec.

Tot açò s'ha d'intentar recuperar i mantindre, i per això es presenta aquesta proposició.
I amb l'esmena que fem amb el Partit Popular, s'ha afegit la proposició que feen ells de fer un museu de pedra en sec, s'ha canviat a dinamitzar el que ja existeix, que està a Vilafranca.

I també s'afegix allò de les escoles taller per tal de formar gent en aquest tipus d'ocupació i, a la volta, poder mantindre el patrimoni amb què comptem i que cada vegada està més deteriorat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Podemos per un temps de quatre minuts, la senyora Llum Quiñonero.

La senyora Quiñonero Hernández:

Gràcies.

Bé.
Estem, estem d'acord amb la proposta, saludem la proposta.

Jo crec que serà molt important per a la protecció d'un patrimoni que és un patrimoni històric i arquitectònic únic, que tenim la possibilitat també amb la proposta no solament de la catalogació en els llocs on ja estan protegides, sinó també un recorregut més ample, localitzar-les en tota la.
.
.
, les terres valencianes.
També al sud del País Valencià, que n'hi ha per tot arreu del nostre poble.

Jo crec que és una decisió estupenda, molt bona i molt interessant per al nostre patrimoni.

Per la nostra banda, res més.
Està bé.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos per un temps de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Hola, bona vesprada.

Bé.
Jo felicito la meua companya, la diputada de Compromís, per esta iniciativa.
Jo també vinc del món rural, jo vinc de zones de l'interior, de la comarca dels Ports, on és molt fàcil sortir a caminar o anar amb la bicicleta de mountain bike i disfrutar d'este tipus de construcció.

Estem parlant de patrimoni històric i cultural, estem parlant que en pedra en sec es poden gaudir de poblats ibers, àrabs, construccions defensives; podem vore carrers, vivendes, abancalaments, casetes de pastors, corrals o neveres.

És el llegat que els nostres avantpassats ens han Â«deixat a través del temps, una herència històrica, tradicional i agrícola vinculada al món rural.
Un patrimoni, el de la pedra en sec, amb una tècnica basada en l'ús de solament la pedra.
Pedres de diferents tamanys i formes, pedres acoblades de manera que la saviesa de l'home i la gravetat aconsegueixen una estructura estable, perdurable en el temps i adequada per a la finalitat per a la qual ha estat creada.

La tècnica de la pedra en sec té una sèrie de característiques que fan d'ella un tipus de construcció particular, l'ús de la pedra com a únic material constructiu, sense cap tipus d'argamassa d'unió, ni guix, ni calç, ni ciment, ni argila.
Les pedres se sostenen pel seu propi pes i col·locació.

Conformen un paisatge totalment integrat en l'entorn natural.
El paisatge i les construccions formen un tot al qual podem anomenar paisatge humanitzat.
Una arquitectura local, que utilitza la pedra de l'entorn, que sol ser abundant.

Per tot açò, pensem que els poders públics han d'assumir la correcta conservació del patrimoni històric, cultural i artístic de la comunitat, tal com estableix, per una banda, la Constitució de 1998 i, per una altra, la Llei de patrimoni cultural de la Comunitat Valenciana, on el seu article 45 diu de forma clara que aquelles activitats, creacions, coneixements, pràctiques, usos i tècniques que constituïxen les manifestacions més representatives i valuoses de la cultura i els models de la vida tradicional dels valencians estaran declarats bé d'interés cultural.

Bé d'interés cultural ve a significar que el patrimoni cultural és de domini públic.
Se planteja una declaració clarament conservacionista, que obliga els poders públics a la seua conservació, protecció i divulgació.
És el tercer nivell de protecció del nostre patrimoni, el que atorga la major protecció tant a béns mobles com a immobles, béns de màxima categoria que pel seu valor, reconeixem que han d'estar.
.
.
, han de tindre una protecció especial.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Socialista, el diputat Fernando Blas González Delgado, por un temps màxim de quatre minuts.

El senyor González Delgado:

Gracias, señora presidenta, por ese largo nombre.

Bueno.
Como diputado, como diputado novato, tengo satisfacción cuando me encuentro con situaciones como estas que me obligan a estudiar, porque eso ha hecho que descubra la arquitectura de la piedra en seco y haya vivido momentos de emoción al contemplar algunas fotografías y, además, saber que debo acudir a esos sitios.

Me parece, me parece que a veces lo que nos pasa aquí es que no tenemos mucha estima por lo que poseemos y desconocemos.
A mí me pasa con amigos que viajan al exterior muchísimo, conocen el mundo, pero no conocen la sierra de Espadán que tienen al lado.

Bueno, pues yo creo que también nos ocurre con nuestro patrimonio esto.
Y para mí ha sido muy emocionante.
Y ver que, en definitiva, no ha sido un patrimonio muy abandonado, ¿eh?
, porque desde hace ya mucho tiempo, por la información que tengo yo aquí, pues hubo un congreso de piedra en seco en Peñíscola, donde se redactó la carta de Peñíscola sobre las arquitecturas y paisajes de piedra en seco.

Y también hubo un gran congreso en Albacete, que reunía a distintas comunidades autónomas, e instaba a las instituciones y a los parlamentos a pronunciarse en el sentido en que lo hacemos hoy.
De manera que esto viene de viejo y no quiere decir que no se haya prestado atención.

Yo no sé luego esa atención los resultados que haya tenido en la práctica.
Pero allí, por ejemplo, en una de estas reuniones proponían formular y poner en práctica políticas y estrategias institucionales -y estamos hablando del año 2001- coordinadas más decididas para el análisis, el estudio y la comprensión de las arquitecturas y paisajes de piedra en seco.

De manera que a pesar de mi ignorancia, que debe ser la ignorancia de muchos ciudadanos, pues se ha trabajado en esta línea.
Y lo que se propone aquí seguramente es seguir haciéndolo.

La declaración de bien de interés cultural, pues, en realidad ya se trata de un bien cultural de proyección transregional e internacional, de acuerdo con los criterios de la Unesco.
O sea, que nosotros nos quedamos cortos en esta declaración de hoy, ya tiene un reconocimiento tan nacional e internacional.
.
.

Y yo lo que sí quisiera aprovechar esta intervención es para que nos preguntemos qué es verdaderamente el bien de interés cultural y qué objetivo persiguen las declaraciones de bien de interés cultural, por si resulta.
.
.
-no es este el caso, que a mí me parece magnífico, y los casos que hemos tenido hasta ahora todos han sido dignos de aprobación-, pero tengamos cuidado por si el bien de interés cultural lo repartimos a destajo y no significa.
.
.
o se reduce la valoración que puede significar con sus exigencias, la declaración de bien de interés cultural.
Pero, desde luego, no se puede hacer otra cosa que votar a favor y aplaudir esta iniciativa.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té la paraula ara el Grup Parlamentari Popular per un temps de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Me pregunta la meua companya que per què estic enamorat de la pedra en sec.
Bé, jo pense perquè és una cosa nostra, i això és l'important, per la bellesa de la seua simplicitat, pel caràcter vertebrador.
Mos parlaven d'eixa riquesa que tenen a les comarques de l'interior, però a la Plana també ho tenim, a les serres de València també, a Alacant també les podem vore, a la mediterrània està completa.
És vertebradora.

És el fruit del treball seriós i rigorós d'un poble, és el fruit d'una cultura que ha comportat també el benestar de moltes famílies.
I per això, per això estic enamorat de la pedra en sec.

A més, té una característica excepcional.
Quan estem parlant de les actuacions de l'home sobre el medi ambient, és una arquitectura totalment integrada o integradora, és una arquitectura que d'alguna manera s'ha identificat no a soles amb una cultura, no a soles amb un poble, no a soles amb una persona, sinó també amb l'espai físic.

Per tot això estic enamorat i per tot això estic content que avui presentem esta transaccional entre tots els grups, que per a tranquil·litat del nostre company, el senyor Delgado, a més de demanar la qualificació de BIC, està demanant altres coses també molt importants.

Està demanant la catalogació dels elements de pedra, està demanant promocionar un museu -que ja tenim, però que tenim de promocionar encara més- i està demanant també una cosa molt important: escoles taller, perquè la gent no només puga treballar, que també és important, sinó a més puga recuperar eixa riquesa que tenim a les nostres terres.

Per tot això, mosatros votarem a favor.
Clar que sí!

La senyora presidenta:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor diputat.

Passem a la votació.
Vots a favor?
Està aprovat per unanimitat.

Molt bé, (aplaudiments) motes gràcies.

Gràcies a totes i tots, diputats i diputades.
Els agraïsc la seua actitud per a esta comissió, com ve sent habitual, traient endavant prou faena.
I continuem treballant per la ciutadania valenciana.

M'agradaria recordar que hui commemorem el Dia Mundial dels Drets Humans i que, a dia de hui, en molts estats continuen sense complir-se.
Des d'esta mesa, demanem que esta situació canvie.

I, per últim, els recorde que facen bondat, ja que els Reis Mags estan al girar la cantonada.
I que ha sigut un plaer treballar durant 2015 amb tots vosaltres.

I bones festes.

I ens veiem l'any que ve.

Gràcies.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 7 minuts)