Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 6 d'octubre de 2009.
Comença la reunió a les 11 hores i 7 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
ª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 18.

Compareixença del conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a informar sobre la situació educativa de la població d'Almassora i, en especial, dels centres educatius de primària i infantil Errando Vilar, Ambaixador Beltran, número 5, i de l'IES Álvaro Falomir, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
136), acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sol·licitada a petició pròpia (RE número 43.
417)

La senyora presidenta:

Per favor, senyor secretari, pot passar llista per a vore si tenim quòrum.

Gràcies.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gracias, secretario.

En primer lloc, m'agradaria donar la benvinguda, que no he tingut temps, a la secretària autonòmica.
Gràcies, una vegada més, Concha, per estar ací amb nosaltres, en la comissió.

Comencem amb el punt número 1, de l'ordre del dia, que és: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si les seues senyories no tenen res a dir, l'aprovem per unanimitat.

La senyora presidenta:

I, ara, d'acord amb tots els grups polítics, canviem l'ordre del dia i comencem amb el punt número 3, que és la compareixença del conseller d'Educació per a informar sobre la situació educativa de la població d'Almassora i, en especial, dels centres educatius de primària i infantil Errando Vilar, Ambaixador Beltran, número 5, i de l'IES Álvaro Falomir, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds, que s'acumula a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació per a informar sobre la situació educativa de la població d'Almassora, anteriorment referida.

Per tant, té la paraula la senyora Concha Gómez, secretària autonòmica d'Educació, per a informar sobre el tercer punt.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, he d'assenyalar que en el municipi d'Almassora La Generalitat ha realitzat un important esforç inversor en matèria d'infraestructures educatives, d'acord amb l'esforç del govern del PP, que està fent a través dels plans, des de l'any 1996, de Creaescola i de Milloraescola, a tota la comunitat.

Les actuacions programes al municipi d'Almassora han sigut huit, que suposen una inversió total de 28 milions d'euros.
D'estes huit actuacions ja estan finalitzades cinc, amb una inversió de 16 milions d'euros.

Corresponents al pla 1996: l'adequació d'aularis de l'Escola Infantil San José; la construcció de reposició del col·legi de primària Cardenal Cisneros i la construcció de l'IES Vila-roja.

Corresponents al pla Creaescola: l'adequació i ampliació del Doctor Errando Vilar i l'adequació i ampliació del centre de primària Hermanos Ochando.

Les tres actuacions restants –no finalitzades– s'emmarquen també en el pla de Creaescola i es troben en les següents fases: dos es troben en tràmits previs, que són el centre de primària Ambaixador Beltran i el centre de primària número 5, que actualment està amb aules prefabricades.

L'altra actuació programada amb procés de selecció d'arquitectes, redactors del projecte, és a l'Institut d'Educació Secundària Álvaro Falomir.

En tercer lloc, el nombre d'unitats i places escolars que representen les huit actuacions, són les següents: un total de 96 unitats d'Educació Infantil i Primària; 40 unitats de secundària obligatòria; i 15 unitats de Batxillerat i cicles formatius.
Això suposa un total de 4.
110 places escolars al municipi d'Almassora.
Quan estiguin finalitzades estes actuacions, tota la xarxa pública de centres docents d'Almassora haurà segut objecte d'intervenció.

Ara, exposarem la situació en què es troben els col·legis concrets objecte d'aquesta compareixença: la situació dels col·legis educatius de primària i infantil al Doctor Errando Vilar, Ambaixador Beltran, el número 5 i l'IES Álvaro Falomir.

Al Doctor Errando Vilar, les actuacions d'adequació i ampliació d'este col·legi, amb un perfil de sis unitats d'Educació Infantil i dotze unitats d'Educació Primària, més un menjador, es troben finalitzes havent-se realitzat una inversió, aproximadament, de 3.
100.
000 euros.

D'altra banda, s'estan instal·lant mosquiteres en les finestres del menjador, actuació que no és obligatòria per part de la normativa de Sanitat, ja que les mosquiteres són preceptives només per la cuina i mai per al menjador.

A l'Ambaixador Beltran –com he assenyalat anteriorment– està en la programació d'obres de Creaescola, de la conselleria d'Educació, i es troba introduïda l'actuació relativa a l'ampliació i dotació d'este col·legi d'acord amb un perfil de sis unitats d'Educació Infantil i dotze unitats d'Educació Primària, més el menjador, amb capacitat per a 350 comensals en dos torns.

L'ajuntament d'aquesta localitat ha hagut de modificar el planejament urbanístic a fi de classificar, com a sòl dotacional educatiu, una parcel·la necessària per la seva ampliació, que quedarà annexada a este.
La dita modificació ja ha sigut realitzada i tramitada a Ciegsa, la qual procedirà a encarregar la redacció del projecte bàsic després de la licitació prèvia.

El col·legi públic d'Educació Infantil i Primària, el número 5, es va crear en el curs escolar 2006-2007 i es va ubicar en aules
prefabricades fins que s'executi i finalitzi la seva construcció.
En el present curs escolar compta amb alumnat matriculat en vuit unitats d'Educació Infantil, de segon cicle, i vuit unitats de primària.
La construcció del centre està introduïda en la programació d'obres de Creaescola, de la Conselleria d'Educació.
Aquest col·legi, en principi, segons la planificació, li corresponien sis unitats d'Educació Infantil i dotze de primària, i es va firmar un programa de necessitats en este sentit.

No obstant això, a la vista del creixement de la població escolar que ha experimentat el municipi d'Almassora, s'ha hagut de modificar l'encàrrec inicial que es va tramitar a CIEGSA, i es va tornar a firmar un nou
programa de les necessitats, concretament es va firmar al 31 de juliol de 2009,
en el qual s'incrementava una línia més, i el perfil d'aquest nou col·legi passava a ser de nou unitats d'Educació Infantil, més divuit unitats d'Educació Primària, un total de 625 places escolar més un menjador.

Amb data del 14 de setembre de 2009, CIEGSA va sol·licitar a l'ajuntament la documentació tècnica de la parcel·la.
Una vegada rebuda esta, iniciaren el procés de l'encàrrec de la redacció del projecte bàsic.

Finalment, l'institut Álvaro Falomir es troba amb programació d'obres de Creaescola, per tal d'ampliar-lo al perfil de 24 unitats d'ESO i 8 unitats de Batxillerat.
La licitació per a la redacció dels projectes es va publicar en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, el 26 de juny de 2009, per la Direcció General de Règim Econòmic.

En estos moments, es troba en fase de baremació de les pliques rebudes per la seva resolució i execució.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias.

Toma la palabra, el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Estic d'acord amb la seua informació totalment.
El que passa és que depén de com se diuen les coses, se veuen d'una manera o d'una altra, indubtablement.
Jo li vaig a fer la meua anàlisi de situació.

El col·legi Errando Vilar és un col·legi de doble línia que està afectat, en este moment, per una remodelació i per la construcció d'una nova línia –o estava–, i, per tant, convertida en dos línies.

Ocupat en este moment.
.
.
Vosté diu: «obra acabada».
En les meues referències és que eixe centre està ocupat, però sense haver-se lliurat definitivament per l'empresa, després de més de sis mesos d'haver-se acabat les obres.
Jo, ahí, li pregunte si és aixina, i, si és aixina, per quina causa és, perquè és prou habitual ocupar els centres sense que hi haja un lliurament definitiu d'estos.

I, per tant, bé, jo demane explicacions al respecte.
Si és aixina, que m'ho confirme, i, si no està lliurat, quin tipus de problemes és, si són problemes d'acabament d'obra, que moltes vegades estan; són problemes de pagament de l'obra, que altres vegades també n'hi han hagut i, per tant, voldria saber exactament quina és la situació, cosa que vosté no ens ha explicat.

Respecte al col·legi Ambaixador Beltran.
A vore, estem en una situació sense cap novetat –vosté ho ha dit–, ni projecte.
Este és el col·legi més antic, però és des de l'any 2000 que està pendent la remodelació per a l'adaptació dels criteris LOGSE.
El solar està cedit, però no s'ha començat ni tan sols la redacció del projecte, perquè ha dit que estava passat a CIEGSA, però el projecte no el tenim.
L'ampliació d'este centre, realment, no és l'ampliació de línies, és una ampliació de servei, ja que està en este moment ocupant aules de serveis com a aules de grup.

Per tant, en quina situació estem?
Perquè, efectivament, estic d'acord que el solar està cedit, l'ajuntament ha complit en eixe aspecte, que s'ha passat a CIEGSA, però és que fa molt de temps que està així.
Està redactant-se ja el projecte?
Perquè, en eixe aspecte, en quin estat en eixe moment?

El col·legi número 5 és més problemàtic, perquè el col·legi número 5 no té solucionat encara el tema de la titularitat del solar.
Per tant, eixe és el primer pas.
A partir d'ahí, si no solucionem el tema del solar no podem seguir endavant.
Tinc entés que és un problema d'acords, que és un solar que és propietat de la Conselleria d'Hisenda, que té una cessió a la Conselleria d'Educació, que l'ajuntament ahí, també, en eixe aspecte complix, perquè té pres l'acord d'urbanització, acord que no pot iniciar-se mentre no estiga aclarit el tema de la propietat.

I, en este moment, eixe col·legi, efectivament –vosté ho ha dit– està en barracons, treballant en barracons les dos línies completes, i, enguany és la novetat, una línia més de tres anys, se crea una aula més de tres anys per necessitats.
O siga, tenim dos línies més una aula de tres anys.
Iniciem una tercera línia que, si seguix així, l'any que ve serà de quatre anys, i anirem a una tercera línia en un col·legi que té el problema encara, que és la titularitat del solar, d'un problema imputable.
.
.
, no dic a la seua conselleria, però sí, com a mínim, al Consell, perquè és un tema de la Conselleria d'Hisenda i la Conselleria d'Educació, perquè es posen d'acord.
I estem iniciant la tercera línia.

Sobre l'IES Álvaro Falomir, sí que s'ha tancat ja el termini per a presentar projectes per a adjudicar-ho a un
arquitecte.
Estarà uns mesos en període de resolució, però ahí el problema va per un altre costat.
Efectivament, el claustre de professors se
solidaritza també amb els pares per tal de demanar que facen un altre institut i no amplien
aquest, no facen un macrocentre.
L'explicació.
L'explicació, si se coneix el centre de l'Álvaro Falomir, és fàcil: és un centre, avui, de 16 més 4.
Vosté vol ampliar-lo a un centre de doble línia, que van a fer a tres línies.

És curiós que els pares, els professors, el consell escolar de l'IES, el conseller escolar municipal, demanen que no s'amplie, tots ells junts, sinó que vagen… Per què?
Per la problemàtica social que s'acumula.
L'IES Álvaro Falomir té un alumnat que és procedència del Guitarrista Tàrrega, un CAES, un CAES situat a Castelló, però que per a afavorir l'escolarització s'acorda que els que vénen d'eixe centre, que està –com dic– al terme de Castelló, vagen a l'Álvaro Falomir, i, per tant, per allò d'afavorir –com dic–, per les circumstàncies de l'alumnat, l'assistència a classe.
Si no, seria molt més difícil, perquè una cosa és el terme municipal i, l'altra, la proximitat en distància.

Ve d'un altre CAES, l'Errando de Vilar, i centre.
.
.
és el número 5, que és un centre nou, a on s'acumula també una quantitat de persones que són nouvinguts i que, molts d'ells, amb una problemàtica específica, a l'igual que la de l'Ambaixador Beltran, també situat a una zona de greu problemàtica social.

Sí que és veritat que s'han arreglat altres centres, però altres centres en què les circumstàncies d'estos centres són molt diferents a les dels centres que parlem.
I parle de la problemàtica que presenta l'alumnat… I ja sabem que quan parlem de l'alumnat, en general, que no ho fem indiscriminadament, sinó per la problemàtica que origina l'acumulació en un centre determinat, de cap manera per a etiquetar els alumnes, però sí que constatant la problemàtica que hi ha.
En eixes circumstàncies, l'Álvaro Falomir és un lloc difícil de treballar i, per tant, a més, ací l'admiració per a tots el professionals que estan en este i en altres, però en este especialment per les circumstàncies que tenen.

M'ha parlat de l'Ochando.
En el col·legi Ochando la situació continua agreujant-se, encara aquest curs, perquè se van afegint cada vegada més línies.
No fa un any que està inaugurat i ja s'han hagut de fer reformes per posar una aula més de tres anys i –com dic i he dit abans–, en lloc d'això el que s'està demanant és la creació d'un nou centre escolar.

L'escola infantil.
L'única que n'hi ha és la… Està desbordada.
No ha pogut assumir, ni molt menys, la matrícula que hi ha.
I, per tant, això ens dibuixa tota una problemàtica general.

No hi ha solars per a fer nous col·legis en este moment, més que els que estan oferits, que hi han unes problemàtiques determinades, però per als nous col·legis realment no tenim nous solars.

Cada vegada que –i ho dic– el Bloc ha demanat a l'ajuntament que es faça un nou.
.
.
, que es modifique el planejament, vosté dia que s'havia modificat el planejament.
No és el que jo tinc entés que.
.
.
, no s'ha escomés la modificació del planejament.
Sí en un centre seria la qualificació d'un lloc determinat per a fer un dels centres, però no la de planejament que origine noves zones dotacionals necessàries en este moment.
I, per tant, ahí és una assignatura pendent, sí, de l'ajuntament, no de la conselleria, perquè se diu que s'està fent, però no, no es modifica.
I el compromís sí que es pren davant del plenari; quan se demana, se pren el compromís, i en altres mitjans públics.

Eixa és la situació i, clar, com dia, coincident.
No vaig a modificar-li res de la seua exposició, però, com veu, dir-ho des d'un punt de vista o des d'un altre canvia totalment.
Vostés parlen de l'esforç fet, i jo parle de la situació, que era la pregunta, la situació que tenim.
I la situació que tenim en este moment a Almassora, quant a l'educació, és dibuixada en dos aspectes jo diria que lamentables, perquè, per una part, hi han uns centres, efectivament, que s'han donat una gran pressa en modificar, i n'hi han uns altres que demanen en este moment una atenció específica.
I ho dic després d'haver-me entrevistat.
.
.
, d'haver parlat amb els pares, d'haver parlat amb el professorat i d'haver parlat amb tots.

I, per tant, supose que el dibuix que faig el faig des del meu costat, però que no me dirà que no és un dibuix que no es correspon amb la realitat, perquè he intentat anar a qüestions purament objectives.

Espere ara la seua contestació, però ja li avance la demanda.
Bé, ací hi ha unes necessitats importants i flagrants que compartixen tota la comunitat
educativa de la població.
I, per tant, li demane que es prenga una màxima atenció en donar solució a estos problemes, si vostés coincidixen que realment allò que jo he dit són problemes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Ahora, para fijar posición, tiene la palabra, por parte de los no adscritos, la ilustrísima diputada doña Marina Albiol.

Té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bon dia.

A vore.
Jo no vaig a fer-ho molt llarg, perquè no vull repetir el que ja s'ha dit, però sí completar alguna coseta.

Perquè a mi em sembla que la situació educativa d'Almassora és un reflex de la falta de planificació i de la falta d'inversions per part del Consell, per al qual sembla que l'educació pública de qualitat no és una prioritat.

La situació a Almassora és una situació extremadament greu, a pesar que s'haja pogut fer.
.
.
, bé, el que ja s'ha comentat.
Encara aixina, la realitat avui en dia és d'una situació extremadament greu, com deia.

Per posar algunes dades més, fer un poquet d'història.
L'Errando Vilar és un dels centres que s'ha elaborat enguany la seua reforma, però és que la reforma d'aquest centre va ser un objectiu marcat pel consell escolar municipal a l'any 2000.
Estem a l'any 2009.
És a dir, han passat nou anys des que el consell escolar municipal va dir que
aquest centre calia reformar-lo, nou anys.

L'Ambaixador Beltran.
En l'any 2001, el director del centre ja va informar a l'ajuntament que hi havia un dictamen de la Conselleria d'Educació favorable a la construcció d'un nou centre, i demanava ja que cediren els terrenys per part de l'ajuntament.
Això va ser en l'any 2001.
Van tardar sis anys en cedir els terrenys, i ara fa vuit anys i encara
no està ni el projecte fet.
És a dir, vuit anys de retard.

I en el número 5, i ahí va ser molt curiós perquè jo intentava arreplegar informació sobre aquestos centres, i ningú coneixia.
.
.
ningú me sabia dir quin era el col·legi número 5 d'Almassora.
I al final, em van dir: «¡Ah, el dels barracons!
» Vull dir, la gent coneix el col·legi número 5 com el col·legi dels barracons des de fa tres anys.
Porten tres anys en barracons.
És a dir, açò és una barbaritat.
I tenint en compte que el lloguer de cada barracó costa crec que són 8.
400 euros anuals, faça vosté comptes, no cal que els faça jo, però mire per on s'estan anant els diners.
Sembla açò una mena de forat negre.

I quant a l'IES Álvaro Falomir, les gestions van començar en l'any 2003, han passat sis anys.

Per tant, resumint, l'Errando Vilar, nou anys; l'Ambaixador Beltran, vuit anys; el número 5, tres anys en barracons i l'IES Falomir sis anys, sis anys i encara no està.

A mi em sembla que la situació no és perquè la Conselleria d'Educació estiga gens contenta del que està passant a Almassora.
No entenc per què un circuit de fórmula 1 es pot construir en uns pocs mesos i, en canvi, un col·legi han de tardar nou anys, o vuit o sis, com és el cas d'Almassora.
Jo crec que simplement és una falta de voluntat per part de la Conselleria d'Educació, que està relegant l'educació pública a un segon plànol.

I, bé, m'agradaria que sí que explicara per què han tardat, això, nou anys en un cas, vuit anys en l'altre, sis anys en l'altre, i per què porten tres anys en barracons en l'altre, en el número 5.

Res més.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la ilustrísima diputada Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, en primer lloc, com no podia ser d'una altra manera, agrair la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació, la senyora Gómez.

Evidentment, és per a mi un honor parlar d'Almassora ací en les Corts Valencianes, tenint nosaltres l'alcalde i la regidora d'Educació, perquè, bé, com dia, és un honor.

Però en realitat a mi m'agradaria, de veritat, entendre la situació, perquè la situació jo crec.
.
.
Vindre a parlar ací és més informació i està molt bé.
Però en l'Ajuntament d'Almassora hi han comissions d'educació on hi ha representants dels grups polítics i on se'ls explica tot.
Damunt han de saber també que hi ha un professor d'Almassora que forma part dels regidors del Partit Socialista i, un altre, que és el director de l'IES Falomir, justament, que és el regidor del Bloc Nacionalista.
Per tant, jo crec que la informació és més que sabuda i més que coneguda.

Però, bé, el que d'alguna manera jo volia dir-li, senyora Gómez, és que s'està, primer de tot, magnificant una miqueta el que tots coneixem i el que tots
sabem.
En realitat, jo crec que se'ls està desmuntant una miqueta la tesi, la tesi, perquè se'ns parla d'aules prefabricades.
Ací sempre s'ha dit que les aules prefabricades es posen, per una banda, perquè s'han d'edificar col·legis nous.
I, per tant, fins que es puga iniciar eixe col·legi nou.
.
.
Que, per desgràcia, en la majoria de poblacions, o bé perquè no es cedix el solar a temps, o perquè sorgixen problemes, o perquè els pares d'alumnes volen un altre lloc o perquè.
.
.
, i s'ha d'escoltar a molta gent i s'ha de fer a vegades
encaje de bolillos per a poder aplegar a un acord.
I mentres, els nanos han de tindre el seu lloc.
Per tant, per això es posen les aules prefabricades.
I una altra manera és quan ha d'haver una obra, i mentre es fa l'obra, els xiquets no poden estar dins el col·legi que s'està fent l'obra, i també hi han d'haver aules prefabricades.

Per tant, això és el que està ocorrent a Almassora.
¿Per què?
Perquè a Almassora, com sempre s'ha dit, la precipitació de la conselleria pot ser una gran planificació, una planificació molt bona, però se'ls desborda perquè a Almassora, concretament, s'ha passat en molts poquets anys de tindre 18.
000 a 23.
000 habitants.
I això, a eixos xiquets se'ls ha de donar escolarització i gratuïta.

Per tant, és difícil, és complicat.
A nosaltres.
.
.
I, bé, i a l'alcalde, ¿què vol que li diga jo?
Que li agradaria tindre-ho tot acabat en el municipi d'Almassora i que no tinguera necessitat de tornar a iniciar obres, perquè les obres ni agraden als pares, ni agraden als xiquets, ni agraden als
habitants de la població, però són necessàries.

I, evidentment, el que està clar és que en Almassora, com vosté molt bé ha dit, hi han hagut vuit actuacions, vuit actuacions, amb un muntant de 28
milions d'euros.
És a dir, que açò es diu prompte en un municipi de 23.
000 habitants.

Per tant, ¿que en falten acabar cinc o sis?
És cert, és cert.
Però el que també puc dir-li.
.
.
, i m'agradaria de veritat que després de vore el que s'està fent en la Comunitat Valenciana es poguera tindre una miqueta de.
.
.
, almenys,
de fe en el govern del president Camps i del conseller Font de Mora.

En este curs mateix, només en este curs, s'han construït 50 centres nous: 33 col·legis i 17 IES.
Vull dir, això no és.
.
.
Ens passegem per la Comunitat Valenciana, senyora Gómez, i no són de cartó els col·legis, són de veritat, són de veritat.
¿Que hi han aules prefabricades?
Clar que n'hi han.
Però ja li he dit que se'ls està desmuntant la tesi, se fa palés per què estan eixes aules prefabricades.
I eixes aules prefabricades estan perquè es necessiten les places escolars.

Per tant, jo també vaig a dir-li que les aules prefabricades poquet a poquet les anem reduint, les
anem rebaixant, i esperem, esperem, que en açò tots estarem d'acord, que aplegue un moment que no n'hi hagen, aplegue un moment que no n'hi hagen.

Però no vaig a insistir en el mateix que sempre insistisc, i vostés saben que ho dic tantíssimes vegades que si a la millor des de l'any que es va aprovar la LOGSE, que teníem la necessitat de centres per a poder tindre als xiquets.
.
.
(inintel·ligible) anys, hagueren començant a fer centres, a la millor això no ho tindríem en esta situació.
Però, bé, això ja, com he dit tantes vegades, jo crec que les seues senyores ja saben
perfectament.

Bé.
No vaig a fer-ho més llarg.
Crec que la situació la sabem tots, inclosos, inclosos els partits que estan en l'oposició en el municipi d'Almassora.
Crec que l'interés de la conselleria és patent, s'ha fet palés.

I el que vull dir-li, evidentment –i en açò estic d'acord amb els meus companys que m'han precedit en l'ús de la paraula–, és que estem amb ganes que es finalitzen totes les actuacions, però no dubte que les mateixes ganes que puga tindre la conselleria, les mateixes
ganes que.
.
.
Perquè la conselleria el que vol, el que vol, el que vol és tindre una educació pública de qualitat, encara que molta gent no pense aixina.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a contestar, té la paraula la secretària autonòmica, la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, voldria començar per contestar al diputat Pañella.
I volia dir-li que, evidentment, hi ha vegades que les recepcions costa
que es firmen.
En el cas que vostè em planteja de l'Errando Villar, va quedar pendent de la firma de recepció de l'obra, perquè hi ha una zona de jocs en l'exterior que s'havia d'alçar i tornar a consolidar.
I aquesta actuació, que ja ha sigut realitzada, esperem que l'obra pugui ser recepcionada.

Però jo voldria que vostès entenguessin que aquests problemes, diríem, de tipus administratiu, quan es construeix molt, ens trobem molt problemes d'aquest tipus.

Quant a l'Ambaixador Beltran.
Mire, quan es canvia un perfil, hem de començar a partir de zero.
¿Per què?
Perquè no val res.
El que s'havia avançat, encara que haguem treballat amb els projectes, o avançat l'avantprojecte, on estiguem, i s'ha d'afegir una línia, es comença pel punt zero.
I jo sempre dic.
.
.
I jo poso a les seves senyories a controlar
el que jo dic.

Miri, des del moment que un ajuntament pot posar a disposició de CIEGSA un sòl per construir, en menys de dos anys no es pot començar una obra.
Li diré més, en l'època que estem passant de crisi de les empreses, les pliques que s'han d'obrir s'han triplicat.
I vostès estaran amb mi que els concursos públics s'han de fer amb seriositat i s'han de concloure amb seriositat.
Per tant, CIEGSA no fa més que complir amb la seva publicació.

Quant al col·legi públic d'educació de primària, passa el mateix.
Hi ha una línia més i, per tant, li hauria de contestar igual.

Quant a si s'hauria de fer un nou IES o cal ampliar-lo, miri, en aquell moment, la
conselleria té en el capítol I –apuntin– 55.
000 persones, professionals de l'educació, mestres i professors.
Nosaltres pensem que els instituts de tres línies donen una possibilitat de.
.
.
no voldria dir la paraula economitzar, sinó de ser efectius quant a l'aprofitament de la plantilla de professors.
¿Per què?
Perquè estem parlant de secundària, estem parlant de secundària obligatòria i estem parlant de Batxillerat.
I llavors, si després volem tenir una oferta d'assignatures optatives, com després els mateixos professors que estan dient que no s'ampliï l'institut i que es faci un institut més xicotet, després diran que no tenen les optatives, amb la qual cosa a mi m'agradaria que s'aclarissin una miqueta quan diuen aquestes coses.

Evidentment, tenim aules prefabricades.
La diputada Barrieras ho ha explicat,
ho hem explicat mil vegades.
A mi m'encantaria no tenir aules prefabricades.
I miri, si ens poséssim d'acord l'oposició i el Partit Popular, podríem fer una cosa: els instituts que s'han de posar.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
amb doble torn.
I li asseguro que com feia el Partit Socialista, no tindríem ni una aula prefabricada o tindríem les mínimes.

Quant a la senyora Albiol, vull dir-li que de la manera que vostè ha preguntat, el que demostra és que no ha estat en la seva vida en l'administració, i fa una.
.
.
Diu: «La planificació que es fa està mal feta –però no diu per què, no diu per què– i la inversió és fatal –tampoc diu per què–».
I després acaba i.
.
.
¡ale!
, todo vale, se confunde el tocino con la velocidad.
Si ustedes no hubieran hecho la fórmula.
.
.
Miri, no, això són coses diferents.
La Generalitat valenciana, com a govern, ha de pensar que per
poder fer escoles, han d'entrar diners per una altra banda.
I llavors, ha de ser un pressupost que
sigui.
.
.
, que entri diners i que tregui diners, perquè és que si no, el que faríem és que presentaríem un pressupost igual que ha presentat el senyor Zapatero, que tot són deutes.
Si vostè vol que fem això, doncs, ho diu en el moment que es presenten els pressupostos i li explicarem
per què no ho podem fer.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

¿Pide turno de réplica?
.
.
.
(Veus)

Té la paraula.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyories, amb el seu permís, afirmaré clarament que no és el millor moment per a demanar fe en el nostre president, no és el millor moment, ¿eh?

Mire, hi han qüestions que fem sempre, efectivament, vostés mos parlen de les grans actuacions, que sí que ho són, que són importants.
.
.
Clar, és que, ja vos ho hem dit, 2000, se comença això de la remodelació del col·lege Cisneros, és de l'any 2000, ¿eh?
¡Clar!
I si sumem més temps, més n'hi han.

Vull dir, ¿que hi ha hagut un esforç?
Bé, vostés ho ha dit, l'esforç exacte és el que vosté ha citat, en xifres i d'això.
¿Que no s'han cobert les necessitats?
Claríssimament.
¿Que hi ha un augment de població?
, i eixe augment de població, cal respondre a ell.
És que este augment de població no ha passat el 2009, és que eixe augment de població ve d'anys, i eixe ve d'anys vol dir que han tingut temps de fer les adaptacions programàtiques necessàries per a poder tindre tots els alumnes.
Perquè, després, és una mitja veritat, i dic mitja, perquè en una part, sí que tenen raó, però en una altra no, quan parlen de la finalitat dels barracons.

La finalitat dels barracons, que és quan estan parlant d'és que fem una reforma.
.
.
Mai, com a mínim des de Compromís, des del Bloc, s'està criticant això.
Se critiquen els centres complets de barracons en els quals els alumnes estan
fent íntegrament la seua escolaritat en els barracons, i aleshores ahí sí que cal aclarir les responsabilitats.
Com vosté dia, (sorolls i veus) de vegades la responsabilitat pot ser municipal: doncs, caldrà passar-li-la a l'ajuntament quan siga municipal per no fer l'oferta de terreny en el moment que era oportú.

I ací estem parlant que hui hi ha una impossibilitat, per molt bé que s'hagen fet els deures, que se diuen, jo no els veig tan bé, quan avui tenim una impossibilitat de crear una zona dotacional per a donar
eixida a les nostres escoles.
Per tant, eixa és una assignatura pendent que té l'ajuntament però ací no estem parlant de l'ajuntament, és que jo no parle de l'ajuntament, jo estic parlant de l'educació i de l'estat de l'educació en Almassora, que sí que és competència de la Conselleria d'Educació.
Per tant, jo no he vingut a parlar de l'ajuntament, ¿eh?

Ni me desmunten tesis ni res: les aules prefabricades estan sent eternes per
als alumnats, per als alumnes.
En este moment, sí, i citarem noms, si volen, citarem noms a on s'ha fet íntegrament l'escolaritat i han acabat, l'alumne que ha entrat en una aula prefabricada, perquè a vosté li agrada que li diguen aixina, no hi ha problema tampoc, acaba íntegrament l'escolaritat en una aula prefabricada, i això vol dir que no s'estan fent els deures, ¡no s'estan fent!

I en el cas d'Almassora, el tenim ací, tenen.
.
.
, vostés me parla de.
.
.
, sí, al final no ho volia dir, però ho ha dit, d'economia, que també és important, sí, en fi, no, home, quant a economia d'efectius, però és economia al final, és economia.
.
.
, i puc estar-hi d'acord, però eixa economia d'efectius mos porta després a un funcionament més dificultós del centre.
Indubtablement, sí, molt més dificultós, en este cas, de l'Álvaro Falomir, que estava parlant jo i ja li he citat, ¿eh?
, les característiques, i ja he fet l'excepció, crec que no cal fer-la més, de l'alumnat de l'Álvaro Falomir per la seua procedència, ¿eh?
Per tant, no deu tindre la consideració d'un centre igual que els altres.

I a eixe centre, (inintel·ligible) .
.
.
en particular, eixa economia de mitjans és, l'economia de mitjans, bé, jo no sóc partidari d'eixa, (sorolls) jo ho dic, l'entenc, però, clar, tot està en funció dels recursos que destinem i de l'optimització de recursos que destinem.
Si ahí s'ha de fer eixa economia, jo preferiria, i no és de la conselleria, que se fera en altres projectes que té el Consell de La Generalitat i no se feren en educació eixes economies, perquè ací no se correspon.

La veritat, per acabar i no fer-ho llarg, mire, van per darrere, molt per
darrere de les necessitats, i ací crec que en les dades.
.
.
, no mos les ha discutit, com jo no li discutiré les seues, perquè sap que els dos hem anat a posar les dades reals, però la realitat després mos porta ahí: no s'estan complint.
.
.
, no diré els objectius, sinó les necessitats, no s'està donant eixida a les necessitats, ni en el zero a tres ni en primària ni en secundària.

I els problemes que vostés tinguen, indubtablement, alguns són derivacions de l'ajuntament, però no tots, no tots, ¿eh?
¿ (Inintel·ligible) .
.
.
diners?
Els que fagen falta, perquè hi han llocs per a traure'ls, és qüestió de prioritats, i vostés, des del Consell, marquen les prioritats, i encara que educació té una quantitat important, molt important, però hi han altres obres supèrflues que en este moment no són necessàries i sí que ho són les d'educació.
Per tant, deurien anar ahí, i això sí que és responsabilitat seua, de tot el govern valencià.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Quiere réplica?
Tiene la palabra, un momentín, diputada, Marina Albiol, un momentín, por favor.

La senyora Albiol Guzmán:

Quan vosté diga.

La senyora presidenta:

Ja té la paraula, ¿val?

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Molt bé, mire, jo pense que els deures no s'han fet i tampoc és cert que s'estiga construint molt.
Jo crec que per a mostra un botó, ¿no?
, ahí tenim el mapa escolar de l'any 1996, en què falten encara més de tres-cents centres per construir, falta el 15% de la xarxa pública, (veus) segons els sindicats, quasi tres-cents centres per construir.
(Veus) No.
.
.
És que no entenc la gràcia, quan té als sindicats dient-li que el mapa escolar de l'any 1996 encara no està acabat i que falta el 15% de la xarxa pública per construir.
No entenc la gràcia, la veritat.
I quan n'hi han 18.
000 estudiants en barracons, ¿val?
, perquè enguany n'hi han més de nou-cents barracons al País Valencià.

Probablement a vosté li faça gràcia, però li assegure que ni als alumnes que van a eixes aules prefabricades o barracons
ni als pares i mares d'aquestos alumnes.
.
.
, se'n riuran en ningun moment, ¿no?
I jo no qüestione en aquesta comissió la fórmula 1, jo crec que n'hi han altres llocs per a parlar d'ella.
A mi em sembla que és una obra completament supèrflua que no aporta absolutament res al País Valencià, però jo el que li estava comparant no és pels diners que entren o ixen o deixen d'entrar, sinó per com un circuit es fa en uns pocs mesos i, en canvi, per a unes reformes d'un col·lege poden tardar fins a nou o deu anys en fer eixes reformes.
Eixe és el meu dubte, i a això és al que no m'ha contestat: ¿per què els nou anys en l'Errando Vilar?
, ¿per què els huit anys en l'Ambaixador Beltran, sense que encara hi hasca projecte?
, ¿per què els sis anys de l'Álvaro Falomir?
Això és el que no m'ha contestat vosté i el que sí que m'agradaria que em contestara ara.

Gràcies.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a la contestació, té la paraula la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Senyor Pañella, vejam, vostè em diu, «no s'està complint amb les necessitats», i vostè.
.
.
Jo voldria, perquè jo em penso que vostè és una persona que entén molt les coses, ¿què és el que passa o què és el que ha passat fins ara amb l'augment de la població, eh?
La senyora Barrieras s'ha referit a aquest augment de la població, i quan hi ha una necessitat, (veus) i demana sòl als ajuntaments, siguin del color que siguin, perquè jo li'n podria fer la llista, siguin del color que siguin, tots tenen problemes, i com
més gran és la població, més tenen problemes, doncs, la veritat és que els temps són el que són.
Jo aquí no he vingut a fer un debat d'economia, però sí li vull dir, i vostè ho sap que, en els pressupostos de La Generalitat, la segona conselleria quant
a inversió total del percentatge dels pressupostos de La Generalitat és la Conselleria d'Educació.
Per tant, dir que no es fa un esforç, que tenim un altre tipus de polítiques, jo penso que, seriosament, això no ho deuríem dir.

Miri, en el municipi d'Almassora, que vostè sap que està governat pel PSOE i pel Bloc.
.
.
(Veus) No, ara no, (inintel·ligible) .
.
.
(Veus) No, perquè vegi que, problemes, els tenen els del PSOE, el Bloc, el PP.
.
.
, perquè, clar, han passat un munt d'anys, des de l'any 2001, i ha sigut (veus) governant el PP quan això s'ha desbloquejat.
Doncs, això, miri, cada u el que li correspon, (veus) cada u.
.
.
Clar, allí estaven tots, ¿val?
Cada u el que li correspon.

Per tant, nosaltres, ens diguin vostès el que ens diguin, continuarem construint, continuarem fent un esforç educatiu molt important, amb esforç d'implementar les plantilles que fagin falta en els centres nous, i, efectivament,
hi ha centres que estan en aules prefabricades i que entren els xiquets i que
surten.
¿Vol que fem els comptes?
Miri, vostè m'entrega el sòl, avui, i el xiquet que portem vostè i jo a l'escola, està a infantil, ¿val?
Tenim dos anys de procediment administratiu, si tot va bé.
Quan aixequis una pedra i et trobis amb un problema i tinguis de tornar enrere
perquè no pots cimentar, això ja no sé fins a quan se'ns allarga.
Dos anys d'obres no ens els treu ningú, ¡ningú!
I estem en quatre anys.
Amb la qual cosa, vol dir que, com que no es pot,
perquè la llista i programació que té CIEGSA, afortunadament, o desgraciadament, perquè, si s'hagués treballat tota la vida amb l'impuls que està treballant CIEGSA, doncs, a la millor tindríem menys llista acumulada, doncs, la veritat és que,
(veus) amb molt facilitat un xiquet pot començar en un centre de primària amb aules prefabricades i acaba en aules prefabricades.
Però s'està fent.

Jo a la millor és que tinc una altra manera de veure les coses i a la millor si jo estigués a l'oposició a vostè li diria el mateix, però quan a mi em diuen «ja s'ha començat l'obra», per a mi ja és un respir, perquè, dic, aquestes aules prefabricades que hem posat per a crear un centre educatiu
que feia falta, perquè, si no, no podia escolaritzar els alumnes si o fes dobles torns, doncs, les
tinc de posar.

I, per tant, doncs, vostès ens tenen de continuar dient, perquè és la seua feina, que correm, i nosaltres correrem tot el que puguem, però nosaltres tenim un compromís amb la societat valenciana de tenir una educació de qualitat.

I quant a vostè, senyora Albiol, li diré, miri, a mi m'agradaria que la pròxima vegada que vingui, que ens tornarem a veure, em digui exactament quants
centres, on estan, de l'any 1996.
Li diré en quina situació estan i, si n'hi ha algun que està paralitzat, també li diré per què està paralitzat.
Però no em vingui a dir que els sindicats diuen.
No, no.
Vostè vingui aquí amb dades, amb dades, ¿val?
(Veus) Perquè, clar, és molt maco això de venir a fer un discurs de, ¡hala, tot s'hi val!
.
.
.
No, no, aquí venim seriosament a contestar a les preguntes de dades que els senyors i
senyores diputats ens fan.

I li tindria de posar el mateix exemple que li he posat al senyor Pañella quan diu, «és que comencen la seua escolarització i acaben la seua escolarització».
.
.
Miri, si hi ha hagut problemes amb sòl, és que és molt fàcil que hi hagi problemes i que tinguen de començar i acabar.
I vostè pot parlar amb molts alcaldes, amb molts, que vénen a dir-nos, abans de tenir un problema d'escolarització, «munti'ns vostè un centre amb aules prefabricades», i ¡clar que sé què valen les aules prefabricades!
, ¡clar que ho sé!
, perquè no són barracons, senyora Albiol, no són barracons, són aules prefabricades, són aules amb calefacció, amb aire condicionat, perfectament aïllades, ¿eh?
(Veus) I, per tant, quan les posem, les posem perquè fan falta.
A nosaltres tampoc ens agraden les aules prefabricades, i si no
construíssim no tindríem aules prefabricades.

I, vostè, abans que m'ho digui un altre dia, em dirà, «vostè té algunes aules prefabricades que són endogàmiques», i jo li diré, sí, i també li diré on estan i quina solució tenen per a poder-les treure.
No es preocupi, que nosaltres continuarem.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, por favor.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

.
.
.
treballant amb el mateix interés que hem treballat fins ara.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Pregunta 225 al conseller d'Educació, que contesta la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sobre l'IES Els Évols de l'Alcúdia, que formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 41.
262, BOC número 169)

La senyora presidenta:

Continuem amb l'ordre del dia, en el punt número 2, pregunta oral número 225 al conseller d'Educació sobre l'IES Els Évols d'Alcúdia, formulada pel diputat Francesc Signes Núñez, del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Signes Núñez:

Sí, senyora secretària.
.
.

La senyora presidenta:

Un moment, senyoria.

Per a formular la pregunta, té la paraula ja.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyora secretària, jo vaig a parlar-li d'un centre, no del 1996 sinó del 1995, com vosté coneix molt bé.
La pregunta és: ¿quina és la previsió de la conselleria sobre la implantació dels cicle formatius en l'IES Els Évols de l'Alcúdia després de catorze anys de promeses i compromisos incomplits.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies.

Senyories, l'IES de l'Alcúdia es va construir durant els anys 1994 i 1995, es va posar en funcionament en
el curs escolar 1995-1996.
Jo me'n recordo que va ser el primer IES que vam inaugurar amb el conseller
Villalonga, o sigui, que me'n recordo molt bé.
El centre es construïx en una reserva de parcel·la amb la previsió d'edificar-hi, en el seu moment, els espais per als cicles formatius de la família professional d'indústries alimentàries i, en concret, els cicles de tècnics d'elaboració d'olis i sucs i tècnic superior d'indústries alimentàries.

Este fet es va produir pel fet que en aquell moment de la redacció del programa de necessitats del centre, no estava elaborat el mapa escolar.
El van programar vostès.
I després es va incloure en el mapa escolar que van posar nosaltres al damunt de la
taula, en l'any 1996.

Per tant, en l'any 1995 es van publicar els reials decrets de l'estat relatius als cicles formatius de la família professional d'indústries alimentàries així com, en el 1997, els reials decrets amb els currícula que corresponen a aquests cicles.

Per tant, apareix un marc normatiu nou que refereix els títols, especialment la nova regulació dels requisits dels espais mínims, tot això desconegut al moment que es va programar el centre a què ens estem referint.

D'un altre costat, cal assenyalar que dels estudis realitzats per la Conselleria d'Educació es desprén que respecte a la família professional d'indústries alimentàries, amb totes les seves especialitats, hi ha certs problemes quant a la
demanda d'escolarització.
El cicle de grau superior de major acceptació i majors eixides professionals és el de tècnic superior d'indústria alimentària, que està autoritzat en un centre de cada una de les tres províncies: a l'Institut de Formació Professional Costa Azahar, de Castelló; l'Institut d'Educació Secundària Virgen del Remedio, a Alacant, i l'Institut de Formació Professional Ciudad del Aprendiz, de València.
No obstant això, l'escolarització històricament ha sigut insuficient.

Per tant, es pot concloure que és aconsellable centrar l'oferta d'esta família professional en els centres que en l'actualitat tenen autoritzades estes ensenyances, que incideixen en la millora de
les seves infraestructures tant en Alacant com en Castelló.

No hi ha cap garantia que el cicle formatiu de grau mitjà de tècnic d'elaboració d'olis i sucs tingui prou arrelament a l'Alcúdia, entre altres coses per l'escassetat d'empreses d'este sector en el teixit industrial de la zona amb suficient capacitat de
generar ocupació.
L'alternativa de la Conselleria d'Educació ha previst que a l'IES Évols de l'Alcúdia es dispose, en el present curs escolar 2009-2010, d'un programa de PCPI d'operadors auxiliars de fabricació mecànica, per mitjà de l'adequació d'un espai de 120 metres quadrats disponibles en eixe centre.

En este sentit, l'assistència d'una important xarxa d'empreses relacionades amb el sector de les construccions metàl·liques aconsella modificar les previsions als cicles en la localitat i promovent
relacions amb la soldadura i les construccions metàl·liques.
En l'actualitat estan aprovats en els nous títols relacionats en l'especialitat: tècnic de soldadura i caldereria, tècnic superior de construccions metàl·liques.

A més, la reserva de solar que existeix en el centre destinat inicialment als cicles
previstos d'indústries alimentàries, seria prou per a realitzar l'ampliació necessària per a impartir les noves ensenyances de tècnic en soldadura i caldereria i tècnic superior de construccions metàl·liques.
Sense perjuí de l'anterior, amb caràcter previ a la modificació del mapa, és prudent comprovar com se desenrotlla el PCPI que s'ha implantat amb l'objecte d'assentar les bases d'un canvi de família professional en aquest centre.

A més, una altra circumstància que aconsella la prudència és, en l'actual títol d'FP, que estan sent substituïts pels nous títols, i que també apareixen nous títols que no substitueixen a cap altre, i es produeixen canvis d'adscripció de títols d'unes famílies professionals a altres diferents; convé esperar que es consolide tot el canvi normatiu.

En este sentit, convé recordar que el govern central només ha publicat vint-i-set dels cent cinquanta títols.
I vostè comprendrà, senyor diputat, que si no tenim els reials decrets no podem desenrotllar els
decrets de la Comunitat Valenciana.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Vol.
.
.
contestació?
Té la paraula, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyora secretària, l'any 1995, fa ja catorze anys, entrà en funcionament, com vosté molt bé ha recordat, l'Institut d'Ensenyament Secundari Els Évols de l'Alcúdia.
Ja en aquell moment, el mapa escolar i també en el de 1996, establia la posada en funcionament en el centre de cicles
formatius per als quals, com molt bé ha dit, a l'institut hi ha reserva de sòl.

El Ple de l'Ajuntament de l'Alcúdia, en sessió celebrada el dia 30 de l'1 del 1998, acordà per unanimitat de tots els regidors, PSPV, PP i Esquerra Unida, sol·licitar de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència que s'iniciaren durant el present exercici de 1998 l'execució de les obres de construcció de l'edifici per a impartir els cicles formatius en l'institut o, en qualsevol cas, que en càrrega a fons pressupostaris de l'exercici corrent, del 1998, s'encarregara la redacció del corresponent projecte d'obra.
Eixa petició ha segut reiterada per l'ajuntament en almenys deu ocasions, deu ocasions posteriors, com vosté molt bé coneix, tant amb escrits de l'alcaldia com amb acords plenaris, sempre recolzats per unanimitat de tots els
grups municipals.

També vosté coneix les múltiples visites i escrits i queixes dels successius equips directius, de les
successives AMPA que en els catorze anys han passat, dels successius consells
escolars municipals i dels successius consells escolars de centre.

Des de l'Ajuntament de l'Alcúdia s'ha intentat per tots els mitjans possibles, sense èxit, obtindre alguna resposta coherent, coherent, dels respectius consellers d'Educació i directors generals que en cada moment han ocupat eixa responsabilitat, vosté entre ells.
L'única resposta de l'administració educativa competent en referència a aquest assumpte la va posar la directora general de Centres d'eixa conselleria en el mes de novembre de l'any 1999 –no sé si seria vosté, en l'any 1999, supose que sí– amb un escrit en què ens dia que «a les programacions de construccions en curs no consta la dels cicles del
centre.
Quan en els propers exercicis s'incloga els lliurarem la corresponent informació».
Això va ser l'any 1999.
Un escrit de vosté.

Cal fer constar que en data 13 de juny de 2006, davant dels acords plenaris
municipals, es va rebre en l'ajuntament un escrit del gabinet de Presidència fent constar que «hem remés còpia de la citada documentació a la Conselleria de Cultura, Educació i Esports als efectes d'atendre l'esmentada petició», sense que s'haja rebut cap comunicació al respecte d'aquest assumpte per part de la conselleria competent a hores d'ara.

L'Ajuntament de l'Alcúdia ha intentat qualsevol fórmula de diàleg amb la conselleria sense cap èxit, mai.
En gener de 2008, li reiterava a la directora general d'Avaluació, Innovació i Qualitat Educativa, que no sé si era vosté, (remors) –no, doncs.
.
.
, bé– la històrica reivindicació local fent constar que –atenga– si el motiu que fa que no es posen en marxa els cicles és la falta de suficient demanda de l'alumnat per al cicle inicialment previst de tractaments alimentaris d'olis i sucs, com vosté molt bé ha dit, podria estudiar-se la implantació d'altres cicles destinats a la formació de futurs treballadors en empreses o altres sectors productius amb forta
implantació en la localitat, com podria ser el sector del metall, com vosté molt bé ha dit –Istobal, Mipesa són empreses implantades en l'Alcúdia–.
D'eixa petició reiterada per l'ajuntament –també és d'abril de 2008–, no s'ha obtingut cap resposta només que en este moment la que vosté acaba de donar i que indica que pareixeria ser que han fet cas a l'últim escrit de gener de 2008, de l'Ajuntament de l'Alcúdia, i estan disposats a canviar els olis i sucs pel tema del sector del metall.

De totes formes, ens dóna molt poques esperances la seua resposta.
El fet que diga que s'ha d'esperar com funciona esta modalitat en altres centres per a vore com s'aborda el cas de l'Alcúdia, vol dir que podem esperar quinze anys més que vostés executen esta obra per a la qual n'hi ha reserva d'espai dins de l'institut, com vosté molt bé sap, des de la seua inauguració l'any 1995.

Per tant, senyora secretària, s'ha parlat que des de l'any 1996, Almassora ha tingut 28 milions d'euros en huit actuacions; s'ha parlat d'altres actuacions pendents de no sé quants milions d'euros i, ací, a l'Alcúdia, l'única cosa que demanem és que d'una volta per totes s'implanten els cicles formatius, el d'olis i sucs o el del metall, el que siga, però que s'implanten.
Han passat catorze anys, estem a punt de complir-ne quinze, i la
situació continua sent la mateixa.

I nosaltres, ja fa molts anys que hem perdut la fe a la que fea referència la senyora Barrieras en la seua primera intervenció.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, per favor, senyoria.

El senyor Signes Núñez:

Fa molts anys que hem perdut la fe.
Per tant, jo li demane a la senyora secretària que ens done alguna llum al respecte d'este tema més allà de dir que anem a esperar a vore com funcionen estos cicles del metall en
altres llocs per a poder aplicar-los a l'Alcúdia.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la senyora Concha Gómez, per a la seua resposta.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Senyor diputat, evidentment, jo sóc una persona que contesto i li dono les gràcies d'haver portat la referència de quan jo li vaig contestar perquè quan en aquell moment no hi havia previsió en la programació, doncs li ho vaig dir.
.
.
, jo procuro dir les coses com són.

Jo, ara no li he dit que volem esperar a aquest cicle veure com funciona en
altres centres, no.
Li he dit que com que hem posat un PCPI d'aquesta especialitat ens agradaria veure com funciona.
I li explico per què.
Miri, els cicles formatius, i vostè està a la conselleria molts anys i sap com funcionen les coses.
.
.
És veritat que la formació professional té una part d'arrel educativa, per això està en centres educatius, però hi ha una part que ha de tenir en compte el teixit industrial, el teixit que
pot ocupar els xiquets i xiquetes o alumnes que estudien la formació professional.

Per tant, nosaltres, el que estem fent, després d'una primera implantació (inintel·ligible) .
.
.
de la formació professional, ara la programació de la Direcció General d'Innovació Educativa és veure d'implantar tants els PCPI com els cicles formatius vinculats al teixit industrial
de cada zona.
Per què?
Perquè els xiquets i xiquetes o els alumnes que estudien formació professional, a part que estiguen en el sistema educatiu, després tenim la possibilitat que tinguin ocupació.

Aquest any, el percentatge de diferència dels alumnes que s'han matriculat de Batxillerat dels que s'han matriculat en la formació professional ha sigut molt important.
Per què?
Perquè al final, que és molt important anar a la universitat, però els alumnes també.
.
.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant, per favor.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

.
.
.
s'han adonat que fer formació professional és quasi garantia de trobar feina si s'està ben programada i ben vinculada al teixit industrial.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Continuem.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Done'ns esperança.
Per a quan?

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Doncs, jo, com que aquesta data no l'he portat, senyor Signes, no li ho diré, perquè jo, quan li dic «li dono la resposta», tingui vostè per segur que serà la resposta que tindrà una concreció.

Pregunta 235 al conseller d'Educació, que contesta la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sobre els equips de mediació de conflictes, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 43.
257, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyories.

Continuem amb la pregunta oral número 235 al conseller d'Educació sobre els equips de mediació de conflictes, formulada pel diputat Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista.

Per a formular la pregunta, té la paraula l'il·lustríssim diputat.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Secretària autonòmica, dins de l'àmbit de la seua pròpia autonomia organitzativa, als centres docents de la Comunitat Valenciana es
poden constituir equips de mediació o de tractament de conflictes, i així ho reflectix el decret de drets i deures.

La pregunta que li faig és per què els components d'aquests equips de mediació han de ser necessàriament docents i no alumnes de cursos superiors amb una formació específica com en altres comunitats?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a la seua resposta, té la paraula la secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Els centres educatius, dins de la seua autonomia organitzativa i amb objectiu d'afavorir la convivència escolar, poden constituir equips de mediació i tractament de conflictes.
Esta qüestió queda regulada en el Decret 39/2008, del 4 d'abril, del Consell sobre convivència en els centres docents no universitaris sostinguts amb fons públics i sobre els drets i deures de l'alumnat, pares, mares i tutors, professorat i personal d'administració i serveis.

El Decret 39/2008, en l'article 7, defineix el procés de mediació amb un procés de resolució de conflictes que fomenta la participació democràtica en el procés d'aprenentatge i possibilita una solució del conflicte assumida i desenrotllada amb el compromís de les parts.

L'article mencionat continua en el seu segon apartat especificant que en els
centres es poden constituir equips de mediació o de tractament de conflictes i que estos estaran formats per docents del
centre i rebran formació específica necessària sobre l'aspecte per part de la conselleria competent en matèria d'educació.

No obstant això, tal com estableix l'article 11 e serà la comissió de convivència del consell escolar del centre l'encarregada d'establir i promoure l'ús de mesures de caràcter pedagògic que ajudin a resoldre els conflictes en l'aula i, per tant, des d'este marc promoure la participació i la col·laboració de l'alumnat format en mediació en els equips constituïts de forma establida en els respectius plans de convivència de cada centre, que estan descrits en l'article 27 del Decret 39/2008.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Moltes gràcies.

No vaig a repetir ja, efectivament.
.
.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Un moment, un moment, un moment, que li done temps.
.
.
(Veus)

Ja té vosté la paraula.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Efectivament, senyora Gómez, l'article 7 del decret que vosté ha esmentat és el que estableix la figura de la mediació com a mecanisme per a resoldre entre les parts el conflicte.
El que em queixe
jo és que esta segona part de l'article 7 definix molt clarament els mecanismes a partir dels quals s'ha d'establir la mediació, i diu exactament que serà a través de membres que formen part de l'equip docent, i no esmenta per a res, no menciona per a res els alumnes.

Evidentment que hi ha un article que vosté interpreta després que poden participar.
El que no entenc jo és que vostés com no van posar en este decret que vosté ha citat d'abril del 2008 la possibilitat que els alumnes puguen fer de mediadors entre les
parts, sobretot perquè aquesta figura de l'arbitratge escolar, és a dir, alumnes normalment de quart de l'ESO o de Batxillerat amb una formació específica per a resoldre els conflictes dins l'aula, s'està ja experimentant a molts centres de secundària i Batxillerat, però no sols d'altres comunitats autònomes, sinó inclús de la mateixa Comunitat Valenciana, i els resultats han estat més que satisfactoris.
Exerceixen de mediadors quan apareix un problema entre
companys, mediació entre iguals que evita expedients disciplinaris i, sobretot, reforça la prevenció.

Jo li dic sincerament que malgrat les experiències existents, malgrat les seues declaracions que ha fet ara, jo no entenc per
què vostés no volen potenciar la figura de l'alumne, alumnes de cursos ja prou elevats com a mediadors entre les parts,
sobretot, basant-mos en tres aspectes que són claus, voluntarietat, confidencialitat i imparcialitat.
Li dic que s'ha experimentat i funciona correctament.
Vostés no ho citen en el seu decret.

Insistixc, parlen que els components d'estos equips hauran de ser docents.
Docents.
Docents, evidentment del mateix
centre, que rebran la formació específica.
Que vosté me diga ara que l'article 11, apartat e, diu: «Promourà l'ús de mesures de caràcter pedagògic i no disciplinàries que ajuden a resoldre els conflictes del centre.
» Si vosté (inintel·ligible) .
.
.
 que podem col·locar la mediació dels alumnes, jo no ho veig gens clar.
El més lògic haguera segut que modifiquen aquest article o que no l'hagueren posat i que hagueren dit, va, d'acord, podran formar part d'estos equips personal docent, però també alumnes de Batxillerat i quart de l'ESO amb una formació específica prèvia, que són els que exerciran també de mediadors.
Li ho dic, sobretot, per l'experiència que ha demostrat tremendament positiva en altres centres d'aquí, de la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Té la paraula la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Miri, senyor Sanmartín, jo li contestaré perquè, en part, doncs, vaig ser redactora i correctora, i a la millor jo estic
equivocada, però jo vull explicar en quin sentit està fet aquest article.

Vejam, quan es dóna un problema de disciplina o un conflicte, on es dóna, normalment.
.
.
Bé, es dóna en dos plans, el pla del docent i el pla entre els mateixos alumnes.
El
docent és el que nosaltres pensem que té de ser mediador per l'auctoritas que li confereix el seu mateix fet de ser professor.
I, evidentment, quan
nosaltres, en algunes enquestes que hem dit, i preguntem als professors, «vostè, ¿quan denota un conflicte?
», fixi's, el denoten quan es dóna desorganització, desordre a la classe, més que quan se dóna un conflicte en l'hora el pati, per exemple.

Per tant, analitzant totes estes coses, que ens portaria més temps del que tenim per a la compareixença, el poder-li explicar jo fil per randa per què s'ha posat això, i tot és millorable en aquest món, però les coses estan pensades, vam pensar que com que el que es troba amb el fet del
conflicte és el mestre, el professor, després, els centres, que reparteixen (inintel·ligible) .
.
.
, i a vegades només cal llegir-se la llei orgànica, on reclamen la seva autonomia organitzativa, clar, quan reclamen la seva
autonomia organitzativa i poden fer plans de convivència, dic jo, ¿qui els està dient que allí no fagin plans de convivència, on els seus iguals, on hi ha un aprenentatge de tu a tu i no a diferent
nivell, es pugui donar dintre del pla de convivència dels centres?
En aquest sentit, es va pensar el fer el decret.

Nosaltres, per la informació que nosaltres tenim, és que quan els centres tenen el seu pla de convivència i es poden donar aquestes resolucions de conflictes entre iguals, però, primer, el conflicte, i vostè és professor i ho sap, el primer nivell de conflicte el té de resoldre el mestre o el professor amb el seu alumne, i després buscar altres eines, i aquestes altres eines, per descomptat, jo estic segura
que els professors i els mestres saben molt bé com organitzar un pla de disciplina als centres.

Perquè, a més, li vaig a dir una cosa: com que el pla de disciplina en els centres té de passar per consell escolar, vostè em tindrà de donar la raó que, allí, que hi estan representats tota la comunitat educativa i que hi estan els
pares, els pares tenen molt a dir del que passa amb la disciplina, perquè, per descomptat, si tenim una contradicció entre l'educació familiar i l'educació del centre, allí no farem res, perquè el que és creen són discrepàncies cognitives que, després, l'única cosa que fan és agreujar el problema.

Moltes gràcies.

Pregunta 236 al conseller d'Educació, que contesta la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sobre l'estudi de la llengua francesa, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 43.
258, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Gràcies.

Continuem amb l'ordre del dia, amb la pregunta oral número 236 al conseller d'Educació sobre l'estudi de la llengua francesa, formulada pel diputat Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista.

Per a formular la pregunta, té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

La pregunta que li faig és ¿quines són les raons per les quals la Conselleria d'Educació està fomentant una política de certa discriminació i omissió pel que respecta a l'estudi de la llengua francesa als centres educatius?
, respecte a altres llengües, evidentment.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

(Inintel·ligible) .
.
.
la.
.
.

La senyora presidenta:

Un momentet, per favor, i li donem temps.

Té la paraula la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta, i disculpi la.
.
.
(Rialles; veus)

Vejam.
Nosaltres.
.
.
, jo ja la història no la faré, perquè vostè es coneix igual que jo la llei d'ensenyament i ús del valencià, que ha propiciat en aquesta Comunitat Valenciana que el valencià obtingui un estatus de llengua en el sistema educatiu que, bé, doncs, vostè em dirà que es té de perfeccionar, jo li diré que tot és perfeccionable, però ara mateix, quan nosaltres fem enquestes a nivell social, veem que els nostres
xiquets i xiquetes i els alumnes de secundària tenen un ús social del valencià a tots els nivells, no només al nivell escolar, sinó també en el nivell social.

I ara ens trobem amb una altra cosa, que és un pla que nosaltres li tenim de dir plurilingüe, perquè a la nostra comunitat autònoma, bé, doncs, tenim, diríem, la sort de tenir dues llengües cooficials, el castellà i el valencià, i, per tant, nosaltres tenim d'introduir, quan la LOE diu «una segunda y una tercera lengua europea», nosaltres resulta que n'introduïm una tercera i una quarta.

¿Què és el que passa?
¿Nosaltres per què propiciem que, d'una manera generalitzada, els nostres xiquets i xiquetes tinguin la possibilitat
de parlar una llengua que inclús quan hem llegit algun escrit d'algun jutge, diu, «es que es una lengua franca en Europa», i això és veritat.
Vull dir, això, jo l'altre dia vaig tindre una reunió amb l'ambaixada francesa i amb algunes professores representants de les professores de
francès de la nostra comunitat i inclús de la universitat.
I això és una cosa que no discuteix ningú, això és una cosa que no discuteix ningú.

¿Què passa amb el francès?
El francès no es pot perdre i, llavors, nosaltres diem als centres que hagen tingut com a
primera llengua estrangera –per no parlar de tercera i quarta– el francès, que el continuïn, o algun de la província d'Alacant, que té l'alemany, que el continuï, i algun que té l'italià, que el continuï, però nosaltres volem que, com una taca d'oli, el que es fagi és la penetració de l'anglès.

Ara bé, la segona.
.
.
, quan nosaltres parlem de plurilingüisme, nosaltres també parlem de manera general de l'anglès més una llengua de la comunitat europea.
I quan parlem d'una segona llengua de la comunitat europea, nosaltres impulsarem sempre el francès.
Impulsarem sempre el francès, ¿per què?
Per continuïtat de països, perquè culturalment a Espanya el francès ha sigut molt important, perquè, per descomptat, si ens tenim de moure per la comunitat europea o per la resta
del món, per descomptat, vostè estarà d'acord amb mi que si aconseguim que els nostres xiquets parlin, a part del
valencià, que ens serveix per a nosaltres, el castellà, l'anglès i el francès, poden moure's arreu del món, i aquest és el nostre plantejament.

Miri, a més, li vaig a dir una cosa: quan els xiquets demanen llengua, llengua estrangera,
tenen una decantació per l'anglès, i menys pel francès, i això, inclús l'altre dia, l'agregat de l'ambaixada, és que em reconeixia que ells tenen de fer grans esforços perquè el francès no perdi el pes que està perdent específicament a tot Europa.
I, bé, ja no li vull parlar d'Amèrica.

Per tant, nosaltres continuarem, i ara, donant forma al conveni que es va
firmar entre la Conselleria d'Educació i l'ambaixada de França, (veus) donant contingut a aquest conveni, ¿per què?
Perquè aquestes línies que tenim de francès es consolidin i els centres que entenguin que vulguin tenir com a primera
llengua estrangera, nosaltres no els direm res, ni els traurem els professors
ni farem res, continuarem.

Ara, la nostra política és: una primera llengua estrangera, que sigui l'anglès; i una segona llengua estrangera, que sigui el francès.
Tot això anirà en un paquet del pla de plurilingüisme que voldríem començar-lo a negociar amb els sindicats.
Perquè aquí ens trobarem amb un gran problema, senyor Sanmartín, i és que les hores curriculars són aquelles que són, i tindrem de posar-nos d'acord a veure com les distribuïm.

Perquè també li vaig a dir una cosa: si no ens posem d'acord que no s'han d'ensenyar a més les llengües, sinó que cal fer-les servir, per tant, vehicular assignatures tant en anglès com en francès, no farem absolutament res.
Per tant, on es donin les assignatures, tindrà de ser amb metodologia d'immersió i fer una gran esforç, tant en formació del professorat com en altres experiències com ha sigut el pla PALE, que ja sap vostè que milers de professors han pogut aprofitar-se d'aquesta experiència.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Continuem.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora secretària autonòmica.

Que vosté parle de l'ús social.
.
.

La senyora presidenta:

¿Vols parlar, vols saber els minuts que te queden?

El senyor Sanmartín Besalduch:

Si sols he formulat la pregunta, encara…

La senyora presidenta:

Un moment, un moment, un moment, que te marque.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

És que sols l'havia formulada, no és que volia rèplica.

La senyora presidenta:

Per això.
.
.
(Veus) Té la paraula, senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Senyora Gómez, que vosté em parla de l'ús social del valencià a tots els nivells, me pareix que és una cosa irònica, quan vosté sap que quinze anys després de l'aprovació de la Llei d'ús i ensenyament del valencià, el 40% dels centres de la nostra comunitat no oferixen línies en valencià.

Però aquí estem parlant del tema del francés.
Efectivament, vosté ha acabat dient una cosa per la qual jo comence.
La seua conselleria l'únic que ha fet o s'ha limitat és a aprovar un acord amb el servei cultural de l'ambaixada francesa per a facilitar els intercanvis, des d'un punt de vista pedagògic i educatiu, entre centres escolars i tal, entre França i Espanya.
És l'únic que han fet.

Perquè jo aquí el que li demane, el que li demane –ja estic, sóc tremendament favorable a l'anglés com a llengua vehicular–, però el que li demane és que done garanties suficients perquè els programes plurilingües del Consell no marginen altres llengües enfront de l'anglés.

Vostés estan duent a terme una política d'omissió d'una de les llengües també que es parlen a Europa i de les més importants, com és el francés.
I jo li dic que vostés estan duent a terme una política d'omissió, i li dic concretament per què, i després vosté me respon.
Una política d'omissió, en primer lloc.
.
.
bé, vostés han obviat el francés i altres llengües estrangeres en els plans plurilingües, que sols estan fomentant actualment l'anglés.

En segon lloc, vostés no estan autoritzant l'elecció del francés com a primera llengua en alguns centres.
Per exemple, l'IES el Puig, l'IES Puçol no estan –ho dic jo, i ho ha afirmat vosté– no estan autoritzant l'elecció del francés com a primera llengua.

En tercer lloc, no s'ha convocat cap plaça de francés en el cos de mestres en les oposicions, ni una.
Tercer element objectiu que jo
li dono.

Ha parlat vosté del PALE.
El PALE, un programa de llengües estrangeres.
Bé, jo li denuncie aquí l'escassa presència del francés en este programa de recolzament de l'ensenyança i aprenentatge de les llengües que és el PALE.
O, per exemple, denuncie també aquí el que és la desaparició de cursos de formació, de cursos de formació destinats especialment, i de forma específica, per a professors de francés.

I, per últim, i per últim,, en la proposta de la conselleria de.
.
.
–a vore si me sé expressar.
La proposta que va fer la Conselleria d'Educació respecte a les noves assignatures optatives de Batxillerat, solament es
contemplava l'anglés pràctic, per a res el francés.

En definitiva, tota una sèrie d'elements que no poden ser contrarestats amb un simple acord que vostés van firmar amb el servei cultural de l'ambaixada francesa per a facilitar els intercanvis entre col·legis, alumnes i professors de França i Espanya.

Vosté s'ha limitat a això.
La resta, no ha fet absolutament res.
¿Això vol dir que este grup no està a favor d'utilitzar l'anglés com a llengua vehicular, de potenciar l'anglés com a.
.
.
?
.
Evidentment que sí.
Però el que vostés no poden fer és blanc i negre.
Hi ha una transició entre les parts, entre el blanc i negre, que seria fomentar el francés com una de les llengües més parlades arreu del món.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Li donarem a la secretària autonòmica un minut perquè li conteste.

Té la paraula, senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Senyor Sanmartín, jo no parlaria de la política d'omissió, parlaria de política de reorganització.
I quan no s'estan autoritzant grups, a mi m'agradaria que vostè acabés la frase, no he autoritzat un grup perquè no hi havia alumnes suficients.
Estem autoritzant grups, senyor Sanmartín, que són classes particulars, classes particulars.
I vostè sap que.
.
.
bé, hem d'utilitzar els recursos.

És veritat que en les oposicions surten més places d'anglès, perquè tenim més necessitat d'anglès que de francès.
Al PALE s'està fent un esforç més en anglès que en francès.

La formació del professorat?
Mire, jo li he de dir, quan no hi ha cursos és que no es demanen, perquès, és clar, no m'atreviria a traure que estigués ple perquè es volgués formar professorat amb francès.

I quant a l'optativa de l'anglès pràctic, li dono la raó.
Es podria haver posat també anglès pràctic.
I on hi ha recursos, donar anglès pràctic d'anglès i anglès pràctic de francès.
L'altre dia vam estar parlant amb les professores que estan en aquesta comissió de treball.
.
.
I a mi, el que m'agradaria és parlar del pla plurilingüe quan el coneguem tots, perquè el que ara vostè coneix com a pla plurilingüe són unes experiències que es fan sols i exclusivament en anglès.

Moltes gràcies.

Pregunta 237 al conseller d'Educació, que contesta la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sobre els alumnes de primer de Batxillerat, que formula el diputat senyor Adolf
Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 43.
259, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Gràcies.

Continuem amb l'ordre del dia, amb la pregunta oral número 237 al conseller d'Educació sobre els alumnes de primer de Batxillerat, formulada pel diputat Adolf Sanmartín Besalduch del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Un moment, senyor.
.
.
Per a formular la pregunta.
.
.
ja pot formular la pregunta,
senyor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Secretària autonòmica, li faig una pregunta respecte.
.
.
Perquè és que va sortir dins d'allò de les comissions generals d'educació celebrades a Madrid, a més, arran d'una sentència del Suprem, de tal.

La pregunta que li faig és si pensa vosté realment que els criteris de la seua conselleria respecte a la promoció dels alumnes de primer de Batxillerat tenen en compte la flexibilitat pròpia d'una etapa postobligatòria, així com la decisió dels alumnes i del mateix centre educatiu.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Mire, senyor Sanmartín.
.
.

La senyora presidenta:

Un momentet.
(Pausa i veus)

Té la paraula.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, jo crec que sí, perquè, evidentment, quan estem a Madrid en les comissions generals, allí estem les disset comunitats autònomes que l'organització interna dels seus estudis a vegades tenen algunes diferències.

I jo li diré què és el que.
.
.
per què nosaltres ho estem fent així.
Nosaltres assumim, com no pot ser d'una altra manera, la sentència del Tribunal Suprem, on diu que l'apartat segon, de l'article 14, del Reial decret 1.
467, del 2 de novembre, que establix l'estructura del Batxillerat, i es fixen les seves ensenyances mínimes, ja que resulta contrària a les normes generals.

La Conselleria d'Educació va traslladar, i es disposa a l'esmentada sentència del Tribunal Suprem, la disposició addicional novena de l'ordre de la conselleria de 19 de juny de 2009, per la qual es regula l'organització i funcionament del Batxillerat diürn i a distància de la Comunitat Valenciana, que diu textualment: «El compliment de la sentència del Tribunal Suprem de 2 de febrer de 2009, amb efectes generals de la seva
publicació en el BOE de 19 de març de 2009, que anul·la l'article 14.
2 del Reial decret 1.
467/2007, del 2 de novembre, durant el curs acadèmic 2009-2010, no serà aplicable el règim singular d'escolarització previst en l'article 13 del Decret 102, de l'11 de juliol».

En conseqüència, com vostè la literalitat se la sap, li diré que l'alumnat que finalitza el primer curs de Batxillerat durant el curs acadèmic 2008-2009 i tinga avaluació negativa en més de dos matèries, haurà d'estar un any més en primer, que cursarà en la seua totalitat.

Excepcionalment, els centres docents podran disposar que l'alumnat que tingui tres o quatre matèries amb avaluació negativa en el primer curs de Batxillerat, en consideració de les seves circumstàncies personals i acadèmiques i les pròpies del centre, cursi novament la totalitat de les matèries de primer, si bé les matèries cursades i superades en el 2008-2009 tindran la possibilitat de millorar la
qualificació obtinguda, sempre que la nova qualificació sigui millor.

Aquesta disposició romandrà vigent durant els cursos acadèmics posteriors, fins que no s'aprovin les disposicions que amb el mateix rang o superior, en referència a la disposició dels cursos acadèmics 2008-2009, 2009-2010, seran aplicades als cursos posteriors.

Per una altra banda, pensem que l'acord de la conferència sectorial d'educació, on jo estava, sobre les condicions de repetició del curs de Batxillerat publicat a través d'una resolució del 17 de juny de 2009, de la Direcció General d'Avaluació i Cooperació Territorial, no subscrit per la Comunitat Valenciana, incompleix, a la nostra
manera de veure, el que disposa la mencionada sentència del Tribunal Suprem.

Respecte a la suposada inflexibilitat que vostè es refereix, convé recordar que ja la mencionada ordre de la Conselleria d'Educació.
.
.
la mateix ordre de.
.
.
, els tres règims de Batxillerat, el diürn, el nocturn i el de distància, ha afavorit la mobilitat dels alumnes, perquè beneficia els interessos dels alumnes, així com oferint una visió única que flexibilitzi en la Comunitat Valenciana sobre les diferents opcions
existents per estudiar l'etapa de caràcter postobligatori.

Li diré que la Comunitat Valenciana és l'única comunitat autònoma de l'estat espanyol on el Decret 102/2008 preveu la possibilitat que els alumnes
estiguin en condicions de promocionar el segon curs i puguin optar també per repetir el curs en la seva totalitat, renunciant a les matèries aprovades, punt al qual també poden acollir-se els alumnes que tinguin matèries pendents de segon curs.

Curiosament, senyoria, l'article que preveu aquesta possibilitat, i que va ser objecte de requeriment per
part del Ministeri d'Educació.
.
.
No obstant això, a pesar de les seves contínues amenaces, finalment el ministeri –vam tenir moltes converses–, no va presentar cap recurs contenciós administratiu.
No pareix molt coherent que, o vostè no ha llegit amb deteniment la norma, que vostè ens digui que ens falta flexibilitat.

Per una altra part, li diré que a mi sembla que l'assistència a la tutoria, que tingui caràcter obligatori també en el Batxillerat, que és una ensenyança postobligatòria, és molt important.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Veus)

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Gómez, a vore.

La senyora presidenta:

Té la paraula, senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

El que diu el Tribunal Suprem és que un alumne no pot promocionar, no pot passar de primer a segon de
Batxillerat amb més de dos assignatures suspeses.

Quan la comissió general d'educació es va reunir a Madrid per fixar una postura per part del ministeri davant
aquesta sentència, va ser molt clar i va dir que els alumnes de primer de Batxillerat amb
tres o més assignatures suspeses, amb tres o més, alumnes de primer de Batxillerat, poden fer dos coses –esta és la postura del ministeri–, poden fer dos coses: o bé repetir curs, repetir curs, o bé matricular-se únicament d'aquestes assignatures suspeses i, al mateix temps, cursant tota una sèrie de programes de reforçament, tal.

Bé, es complix d'aquesta forma, però de forma molt tremenda, perquè no promocionen amb la sentència del Tribunal Suprem.
Però es complix també amb el mandat de la LOE.
¿Què diu la LOE?
Vosté sap, igual o millor que jo, que la LOE diu que els alumnes promocionaran a
segon de Batxillerat, a segon de Batxillerat, quan o bé superen totes les assignatures i, per tant, passen de tercer de BUP a COU, bé, de primer a segon de Batxillerat, el que és ara, o bé, diu, tinguen resultat negatiu en dos com a màxim.
Aleshores, ja no poden promocionar, això ho diu la LOE, com a màxim, dos assignatures.

Per tant, en la decisió del ministeri en cap lloc es diu que promocionaran estos alumnes.
Com en tenen
més de dos, de tres o quatre, diu: o bé repetixen curs o cursen únicament estes assignatures.
I, per tant, es concilia perfectament la LOE i la
sentència del Tribunal Suprem i tal.

El que m'estranya vosté.
.
.
és igual el programa escola dos-zero, el programa.
.
.
tal.
Sempre fan el mateix.
Les comunitats autònomes governades pel PP, amb objecte, amb objecte de pegar-li un calbot al
govern central, acorden dir: les comunitats autònomes on governem nosaltres, els alumnes que tinguen dos o més repetiran curs.

Bé, vostés al·leguen raons que per a mi són tremendes, que si disminuïx la qualitat i l'exigència del Batxillerat, me pareix que ho ha dit vosté.
.
.
Inclús vosté va declarar que generava confusió per la multiplicitat que hi havia d'opcions, que si sentències contràries, que no és veritat perquè se concilien.
.
.
Jo li recorde dos cosetes –i amb això finalitze.

Mire, l'excel·lència educativa no està renyida per a res amb aquesta proposta del ministeri.
Encara més, vaig a dir-li.
Amb aquesta opció es garantitza la flexibilitat suficient perquè l'alumne que no promociona seguisca amb els estudis i, sobretot, reforce aquestes
assignatures suspeses.
De fet, repetir curs no garanteix per a res, des d'un punt de vista pedagògic, no garanteix per a res una qualitat educativa, una formació educativa.
Encara més, li dic jo.

El darrer informe internacional educatiu de l'OCDE diu textualment: «La ineficàcia de la repetició de curs com a mesura educativa…».
No ho dic jo, ho diu el darrer informe educatiu de l'OCDE.
El darrer informe PISA, el de 2006, insisteix en el mateix: «Repetir curs no garanteix per a res una formació de qualitat.
»

Per tant, el que no entenc jo són estes directrius de Ferraz contínuament perquè, a més, el més fort.
.
.
Ui!
De Génova.
Perdonen la… (Algú diu, rient: «Un lapsus línguae.
») De Génova, sí.

Perquè, a més, a mi m'ho diuen al ministeri.
Si se'n van contents els secretaris autonòmics!
Se'n van convençuts, i, entre ells, la senyora Gómez se'n va amb el programa Escola 2.
0.
 És preciós!
Perfecte!
I, al cap de dos dies, ja telefona dient: «Home!
, és que no estem conformes i tal…».
Ja els han donat la consigna des de Génova de dir: «Això no ho podem aprovar».

Per favor!
Jo penso que hi han mesures pedagògiques i educatives més importants que mesures de disciplina orgànica, que porta vosté a confondre el que és l'interés del partit amb l'interés general, que és el que hauria de fer.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Per a respondre, té la paraula la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Jo li he de dir una cosa.
Si el ministeri ha estat tan segur que el que
proposava era el correcte, hagués fet un reial decret modificant… Que és el que hauria de fer.
Una norma es modifica amb una norma del mateix rang.

Per tant, ells, què van fer?
Doncs, una altra estratègia: jo reuneixo les disset comunitats autònomes i les poso d'acord.
Allí també va haver moltes opinions.
Jo no sé si a vostès li han explicat una part de la pel·lícula o li han explicat totes.

Com tenim molt poquet de temps, jo li he de dir que nosaltres hem fet una
lectura diferent d'allò.
Nosaltres hem dit: repeteixen curs, però poden guardar la nota de les assignatures que tenen suspeses i poden
augmentar-les.

I, clar, que vostè ara em digui que les dades de l'OCDE son lo mejor del mundo mundial.
.
.
Miri, li diré com la vicepresidenta econòmica: «Se lo tendré que explicar porque a lo mejor tiene mal los datos.
»

Pregunta 238 al conseller d'Educació, que contesta la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sobre el programa informàtic ITACA, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 43.
260, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Gracias.

Continuem en l'ordre del dia, amb la pregunta número 238 al conseller d'Educació, sobre el programa informàtic ITACA, formulada pel diputat Adolf Sanmartín.

Té la paraula.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

Evidentment, hem de fomentar entre tots, independentment de la formació política a la qual u està adscrit, les tecnologies de la informació i la comunicació, no solament en l'educació, sinó en tots aquells sectors.
De fet, tenim com a exemple il·lustratiu l'esforç, la tenacitat, la perseverança que ha estat demostrant el ministeri a través del programa Escola 2.
0, que, per cert, a vore quan signem ja el conveni perquè al mes de desembre els 20 milions d'euros se n'aniran si no ho hem fet.

Ho dic jo perquè el que m'estranya dins de tota esta història és com és possible que vostés traguen una resolució –no recordo–, a principis d'enguany –me pareix que era a març–, a març de 2009, per la qual obligaven a utilitzar un programa informàtic, el programa informàtic ITACA, per a matricular els alumnes de secundaria del curs 2009-2010, igual
que com en anys precedents havia fet ja en primària, el concert, tant als centres públics com als privats-concertats de secundària.

Però, clar, jo al respecte el que li recorde és que encara el passat més d'abril –ho dic perquè a mi m'ho van traslladar així i ho vaig viure perquè vaig anar-hi a voreu-ho–, els equips directius dels instituts no havien rebut encara els cursets
formatius pertinents, ni tenien operatiu un programa que, a més, teòricament, havia de gestionar de forma –com diríem?
– centralitzada tot aquest procés.

I li dic el mes d'abril perquè li recorde.
.
.
–vosté me dirà que estem al mes d'octubre–, li dic el mes d'abril perquè l'admissió d'alumnes tant en Ensenyament Secundari Obligatori, com en Batxillerat, com en
cicles formatius de grau mitjà, es va dur a terme entre el 3 i l'11 de juny.
Recorde això, entre el 3 i l'11 de juny va tindre lloc el procés d'admissió; del 27 al 29 de juny era ja la formalització de matrícula.
Com és possible –li ho pregunto jo a vosté aquí– que no havien donat instruccions, no havien fet cap curs al mes d'abril, i el dia 3 de juny començava el procés d'admissió d'alumnes ESO-Batxillerat i cicles formatius?

En conseqüència, els problemes, les confusions, han estat innumerables.
Molts centres han
seguit utilitzant el programa anterior –com es dia?
–, el Gestem, el Gestem.
No?
Utilitzant el programa anterior.
La contestació de conselleria, diu: «Home!
, després de Pasqua es donarà un curset –me pareix que era–, de tres hores, un curset de tres hores perquè este programa és molt senzill, el programa ITACA, per a matricular els alumnes.
»

En definitiva, el que li plantejo jo, el que li sol·licite aquí és que planifiquen correctament el desenvolupament d'aspectes tan importants com són una part important de les tecnologies, de la informació i la comunicació, en els centres educatius.
Una cosa tan senzilleta!

Si vostés saben que del 3 a l'11 de juny s'inicia el procés d'admissió, com és possible que al mes d'abril els centres encara no havien rebut cap tipus de cursets informatius?
Encara més!
No tenien operatiu el programa que havia de centralitzar tot el tema de la
matriculació.

És això el que m'agradaria que me contestara perquè les queixes van ser tremendes, sobretot, insistisc, per falta de planificació, una vegada més, d'aquesta conselleria.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Para dar respuesta, tiene la palabra doña Concha Gómez.

La secretària autonòmica d'Educació:

Necessita, evidentment, de la seva planificació, que no dubte, senyor Sanmartín, que s'ha fet.

A la millor, nosaltres pensàvem que els clients –perquè així els diuen els informàtics, als que són després usuaris–, amb la formació que els hi anaven a donar a la Direcció General d'Innovació Tecnològica, doncs, en tindrien prou.
Entre altres coses, perquè estem parlant, sobretot, de secundària, on hi ha els departaments d'informàtica, està el coordinador TIC… Vull dir, hi ha molta gent que podia ajudar a això.
Però, en fi, és veritat que al primer any hi ha coses que s'han de repensar.
Jo les he analitzades, perquè m'he segut amb directors, tinc pendent –no sé quin dia d'aquests–, després del pont, tornar-me a seure amb elles, i ahí tenim diferents problemes que hem d'aïllar i analitzar-los perquè no tornen a passar.

El tema del temps.
Vostè em parla de la matriculació, jo li parlaré del mes de setembre, que és un problema que a mi em sembla, inclús, més difícil de solucionar.
Vostè sap que els temps en educació són els que són.
No en tenim una altra.
I amb els informàtics, que són informàtics-generalistes, els has d'explicar que a l'educació si això no es fa en aquest moment, no ho pots fer al cap d'un mes, s'ha de fer en aquell moment.

Per tant, hi ha un problema de temps que cal recalcular-lo, per part de la
Direcció General d'Ordenació; hi ha un problema que cal veure, d'usuari.
.
.
Per exemple, una cosa que no hem fet és que quan la gent picava les dades de matriculació, després no podia obtindre el document que li donava l'ok, com si posessin un fax dient que això ha quedat ja dintre del sistema.
Amb la qual cosa, com usuaris, en tot el
sistema educatiu, hi ha gent que són usuaris d'un nivells, i, uns, d'uns altres, doncs, a la millor els han dit: «¡Oye!
, que yo he picado los ciclos formativos, y, ahora, no están.
» No estan perquè hem donat a una tecla que no és i no hem tingut l'ok.

Nosaltres això ho estem veient, que en aquest procés siguem més eficaços, que sapiguem que el que s'està fent ha estat fet i que no quedi en el magma informàtic, i, sobretot, hi ha hagut gent que s'espanta i diu: «Doncs, jo açò ho faig a mà.
» I vostè mateix ho ha dit: «Utilitzo el Gestem.
» Això és pitjor que anar (inintel·ligible) …, perquè si uns estan utilitzant un sistema i, el altres, perquè no s'aclarixen, utilitzen un altre o lo hacemos a mano, que de todo ha habido en la viña del señor, doncs, clar, és impossible, perquè el sistema és tonto, i, si no li poses la informació, no la pot processar.

Amb la qual cosa, jo, senyor Sanmartín, demanaria, de veritat, confiança amb el sistema.
Jo crec que és un bon programa –i ho diu tot el sistema educatiu–, que cal consolidar-lo, com s'han de consolidar tots els programes informàtics, es mouen molts elements que cal trucar a l'hora… Jo estic treballant ja personalment amb la directora general d'Innovació per veure quines coses s'han de corregir a l'any que ve per facilitar tota la planificació, i, sobretot, seure una i les vegades que facin falta, amb la permanent de
directors que, al final, són els que diuen si el programa està funcionant o no està funcionant, o quines coses s'han de corregir, quines són possibles de corregir i quines no, perquè, per exemple, el temps de setembre és el que és, i fer un programa d'aquestes magnituds, que els donarà moltíssima informació real, funcioni, que és el que volem tots.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.
Un moment.

Té la paraula, senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Té la paraula, senyor Sanmartín.

No, no, formulo la pregunta.

La senyora presidenta:

¡Ah!
, la pregunta ya.
Doncs, aleshores, perdone.

Continuem…

El senyor Sanmartín Besalduch:

¡Claro!
Es que era la réplica, era la réplica de la secretària autonòmica.

La senyora presidenta:

A vore.
Volies la rèplica a la senyora…?

El senyor Sanmartín Besalduch:

No, no, no, eso ya era la réplica de la secretaria.
Ja s'havia acabat.

La senyora presidenta:

Per això.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Vale, vale.

La senyora presidenta:

Aleshores, continuem?

El senyor Sanmartín Besalduch:

Sí, és que no tinc dret a més ja… No?
 Val, no, no, jo si vol, si seguix, però que no tinc dret a més paraula.
(Remors)

Pregunta 239 al conseller d'Educació, que contesta la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sobre educadors d'infantil i especial, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 43.
261, BOC número 172)

La senyora presidenta:

Continuem en l'ordre del dia amb la pregunta oral, de comissió, la pregunta oral número 239, al conseller d'Educació, sobre educadors infantils i especials, formulada pel diputat Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista.

Un moment, per favor, per a donar-li…

Senyor Sanmartín, pot formular la pregunta.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Gómez, pensa la Conselleria d'Educació dotar i ocupar de forma immediata els llocs de personal educador, tant en
educació infantil com en educació especial, ací a la Comunitat Valenciana?

La senyora presidenta:

Un moment.
Gràcies.

Té la paraula per a respondre, la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vostè fa una pregunta molt rotunda i jo li he de contestar amb un procés.
Vostè sap que s'ajusta així.
Vejam!

En Educació Infantil les plantilles han d'estar configurades com diu el reial decret, i sabem que hi ha un mestre o una
mestra que és el director/directora i, la resta, són educadors.
Si vostè m'està preguntant si hem de veure amb les plantilles de les 33 escoletes, doncs, jo li
diria que a mi m'agradaria, sempre que ens posem d'acord amb els sindicats que el que sobre en una ho hem de portar a una altra i
completar les plantilles.
Però, anem a parlar dels educadors d'Educació Especial.
Vejam!

Els educadors d'Educació Especial estan en una bossa d'administració general, amb la qual cosa estan en una bossa que la té l'administració pública.
Jo, sí que he proposat a la conselleria si podríem tenir la gestió d'un lot de borses, de la mateixa bossa, la Conselleria d'Educació.
Per què?
Perquè si nosaltres tinguéssim aquesta gestió a la millor seríem més àgils en la substitució, però això hauria d'anar acompanyat també, igual que fem amb els professors de primària i secundària: nosaltres fem una planificació i
(inintel·ligible) … a primer de curs ens diu ok a aquesta planificació, i nosaltres anem tirant d'aquests lots que tenim, encara que sigui personal nostre.

Estaria bé tenir els lots aprovats tant per funció pública com per la conselleria de.
.
.
, amb una bona planificació.
Clar, aquí hi ha molts problemes, i el primer problema és que els sindicats a funció pública tenen d'estar d'acord que unes bosses que són de caràcter general.
.
.
, perquè estem parlant de personal no docent, estiguin d'acord que hi hagi una tramitació de la bossa diferent, amb la qual cosa, vostè veurà que el tema no és fàcil.

A mi, com a secretària autonòmica, ja m'agradaria que quan tenim un problema d'un educador poder, a l'endemà, donar una resposta, però aquí tenim molt a treballar els sindicats i nosaltres.
Jo crec que la solució, si es pugués donar una solució, és que la Conselleria d'Educació tingués aprovada tant per la Conselleria d'Administracions Públiques com per la Conselleria d'Hisenda un lot com tenim aprovat els mestres de primària i professors de secundària, i d'aquell lot poder anar substituint.
(Veus)

Vostè sap com jo que no és fàcil, perquè estem parlant de personals diferents, amb titulacions diferents, de bosses
diferents, bosses generals, i jo crec que la solució seria aquesta, però no és fàcil ni per part de la conselleria nostra ni per part de la Conselleria d'Administracions Públiques, que estan treballant amb nosaltres de manera.
.
.
, molt positivament, per
poder solucionar aquest problema.

Però també li diré una cosa: els educadors d'Educació Especial també tenen de posar damunt de la taula, perquè això hi aniria molt lligat, i és un model d'Educació Especial, i veure els xiquets d'Educació Especial on estan atesos, com els atenem, quins recursos tenen de tindre.
.
.
Perquè ara, senyor Sanmartín, jo li dic una cosa: un pare o una mare o un tutor, escolaritza un xiquet on
vol perquè així ho diu la normativa, i darrere d'aquest xiquet pot necessitar recursos docents i no docents que, per a un xiquet,
a la millor, doncs, tenim recursos que, si estigués estructurat d'una altra manera, podrien optimitzar-se més els recursos.

Per tant, jo li dic que es té de treballar en aquest sentit, estem treballant en aquest sentit, i espero que
quan m'ho torni a preguntar dintre d'uns mesos li pugui contestar quins avanços hem fet amb la Conselleria d'Administracions Públiques i Hisenda perquè puguem ser més àgils en les substitucions.

I després li diré una cosa.
Miri, en les bosses de treball –se m'està acabant el temps– també hi tenen a veure com es deixen substituir.
Perquè, li posaré.
.
.
, i jo sempre poso el mateix exemple: un senyor que està a Vinaròs i l'enviem a Elx, i hi arriba i veu el panorama i no li agrada, es demana una baixa
i el tenim de tornar a substituir, amb la qual cosa, comencem una altra vegada
el procés de substitució i això no ho pot entendre ni vostè, a l'oposició, ni jo com a secretària autonòmica, ni el pare i la mare que estan demanant el requisit.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Veus)

Un moment, per favor.
(Veus)

Té la paraula, senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Bé, secretària autonòmica, jo és que no li demano la lluna, jo.
Aquí, l'única cosa que li demano jo són dos cosetes que pense que són bàsiques.
Primera, i que me conteste d'això, el que han de fer vostés és dotar i ocupar de forma immediata tots els llocs de personal educador tant en
centres d'infantil com en els d'Educació Especial.
Primer.

I, segon, que aquesta incorporació siga d'una vegada per totes plena, i plena vol dir que els incorporen com a personal
docent a la Conselleria d'Educació i no a la Conselleria d'Administracions Públiques, que és on estan ara, mire.

Sí, doncs, sí que els van dir sí a la mesa, ja li diré ara.
.
.
I jo li pregunte: ¿quantes vagues, quantes mobilitzacions, quantes concentracions s'hauran de produir encara?
, ¿quantes assemblees, quantes meses de negociació s'hauran de convocar encara, perquè l'administració autonòmica done una solució definitiva per al problema?
És la seua obligació.
¡Fa molts d'anys!
, ¡han estat una burrada de taules, de meses de negociació, d'assemblees, de concentracions, de tal!
, i encara no ho han solucionat.

Jo insistixo de nou en recordar-li, xe, la necessitat de reconéixer el caràcter, ja ho ha dit vosté.
.
.
, diu, «és que no són docents».
.
.
¡Evidentment!
Diu, (inintel·ligible) .
.
.
reconeix el caràcter educatiu d'este personal, així com l'equiparació del calendari docent i l'adscripció orgànica de la Conselleria d'Educació a la Conselleria d'Administracions Públiques.
No és tan difícil fer-ho.
El problema no està ni de pressupost, el problema és de falta de voluntat política per a dur-ho.
.
.
¡Home, i tant!
, perquè el problema no és de pressupost.

Jo, a manera d'exemple il·lustratiu, li recorde que solament al nord de la comunitat, que és a on jo visc, solament a la província de Castelló hi han escolaritzats a hores d'ara més –crec que són 126– d'un centenar d'alumnes amb problemes o deficiències motores.
Més d'un centenar, i estan escolaritzats en setze col·leges públics i instituts d'ensenyament secundari.
Falten, per tant, i vosté ho sap, professors especialistes, no solament educadors.
Falten també pedagogs terapèutics, d'audició, de llenguatge, fisioterapeutes, ATS.
.
.

¿Propostes o protestes?
.
.
.
Protestes com del Serrano Suñer, el coneix vosté, a Castelló, o l'Ausiàs March a Mislata, són un exemple il·lustratiu del que està passant.
I, per tant, falta una voluntat política per a resoldre el problema, perquè vostés, a banda de voltejar la perdiu contínuament en meses de negociació als sindicats, amunt i avall, avall i amunt i tal, seguix estant igual.

I, per últim, no volia parlar jo d'això, però ho ha esmentat vosté.
Ha parlat de la borsa de treball.
.
.
Jo solament li demano, per a acabar, una
cosa, que siguen més transparents, i sap el que vull dir amb això, siguen més transparents, vosté o els responsables que depenguen de vosté, en la gestió de la borsa de substitucions d'educadors en centres d'Educació Especial.
Siguen més transparents, perquè no ho estan sent.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Sanmartín.

Li donarem a la secretària autonòmica un minutet, perquè li responga.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Senyor Sanmartín, vostè continua fent un llistat de personal no docent: els ATS i els fisioterapeutes.
¿Vostè ha llegit l'ordre, que no l'he portada, és molt recent, de la Conselleria de Sanitat on s'adscriuen als centres de salut?
Perquè així garantixen que hi ha un ATS a disposició del xiquet que necessita un ATS, l'atenció d'un ATS en les escoles.

I li diré més, senyor Sanmartín, aquesta atenció l'hem calculada centre per centre, en les hores que necessiten, que normalment es
concentra en les hores de menjar, perquè són xiquets que van sondats, i els hem passat a la Conselleria de Sanitat, centre
per centre de les hores que tenen necessitats peremptòries d'un ATS.
No podem parlar en aquest moment, on jo abans li estava dient al senyor
Pañella que tenim un capítol I de 55.
000 docents, de començar a dir que en posem més i més i més.
No, aprofitem i racionalitzem els recursos, que és obligació del govern i de l'oposició.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.
(Veus)

Compareixença del conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a informar sobre la política de la conselleria en matèria de prevenció, emergència i autoprotecció de riscos laborals als centres educatius de la Comunitat Valenciana,  sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 43.
264), acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sol·licitada a petició pròpia (RE número 43.
418)

La senyora presidenta:

Senyories, senyories.
.
.
Continuem en el punt número 4, compareixença del conseller d'Educació per a informar i explicar la situació en què es troba l'Escola Oficial d'Idiomes d'Alcoi, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista, acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació per a informar i explicar la situació en què es troba l'Escola Oficial d'Idiomes d'Alcoi, sol·licitada a petició pròpia.

Per tant,.
.
.
(Veus) La teua.
.
.
, perdone, ¿quina és?
, ¿la següent?
, ¿la de prevenció i (inintel·ligible) .
.
.
?
.
.
.
(Veus) Doncs, lligc.
.
.
Lligc el punt número 5, ¿eh, senyories?
: «Compareixença del conseller d'Educació per a informar sobre la política de la conselleria en matèria de prevenció, emergència i autoprotecció de riscos laborals als centres educatius de la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista, acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació per a informar sobre la política de prevenció, emergència i autoprotecció de riscs laborals als centres educatius de la Comunitat Valenciana, sol·licitada a petició pròpia.

Per tant, té la paraula la senyora Concha Gómez per a la dita compareixença.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Vull dir-li, senyor Sanmartín, que en el model de previsió de riscos laborals, jo faria un esquema com de quatre punts on tindríem de tindre posats els objectius.

El primer seria plans d'emergència i evacuació; el segon seria una avaluació dels llocs de treball.
.
.
, i de risc laboral; tercer, la vigilància de la salut, reconeixements mèdics, etcètera; i, després, la formació en prevenció.

La política que s'està portant en la conselleria en matèria de prevenció, d'acord amb allò que exigeix la Llei 31/1995, de 8 de novembre, i a part de la prevenció de riscos laborals i la resta de normativa sobre la matèria, està encaminada a promoure la millora de les condicions de treball del personal
docent, així com a elevar el nivell de protecció de la seguretat i la salut del dit personal en els centres educatius dependents
de la conselleria.

En este sentit, la Conselleria d'Educació té com a objectiu la integració i la coordinació de l'activitat preventiva a la totalitat dels centres de la conselleria, tal com
exigeix el Decret 123/2001, de 10 de juliol, pel qual s'aprova el reglament de servicis de prevenció de riscos laborals en l'àmbit de l'administració de La Generalitat i en els seus organismes autònoms.

La Conselleria d'Educació, tenint en compte la necessitat d'implantar mesures d'emergència i evacuació dels centres docents a través de l'Ordre de 31 de gener de 1995, de la Conselleria d'Educació i Ciència, sobre autoprotecció de centres d'Educació Infantil, primària, secundària i ensenyaments de règim especial, es va fixar el camí perquè els diferents centres docents disposaren d'algunes adequades mesures d'evacuació dels edificis i, en general, de les mesures d'emergència per a prevenció de riscos, alarmes i socors de la població escolar.

En la línia iniciada, s'han desenrotllat tasques informatives, assessores, formatives, de sensibilització, de diàleg amb els diferents agents socials, així com la realització d'avaluacions de riscos en els centres educatius, tot això amb la finalitat de complir amb l'obligació continguda en l'articulat 20 de la llei de prevenció de riscos laborals que l'empresari, en aquest cas, la Conselleria d'Educació, analitzi les possibles situacions d'emergència i adopti les mesures necessàries en matèria de primers auxilis i lluita contra incendis i evacuació dels treballadors i de les treballadores.

La Conselleria d'Educació ha revisat en profunditat l'ordre de 1995 a fi de donar una resposta actualitzada a la matèria, adaptant-se al que disposa el Reial decret 393/2007, del 23 de març, pel qual s'aprova la norma bàsica d'autoprotecció dels centres, establiments i dependències dedicats a activitats que puguin donar origen a situacions d'emergència.

A este efecte, s'han consultat els diferents agents socials i s'ha comptat amb la seva participació a fi de debatre les línies mestres de la política preventiva en els centres educatiu en matèria de seguretat i salut dels empleats públics.
Concretament, en les sessions de la mesa tècnica de seguretat i salut laboral celebrada el 28 i 30 d'abril del 2009, sobre mesures d'emergència, així com la sessió de la comissió sectorial de seguretat i salut laboral celebrada el 28 de maig del 2009,
relativa a la nova ordre d'autoprotecció de centres i mesures d'emergència, òrgans de participació, en els quals s'ha debatut l'adaptació del nou marc legal vigent.

A fi d'orientar la direcció dels centres docents en matèria.
.
.
a través de la pàgina web de la conselleria, s'ha posat a disposició d'aquests la primera versió d'una guia de mesures d'emergència i evacuació dels centres docents i la realització de simulacres.

Així mateix, a fi d'optimitzar els resultats, es realitzen per part del servici de prevenció de riscos visites regulars als centres per a assessorar-los durant la
realització de simulacres, i s'ha desenrotllat un recurs telemàtic per a comunicar la valoració dels simulacres que s'efectuen en els centres educatius.
Este assessorament també es realitza telefònicament i per correu electrònic als centres i als directors o directores que ho sol·liciten.

La Conselleria d'Educació estudia i analitza la implantació de les mesures d'emergència en els diferents centres educatius que depenen d'esta.
A este efecte, es va posar en marxa un qüestionari online que es diu Previcentre 2008-2009, a través del qual, i amb la participació de 2.
526 docents en pràctiques, que van omplir, assignats a 933 centres educatius diferents, i s'han obtingut dades sobre diversos aspectes d'organització de les mesures d'emergència i evacuació de simulacres, qüestionari que està en permanent actualització per a cada curs escolar.

La Conselleria d'Educació va aprovar en mesa sectorial i seguretat i salut, al juny del 2005, el pla de
gestió de riscos laborals, pel qual els cursos 2006 i 2007, 2008 i 2009, a l'efecte de complir amb l'obligació legal d'integrar la prevenció de riscos laborals en els diferents centres, tant en el conjunt de les seves
activitats com en tots els nivells jeràrquics, pla que conté el sistema de gestió, que complix plenament amb les obligacions que té la protecció de seguretat de salut a empleats públics, en el sector docent, al novembre del 2007.
El pla va ser actualitzat i
adaptat i aprovat novament en mesa sectorial.
(Veus)

Respecte a l'activitat d'avaluació i riscos laborals, fins al primer semestre del 2009 s'ha procedit a avaluar un total de 132 centres dels seleccionats en la
planificació preventiva aprovada en comissions sectorials, centres d'Educació Infantil dependents de La Generalitat, centres d'Educació Especial, així com els laboratoris de física, química, biologia i sanitaris, avaluacions que es troben a disposició de les delegades i els delegats de prevenció en suport paper i de CD-ROM.

Han sigut avaluats 2.
398 llocs de treball en diferents especialitats
preventives.
Durant l'exercici 2008 s'han tramitat 135 expedients d'adaptació o canvi de lloc de treball, incloent-hi els relatius a disfonia professional.

Les xifres, durant el primer semestre de 2009, indiquen un augment de 125
expedients tramitats respecte al mateix període de l'any 2008, quan la valoració dels llocs de treball de risc psicosocial en 200 durant el primer semestre de
2009, s'ha avaluat 1.
416 llocs de treball de 94 centres triats aleatòriament.

Durant el curs 2008-2009 s'ha efectuat un estudi per recuperar centres amb una elevada incidència d'incapacitat temporal per disfonies d'origen professional en el període 2000-2007.

Per a finalitzar, respecte a la formació en matèria de prevenció de riscos de la conselleria, per a garantir que personal docent, d'acord amb el que disposa l'article 19 de la Llei de prevenció de riscos laborals, reben una formació teòrica i pràctica suficient a l'adequada, s'han donat els següents cursos: formació per a l'elaboració de plans d'emergència, formació de primers auxilis de personal docent, formació a través de curs de prevenció de riscos laborals per funcionaris docents, altres cursos de formació de prevenció de disfonia, prevenció de diferents factors, nivell bàsic, prevenció de riscos, manipulació, etcètera.

Per tant, el pla de riscos que vostè em demana jo crec que estem treballant en ell, sempre es pot perfeccionar però la conselleria està complint amb la normativa (inintel·ligible) .
.
.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición por parte del grupo de no adscritos, tiene la palabra la ilustre diputada doña Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias, señora presidenta.

Yo, me alegro de que doña Concha Gómez esté con nosotros hoy porque realmente todos los temas relacionados con prevención y salud laboral son temas que no deberían ser nunca considerados como marías dentro de la política educativa y, por tanto, abordarlos desde las insuficiencias que en estos
momentos tenemos en los centros escolares.
Efectivamente, se ha trabajado.
.
.
(Algú diu: «No, seguix, seguix.
») Es que tenía que haber sido él primero.
Yo también me he quedado muy.
.
.
(Algú diu: «Es igual, es igual.
») No, no.
.
.
(Els diputats parlen entre ells) Yo también me he quedado un poco parada porque pensaba que.
.
.

¿Seguimos?
Venga, bien.
Entonces, yo quería por lo menos situar sobre la mesa algunos aspectos que entiendo que realmente
no cumplen los objetivos que teóricamente la conselleria se traza o teóricamente se traza en materias de prevención de riesgos laborales y que todavía están pendientes.
Yo tengo muy poquitos minutos pero, al menos, quiero situárselos sobre la mesa.

Mire, uno de ellos, el decreto de adaptación de puestos de trabajo que pasó por la Comisión de Salud Laboral, todavía no ha sido publicado por el Consell.
En estos momentos, los 53.
000
funcionarios docentes no tienen una normativa de referencia a la hora de
adaptar su puesto de trabajo a cualquier inconveniente o cualquier limitación que pueda tener un funcionario, cosa que sí que tienen los 12.
000 funcionarios de la Generalitat valenciana o incluso los
educadores.
Ahí hay una situación digamos que en estos momentos es un agravio, es una situación que no dudamos que el Servicio de Prevención Central no pueda tomar medidas en favor de situaciones extremas que se puedan
dar, pero realmente lo que hace falta es que esa normativa se publique, esa
normativa tire para adelante.

Hay otro segundo aspecto que también le queríamos situar sobre la mesa, que es la falta de publicación de la orden de creación del coordinador de riesgos laborales en centros docentes que, efectivamente,
cada centro docente, ya sea Educación Especial, de ciclos formativos, de educación secundaria, etcétera, son situaciones especiales, cada uno tiene su propia dinámica y su propia complejidad pero entendemos que ese coordinador de riesgos
laborales que se tenía que haber puesto en marcha ya, debería tener ya capacidad de poder trabajar, de poder actuar y, por tanto, ser la
persona que velara por ese tipo de situaciones en los centros docentes.

Y hay otro tercer punto que también le quería plantear, que es el siguiente.
O sea, que según el acuerdo de 8 de mayo del 2007, en el que se planteaba la retribución y también aspectos de salud laboral, ustedes se comprometieron a dotar los servicios de
prevención de las tres direcciones territoriales.
Hoy en día sabemos que los funcionarios de los servicios de prevención dependen de la función pública, pero el servicio es suyo.
Entonces, el servicio es de educación.
Entonces, nosotros queremos saber.
.
.
, constatamos que faltan también puestos por cubrir, puestos por dotar, y queríamos saber esto si lo tienen en vistas de resolver o no lo tienen en vistas de
resolver.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Ara sí, señor Sanmartín.
Disculpe.
Tiene usted la palabra.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Si hauríem d'arribar a una conclusió, penso que el que hauríem de dir és que a data d'avui no s'estan complint les obligacions establides en la Llei de prevenció de riscos laborals.
Ara li diré per què.
Però pense que és un tema greu perquè suposa, a banda d'una irresponsabilitat política, també una irresponsabilitat des d'un punt de vista social, perquè es posa en perill la seguretat i, sobretot, la salut laboral dels més de 50.
000 docents o mig milió d'alumnes usuaris del sistema públic educatiu valencià.

I li ho dic per què no s'estan complit, perquè entre estes obligacions que marca la Llei de prevenció de riscos laborals com, per exemple, l'avaluació, identificació dels riscos laborals en cada lloc, la garantia de la salut laboral, l'aprovació de plans d'emergència o autoprotecció davant incendis i altres incidències, la formació i informació del personal docent, i la creació del coordinador de riscos laborals, no s'està duent a cap a molts de centres.

I el que dic jo, tan és així que la Unitat de Seguretat i Salut Laboral de la Inspecció de Treball –vosté ho sap millor que jo– ha rebut diverses denúncies sobre la falta, sobre la manca de plans d'evacuació d'emergència o de protecció a molts centres educatius de la Comunitat Valenciana.

Per tant, jo li dic que és fals, que tots els centres escolars s'han adaptat o s'està disposant de plans de prevenció o mesures d'emergència, malgrat que vosté aquí ens ha dit que sí.
Jo li he de recordar que catorze anys després de l'aprovació d'aquesta llei, de la Llei de prevenció de riscos laborals, l'absència de mesures preventives, sobretot preventives, incloent-hi inclús les més elementals, continua sent realitat a bona part de la Comunitat Valenciana.

Tan és així que, vosté mateixa, la conselleria, ha reconegut en diverses ocasions, en resposta a les
demandes del Comité de Seguretat i Salut Docent, al qual pertanyen els sindicats, que no hi ha
centres escolars amb plans de prevenció adaptats a la normativa vigent.
Encara més, han hagut dues denúncies a Inspecció de Treball.
La primera, al gener del 2003 i, la segona, al febrer de 2007.
En
elles, la conselleria reconeix de nou davant la Inspecció de Treball que no hi ha centres escolars amb plans de prevenció adaptats a la normativa vigent.

Jo pense que no hauria d'esperar vosté que ocórrega, no solament en el tema de prevenció i salut laboral, sinó que no hauria d'esperar que ocorreguera qualsevol desgràcia irremeiable per actuar de forma preventiva.

Vosté sap, igual que jo, que la majoria de centres educatius continuen sense disposar
de les preceptives avaluacions de riscos, malgrat els successius acords i
compromisos signats en les comissions sectorials de salut laboral.
Ho sap igual
que jo.
Vosté també sap que no es fa una vigilància efectiva de la salut laboral.
Li recorde que és una obligació legal, una obligació legal.
Solament ho fan al professorat que ho demana.
L'excusa sempre és la modernització dels protocols de vigilància i, per tant, la paralització de tots els exàmens de salut que s'haurien d'efectuar i que no s'han fet fins ara.
Segon.

Tercer.
Vosté és coneixedora també, i vosté sap que són vostés mateixos els que desestimen els informes dels seus propis tècnics, dels seus propis tècnics.
I jo li poso com a exemple el que ha passat fa poc en el Politècnic de Castelló, sense anar més lluny.

Vosté també sap que els serveis de prevenció de la conselleria a cada província funcionen de manera incompleta i deficient i, en alguns casos, com és l'exemple d'Alacant, també de forma escandalosa, on un únic tècnic, un sol, ha d'atendre la planificació preventiva de tota la província d'Alacant.
Això és escandalós.

I, per últim, vosté també sap que l'incompliment dels acords assolits per vosté mateixa en les meses de negociació són incomplets de forma sistemàtica.
De fet, un anys després, un any després d'aprovar –li ho poso com a exemple–, un any després d'aprovar el decret d'adaptació de llocs de treball, que esmentava vosté abans, i l'ordre de creació de coordinador de centre de salut laboral, cap de les dues normes, cap de les
dues normes ha estat publicada.

El que no pot ser és que com a contestació a aquesta situació, vostés, solament falta que interpreten –com diríem– interpreten de forma restrictiva el reial decret de l'any aprovat fa dos anys, el Reial decret 393/2007, que és el que aprova definitivament la norma bàsica d'autoprotecció de centres, establiments i altres dependències.
Ho dic perquè vostés interpreten de forma restrictiva perquè saben que este reial decret el que diu és que.
.
.
parla de l'obligatorietat dels plans d'autoprotecció.
.
.
S'han de limitar a edificis de més de vint-i-huit metres d'alçada o més de dos mil alumnes.
És el que diu este reial decret.

Clar, altres comunitats autònomes (inintel·ligible) .
.
.
han estés a tots els centres escolars l'obligatorietat dels plans d'autoprotecció, com és el cas.
.
.
va començar me pareix que Andalusia i, per exemple, la nostra la conselleria, la
Conselleria d'Educació planteja, planteja, si mal no m'equivoco, després vosté me dirà, un termini d'implantació excessivament llarg.
Me pareix que vosté m'ha parlat dels díhuit mesos –adone's del que ha passat–, díhuit mesos van ser després de la publicació de l'ordre.

En definitiva, el que li assenyale jo, el que li demane, i per això hem presentat aquesta iniciativa legislativa, és que, en primer lloc, facen complir les obligacions establides en la Llei de
prevenció de riscos laborals, especialment l'aprovació de plans de prevenció, emergència i autoprotecció i, en segon lloc, que incrementen la plantilla de tècnics dels serveis provincials de prevenció que depenen de vostés, de la Conselleria d'Educació, sobretot amb l'objecte d'atendre amb eficàcia però, sobretot, amb promptitud, la planificació preventiva a cada província, no solament en tema de prevenció laboral sinó també en tema de salut laboral per al personal docent i no docent.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el ilustrísimo diputado señor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señora presidenta.

Desde el Grupo Parlamentario Popular, pues respaldar y felicitar a la
Conselleria de Educación y, como representante en esta comisión de ella, a la misma, a la señora secretaria autonómica, a la que agradecemos su presencia por el esfuerzo llevado a cabo
permanentemente por dicha conselleria para adaptar al ámbito educativo la legislación en materia de prevención de riesgos laborales de la Generalitat valenciana.

La Comunidad Valenciana ha sido pionera en el conjunto del estado español en establecimiento de las medidas legislativas para la prevención de riesgos laborales y en la adopción de medidas encaminadas a la seguridad en el ámbito laboral en el trabajo.

En este sentido, la conselleria, en un ejercicio de responsabilidad política y social, ha ido desde 1995 adaptando la legislación para la prevención laboral del personal docente y en esta labor se han ido involucrando a los
agentes sociales principalmente mediante tareas informativas, formativas y de
sensibilización.
Cabe destacar la importancia de los Cefire en esta labor constante de formación de los trabajadores de la docencia a través de distintos cursos ya citados por la señora secretaria autonómica de planes de emergencia, primeros auxilios, medidas de emergencia y
evacuación, etcétera.

Y la salud, en el ámbito laboral, es una prioridad del gobierno valenciano pero en el ámbito educativo y, especialmente en los últimos años, ha hecho, se han redoblado esfuerzos para la detección precoz de los factores de riesgo que garanticen la reducción de la incidencia de las patologías relacionadas con la docencia.

Por ello, desde este grupo simplemente felicitar a la conselleria, animarla, siempre habrá trabajo en ese sentido.
Y animar a los grupos de la oposición a que tengan una labor también constructiva en este sentido, de apoyo a la conselleria.

Muchas gracias.
Nada más.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para dar respuesta, tiene la palabra la secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

(Inoïble) .
.
.
.
salud laboral.
Unos temas están más avanzados, a los otros les hace falta más trabajo.
Pero no me parece justo que por parte de la oposición se diga que no se está haciendo nada.
Yo creo que estamos avanzando mucho.

Estamos, sobre todo, también utilizando los métodos modernos de información, como pueden ser las páginas web, el poder trabajar en red, porque lo que se necesita también es muchísima formación.
Es verdad que nosotros los riesgos laborales, en cuanto a la salud laboral
del docente, lo hacemos a quien lo pide.
Verdaderamente no puede decir ningún docente que lo haya pedido y que se haya sentido desatendido por parte de la conselleria.

Miren, en un camino importante, no fácil, de adaptar los riesgos laborales al sistema educativo, yo creo que se han
hecho muy cosas, se está continuando trabajando.
Lo que yo, desde luego, no voy a aceptar es que se diga
que estamos incumpliendo, que estamos incumpliendo, que estamos incumpliendo.
Nosotros estamos siguiendo, dentro de la Dirección General de Personal y en el servicio de riesgos laborales, un procedimiento
que nos parece adecuado, y me parece también normal que a la oposición le gustaría que fuéramos más deprisa.
A nosotros nos parece que el trabajar bien y despacio nos va
consolidando un sistema de riesgos laborales que garantiza el funcionamiento
del sistema, y más tratándose del sistema educativo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para la réplica, tiene la palabra el señor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Secretària autonòmica, senyora Gómez, quatre qüestions.

A vore.
Molt breu.
Diga'm si és així o no és així.
Jo és que he fet quatre acusacions molt concretes i m'agradaria que vostés em poguera respondre per a saber si és que jo estic equivocat, perquè aleshores és molt greu que estiga equivocat en un tema tan important, tan important.

La primera acusació que jo faig a la conselleria, i en este cas a vosté com a representant, és que vostés estan interpretant de forma restrictiva un reial decret, un reial decret, que
es bàsic, perquè és una norma bàsica d'autoprotecció de centres, establiments i altres.

I li dic que vostés fan una interpretació restrictiva quan no té cap sentit, perquè estem parlant de la seguretat de 50.
000 docents i mig milió d'alumnes i usuaris del sistema educatiu públic valencià.
¿Per què és restrictiva?
Perquè vostés diuen: «¡Home!
, no, és que este decret diu que únicament és obligatori d'aplicar a aquells centres de més de vint-i-huit metres d'alçada o de dos mil alumnes».
I no és veritat, això no ho diu el reial decret.
De fet, ja li dic que hi ha bona part de les
comunitats autònomes que ja ho han aplicat.
I vosté va reconèixer que se li va donar un període de temps prudencial per a poder-ho aplicar.

Conteste'm a això, primer.

Segon.
¿És cert el que jo li dic aquí que vostés encara no han publicat ni el decret d'adaptació dels llocs de treball ni l'ordre de creació de coordinació de centre de salut laboral en tots els centres educatius?
¿És veritat o no?
Perquè això o és blanc o és negre.

Tercera.
¿És veritat que vostés no estan duent a terme una vigilància efectiva de la salut, salut, salut laboral –i li recorde jo que és una obligació legal?
¿És veritat o no és veritat?

I, per últim, ¿és veritat que vostés han rebut dues denúncies per part d'Inspecció de Treball, una en 2003 i l'altra en 2007, en les quals es reconeix que no hi ha centres escolars amb plans
de prevenció adaptats a la normativa vigent?
¿És veritat o no és veritat?

Vull que m'aclarisca estos quatre aspectes, perquè penso que són tremendament greus, ja que vosté no ha donat resposta.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para la réplica, por parte del grupo de no adscritos, señora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señora presidenta.

Yo voy un poco por la dirección del compañero que acaba de hablar, del diputado que acaba de hablar.

Yo quiero plantearle y le he puesto sobre la mesa tres aspectos que usted no ha
contestado.
Uno, el decreto de adaptación de puestos de trabajo que ha pasado por la comisión sectorial de salud laboral y que ya hay un acuerdo allí, ¿por qué no se ha publicado?

Otro, le sigo planteando.
¿Por qué la orden de creación de coordinador de riesgos laborales de centros docentes no se ha publicado?

Y tercero, ¿por qué todavía no se han dotado los servicios de prevención de las direcciones territoriales del personal suficiente como para atender la
adaptación de la ley de riesgos laborales al sistema educativo?
, que son precisamente las
cabezas para la aplicación.

Yo entiendo que si ustedes no contestan a esto, realmente nos están dejando con la convicción de que realmente la conselleria sigue incumpliendo compromisos de la mesa sectorial y sigue incumpliendo los
compromisos de aplicación de la ley de riesgos laborales en el sistema educativo, porque son aspectos
fundamentales, la de los puestos de trabajo, la del coordinador de riesgos
laborales y de los servicios territoriales, para poner en marcha todo este tipo
de medidas en los centros públicos.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula, per a donar resposta, la diputada Concha Gómez.

El senyor Sanmartín Besalduch:

¿Diputada?
Secretària autonòmica.
(Veus)

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Senyor Sanmartín, primer parlaven d'incompliment i ara d'interpretació.
Les normes no es poden complir d'un dia per un altre, i nosaltres estem complint el reial decret.
.
.
bé, ja complirem fins al final, com vostè ha dit i han fet altres comunitats autònomes.
Hem començat pel que és obligació perentoria del reial decret i continuarem treballant en aquest.
.
.

El decret ja l'haurà.
.
.
Té vostè raó, no l'hem publicat, però estem treballant en ell.
I de veritat que la Direcció General de Personal i el seu servici de riscs laborals estan fent un esforç de treball important.

A mi no em resulta que no.
.
.
–tindria de negar si li digués paraules dures– que no tinguem una vigilància de la salut laboral dels nostres treballadors.
Sí que la tenim, però de manera diferent a com vosté ho entén.
Nosaltres entenem que si un treballador diu que necessita aquesta vigilància, nosaltres li la donem.
.
.
El que vosté m'està dient, si ho fem amb caràcter general, doncs no.
Vostè té una manera d'entendre-ho i nosaltres tenim una altra manera d'entendre-ho.

Del 2003 al 2007, ha passat molt de temps.
I és veritat que jo en el 2003 vaig dir el que vaig dir.
I si vostè agafa la meua compareixença i veu tot el que.
.
.
Jo el que li demano, senyor Sanmartín, és que vostè, quan tingui la compareixença, controli si el que aquesta secretària autonòmica ha dit hi ha una coma posada de més.
I no n'hi ha.
I llavors, vostè haurà de donar raó que des de l'any 2003 al 2007 hem fet molt feina.

I quant a la senyora diputada Marga Sanz, l'adaptació dels llocs laboral, vostè mateixa ho ha dit, són laborals.
És que la conselleria no fa adaptacions dels llocs laborals.
I els servicis de
les direccions territorials de personal no docent, serveix la mateixa explicació, que no sé si vostè estava present en aquesta comissió, quan jo he dit quina feina estem fent amb la Conselleria d'Administracions Públiques per veure tots aquells problemes, que són llocs no docents, com es cobreixen els llocs.
.
.
I, bé, treballar entre les dues conselleries de la manera més eficaç i més eficient.

No li puc dir més coses perquè m'està preguntant per personal no docent, i jo tinc competència per personal docent.

Compareixença del conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a informar i explicar la situació en què es troba l'Escola Oficial d'Idiomes d'Alcoi,  sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 41.
849), acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sol·licitada a petició pròpia (RE número 43.
416)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Continuem amb el següent i últim punt de l'ordre del dia: compareixença –punt número 4– del conseller d'Educació per informar i explicar la situació en què es troba l'Escola Oficial d'Idiomes d'Alcoi, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista, acumulada a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació per informar i explicar la situació en què es troba l'Escola Oficial d'Idiomes d'Alcoi, sol·licitada a petició pròpia.

Té la paraula la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo tardaré un segon.
S'ha publicat avui el decret de creació de l'Escola Oficial d'Idiomes d'Alcoi.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Per fixar posició, per part del Grup Socialista, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Rebeca Soler.

La senyora Soler Cejudo:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.
Senyora secretària autonòmica.

En primer lloc, com no, voldria agrair-li la seua presència més que activa en aquesta comissió.

I si em permet, jo sí que començaria la meua intervenció amb una valoració molt simple.
Mire, el fet que a la petició de compareixença que formulava aquest grup parlamentari se li haja sumat la seua pròpia, jo crec que no és més que un símptoma, una conseqüència de.
.
.
, i vosté posarà el final de la frase.
El que vull dir és que a estes altures ja ni crec en la casualitat ni crec en l'altruisme parlamentari d'aquest govern.

I dit açò, començaré fent un repàs de la història d'aquesta iniciativa.
Mire, aquest grup parlamentari presentava aquesta sol·licitud de compareixença aproximadament pel mes de maig, coincidint que anava a discutir-se en l'Ajuntament d'Alcoi una moció que plantejava precisament la reivindicació i una crida desesperada a la seua conselleria perquè, d'una forma immediata, formalitzara el decret, la signatura del decret de creació del que ha estat a faltar en l'Escola d'Idiomes d'Alcoi durant els més de tres anys que porta funcionant d'una forma autònoma.

Al seu dia, aquell 29 de maig, al ple municipal, per acord i per unanimitat de
tots els grups municipals allí representats, es va acordar sol·licitar a la Conselleria d'Educació  la immediata publicació del decret de creació d'aquesta escola.

Jo voldria assenyalar que aquesta escola va començar a funcionar al curs 2004-2005 com a aulari dependent de l'Escola d'Idiomes d'Alacant.
I quan es produïx el trasllat a l'Escola del Viaducte és quan comença a funcionar d'una forma autònoma.

I és convenient també mencionar que a hores d'ara, acabat d'iniciar, podem dir, el curs 2009-2010, aquesta escola ja compta amb un claustre
de 16 professors i més de 1.
100 alumnes oficials.

Senyora Gómez, jo li recordaria que han passat quatre mesos, quatres mesos, des que l'Ajuntament d'Alcoi elevara a la seua conselleria aquesta petició, com li he dit al principi, quasi desesperada, que culminara la legalització d'aquest centre.

I jo he estat escoltant-la amb moltíssima atenció en les seues anteriors intervencions, i jo puc dir-li que és evident que ací estem parlant d'un problema de temps, un problema de temps.

Hui és dimarts, 6 d'octubre, i vosté ve ací hui a petició pròpia a anunciar la signatura del decret de creació d'aquesta escola.
Jo dic: benvinguda siga, benvinguda siga.

Però és que no podem perdre de vista que aquest tràmit hauria d'haver-se produït, com a mínim, fa tres anys, perquè estem parlant d'un tràmit que és necessari, estem parlant d'un tràmit que és vinculant per a normalitzar la situació d'absoluta provisionalitat i, del que és greu, tremenda precarietat administrativa, que s'ha allargat en el temps ni més ni menys que més de tres anys.

Jo entenc que no és casual que vosté sol·licitara el 2 de setembre aquesta compareixença, i jo crec que ho feia perquè vosté sabia que per aquesta data aproximadament anava a ser aprovat el decret.

I jo ací li faria un incís, un incís, i li diria que no estaria de més que vosté donara l'ordre que es rectificara el sentit de les publicacions del Consell, perquè si un entra en el web i entra a llegir la nota de premsa d'aquesta notícia, fa la sensació que aquest centre no existia ahir, perquè dóna la sensació que el Partit Popular crea aquesta escola de no res, de la nada, quan jo crec que el titular més encertat en aquesta nota de premsa seria que el Consell legalitza l'escola d'idiomes després de tres anys de funcionament.
Jo crec que este seria un titular més encertat.

Parlem de tres anys i quatre mesos.
Això és el que acumula ja aquest centre d'inactivitat administrativa i del desinterés manifest ja del seu govern en solucionar aquesta situació.
Són tres anys i quatre mesos de d'estar als llimbs administratius.
I açò és greu, perquè hem de tindre en compte que aquest centre està format amb més de mil alumnes.
I aquesta falta, aquesta carència d'aquesta assignatura tan important, associa una sèrie de limitacions que estan afectant al que és el funcionament administratiu d'aquest centre.

Jo crec que el que vosté demane la compareixença a la mayor brevedad posible –així ho diu l'escrit–, fa pensar que a vosté li molestava realment vindre a aquesta cambra, requerida per aquest grup
parlamentari.
La qüestió és que jo també he de dir-li una cosa.
I és que no passa res, no passa res.
El que s'hagen fos les dos iniciatives jo crec que no desnaturalitza en absolut el sentit
d'aquesta compareixença.

El més important és que vosté està ací avui per a donar compte d'una situació, un problema que –jo vull dir ací– ha generat la seua pròpia conselleria i que ha afectat molt negativament a tota una comunitat
educativa durant més de tres anys.
Però, també vull dir-li que el que vinga vosté ací a anunciar la recent formalització del tràmit, no l'eximeix en absolut que vosté ha d'assumir algun tipus de responsabilitat en esta qüestió.
Perquè, vosté, després del conseller, i des del seu càrrec com a secretària autonòmica, jo crec que és la màxima responsable de les penúries i de les precarietats que han sofrit tots estos anys aquesta comunitat
educativa.
Jo crec que és moment de demanar explicacions i que vosté les oferisca.

I ací voldria repassar una qüestió que m'ha quedat en una anterior intervenció, a proposta d'un grup d'esta cambra, quan dia que quan més es construïx és quan més apareixen els problemes administratius.
Doncs, jo vull dir-li que el centre en
el qual està ubicada aquesta escola és de l'any 1936.
És a dir, en este sentit, en esta qüestió, jo crec que este argument no serviria.

Però, vosté, en qualsevol cas, és moment que explique el que ha passat perquè la seva conselleria haja tardat tot este temps en publicar aquest decret i
perquè explique per què aquest  govern, el govern del Partit Popular, ha consentit que un centre educatiu estiga
tres anys funcionant sense personal administratiu, sense conserge, i permetent –jo crec que ací seria la qüestió més greu– que el mateix personal docent haja hagut de compartir les seues funcions pròpies de preparació de classes –com vosté sap–, de corregir.
.
.
, amb les tasques d'oficina, complimentant matrícules, expedint certificats, despenjant, inclús, el telèfon de secretaria, per exemple.
Jo li faré una reflexió, senyora Gómez.

Si el que volem és dignificar la funció social del docent, i, a més, ahir va ser el Dia Internacional del Docent, jo crec que haurien de començar per ací, no consentint aquestos abusos.
Perquè vosté ens deu explicacions, ja no sols a aquesta cambra, perquè així és el joc parlamentari, sinó als mateixos docents, a la comunitat educativa, i a la població d'Alcoi, en general, perquè en tots estos anys, senyora Gómez, no ha vingut ningú a donar una explicació.
I s'ha demanat.
I no ha vingut, ja no dic el conseller, cap càrrec de la seua conselleria a oferir cap explicació.
 En tot este temps, ningú ha dit aquesta boca és meua.
I vosté és responsable, compartix part de la responsabilitat, que aquest centre haja
estat perdut en els llimbs administratius.

Jo li pregunte –encara que puga ser una ingenuïtat– per què no van fer, per què no van signar aquest decret quan tocava, que era quan realment es crea l'escola i comença a funcionar?
Per què s'ha permés aquesta situació, senyora secretària autonòmica?
Jo em pregunte: és eixa la qualitat del sistema educatiu que tant pregonen vostés?
És eixa la magnífica gestió del seu govern en matèria educativa?

Sens dubte que en la seua intervenció vosté no ha parlat absolutament de res.
S'ha limitat a anunciar que, efectivament, el ple del Consell el divendres es va
aprovar, i, de fet, hui apareix publicat en el DOCV, però la seua intervenció no ha satisfet les nostres expectatives.

Jo acabaria ja dient que espere que en la seua següent intervenció ens oferisca algun tipus d'explicació perquè, almenys, aquest grup parlamentari quede tranquil i així puga traslladar a la comunitat educativa la resolució d'aquesta situació i d'aquest problema generat durant tot este temps.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por el grupo de los no adscritos… Vosté, vol intervindre, senyor Torró?

Té la paraula el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies per donar-me la paraula.

En primer lloc, evidentment, felicitar-se per l'aprovació del decret, el decret este que no arribava mai, i que deixava l'escola en una situació realment complicada.

Jo vull recordar també que nosaltres tenim una resposta pendent referida a l'escola d'Alcoi i a dues escoles més que, de moment, està ajornada, no sé si també amb la mateixa raó de representar a principi de curs alguna cosa.

I recordar, també, que vam fer unes preguntes ja a setembre de 2007 perquè el problema ve de molt enrere.

Jo de tota manera, la veritat és que m'ha deixat prou insatisfet, lògicament –com poden imaginar-se–, la seua compareixença o la seua primera intervenció, perquè està clar que era el decret més important, però caldria haver explicat quina és la situació actual de l'escola.

Hi ha moltes coses que haurien d'haver-se exposat, com el nombre total de matriculats; com ha evolucionat; les
especialitats que n'hi ha; quants mestres n'hi ha, i, després, una sèrie de qüestions molt específiques relacionades amb tot el procediment: des de quan es dispara la memòria econòmica, que sembla que era allò que impedia que s'aprovara el decret; si l'escola té o no té dotació de personal d'administració, quants en té?
I si no n'hi ha, quan arribarà eixe personal?
Quines conseqüències administratives tindrà per als docents el fet d'haver estat treballant durant tres cursos a una escola que, des del punt de
vista administratiu, era inexistent?
Això, quins efectes va a tindre per a la seua carrera docent o no?

I, després, una qüestió important que, jo crec que, encara que no és –diguérem– objecte directe de la compareixença, però que té una relació molt clara.
I és què passa amb les altres escoles oficials d'idiomes que també estan pendents dels decrets de creació.
Estic parlant, entre altres, per exemple, de la d'Elda o la de Llíria que, si els meus comptes no fallen, enguany serà el segon curs que funcionen sense haver tingut un decret.

I, després, com és possible que una administració puga tindre tres anys una escola funcionant sense tindre un decret de creació?
Com és possible que l'administració puga tindre una escola tres anys funcionant sense tindre les dotacions mínimes de personal que fan falta perquè una escola funcione en condicions normals?

Jo crec que això caldria explicar-ho i també caldria que algú assumira responsabilitats per un fet com aquest, perquè jo crec que açò resulta especialment greu.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Torró.

Señoría, para fijar posición por parte del Compromís, té la paraula l'il·lustríssim diputat, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyora presidenta, si em permet, si no, hauria de fer-ho després, i és que hi ha una qüestió d'ordre que sí que volia citar-li.
És que, d'alguna manera, es posen d'acord entre presidència de Les Corts i presidència de les comissions de com actuar a l'hora que hi hagen coincidències amb la Junta de Síndics.
Ho dic pel següent.

La presidenta de Les Corts en el seu moment –pense que encertadament– va fer la pressió –que jo havia dit abans– d'aturar-les, jo havia accedit a canviar-los el dia, però tampoc tallar, de manera que les preguntes en les quals jo, o el meu grup, no
intervenia, poguérem tirar.
.
.
A més, adonant-nos que no solament les preguntes, sinó que també hi ha hagut compareixences sense la meua presència.
Per la qual cosa, el meu grup no ho pogut deixar la seua opinió al respecte.

Jo no vaig a dir-li ara a vosté, perquè quan li ho he dit a vosté, doncs, m'ha manifestat que no ho sabia.
Hi ha hagut una falta de coordinació o el que siga.
Però, el que sí que demanaria és que s'aclarira si s'han d'aturar o no s'han d'aturar les comissions en estos casos, que quedara ben clar perquè, si no, ens trobem en una situació un poc…, que no sabem a què atendre'ns.
Pense que és comprensible que jo demane que s'aclarisca això perquè en este moment hi ha hagut un punt de l'ordre del dia que jo, el meu grup –quan dic «jo» no ho dic personalment, sinó el grup que represente–, doncs, no ha pogut donar la seua opinió.

La senyora presidenta:

Señoría, hemos llegado a un acuerdo antes de empezar la comisión, hemos cambiado el orden del día para que todos pudieran estar presentes, y, ahora, no entiendo esta intervención,  que la considero fuera de lugar, en el sentido de que creía que estaban cumplidas las expectativas cuando hemos cambiado todo el orden del
día, hoy, de la comisión, y que con eso quedaba cumplido tanto lo que usted pedía como lo que han pedido el resto de los grupos políticos.
Creo que hemos actuado en consecuencia, y, por lo tanto, creo que para el
día de hoy se habían cumplido ya las peticiones que usted había hecho.

Por lo tanto, considero que lo que usted está razonando ahora, en su momento lo podía haber dicho antes de comenzar la comisión y hubiéramos podido volver a cambiar otra vez el orden del día para que alguien hubiera estado… No entiendo.
Porque usted me hablaba de una cuestión en la que usted quería estar presente.
Ha sido usted el primero en intervenir y, después, hemos…

En cuanto a suspender la comisión.
Pues, la verdad es que ya es una cuestión que tendría que verlo con la presidenta de las Cortes.
De todas formas, teniendo en cuenta
que usted no es el síndic de su grupo, sino que es un adjunto.

Por lo tanto, continuamos.
¿Quiere tener usted el turno de palabra para esta intervención?

Sí.
Vale.

El senyor Pañella Alcácer:

Volia deixar constància d'això.
Està fet, entenc que és aixina i que s'hauria d'aclarir del tot.

No he dit dos minuts perquè la manifestació sobre el que és l'Escola Oficial d'Idiomes d'Alcoi, he de coincidir al cent per cent en allò que s'ha dit.
Hi ha una qüestió i, efectivament, jo no sabia que era hui.
M'ha sorprés hui perquè ahir.
.
.
, ens van assegurar que està ja el decret de creació.
Vosté acaba d'afirmar que ha sigut avui.
Ho sabien abans de publicar-se.

Però, hi ha una escola molt important: l'escola està existint des del 2005.
I dins de tot ser important, ja el més important són les condicions en què està treballant l'escola –ja ho han dit, però sí que vull insistir–, en la qual els mateixos professors han de fer les tasques administratives,
tasques de matriculació, i ahí aporte que l'ajuntament encara cedix un treballador, inclús havia fet un conveni amb l'escola politècnica i l'institut perquè alumnes de pràctiques pogueren estar fent estes tasques.
Vull dir, d'alguna manera, bonament, s'han posat tots a tirar endavant.

Però, bé, això, simplement, si em permet.
.
.
Bé, si em permet, jo vaig a dir-ho igual perquè, lògicament, no és qüestió de permís ací, sí és qüestió d'allò que pensem, que reflectix la política erràtica de la conselleria en allò que és l'ensenyament dels idiomes, en tots els seus nivells des de l'Educació Infantil, en la qual ja l'any passat estaven obligats a posar professorat, que no van posar, i ja vorem
com acabarà este inici de curs perquè l'any passat ja estaven obligats a posar professorat que no van posar; des de la
primària, a on n'hi ha més programes que realitats; des de la secundària, ja amb la genialitat d'allò que és l'Educació per a la Ciutadania en anglés.
.
.

Vull dir, no hi ha una preocupació de fer un ensenyament de les llengües, dels idiomes, de qualitat.
Hi ha una preocupació de fer vore a la gent que sí que és.
Però, açò és crear una escola, millor dit, deixar que funcione, crear-la a posteriori, no
posar-li personal, i deixar-la amb estes condicions és el retrat més exacte de com actua la conselleria en la matèria de l'ensenyament d'idiomes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición, por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la ilustrísima diputada, doña Yolanda García.

La senyor García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Antes de nada, darle la enhorabuena por el decreto de creación.
También quería agradecer la asistencia a esta comisión de la secretaria autonómica de Educación, con la que he tenido la suerte de trabajar durante cuatro años y he podido comprobar su gran capacidad de trabajo, su tesón, su firmeza, su gran humanidad.
En fin, es una gran persona y quería felicitarla y que hiciese extensivo al conseller y a los miembros de su conselleria que, aunque no sea un tema de esta comparecencia, pero sí quería darle la enhorabuena por el inicio de curso, que ha sido un éxito y que demuestra el gran esfuerzo que todos y cada uno de los miembros de la
conselleria realizan día a día.

Respecto a la Escuela Oficial de Idiomas de Alcoy, hay que destacar el gran
esfuerzo que hace el gobierno del presidente Camps por acercar a todos los
ciudadanos y las ciudadanas de la Comunidad Valenciana el aprendizaje de los idiomas, porque todos sabemos que los idiomas son muy
importantes cara al futuro en esta sociedad en la que no existen fronteras para
el ocio, para las empresas y para todo tipo de relaciones.
Es por esto por lo
que, para la Conselleria de Educación sabemos que es muy importante acercar las escuelas oficiales de idiomas a
todos los territorios posibles de una forma concisa y bien repartidos de una
manera que llegue a todos.

Decir que es lógico que cada vez exista más demanda, pero que estoy segura de que el conseller Font de Mora y la secretaria autonómica están poniendo todo su empeño en poder satisfacer a todos los valencianos y a todas las valencianas, como
bien demuestra esta escuela oficial de idiomas, y esto a pesar de la poca
financiación y la poca inversión que obtenemos del gobierno de Zapatero, como para nuestra desgracia acabamos
de ver con la reciente presentación de los presupuestos generales del estado, y que, francamente, dejan a la
Comunidad Valenciana muy malparada.
Esto hará que la
conselleria tenga que asumir todo el peso, así es que esperamos que pueda con todo.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para dar respuesta, tiene la palabra doña Concha Gómez, (inintel·ligible) .
.
.

Tiene la palabra.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Muchas gracias, señora diputada.

Bien, yo quería empezar por agradecer a los profesores de la escuela de idiomas de Alcoy el
comportamiento que han tenido, y agradecer al Ayuntamiento de Alcoy porque ha
ayudado temporalmente en la colaboración del personal no docente, que era lo que le faltaba a la escuela de Alcoy.

Mire, ustedes nos critican por todo: si corremos, porque corremos; si vamos
despacio, porque vamos despacio; si hacemos, porque hacemos; y si no hacemos,
porque no hacemos.
Ustedes y yo no estaríamos hoy aquí, con esta comparecencia, si no hubiéramos dado el paso de decir, pues, se crea para ya, porque era una demanda de la
ciudad de Alcoy.
.
.
, la escuela de idiomas hubiera seguido como una sección.
Nosotros pensamos que, quizá en un rasgo de valentía, es decir, empecemos, y el trámite hasta llegar a la aprobación del decreto, que siempre son trámites largos que envuelven a otras
consellerias, no solo a la Conselleria de Educación, al final fuera una realidad.

Mire, yo no tengo una bola de cristal, señora diputada, usted se cree que yo sé más de lo que sé.
Yo, cuando el jueves vi en secretarios que se aprobaba para que pasara al
Consell la memoria del decreto, de verdad que me sentí satisfecha, porque era un decreto que perseguía todos los días.
O sea, que no se crea que desde la conselleria, pues, no nos ocupamos de las cosas.

Por lo tanto, yo creo que hay que felicitarse, tenemos una nueva escuela de
idiomas en Alcoy, que, al final, es lo que cuesta y es lo que cuenta.

Al señor Torró le tendría que decir que no se preocupe por los efectos docentes de los profesores, dado
que su antigüedad no depende del decreto de creación de un centro, sino de la toma de posesión.
Por lo tanto, esté tranquilo desde este punto de vista.

Y para su información, por si no lo sabe, pues, la escuela de idiomas de Alcoy, para el 2009-2010 va
a tener 8 grupos de alemán, (remors) 28 grupos de inglés, 10 grupos de francés –siento que se haya ido el señor Sanmartín–  y tres grupos de valenciano.
Total, 49 grupos.

Y tengo que decirle que, si hacemos el histórico que ustedes me han hecho a mí, yo tengo que darle la vuelta a la tortilla: teníamos 38 grupos en el curso 2007-2008 e iniciamos el 2009-2010 con 49 grupos, Por
lo tanto, yo creo, señores diputados, que hoy nos tenemos que felicitar porque tenemos una escuela y,
además, tiene una oferta educativa muy importante, que es lo que todos buscamos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

(Veus) ¿Quiere la palabra?
¿Sí?

La senyora Soler Cejudo:

Gracias, señora presidenta.

Señora Gómez, la verdad es que vaticinaba en mi primera intervención que posiblemente nuestras expectativas no iban a ser colmadas por su
intervención, y así ha sido.

Yo decía que, bueno, aparte de las susceptibilidades, el hecho de que la comparecencia
que la comparecencia que solicitaba este grupo se uniera a la suya no tenía por qué desnaturalizar el objeto de la comparecencia, y no ha sido así, no ha sido así, señora Gómez.

Yo desde, vamos, mi más humilde opinión, pensaba que se trataba de eso, esta comparecencia estaba planteada para que
usted clarificara los motivos que han provocado esta situación, esta dilación en el tiempo, este limbo administrativo de esta escuela.
No por nada, sino
porque yo creo que ante esta situación lo importante era que usted aquí diera garantías de que esto no va a volver a suceder, se va a solucionar en aquellos centros
donde se encuentran las mismas condiciones, como bien ha dicho mi compañero, y que lo que ha sucedido ¡es extraordinario!
y que no se va a volver a repetir.
Ese era el fondo de lo que
ha motivado plantear esta iniciativa en esta cámara.

Desde luego, sus explicaciones no satisfacen para nada, ya no solo a las
expectativas de este grupo parlamentario, como le insisto, sino de toda una
comunidad educativa, que ha vivido tres años de penurias, toda una sociedad en su conjunto, que ha estado muy preocupada
por el futuro de esta escuela.
Yo quiero recordarle aquí que durante ese tiempo ha habido rumorología y ha habido miedo y, vamos, que se ha extendido el rumor de que la escuela,
esa situación, podía llegar a ver su cierre.

Esta incertidumbre, yo le quiero decir que el único causante, el único responsable ha sido su conselleria, usted no ha dado aquí una explicación de por qué, ¿qué es lo que ha motivado que se haya dilatado.
.
.
?
, ¿hay algún problema administrativo de la tramitación?
, ¿por qué?
(Veus) Es que yo creo que esto es una cuestión que se plantea cualquier ciudadano de a pie: ¿qué sucede para que una escuela tenga que ver formalizada su situación hasta que no pasan tres años desde su puesta en funcionamiento?

Con todos mis respetos, señora Gómez, yo creo que su estrategia ha sido esconder la cabeza debajo de la tierra,
como el avestruz.
Es decir, esto, ¿usted da garantías de que esto va a ser una situación excepcional en el funcionamiento de las escuelas ¡en general!
, ya no hablo solo de las de idiomas, sino en general, de un centro
educativo?
, habrá algo que será lo que haya motivado esta demora en el tiempo.
.
.
¿O es normal este tiempo?
¿Usted me puede dar una explicación de que este tiempo es el normal en el que una escuela va a ver formalizada su
situación y va a pasar de ser escuela virtual a escuela real, que es lo que le ha
sucedido a esta, en concreto?

Aquí lo que queríamos escuchar eran argumentos ¡creíbles!
(remors) y una justificación fundada, porque, usted, no olvide que allí se ha vivido una auténtica pesadilla.
(Remors) Los docentes.
.
.
, yo le he descrito una situación, situación real, han estado mucho tiempo compartiendo tareas de docente ¡con tareas administrativas!
¿Usted ve normal esto?
¿Usted piensa que esto es dignificar al docente?
–que en eso estamos de acuerdo todos los grupos parlamentarios.

Yo, en mi primera intervención tenía previsto pedirle un reconocimiento –lo ha hecho, en su segunda, lo ha hecho– a todo el equipo docente, a todo el equipo directivo y a todos los alumnos
también, por ser comprensivos con esta situación, pero lo cierto es que no, a nuestro juicio, bueno, y yo me imagino que igual
que al resto de los grupos de la oposición, no nos ha ofrecido ningún tipo de explicación, señora Gómez.
Yo creo que lo mínimo que podía haber hecho es esgrimir algún argumento, es decir, que ha habido una complicación administrativa o que esto va a ser así para siempre y en la futura creación de nuevas escuelas.
(Remors)

Eso es lo que este grupo por lo menos pensaba que iba a ser esta comparecencia.
Y, bueno, voy a ver si en su último turno de intervención nos puede dar alguna pista, porque, desde luego, nos parece un poco bochornoso
que usted venga aquí a anunciarnos algo que ya sabemos, que hemos visto publicado y que sabemos que
se aprobó el viernes en el pleno del Consell, ¿eh?

Pero, bueno, finalizo mi intervención y espero que nos dé alguna pista de por dónde han ido los problemas que han mantenido a esta cuestión en la situación tan lamentable que ha estado durante estos tres años.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición (veus) o de réplica, tiene la palabra el señor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, vosté diu, «ustedes nos critican por todo», ¿no?
, «empezamos el trámite y hasta llegar a la aprobación del decreto, al final, fue una realidad».
.
.
Bé, jo, anem a vore, jo puc entendre que en una situació excepcional, vull dir, s'avance una miqueta les coses perquè hi ha una petició, es crea una cosa i es deixa un temps, passa un temps des que això es posa en funcionament fins que s'aprova el decret.
Això entra dins del que és raonable.

El que no és raonable és que entre una cosa i l'altra passen tres cursos.
Això no és raonable.
És a dir, jo em pose en marxa i, al llarg del curs, solucione la situació, seria una cosa que entraria dins del que és raonable, però tres cursos no ho és, raonable.
I vosté convindrà amb mi que això no pot ser raonable, perquè si tot funcionara aixina, ho tindríem clar, com funcionen les administracions, ¡seria el caos!
¿Val?
Per tant, això no és raonable i vosté seguix sense donar ni una sola explicació de per què passa això, ¿val?
, i jo li l'he demanada i no l'ha donada.

Li torne a preguntar: ¿des de quan es disposa de la memòria econòmica?
I altres coses que no m'ha contestat, però jo li'n torne alguna que crec que és especialment rellevant, especialment en este cas per l'escola: el personal administratiu i de serveis, ¿ja en té l'escola en estos moments per part de la conselleria?
Si en té, ¿quants?
I si no en té, ¿quan en tindrà i quants en tindrà?
Això és important que ho conteste, ¿val?

I, després, el que és més preocupant, una volta que ja està resolt el tema de l'escola d'Alcoi: ¿què passa amb la resta de les escoles que estan de la mateix forma?
¿Què passa en Elda?
¿Què passa en Llíria?
¿Van a tindre d'esperar-se també tres anys des que es creen fins que en un decret.
.
.
?
¿Va a passar això també?
¿O pensen, això.
.
.
, o pensen resoldre el tema este de forma que, com diuen en el meu poble.
.
.
,
un bolet és una lliçó, ¿no?
, i el que els ha passat en Alcoi no els tornarà a passar en les altres?
, encara que tot apunta que van pel mateix camí.

Jo crec que no valen eixes eixides de to, entre cometes, que ha tingut vosté al principi, un poc menyspreant el fet que els grups parlamentaris es preocupen
de les coses i els critiquen quan, realment, la seua actuació en este cas no té moltes línies de defensa, ¿eh?

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a la rèplica per part del Compromís, té la paraula el senyor Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, presidenta.

Simplement vull insistir en una d'eixes qüestions.
És que, com li dia abans, el tema del document de creació és important administrativament, però jo vull que explique, efectivament, en la línia que el senyor Torró estava dient ara: hi han qüestions que són més greus, més greus i més importants, perquè afecten el funcionament.

Vosté ha parlat de valentia.
.
.
Bé, assumim.
.
.
, moltes vegades parlar de valentia i de bogeria està al límit.
Eixir a conduir sense carnet ¿és valentia o és bogeria?
I.
.
.
, ja he dit, i no és el més important, és simplement per rebatre-li l'argument, que pense que no val, el de la valentia, ací.
L'administració té la capacitat de fer i de fer les coses malament, o de fer-les bé, (inintel·ligible) .
.
.
podia fer-les perfectament bé.

Però, ja he dit, això, per a mi encara és el menys important.
Jo insistixc en la pregunta: ¿en quines condicions està funcionant el centre, que avui ja li podem dir creat oficialment?
, ¿amb tot el personal, no només el docent?
, ¿l'altre personal està també?
, ¿seguim tenint la col·laboració de l'ajuntament que, vosté ho ha dit i també ho havia dit jo, que, efectivament, també s'ha posat a disposició, perquè és important, eh?

Se parla també de les millores.
.
.
Bé, anem a vore, ja me pareix bé que vostés responguen, perquè jo no tinc les dades de matrícula en este moment, si han pogut matricular-se tots o no, ¿eh?
, tots o no.
.
.
, perquè, clar, és que el presumir en este moment de l'augment de matrícula en certs llocs, és el mateix que dir, clar, estic presumint de l'atur que tinc per un altre costat, que en este moment me deixa molta gent sense
treball i, per tant, se busquen aspectes determinats, que ja em pareix bé, almenys que utilitzen en el moment per a millorar el seu bagatge cultural en
idiomes o en altres casos, en idiomes, que estem parlant ara.

Hi ha un altre tema que.
.
.
, no és el tema del dia, però sí que ho suggerix, perquè estan en Alcoi i estan reunits, per exemple, en l'associació d'empresaris, manifesten la falta de cohesió, i no és problema de l'escola, sinó del currículum, que no és propi de l'escola, a les necessitats que tenen en este moment per als treballs realment que
tenen comercials.
.
.
¡En Alcoi és summament important l'escola d'idiomes!
, i ells manifesten.
.
.
¿Alguna vegada s'han plantejat revisar-los i adaptar-los i respondre, sobretot dels contactes, al
que són les necessitats que marquen els que després van a disfrutar-los?
(Veus)

Pregaria tranquil·litat, pregaria tranquil·litat, perquè no hi han motius per a estar tan nerviosos, no hi han motius per a estar tan
nerviosos.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

S'ha de posar nerviosa l'oposició, no la gent del poder, que.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señorías, señorías.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, jo ja havia acabat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Señorías, ruego que se respete en el turno de intervenciones.

Té la paraula la senyora Concha Gómez.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Vejam.
Des que.
.
.
(S'interromp la gravació) Des que se segrega una secció a la creació de l'escola, la Conselleria d'Educació el que fa és enviar el professorat adient per poder donar resposta a la demanda, almenys
amb les dades que tenim de la inspecció.
I després es fa la memòria econòmica, tant la de personal docent com la de personal no docent, i del capítol de gastos de funcionament.
I comença la tramitació.
Tramitació que estan implicades altres conselleries, no només la Conselleria d'Educació, que sí que demanda la necessitat, però hi ha altres conselleries que han d'anar aprovant les memòries econòmiques.
Per tant, no és ràpid el procés, i així ho hem fet.

Vostès a mi em sobrevaloren, perquè quan me diuen: «¿Però vostè es pot comprometre.
.
.
?
» Ja m'agradaria a mi poder comprometre'm a tot el que han dit, però hi ha coses que no depenen de mi.
Jo el que em puc comprometre és al que és la meua feina, doncs fer-la de la manera més eficaç i eficient, que és el que he fet tota la meva vida.

I al senyor Torró li volia dir: nosaltres ara tenim el decret de divendres.
Ara, la Conselleria d'Educació tindrà de dir a funció pública, perquè estem demanant personal no docent, ja tenim la memòria econòmica que ens permet dotar de personal no docent.
.
.
Aquest procés normalment no és llarg, normalment.
Però, ja li dic, tinc de dir normalment perquè com que no el faré jo, no puc comprometre la paraula ni la possibilitat d'altres companys meus.

Si estem cobrint les necessitats?
Miren vostès, jo sento a vegades que diuen: «No, és que hi ha gent amb expectatives».
Bé, diguen de quines llengües, segurament de les llengües majoritàries no.
Les llengües minoritàries, evidentment, s'han reagrupat a les escoles oficials d'idiomes més grosses, perquè.
.
.
És que hem d'aprofitar tots els recursos.
És que ara estem parlant d'escoles d'idiomes que les tenim al costat de casa.
Fa deu anys o quinze anys per anar a l'escola d'idiomes.
.
.
És que, ¿on estaven les escoles d'idiomes?
És que hem de veure sempre en positiu què és el que teníem, què és el que tenim i què és el que hem de continuar fent.
Si jo no m'amago en res.

I les necessitats quant a l'aplicació de l'anglès comercial, a nosaltres sí que ens agradaria.
.
.
Per això hem posat ja una optativa en el Batxillerat –senyor Pañella, que em sembla que vostè no estava– que diem: anglès pràctic per a les tres modalitats de Batxillerat.
¿Per què?
Perquè volem que a més que els alumnes tinguin una fluïdesa verbal en l'anglès general, que tinguen una fluïdesa verbal en l'anglès de les especialitats que ells estan estudiant.

I, evidentment, donar una resposta també en el teixit industrial, i ho estem fent a través dels cicles formatius, que els alumnes i les alumnes que fan cicles formatius
tinguin anglès vehicular amb cicles formatius que es concretin amb les especialitats que
estan estudiant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Senyories, finalitzada la comissió, s'alça la sessió, donant les gràcies, com no podia ser d'altra manera, a la senyora Concha Gómez.
Moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 10 minuts)