Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text19 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text18 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de març de 2011.
Comença la sessió a les 10 hores i 9 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 89.

Projecte de llei, de La Generalitat, de relacions familiars dels fills i filles
els progenitors dels quals no conviuen.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local (BOC número 297)

La senyora presidenta:

Comença la sessió.

La senyora presidenta:

Punto primero: debate y votación del dictamen de la Comisión de Gobernación y Administración Local sobre el Proyecto de ley de La Generalitat de relaciones familiares de
los hijos e hijas cuyos progenitores no conviven.

Para la presentación del dictamen de la comisión, tiene la palabra la señora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Buenos días, señora presidenta.

Señoras y señores.

Señor conseller.

Me corresponde, como presidenta de la Comisión de Gobernación y Administración Local y por acuerdo de la misma, presentar ante el pleno de esta cámara el dictamen del Proyecto de ley de relaciones familiares de los hijos e
hijas cuyos progenitores no conviven.
Este proyecto tuvo entrada en el registro
de Les Corts el día 20 de octubre de 2010, siendo tramitado por la Mesa de Les Corts el 26 de
octubre y publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 265, del día 5 de noviembre.

A solicitud del Grupo Parlamentario Compromís, la Mesa de Les Corts, mediante acuerdo de 28 de diciembre, aplicó el procedimiento de urgencia en los siguientes trámites: el plazo de presentación de enmiendas que, inicialmente, concluía el día 26 de noviembre, se amplió, a solicitud del Grupo Parlamentario Socialista, hasta el 9 de diciembre de
2010; las enmiendas a la totalidad fueron tres: las enmiendas del Grupo
Parlamentario Socialista y de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos solicitaban la devolución del proyecto de ley al Consell, y una tercera enmienda a la totalidad, del
Grupo Parlamentario Compromís, incluía un texto alternativo.

Las enmiendas a la totalidad, publicadas el 21 de diciembre, fueron debatidas y
rechazadas en el pleno celebrado el 16 de febrero pasado.
Las enmiendas
parciales presentadas fueron 75, correspondiendo: 13, al Grupo Parlamentario
Socialista; 15, al Grupo Parlamentario Compromís, y, 47, a la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Tras la celebración del debate a la totalidad, y a propuesta del Grupo Parlamentario Popular, se
nombró una ponencia para informar del proyecto de ley.
Los miembros de la misma fueron
los ilustres diputados y diputadas doña Asunción Quinzá, doña María Soledad Linares, doña María Dolores Huesca, don Manuel Mata y doña Mónica Oltra.
El informe elaborado por la ponencia fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 295, del día 8 de marzo.

El día 11 de marzo se reunió la Comisión de Gobernación y Administración Local para el debate de las enmiendas y la elaboración del dictamen de la comisión.
En el debate en comisión se incorporaron a este dictamen 22 enmiendas de aproximación y 2 enmiendas parciales, quedando para el debate -que ahora comenzamos- un total de 51 enmiendas parciales.
El dictamen de la comisión -que se presentó ante sus señorías- ha sido publicado en el
Boletín Oficial de Les Corts número 297, de 21 de marzo.

Nada más.
Es una gran satisfacción.

Muchísimas gracias, señoras y señores.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señora presidenta.

Señorías.

Mi grupo ha venido defendiendo por activa y por pasiva que la custodia
compartida es un mecanismo preferente para la atención y el cuidado de los menores y de las menores en caso de ruptura de
convivencia.

Esquerra Unida entiende que la custodia debe ejercerse de forma responsable y
para ello se deben crear las condiciones del mutuo acuerdo entre los
progenitores, precisamente para que los menores tengan atendidos aquellos
derechos que les corresponde en estas situaciones tan delicadas.
Y, para ello,
es necesario que la relación entre los progenitores sea una relación equilibrada con los hijos y donde, además, para ello es necesario que los criterios compartidos entre los mismos sean
fundamentales, que sean criterios compartidos.

Pero, esta ley no avanza en ese sentido, y por eso yo voy a defender, desde un
punto de vista político, las enmiendas que quedaron vivas en la comisión desde los siguientes criterios.

Miren, esta ley es un error, esta ley es un tremendo error, es un inmenso error
porque no sitúa el interés del menor en primera instancia, pretende establecer la custodia compartida
como situación prevalente en caso de desacuerdo entre las partes, cuando eso es absurdo y eso
a lo que lleva es a una mayor legitimidad y graves conflictos que perjudican al
menor.

¿Cómo se puede pensar que con criterios confrontados entre las partes sobre cómo educar a los hijos, qué valores priorizar, cómo utilizar los tiempos libres de los niños y de las niñas, cómo organizar la convivencia, sus espacios de desarrollo personal, puede ser una
custodia impuesta por ley, cuando no hay acuerdos sobre estos temas, algo
eficaz para el desarrollo de los niños y de las niñas?
¿Es eficaz la custodia compartida en estos casos?
Rotundamente ¡no!
Creemos que para los niños y niñas ¡no!

Y esta ley es también un inmenso error porque, sabiendo que es necesario el acuerdo entre las
partes, niega y se nos ha negado la posibilidad de instancias de mediación para que se llegue al acuerdo entre las partes; lo ha pedido toda la oposición, instancias de mediación ligadas a esta ley, y se ha negado reiteradamente.
Y eso es una
irresponsabilidad del Partido Popular que se ha negado, por tanto, a que
aquello que puede facilitar el acuerdo y aquellos acuerdos que pueden facilitar
la custodia compartida sean desestimados como instrumentos de la ley.
¿O alguien piensa que sin acuerdos se va a poder garantizar la estabilidad
emocional, la estabilidad psicológica o social del menor?
Absolutamente, ¡no!
En interés del menor esto no es posible.

Dejemos claro, por tanto, cuál es la posición de Esquerra Unida.
En caso de acuerdo, a todas luces custodia compartida, por
todas las razones que se han esgrimido y que compartimos.
Pero, en ausencia de
acuerdo, que no haya ninguna forma de convivencia prevalente y sea el juez
quien, de acuerdo con los intereses del menor, dictamine cuál es la forma de convivencia más adecuada para su desarrollo y la atención de los derechos que le corresponden.

Pero, también, es un inmenso error esta ley porque no responde a una demanda social.
Ustedes
saben, como nosotros, que no hay conflictos extendidos en cuanto a la custodia
porque se reduce a casos muy concretos en el conjunto de separaciones que pasan
por los juzgados; la mayoría de las separaciones se resuelven de manera amistosa en lo que se refiere a la
custodia de menores.
Y eso es así.
Y esta ley también es un inmenso error porque parte de la consideración de que esa separación se hace a instancias de iguales, de que la coparentalidad, supuestamente, se
hace entre personas igualitarias.
Y esto no es nada más lejos de la realidad.

Esta ley pone en los pies de los caballos a la parte más débil de la separación.
Y la parte más débil de la separación en el 90% de los casos es la mujer, es la mujer la que está en peores condiciones en la separación.
Y cuando una ley como ésta sitúa una serie de prerrogativas a una de las partes para vender patrimonio, para
vender piso, para vender vivienda familiar, para impedir el pase de las
pensiones cuando éstas son necesarias, lo que se está poniendo.
.
.
, y cuando esta ley no introduce elementos de igualdad para
equiparar la situación del hombre con la mujer, o de las dos partes de la pareja, en momentos de
separación, lo que tenemos que decir es que esta ley en vez de favorecer la
corresponsabilidad, en vez de favorecer el cambio de roles, en vez de favorecer
el compartir tareas después de no convivir, fragiliza la posibilidad de la mujer a hacerse responsable de
la educación futura y la atención de los hijos, de los menores, en un futuro.

Y, por tanto, esta ley no favorece a los hijos, no favorece a los menores, no
favorece el futuro desarrollo de los menores porque deja -como digo- en debilidad a una de las partes para poderlo atender.
Y es un inmenso error
porque ustedes saben que esta ley llega a Las Cortes con una fragilidad, dentro
del grupo mayoritario de Las Cortes, en cuanto al apoyo a esta ley que,
realmente, aquí no hay, no hay una opinión generalizada en el conjunto de los diputados y diputadas de esta parte de la
bancada, de Las Cortes, en cuanto a esta ley, y, por tanto, esto debilita más esta ley.
Y, por tanto, puede terminar resultando un inmenso error, una ley
que, además, tiene graves interrogantes en cuanto a la seguridad constitucional de la
misma.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

En primer lloc, vull saludar les associacions que hui ens acompanyen, de pares,
de mares, de iaios, de iaies, que han lluitat perquè esta llei veja la llum, i, també, felicitar-los perquè gràcies al seu impuls, al seu treball, i, sobretot, a la seua força de voluntat, hui podem celebrar este ple que, si no, no s'haguera celebrat.

També vull agrair l'associació de No a la Custòdia Compartida Imposada per les seus aportacions, pel que ens ha fet arribar,
perquè des de la discrepància també se creix.
I crec que la discrepància, precisament, i el seu respecte, encara que nosaltres no compartim els
arguments que ens han evitat, però sí que els agraïm que ens els hagen enviat, perquè des del respecte a la democràcia i a la discrepància se fonamenta una societat plural i avançada.

També, estem molt satisfets del treball que hem dut a terme, que hem pogut acordar,
estem satisfets amb les esmenes que s'han acceptat i s'han votat per part del grup majoritari, i aquelles que s'han transaccionat, algunes també amb tots els grups d'este hemicicle.
Crec que hem millorat la llei, el primer projecte que se'ns presentà, i crec que les aportacions de Compromís han sigut valuoses per a tindre una llei millor, llei que jo estic convençuda que és la més important que aprovem en esta legislatura.
En esta legislatura hem aprovat
lleis que han sigut insignificants, que no han afectat ningú o gairebé ningú.

Esta llei canviarà la vida de les persones, esta llei pot contribuir a això que nosaltres hem anomenat «la felicitat de tots els dies».
I, sens dubte, afecta tot el món, independentment de la seua ideologia, independentment de l'equip de futbol del que siga, independentment del que pensa, somia.
.
.
, tots
tenim relacions familiars, i tots, en algun moment, podem entrar en crisi.

A banda d'això, vull defensar les esmenes que queden vives del nostre grup, que nosaltres
pensem que millorarien el text i que encara tenim l'esperança que siguen recolzades per esta cambra, esmenes que han de vore amb la
visibilitat del col·lectiu de gais, lesbianes, transsexuals i bisexuals.
En este projecte de llei,
això brilla per la seua absència.
Ja no n'hi han només parelles d'homes i dones, senyories.
N'hi han parelles d'homes, parelles de dones i parelles d'homes i dones.
I n'hi ha parelles que se casen i parelles que no se casen.
I totes elles poden
tindre fills.
I, per tant, totes elles haurien d'estar contemplades en esta llei.
Malauradament, en el punt de la legitimació a l'hora de lluitar pels fills d'u, no s'ha tingut en compte este fet.

Nosaltres hem vullgut defensar que la funció parental que s'haja desenvolupat i la voluntat de les parelles siguen les que puguen legitimar
per a una paternitat o maternitat, més enllà del fet biològic que vostés saben, senyories, que cada vegada està més desvinculat la paternitat i maternitat del fet biològic a mesura que avança la nostra societat i les parelles tenim cada vegada més problemes per a eixa maternitat i paternitat biològica.

Per tant, eixa diversitat de famílies homoparentals, de famílies heteroparentals, no s'ha tingut en compte.
I nosaltres pensem que és una oportunitat perduda que no s'haja inclòs en este projecte de llei.

També el tema de la mediació.
Em sembla fonamental que n'hi haja una mediació contemplada en esta llei.
No pot ser que un canvi normatiu tan important i de
tant calat, com el que anem a aprovar hui, no se li done l'oportunitat a un jutge per a dir-li a una parella que ha de seure's a parlar.
¡No ho entenc!
Perquè la conciliació prèvia no és aliena al nostre ordenament jurídic, n'hi ha casos on la conciliació és obligada, prèvia al judici contenciós.
No sé per què, en un tema tan important com són les relacions familiars, no li podem dir a una parella o exparella que ha de
seure's a parlar.
¡No ho entenc!
Volem que parlen els països, volem que no n'hi hagen guerres, volem fer zones d'exclusió aèria perquè els països parlen.
.
.
¡I renunciem que parlen dos que s'han estimat!
Jo no ho puc entendre.
Si renunciem al diàleg entre dos persones, ¿com volem portar a terme el diàleg entre civilitzacions?

Jo pense que és fonamental que un jutge tinga una eina per a dir a dos persones que han de
parlar, han de negociar, han d'aprendre a negociar les seues postures amb assertivitat, han d'aprendre a transigir i han d'aprendre a escoltar a l'altre, perquè només aixina, efectivament, podrem tindre una llei forta, que és el que tots volem.

Tampoc no estem d'acord, tal com se configura en la llei, que la simple possibilitat d'una denúncia per violència de gènere o domèstica impossibilite l'adopció de l'acord de custòdia compartida.
No estem d'acord, senyories.
No vaig a repetir les xifres que vaig dir en el debat de
totalitat entre la relació de denúncies que al final acaben en condemna.
Però jo sí que crec que açò és una vulneració de la presumpció d'innocència, que ha de servir per a tots, no només per a alguns.

I per tant, l'esmena de Compromís en el sentit que només una sentència ferma excloga la possibilitat que s'adopte la mesura de custòdia compartida o quan n'hi hagen mesures cautelars preses respecte dels fills o filles, per part d'una autoritat judicial, s'impossibilite eixa decisió.
Açò pel que fa referència a les esmenes que han quedat vives del Grup Parlamentari Compromís i que jo volia defensar hui ací.

A partir d'ahí, també vull defensar la llei, que nosaltres anem a votar a favor, i com que no tenim
el tràmit d'explicació de vot, vull explicar-ho ara i desterrar alguns dogmes o fantasmes.

Que només se puga prendre per acord la custòdia compartida en la pràctica li dóna un dret de veto a una de les parts, normalment la part que sap que li van a
atorgar en un procés contenciós la custòdia monoparental.
I sí, jo coincidisc que és molt millor que n'hi haja un acord previ, per això defense tant la mediació.
Crec que la situació òptima és que l'exparella puga acordar en quins termes vol dur endavant la futura relació familiar.

Ara bé, per què és pitjor la imposició judicial d'una custòdia compartida que d'una custòdia monoparental?
No ho entenc.
I encara no n'hi ha un argument que m'haja convençut que siga millor la imposició judicial d'una mesura de custòdia monoparental sobre una de custòdia compartida.

Entrem en l'esvarós terreny de l'interés superior del menor.
Miren, senyories, l'interés superior del menor en la majoria dels casos al final és la coartada de la ideologia i els pensaments de cadascú.
Segons el meu pensament, els meus valors, pensaré que és l'interés superior del menor.
I això ho he vist en molts debats i en moltes actuacions també dels jutges, que són persones, no són immaculats, i també tenen la seua ideologia.
Per això pot ser que la majoria de custòdies monoparentals se li seguixen donant a les dones.

L'interés superior del menor ha segut la coartada per a aquells que deien que els hòmens no podien casar-se amb hòmens i les dones no podien casar-se amb dones.
L'interés superior del menor va ser la coartada d'aquells que dien que una parella d'hòmens o una parella de dones no devia adoptar fills, perquè anava en contra de l'interés superior del menor.
O aquells que han defensat que un fill està millor amb una família rica, amb molts recursos, que amb una família pobra.
Ha segut la coartada també d'algunes trames de segrest i d'adopció il·legal de xiquets.

I miren, saben vostés el que m'ha dit a mi l'experiència?
Que l'interés superior del menor és tindre una família que l'estima, és tindre una mare que l'estima, una altra mare que l'estima, dos pares que l'estimen o una mare i un pare que l'estimen.
I quan se trenca la relació entre els seus progenitors, l'interés superior del menor el que diu és que eixa estima seguix existint i que no se pot trencar la relació, no se deu trencar la relació que té, els vincles d'afecte, ni crear-li un sentiment d'orfandat al xiquet.
Això és el que jo crec, siga la seua família aixina, aixana, d'hòmens, de dones, més rica o més pobra.
L'interés superior del menor sobretot és tindre gent que l'estime al seu voltant.

I nosaltres pensem que esta llei avança en eixe sentit.
I que avança en el sentit que la gent aprenga a parlar i a negociar.
Avança també en la necessària igualtat d'hòmens i dones.
Jo crec que esta llei és un avanç antropològic.
En eixe estudi que ha fet Richard Wrangham en la seua vida.
.
.
- el professor d'antropologia biològica de la Universitat de Harvard-, que és que el mascle de la nostra espècie està feminitzant-se, afortunadament.

I per tant, esta llei avança també en la igualtat d'hòmens i dones.
Perquè la custòdia monoparental -en la seua majoria donades a dones- llança un missatge molt clar a la societat, i és que els fills són obligació i responsabilitat de les dones.

I jo crec que esta llei avança en el sentit de dir que els fills són responsabilitat compartida dels hòmens i de les dones, i no fragilitza i no victimitza les dones i les seguix
tenint en eixe cercle viciós de víctimes.
És més, l'actual estat de les coses crec que castiga sobretot els homes que més s'han implicat en la criança dels fills, perquè són els que se veuen privats de la relació quotidiana amb els seus fills.

Miren, senyories, podria parlar molt més sobre este tema, perquè crec que n'hi ha molt que parlar i perquè crec que és una llei molt important.
Però, en tot cas, faré un apunt personal al final.

Jo tinc dos fills, i segurament són el tresor més bonic que m'ha donat la vida.
I de moment no tinc problemes amb la meua parella.
Si els
tinguera, no sé com reaccionaria, i no sé, segurament voldria que els meus fills estigueren tot el dia amb mi.
Però crec que seria molt injust privar els meus fills del pare meravellós que tenen.
Només per això, també, podríem pensar tots nosaltres que el que no volem per a nosaltres, no ho hem de voler
per als altres.

I per tant, nosaltres anem a dir «sí» a esta llei i anem a defensar-la en els fòrums que calga.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra la señora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

Buenos días a todos y todas.

Hemos oído el dictamen de la comisión donde se debatieron las enmiendas.
Y ustedes nunca dejan de sorprenderme,
manejan a su antojo las instituciones siempre para salirse con la suya.
Con
este proyecto todos sabemos las luchas y presiones que han habido en dos
sectores dentro de su partido: uno para que la ley saliera adelante y otro para
que no se aprobara.

Un sector se saca de la manga una ponencia, la primera que se hace en esta
legislatura.
Me van a contestar que es un mecanismo que prevé el reglamento, etcétera, etcétera.
Pero la verdad es que para otro proyecto, el de régimen local, por parte del Grupo Socialista, se pidió que se creara una ponencia para llegar al máximo consenso para estudiar la ley y a ustedes no les interesaba y no quisieron
crear dicha ponencia.

Y esta ponencia no se crea para llegar al máximo consenso con los grupos, porque ustedes -el Grupo Popular- mantuvieron reuniones solamente con un grupo parlamentario.
No tenían intenciones de llegar a acercamientos con los otros dos grupos restantes.
Por
eso, la creación de dicha ponencia obedecía únicamente a la intención de retrasar lo máximo posible el trámite parlamentario de dicho proyecto, para que no entrara la ley en este periodo
de sesiones y no fuera aprobada finalmente.

Pero, claro, el grupo promotor de dicho proyecto es más pillo, porque la ponencia no duró lo que prevé el reglamento, sino que la convirtieron en una ponencia exprés: una reunión de constitución y otra para decirnos las enmiendas que nos aprobaban.
Y en seguida convocaron
la comisión.
Y hemos sido testigos de todo.

Unos decían que, bueno, que se celebre la comisión, pero no habrá pleno escoba.
Los otros decían que la ley saldría adelante, claro que no tenían todas consigo para confirmar que fuera en esta legislatura.
Hemos presenciado
de todo, incluso encadenamientos en las puertas.

Lo lamentable es que ha sido fruto de la debilidad y de la falta de criterio de
este gobierno.
Fruto de la división interna del PP y la falta de criterio de un Consell más preocupado en crear para su president un mundo a medida que le haga olvidar o restar importancia a todos los casos de
corrupción que pesa sobre su partido y sobre su persona.
Es por lo que hemos asistido al
circo al que nos tienen acostumbrados.
Nunca dejan de lado sus intereses
partidistas y nunca están por los intereses del colectivo en general de la sociedad valenciana.
Tienen
obligación de gobernar y gestionar para toda la ciudadanía y no actuar a golpe de recogida de votos por aquí y por allí.

Lo lamentable también es que vamos a ser testigos una vez más de otro recurso de inconstitucionalidad.
Les da igual el dictamen del Consejo
Jurídico Consultivo -lo que dice al respecto-, el Consejo Económico y Social o el propio director de Justicia del Menor de la Conselleria de
Justicia.
Usted tiene que salirse con la suya por encima de todo, señor conseller.

Es la propia Dirección General de Justicia del Menor quien lo pone de manifiesto en su informe de 20
de julio de 2010, al señalar serias dudas sobre la constitucionalidad de la norma, ya que el artículo 49.
1, apartado segundo, del Estatut otorga competencia para la conservación, el desarrollo y la modificación del derecho civil foral valenciano, y ya lo dijimos en anteriores debates.

Con este proyecto de ley lo que se está haciendo por parte del Consell es pretender legislar ex novo en un ámbito de derecho civil en el que no existe derecho propio a desarrollar.

En el mismo sentido, el Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana dictamina en su informe al respecto
para esta norma.
Y en el mismo sentido, el Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana, en su informe de 17 de septiembre de
2010, quiere dejar constancia por su preocupación por la posible inconstitucionalidad del texto que se nos presenta.
Y tenemos
precedentes.
Y ustedes se vuelven a equivocar.

Y el propio Tribunal Constitucional se ha pronunciado en el mismo sentido: «Dicho texto legisla ex novo en sentido opuesto a la regulación contenida en el Código civil, cuando no existe un derecho civil foral previo a desarrollar,
modificar o conservar sobre el derecho de familia en relación a los progenitores.
»

Y tal y como dice el Consejo Jurídico Consultivo, al igual que ocurrió en el anteproyecto de ley de modificación de Ley 10/2007 del régimen económico matrimonial y el anteproyecto de ley de sucesiones de la Comunidad
Valenciana, el proyecto de ley que hoy debatimos tiene un marcado contenido
civil, cuya competencia pretende justificar en el precitado artículo 49 del Estatut.

El consejo recuerda, tal y como estableció en Dictamen 613/2009 y 748 del mismo año, a propósito de las anteriores normas citadas, que «la novedad que ha supuesto el adjetivo foral en la expresión “derecho civil foral valenciano”, tras la reforma operada por la Ley orgánica 1/2006, no tiene más alcance que el de entroncar la competencia de La Generalitat en materia civil
con las instituciones reguladas en el derecho foral, excluyendo que dicha
competencia pueda abarcar cualquier institución o materia civil».

Desde luego la introducción de dicho adjetivo no puede implicar la reposición o el reconocimiento de un derecho foral actualmente inexistente en nuestra
comunidad, y ello por cuanto se pretende amparar la regulación de la convivencia de los hijos con los progenitores en los supuestos de
ruptura o no convivencia en el título competencial referido a la conservación, desarrollo y modificación del derecho civil foral valenciano.

Vamos, como les dije la otra vez, que tanto la Dirección General de Justicia, el Consejo Jurídico Consultivo y el propio Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana les están dando un buen tirón de orejas y les avisan que por ahí no cuela.
Que no todo vale en la expresión foral, que no es un cajón de sastre en el que todo pueda entrar o regularse.

Vamos, que no tienen competencias para legislar sobre cualquier institución o materia civil.
Y así lo dice el propio Tribunal Constitucional.
En el único ámbito donde sí pueden legislar es en materia de arrendamientos por existir un derecho
consuetudinario previo.

Luego no monten el espectáculo o se sorprenda cuando recurran o impugnen esta ley por falta de competencia
de La Generalitat para legislar en esta materia por parte del Consell.
Se
equivocan una vez más, y lo peor es que no rectifican.

En Navarra, el PSOE y UPN han acordado en la ley que ninguna de las dos
custodias -la compartida y la individual- prevalezca una sobre la otra; que se equiparen ambas modalidades, que es lo que
propone el Partido Socialista.
Y esto lo han acordado así en vista de los problemas que está causando imponer una custodia compartida en caso que no exista acuerdo entre
los progenitores.
Ya explicamos en el anterior pleno las consecuencias que se
derivan de otorgar prevalencia de la custodia compartida en caso de que hubiera
conflictividad entre los progenitores.

Por esta razón el espíritu de nuestras enmiendas es no dar prevalencia a la custodia compartida, pero
tampoco a la individual.
Y esto no quiere decir que estemos en contra de la
custodia compartida, ni de la individual.
Porque la custodia compartida, es
decir, una distribución matemática al 50% del tiempo de convivencia cuotidiana entre la madre y el padre,
entre los padres o entre las madres, solo es lo mejor si se ha construido sobre
un firme acuerdo de colaboración y entendimiento entre ambos.

Una custodia compartida impuesta judicialmente, como pretende la norma que nos
presenta el Consell, contra el criterio de uno o de ambos progenitores, solo
puede empeorar la convivencia familiar después de la ruptura de la pareja y afectar negativamente al desarrollo de los hijos.

La custodia compartida exige madurez, responsabilidad y, por supuesto, que los
progenitores deseen por encima de todo el bienestar de los menores, por encima
de sus intereses y deseos particulares.
De ahí, que nuestras enmiendas se centren en un sistema en el que no se prioriza
ninguna modalidad de custodia.
Es decir, que habría que valorar caso por caso y teniendo en cuenta siempre el mayor y mejor interés y beneficio del menor.

La propia filosofía que debe prevalecer en un régimen de custodia compartida es que debe otorgarse cuando exista una decisión libremente adoptada por ambos progenitores y un compromiso real de las
responsabilidades comporta.
.
.
, y en el que las discrepancias entre los adultos no deben perjudicar el
desarrollo personal del menor.

Ustedes no creen en esto, ni creen en la custodia compartida.
Ustedes con esta
ley han arreglado lo suyo y ya está.
Y lo han demostrado.
Los tres grupos parlamentarios de este parlamento hemos
presentado enmiendas relacionadas con el tema de la mediación.
Ustedes se han negado a introducir en el proyecto todas las opciones posibles
de mediación que, a través de las enmiendas, hemos aportado los tres grupos parlamentarios de la oposición.

Creemos que es un error muy grave y responde su negativa a la verdadera razón del Consell con esta ley, y no es el interés y protección del menor, y mucho menos por su sensibilidad hacia ellos.
Porque de ser así, hubieran introducido alguna medida al respecto, hubieran introducido el
mecanismo de consecución de acuerdo entre progenitores para que la custodia compartida no se diera en
situación de conflicto, sino en una situación de pacto, que es lo deseable.

Dicen que no pueden obligar a los progenitores a ir a un mecanismo que pueda
conducirles a llegar a un acuerdo en cuanto a los aspectos que regirán las relaciones con sus hijos.
Pero, sin embargo, sí pueden obligar al juez a imponer una custodia compartida; pueden obligar a los
progenitores, a pesar de las malas relaciones entre ellos, y pueden obligar a
los menores a tener una infancia en un conflicto continuo.
Y todo por no
introducir el mecanismo de mediación.

Como ya les dije en la comisión, nosotros históricamente hemos luchado y trabajado, primero, en la consecución de derechos y, segundo, en la ampliación de los derechos a los ciudadanos.
Y ustedes, señores del Grupo Popular, han participado y promovido acciones y manifestaciones
en contra de la ampliación de derechos a los ciudadanos, en defensa de su moral partidista y que la usan
cuando les viene bien y, cuando no, tienen otra moral, no tienen problemas.

La intención del Consell con esta ley es ganar la guerra abierta en el seno de su partido,
plegarse a un colectivo que representa un pequeño colectivo de la sociedad y tener otra excusa de conflicto con el estado.

No aporta nada nuevo esta ley, pues está en la normativa civil vigente y la única posible que se contempla la custodia compartida como opción a adoptar.

Esta norma que presenta su Consell regula contrariamente al Código civil, y así lo dice el Consejo Económico y Social, el Consejo Jurídico Consultivo y el director del Menor.
Pero ustedes estos dictámenes se lo pasan por el forro de la chaqueta.

Han tenido la posibilidad de mejorar, especificar y concretar situaciones.
Garantizar que en el pacto de convivencia en el convenio regulador se contengan
y regulen todos los accesos que inciden en las relaciones de los hijos con sus
progenitores, lo que les sucede diariamente y que pueden provocar situaciones
conflictivas.
Poder solucionarlo con mecanismos como la mediación.
Sin embargo, sin necesidad de legislar contrariamente al Código civil y provocar la inconstitucionalidad de una ley valenciana.

La intención de esta ley queda clara: ganar la guerra abierta en el seno de su partido,
plegarse al colectivo y ganar por un puñado de votos y tener otra excusa de conflicto con el estado.

Y esto es consecuencia de un president i un Consell débil y sin criterio de gobierno, cuya única preocupación es librarse de entrar en prisión por sus numerosos casos de corrupción.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Linares.
(Pausa)

Muchas gracias.
Tiene la palabra la señora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gracias, presidenta.

Señorías, comparezco ante todos ustedes, en nombre del Partido Popular, para defender
en su recta final el Proyecto de ley de relaciones familiares de los hijos e
hijas cuyos progenitores no conviven.

En primer lugar, quiero felicitar al conseller de Gobernación y a la directora general de Coordinación del Desarrollo Estatuario, así como a la Comisión de Codificación, por el magnífico trabajo realizado en la elaboración de esta ley; y a mi compañera, Asunción Quinzá, que ha compartido conmigo los trabajos como ponente en el desarrollo de esta
ley.

Permítanme, en segundo lugar, que salude y dé la bienvenida a las asociaciones de padres y madres separados y a las
asociaciones de abuelos que llegan desde distintos puntos de nuestra comunidad
y que nos acompañan en esta sala y en la sala Vinatea de estas Cortes.

Han sido precisamente estas asociaciones civiles las que nos han hecho ver al
legislador la necesidad de abordar medidas urgentes que devuelvan a las
familias españolas, sean del tipo que sean, su debilitado papel en una sociedad que vive cada
vez más lejos de la armonía y el equilibrio.

La ley que hoy debatimos en estas Cortes es consecuencia de un compromiso
electoral de Partido Popular y que fue pionero en todo el territorio nacional,
y que demuestra, una vez más, la sensibilidad del gobierno del presidente Camps.

Señorías, hoy será una promesa cumplida y una realidad.
Velar por el interés superior del menor, por encima de cualquier otra consideración, es el objetivo principal de esta ley y del Partido Popular.

Nuestro grupo cree en la oportunidad, los principios y el espíritu que inspiran y conforman esta ley de relaciones familiares de los hijos e
hijas cuyos progenitores no conviven.
Una iniciativa que demanda nuestra
sociedad y que va a suponer un gran avance social.

Durante el trámite parlamentario se ha llegado a acuerdos que mejoran la ley, y se han
transaccionado 22 enmiendas y se han aceptado 2 parciales.

Lamento, señorías, que el partido mayoritario de la oposición se oponga de forma frontal a este proyecto de ley, ya que con ello demuestra,
una vez más, que no cree ni en el Estatuto de autonomía ni en nuestro derecho foral.

Pero lo peor, señorías, es que con su posicionamiento están negando el derecho de los hijos e hijas a mantener una relación equilibrada y continuada con ambos progenitores, y negando el principio de
coparentalidad que tienen los progenitores en la crianza y educación de sus hijos, y negando asimismo a los progenitores la oportunidad de pactar
con libertad un pacto de convivencia adecuado.

Pero es que, además, lo que es bueno para otras comunidades y votan a favor, se oponen en nuestra
comunidad, con una incongruencia que deja al descubierto que ustedes no actúan por lo que interesa a las personas y a la sociedad valenciana, sino por
intereses partidistas.
Y, si no, díganme: ¿por qué votan a favor en Aragón y Cataluña esta misma ley?
¿O por qué votan mociones a favor en ayuntamientos de esta iniciativa legislativa?

Yo creo que ustedes no son una oposición seria.
Y a eso ya nos tienen acostumbrados.
Predican una cosa y luego hacen
otra.
Basta con ver los últimos acontecimientos.
Segura estoy de que los ciudadanos les van a pasar
factura el próximo día 22 de mayo.

En cuanto al Grupo Compromís, desde aquí quisiera agradecerles el trabajo realizado al haber llegando a acuerdos con
nuestro grupo parlamentario.
Ustedes sí que han entendido que con esta ley se garantiza el interés del menor, a la vez que se avanza en la igualdad real efectiva entre hombres y
mujeres, fomentando la corresponsabilidad de los progenitores.
Y si es verdad
que no se han podido admitir todas sus enmiendas, se han transaccionado muchas
de ellas introduciendo modificaciones que, sin variar el objetivo y el espíritu de la ley, asume aspectos con lo que se enriquece el texto, y se perfilan
con mayor claridad alguno de sus contenidos, como es la ampliación del objeto de la ley y su ámbito de aplicación.
Se introduce un nuevo artículo que define una serie de definiciones que son importantes para interpretar
la norma con respecto al pacto de convivencia.
Se define con mayor precisión la atribución de la vivienda y del ajuar familiar, así como los gastos ordinarios y extraordinarios.
Se eliminan las referencias al
juez y se sustituye por autoridad judicial.
Y se elimina la limitación del plazo de dos años para la aplicación de la norma.

Asimismo se introduce una nueva disposición transitoria para prever que la ley será aplicable en los procedimientos judiciales en materia de nulidad, separación o divorcio que estén pendientes de sentencias en el momento de su entrada en vigor.

En definitiva, con estos acuerdos de los dos grupos han primado los intereses
de las personas y de la sociedad dejando de lado ideologías partidistas.

En cambio, señorías, ustedes de Izquierda Unida que concurrieron a las elecciones generales el
pasado año 2008 llevando en su programa electoral el establecimiento como modelo general
y preferente en la custodia compartida, así como realizar nuevas políticas para se facilite la aplicación de la misma, resulta que hoy están en contra de lo mismo que hoy debatimos y que ustedes prometen, no con
argumentos inconsistentes, hoy votan en contra, que no se mantienen, a no ser
por su demagogia.

Pues, señorías, ¿cómo explican a sus electores que Izquierda Unida presentara en mayo pasado una
ley proponiendo la custodia compartida para Navarra?

Con su voto en contra van a demostrar una vez más que están anclados en filosofías trasnochadas y fuera de la realidad social.
Además de haber mentido a su electorado y dejar en papel mojado su programa
electoral.

En cuanto a la (inintel·ligible) .
.
.
mi grupo, señora Sanz, esto lo verá usted al final, en este panel, cuando llegue el momento de la votación.
Y decirle que esta ley vino por unanimidad del ejecutivo al legislativo.

Señorías, al aprobar hoy esta ley estamos dando respuesta a las necesidades reales de
nuestra sociedad actual, avanzando con más autogobierno para los valencianos, dentro de nuestro marco estatutario y
constitucional.
Estamos garantizando con esta ley una relación de los hijos e hijas paritaria y simétrica con ambos progenitores, protegiendo el interés del menor y consiguiendo la cotitularidad y el coejercicio de las funciones
tuitivas si estos no conviven.

Pero también haremos conscientes a los progenitores sobre la necesidad de pactar en caso de
ruptura un régimen cuantitativo de relaciones con sus hijos menores comunes, en lo que se
denomina «pacto de convivencia familiar»; pero compatibles, señorías, con un amplio margen de libertad, para que las partes puedan acordar la
inclusión de otros contenidos adicionales otorgando un valor esencial al acuerdo de
voluntades.

También se introducen pautas, criterios y elementos de juicio, como se refleja en los
artículo 4 y 5, que permiten a la autoridad judicial, en caso de ser necesario,
resolver controversias que pueden producirse, pensando siempre en el interés del menor.

Señorías, a los hijos no se les puede imponer un modelo monoparental que les perjudica
cuando tienen a ambos progenitores que quieren y pueden responsabilizarse de
ello.

Los estudios psicológicos más avanzados recientes reconocen que lo mejor para el desarrollo integral de los
hijos es el mantenimiento de las relaciones con ambos progenitores de la manera
más plena posible.
Y así lo confirman todos los textos internacionales destinados a la salvaguarda de
los derechos de los niños, como los ordenamientos jurídicos de los países de nuestro entorno jurídico en Europa, donde ya está implantada, así como en la mayoría de los estados de Estados Unidos donde llevan años con muy buenos resultados para el desarrollo del menor.

En nuestra comunidad este proyecto de ley es un documento verdaderamente
innovador en el panorama del ordenamiento jurídico valenciano.

Mucho podríamos seguir debatiendo, pero el tiempo se me acaba.
Y concluyo, señorías, con algunas conclusiones.

Al aprobar esta ley estaremos fomentado la corresponsabilidad de los
progenitores en el ejercicio de su autoridad familiar.
Estaremos proponiendo la
igualdad real de ambos sexos en todos los aspectos.
Estaremos modificando
cambios en el esquema tradicional de familia que tenemos actualmente.
Y
estaremos adaptándolo a las nuevas realidades sociales.
Y sobre todo, y lo más importante, estaremos velando por el interés del menor.

Señorías, la ley es consecuencia de la lógica evolución dentro de un sistema democrático moderno porque aporta consecuencias beneficiosas desde todos los puntos de
vista.
Se garantiza que los hijos mantengan una relación equilibrada y continuada con ambos padres, ya que lo único que cambia es la no convivencia, pero no la afectividad entre ellos.

Los hijos mantienen una relación continuada que permite una mejor aceptación de la nueva situación familiar por parte de los hijos e hijas.
Se fomenta la corresponsabilidad de
los roles sociales entre hombres y mujeres.
Se reduce la litigiosidad entre los
progenitores, derivada del frecuente otorgamiento de la convivencia a un solo
de ellos.

Señorías, construir siempre es más difícil que destruir, pero es socialmente más rentable.
En aras del interés del menor, construyamos una sociedad más moderna, más justa e igualitaria.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señoría, no se puede combatir, ni tan siquiera dialécticamente, la posición contraria diciendo lo que posición contraria no dice, porque la posición contraria a esta ley no está diciendo que nosotros rechazamos la custodia compartida cuando hay acuerdo y es
bueno para los hijos.
Estamos diciendo todo lo contrario.
Estamos debatiendo la
custodia compartida buena cuando hay acuerdo.
Estamos negando y estamos
afirmando que cuando se impone sin acuerdo, puede generar mayor
reticiosidad y problemas importantísimos en educación de los hijos y de las hijas en un futuro.

Por tanto, que no se ponga en boca nuestra que imponemos un modelo
monoparental.
Nosotros queremos que haya igualdad, igualdad en los modelos de
asignación de convivencia, del modelo de convivencia, cuando no haya un acuerdo que haga
posible, que haga posible la custodia compartida.

Por tanto, que se despeje eso, que se despeje eso, porque si no, lo que hace es
tergiversar la opinión.
Nosotros estamos porque la custodia compartida no se puede imponer
judicialmente cuando no hay acuerdo entre las partes.
Y además, ustedes dificultan el acuerdo entre las partes.
Ustedes están poniendo barreras al acuerdo entre las partes cuando niegan la posibilidad de
la mediación como un paso obligado y necesario para la aplicación de la ley.

Por tanto, ustedes son los que tienen que ver a quién favorece esta ley y cómo están haciendo que esta ley tire para adelante, a quiénes han escuchado, porque todas las asociaciones que están implicadas por este tipo de problema tenían que haber sido escuchadas, todas, todas.
Y yo veo que todas las asociaciones
no han sido escuchadas.
Igual que hemos tenido una comisión de violencia de género para tratar problemas específicos y muy candentes en nuestra sociedad, podríamos haber tenido también una comisión parlamentaria específica para tratar y estudiar estos temas y haber conocido la posición del conjunto de asociaciones que, desde puntos de vista diferentes, tratan
estos problemas.
Y no lo hemos tenido, no hemos tenido posibilidad.

Y este tema no es un tema fundamentalmente, imperiosamente, que deba resolverse
en este momento.
Este tema, que afecta a personas, a desarrollo de las
personas, a relaciones afectivas y no afectivas, pero sobre todo al desarrollo
de los menores, y que es tan fundamental para el futuro, debía haber tenido en estas Cortes un marco adecuado, un marco adecuado para
debatirlo sosegadamente y llegar a un acuerdo.

Porque es verdad que hay leyes de custodia compartida y leyes de custodia
compartida, y la ley de custodia compartida catalana no es la ley de custodia
compartida aragonesa.
Y lo que yo les quiero decir, y se lo digo en conciencia,
es que leyes como esta, que afectan a derechos fundamentales de las personas,
deberían estar reguladas desde el estado, porque leyes que regulan derechos de las
personas no pueden estar reguladas desde diferentes conceptos y desde
diferentes criterios en según que yo esté en Navarra, en Valencia, en Cataluña o en Madrid.

¿Nos cambiamos de residencia para poder atenernos a otro marco normativo?
¿Es esto lo que tenemos que hacer?
Pues esto se facilita de esta forma, pero este
no es un debate de está cámara, este es un debate de Madrid.
Pero este es un debate que también nos puede afectar a nosotros, porque esta es una ley inoportuna.

¿Que nosotros cambiamos de posición?
Claro que hemos cambiado de posición, porque hemos entendido, después de nuestra última reflexión, que no facilitaba, no facilitaba la resolución, la resolución de este problema y lo hemos cambiado.
Pero ustedes aténgase, porque ustedes seguramente votarán todos a favor de esta ley, lógicamente, lógicamente, pero ustedes saben perfectamente que internamente no tienen todos la
misma opinión.
Nosotros, al menos, la manifestamos, manifestamos y podemos cambiar y lo
llevaremos en el 2012 al cambio del programa.
Claro que sí, claro que lo llevaremos, porque ya lo estamos cambiando internamente.

Y mire, quiero decir otra cosa.
Esta ley, esta ley, además de ser inoportuna, además de ser un grave error, además de no corresponder ni en el modo ni en la forma en la protección, como ustedes dicen, del menor, además de desconocer de hecho las situaciones de desigualdad real que afecta a las
mujeres, además carece de garantía sobre la capacidad de actuar de La Generalitat sobre esta materia.

Y mire, si el día de mañana alguien, que no seremos nosotros, insta un recurso de inconstitucionalidad,
cómo va a quedar este Consell, cómo va a quedar esta autonomía, porque realmente estos procedimientos se han llevado adelante en otras
comunidades autónomas.

Y mire, aquí se tiene que recuperar el seny desde el acuerdo y desde el consenso y no desde la imposición, que ha escuchado una ley a una parte de la sociedad y no a la otra.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Lamente que el grup majoritari tinga la postura que té en el tema de la mediació.
Jo insistisc en la importància del diàleg en estos processos.
I anuncie que el Grup Compromís, en la propera legislatura, el primer que farà serà presentar una modificació a la llei de mediació valenciana perquè s'introduïsca la mediació en estos casos de què estem parlant.

Respecte al possible recurs d'inconstitucionalitat, supose que la senyora Huesca el que ha fet és anunciar que des de la presidència del Govern d'Espanya se presentarà un recurs d'inconstitucionalitat.
Bé, vostés voran el que fan.
Jo, que sempre hem defensat des de Compromís la recuperació del dret civil valencià, crec que tenim el mateix dret que els catalans, que els aragonesos, que altres
comunitats que tenen dret foral, a recuperar el nostre dret foral, que vam ser
l'única comunitat autònoma que no.
.
.
, l'única comunitat autònoma històrica que no va poder recuperar el seu dret foral.
I crec que l'Estatut que vostés van aprovar amb el Partit Popular ens habilita per a fer-ho.

I respecte de la senyora Sanz, lamente que amb una frase s'haja carregat la història d'Esquerra Unida, que des del principi de la seua fundació ha advocat per la recuperació del dret civil valencià i per la defensa del dret foral.
Però, en fi, vostés voran també.
Nosaltres seguim defensant el que hem defensat sempre.

I senyora Linares, no hem deixat de costat ni la nostra ideologia ni els
nostres valors.
Defensem açò precisament per la nostra ideologia i pels nostres valors.

I, per tant, vull entrar en alguns temes polèmics, com és la situació de conflicte dels pares que se separen.
Clar que n'hi ha conflicte!
Quan una parella se separa, no se separa perquè se duen molt bé.
N'hi ha conflicte.
Però què passa, que en una custòdia monoparental no n'hi han problemes, no n'hi ha incompliment de visites, no n'hi ha incompliment de pagament de pensió, no n'hi ha litigiositat en una separació i en una custòdia monoparental?
No n'hi ha?
Per què n'hi ha més conflicte en un cas que en l'altre?

Miren, han posat arguments en el sentir de dir que als xiquets la custòdia compartida, imposada per mesura judicial, produïx desarrelament, dispersió, desubicació, depressió i inestabilitat, problemes per a respectar les normes, falta d'integració social i fracàs escolar.
Diguen-me vostés un estudi seriós, un estudi científic que avala estes asseveracions, un, només un, un estudi.
Jo conec l'estudi de María del Mar González, que diu que els xiquets amb famílies homoparentals estan igual de bé que amb les famílies heteroparentals, estudi rigorós de la Universitat de Sevilla.
Diguen-me vostés un estudi que avale estes asseveracions, més enllà de les creences o de l'experiència pròpia, que no té per què ser per la custòdia compartida, perquè un xiquet pot tindre desarrelament o falta.
.
.
, problemes per a respectar les
normes, per la seua circumstància personal.
Però que siga conseqüència d'una custòdia compartida, presenten-me un estudi, un, només un.
(Veus) No, no.
Això és el que diu l'associació de No a la Custòdia Compartida Imposada.
Diguen-me vostés per què és millor imposar una custòdia monoparental que una custòdia compartida.

I miren, no siguen vostés fal·laços.
Amb esta llei, el jutge pot acordar la custòdia compartida o la custòdia monoparental, pot acordar les dues coses, tant si n'hi ha acord com si n'hi ha una situació de procés contenciós.
Això és veritat, senyora Huesca.
I no se poden dir les coses que no són.
En la llei diu que se poden.
.
.
, si l'interés del menor ho aconsella, se pot adoptar una custòdia monoparental, encara que la prevalença, la prevalença ha de ser l'altra.

Amb el Codi civil, senyora Huesca, no se pot, en el cas d'un contenciós, adoptar la custòdia compartida si no n'hi ha informe favorable del Ministeri Fiscal.
Bé, llija's vosté el Codi civil.
Aleshores, qui està obligant els jutges és el Codi civil.
Perquè on s'ha vist que només amb un informe favorable del Ministeri Fiscal, el jutge puga acordar una custòdia compartida?
I això és el que diu el Codi civil, perquè en una maniobra
ladina, un acord que hi havia en el Senat vostés se'l varen carregar a última hora.
I això és aixina.
I varen dir que s'havien equivocat.
I hui és el dia que no ho han rectificat.
I això és aixina i consta en els diaris de sessions.

I, per tant, en esta llei, les dos possibilitats són possibles.
En l'anterior llei, no.
(Veus) No, perquè el Ministeri Fiscal té de donar un informe favorable.
I això sí que és condicionar el jutge, i això sí que és anar contra la independència judicial.
I és més que qüestionable que tinga d'haver un informe favorable del Ministeri Fiscal.
I això que s'havia acordat en el Senat i el seu grup li havia donat l'acord a eixe acord del Senat, després, en una equivocada votació, se va eliminar això.

Nosaltres pensem que esta llei deixa més llibertat al jutge, deixa més llibertat per a valorar l'interés superior del menor en les diferents pericials que se puguen acordar, però el que diu és que hem d'avançar cap a un model on els pares i les mares se coresponsabilitzen.
I això me sembla fonamental.

I allò altre és entestar-se en dogmes que no tenen ningun aval científic.
De la mateixa manera que dir que els convertim en «niños maleta».
Tots els arguments que a mi m'han enviat en contra d'esta llei servirien per a eliminar les visites que tenen els xiquets amb el
progenitor no custodi.
Els mateixos arguments, els xiquets se'n van amb la maleta a casa de l'altre, tenen un altre referent.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

I acabe.
Nosaltres pensem que esta llei avança en la llibertat i avança en l'interés superior del menor i, sobretot, avança en la capacitat de diàleg entre els progenitors.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Señora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señora Oltra, mediación, que usted dice que hay que llegar a acuerdos, que es para la
corresponsabilidad, coparentabilidad, mediación, dígaselo a ellos, a nosotros no se nos dirija.
Dígaselo a ellos (aplaudiments), insiste en la mediación, que ustedes han sido los que han pactado con ellos.
Insístales.
.
.
, no se dirijan a nosotros, que nosotros no hemos promovido la ley.

Y la ley dice claramente que prevalecerá la custodia compartida, aunque haya malas relaciones entre los progenitores.
La
custodia compartida, cuando no haya pacto ni acuerdo entre los progenitores, se
impondrá judicialmente la custodia compartida.
Y no deja opción a ninguna otra.

Dice el Código civil.
El Código civil, en su articulado, cuando habla de este tema, dice claramente
custodia individual o custodia compartida, aunque uno de los progenitores la
pida en contra del criterio del otro.
Entonces, pone a las dos por igual, por
igual pone a las dos en el Código civil.

Y en cuanto al Ministerio Fiscal, ¿qué me va a pedir usted también, como hicieron el otro día un señor de la asociación de pro custodia compartida, que los hagamos desaparecer?
¿Hacemos desaparecer al Ministerio Fiscal?
Es el defensor y el garante del menor.
Y tiene que estar un defensor y un garante del menor en un procedimiento cuando
los dos progenitores, los mayores que dan la seguridad al menor, estén en conflicto.
Tiene que haber alguien que lo defienda.
O, ¿la hacemos desaparecer?
¿Tendrá que haber un informe favorable del Ministerio Fiscal que diga entre una y otra
custodia o qué situación familiar, en vista no del Ministerio Fiscal sino en vista de todo un equipo técnico que habla con los padres y con el menor?
No me hable del Ministerio Fiscal
que, si no, lo vamos a hacer desaparecer.
Esto es lo que quieren ustedes.

Pero es que nosotros no defendemos ni la una ni la otra, no prevalecemos ni una
ni la otra.
Ponemos a los dos por igual.
Ponemos a la custodia individual
monoparental o a la custodia compartida por igual.
Son ustedes quienes están en una posición sectaria, defendiendo una custodia compartida por encima de todo.

Bueno, los compromisos del Partido Popular con el menor y la familia han sido
muchos, señora Linares, y todos incumplidos.
Dicen que están por el beneficio del menor.
Guarderías de cero a tres años, 4.
000 euros, 100 euros por mujeres y muchos más (aplaudiments), todos ellos en beneficios del menor y todos incumplidos por su partido.

Y si creemos en nuestro Estatuto.
Claro que creemos en nuestro Estatuto de
autonomía, y en nuestro derecho foral también.
Pero cuando no se puede legislar, no se puede legislar sobre esta materia.
Y ¿qué tiene que ver el derecho foral con esto?
No hay ningún fuero que diga que esto debe regularse para luego poder aprobarlo.
Ustedes
solo piensan en las urnas, como usted ha dicho.
Ya veremos el día 22.
Eso es lo que tienen en la cabeza, pero no tienen a los ciudadanos y sus
intereses.
Ustedes machacan continuamente a los ciudadanos con esta ley,
continuamente, y con muchas.
.
.
, y sobre todo con el impago a los servicios públicos esenciales.
Hagan el favor de pagar a los servicios.
.
.
, a la gente que le
deben tanto dinero, para que los servicios públicos puedan beneficiar a los ciudadanos.

Y claro que votaremos en contra de esta ley.
Y no porque estemos en contra de
la custodia compartida o porque seamos incoherentes, votamos en contra de esta
ley porque hay un problema de fondo.
Ustedes no tienen competencia para
legislar ex novo sobre esta materia.
Legislan, además, contrariamente al Código civil.

Luego no se rasguen las vestiduras ni se hagan los discriminados o las víctimas, como siempre hacen, porque les están avisando desde la propia conselleria de justicia, a través del director del menor, el Comité Económico y Social y el propio Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana.

Quiero que quede bien claro que el Grupo Parlamentario Socialista toma esta
decisión también porque considera que ninguna de las modalidades de custodia que nuestro
ordenamiento jurídico prevé pueda prevalecer sobre las otras.
Hay que equipararlas las dos por igual.

Estamos hablando de personas, de menores, de relaciones humanas.
Y como cada
persona es distinta y, por consecuencia, las relaciones entre las personas son
distintas, no podemos imponer un criterio general para todas las relaciones,
por lo que debe ser considerado caso distinto y discriminar en cada situación y momento la modalidad de custodia que sea mejor para el interés del menor.
No podemos quitar la facultad al juez de poder dictaminar lo mejor
para el menor.
Están sustrayendo a los jueces la facultad de proteger a los menores al imponerles
la obligación de resolver una custodia compartida por encima de la protección del menor.
Por esto, consideramos que custodia compartida debe darse cuando
hay un acuerdo entre los progenitores, y, como mecanismo para la consecución de ese acuerdo, la mediación es fundamental.
Y a ustedes, eso les da igual.

Ustedes se saltan o se pasan por donde mejor les parece todas estas
consideraciones.
No digan que se lamentan que no nos sumemos en su circo,
porque nosotros somos responsables ¡y muy coherentes!
, y sabemos en todo momento qué representamos, a quién representamos y dónde estamos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para finalizar el turno de réplica, tiene la palabra la señora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, está claro que en estos últimos cinco minutos no voy a poder hacer cambiar a los grupos de su
posicionamiento y lamento que una ley tan importante para las personas salga
adelante únicamente con el apoyo del Partido Popular y del Grupo Compromís.

Mire, señora Huesca, el Partido Socialista en el año 2005, como todos saben y, además, lo ha recordado muy bien la diputada de Compromís, reformó el Código civil votando en el Senado a favor de la custodia compartida, y en una
noche, con nocturnidad, cuando llegó al congreso, votó en contra, aduciendo entonces que había sido un error.
Lo que pasó en realidad es que ustedes tuvieron discrepancias internas.
(Veus) Como también estoy segura hoy que en su bancada hay mujeres y hombres que están a favor de esta ley, (veus) ¡y usted lo sabe!
, ¡y usted lo sabe!
(Aplaudiments i veus) ¡Y usted lo sabe!
Lo que pasa es que los principios están por encima de los idearios partidistas.

Mire, en su día, el ministro López Aguilar adquirió el compromiso ante la opinión pública de subsanar este error, pero si te he visto, no me acuerdo, y hasta hoy.
Lo curioso, señora Huesca, es que se les olvidó modificar la exposición de motivos de esta ley.
Léaselo y verá cómo claramente hace un alegato a que los padres mantengan el principio de
corresponsabilidad en el ejercicio de la potestad, y que cualquier medida que
imponga trabas o dificultades para relacionarse con sus hijos, debe estar
amparada por serios motivos.
Eso es la filosofía de ustedes, de su partido.
¿Me quiere decir en qué difiere de lo que hoy estamos debatiendo aquí, señora Huesca?

Pero lo que deben saber, y no dicen, es que audiencias provinciales como la de
Navarra, Las Palmas, además de diversos juzgados españoles, cuestionan la constitucionalidad de la norma, porque impide en la práctica el ejercicio de una corresponsabilidad parental efectiva.
Usted es
jurista, creo, y usted eso lo sabe, pero se lo calla.

La actual legislación del divorcio no solo no soluciona la conflictividad en esta materia, sino que
la ha incrementado, produciendo situaciones de clara injusticia y desigualdad
entre hombres y mujeres, que tiene una repercusión muy directa y muy negativa en los menores.

Por eso, señorías, es preciso que una ley como esta, tantas veces reclamada por la sociedad,
intervenga y haga difícil la utilización de los hijos como armas en unos conflictos de los que siempre deben ser
alejados, si queremos realmente construir una sociedad en igualdad, paz y
progreso.

Compartir, señorías, equivale a decir «a iguales derechos, iguales obligaciones».
Esta es una realidad que ya ha sido regulada en nuestro derecho comparado.
Señorías, ¿en serio creen que una pareja puede decidir tener un hijo, pero no pueden
decidir sobre su educación y desarrollo mas que si permanecen de por vida juntos?

Un cese de convivencia, a mi modo de entender y de nuestro grupo, no debe
alterar las responsabilidades que les corresponden a los progenitores con
respecto a los hijos.
La única ruptura que se produce es la de la convivencia de los progenitores, pero
nunca la del cariño de los hijos, que persiste a lo largo de todo el tiempo.

Señorías, no podemos pensar en construir un futuro sin contar con el bienestar de
nuestros hijos e hijas.
Aprobemos esta ley, que tiene dos objetivos y dos
principios claros.
Por un lado, el derecho de los hijos e hijas a mantener una
relación equilibrada y continuada con ambos progenitores, el derecho o deber de estos
de proveer a la crianza y a la educación de los hijos e hijas que exige de ellos un mayor grado de cooperación y de corresponsabilidad.
Y también hacer conscientes a los progenitores sobre la necesidad y la importancia de
pactar un régimen en lo que denominamos pacto de convivencia familiar.

Y, por otro, lógicamente, establecer como criterio prevalente la convivencia compartida en el
caso de que sea el juez quien deba fijar las condiciones de dicho régimen.

Hoy.
.
.
, finalizo, señorías, me van a permitir, que les diga que yo hoy veo en estos escaños.
.
.
, no les veo a ustedes, veo sentados a niños y niñas que con su mirada (veus) ¡nos están pidiendo a todos nosotros que quieren tener una padre, una madre, un abuelo y
una abuela!
(Aplaudiments) Y si bien es cierto que para algunos esta es una tierra hostil, para el Partido
Popular nuestra comunidad es una tierra de oportunidades, donde se hacen
realidad los anhelos y los sueños de las personas que viven.

Señorías, hagamos posible esta realidad y, como dice el poeta, «caminante, no hay camino / se hace camino al andar».
(Remors) Caminemos hacia la modernidad, la justicia y la igualdad.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Linares.

Señorías, vamos a proceder a la votación.

Empezamos con las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Votamos la 6,
10, 12, 19, 43 y 66.
Comienza la votación.
Votos a favor, 38; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Continuamos con enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Votamos la 15, 44
y 50.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 47.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Ahora pasamos a las enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Votamos la 1, 11, 13, 14, 16, 17, 21, 22, 23, 24,
25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 34, 51, 55, 56, 57, 61, 62, 63, 64, 67, 68, 69, 70,
71, 72, 73, 74 y 75.
Comienza la votación.
Votos a favor, 38; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas.

Y para finalizar con este grupo, votamos las enmiendas número 3 y 18.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 47.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Ahora pasamos a las enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Votamos la 2, 52 y 53.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 47.
Quedan desestimadas.

Y para finalizar con las enmiendas de Compromís, votamos la número 7.
Comienza la votación.
Votos a favor, 4; votos en contra, 85.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Y ahora, señorías, pasamos al articulado.
Votamos el artículo 1.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Aprobado.

Votamos el artículo 2.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 34.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 3.
Comienza la votación.
(Veus) Votos a favor, 51; votos en contra, 37.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 5.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Aprobado.

Votamos el artículo 6.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 7.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Queda aprobado.

Ahora votamos la disposición adicional única.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Votamos la disposición transitoria primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 37.
Aprobada.

Votamos la disposición transitoria segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Queda aprobada.

Votamos la disposición derogatoria única.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Queda aprobada.

Votamos la disposición final primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 35; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Votamos la disposición final segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 34; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Votamos la disposición final tercera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 38.
Queda aprobada.

Votamos la disposición final cuarta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 35; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Ahora votamos, señorías, la exposición de motivos como preámbulo de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Queda aprobada la exposición de motivos.

Y ahora, señorías, procedemos a la votación final de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 38.
Señorías, queda aprobada la Ley de relaciones familiares de los hijos e hijas cuyos
progenitores no conviven.
(Aplaudiments)

Projecte de llei, de La Generalitat, de mobilitat de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports (BOC número 297)

La senyora presidenta:

Señorías, continuamos con el punto dos de este pleno.
Debate y votación del dictamen de la Comisión de Obras Públicas y Transporte sobre el Proyecto de ley de la movilidad de la Comunidad
Valenciana.

Tiene la palabra el señor Armando Vilaplana.

El senyor Vilaplana Gironés:

Moltes gràcies, presidenta.

Il·lustres senyors i senyores diputats.

Els portaveus dels grups parlamentaris per unanimitat em vam designar per a
presentar davant el ple el dictamen del Projecte de llei de mobilitat de la
Comunitat Valenciana, encàrrec del qual em sent molt honorat i que passe tot seguit a realitzar.

L'esmentat projecte de llei va tindre entrada en el registre de les Corts
Valencianes el 25 de gener de 2011 i va ser tramés per la Mesa de les Corts Valencianes l'1 de febrer, mitjançant el procediment d'urgència, i publicat en el Butlletí Oficial de les Corts Valencianes el 7 del mateix mes.

El termini de presentació d'esmenes va concloure el 17 de febrer de l'any en curs.
Al text del projecte de llei es van presentar dues esmenes a la
totalitat pel Grup Parlamentari Socialista i pel Grup Parlamentari Compromís.
Aquestes esmenes van ser publicades el 22 de febrer i van ser debatudes i
rebutjades en el ple de totalitat realitzat el passat 2 de març.

Els grups parlamentaris van presentar un total de 340 esmenes parcials, de les
quals 6 corresponen al Grup Parlamentari Popular, 180 al Grup Parlamentari
Socialista, 96 al Grup Parlamentari Compromís i 58 a l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits.

Després de la realització del debat a la totalitat, tot just al dia següent, això és el 3 de març, es va reunir la mesa de la comissió la qual va procedir a elaborar el document d'ordenació d'esmenes parcials presentades al projecte de llei.
Aquest document va ser
publicat al Butlletí Oficial de les Corts Valencianes el proppassat 8 de març.

El 14 de març va tindre lloc la reunió de la Comissió d'Obres Públiques i Transports per al debat de les esmenes i l'elaboració del dictamen de la comissió.
Al llarg del debat en comissió es van transaccionar i han quedat incorporades al dictamen un total de 16
esmenes, que afectaven esmenes parcials presentades pels grups de l'oposició.

Pel que fa a les esmenes parcials, van ser aprovades i incorporades al dictamen les 6 esmenes del Grup Parlamentari
Popular, 28 del Grup Parlamentari Socialista, 7 del Grup Parlamentari Compromís y 1 de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits.

Espere i desitge que el procés d'elaboració del text de la llei puga concloure amb el major grau d'acord possible.
I aprofite per agrair al meu partit l'oportunitat que he tingut de compartir amb vostés quatre anys d'esta legislatura i dir-los a tots que en el meu poble, a Alcoi, tenen casa i, amb mi, un amic.

Moltes gràcies i fins a la pròxima.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bon dia.

Estem davant d'una llei que acabarem aprovant que d'entrada ja té un títol que no és el que hauria de ser.
Parlar de mobilitat nosaltres entenem que hauria d'haver-se almenys inclòs el que han plantejant alguns grups parlamentaris sobre el tema de la
sostenibilitat, de parlar de mobilitat sostenible.
Nosaltres anàvem una miqueta més enllà, parlàvem d'un projecte de llei d'accessibilitat i gestió de la mobilitat sostenible, sobretot perquè busquem un major rigor i una major sincronia amb les tendències que s'estan imposant d'Europa i introduir una cosa que ja toca, que és el concepte d'accessibilitat, com a eix director de la sostenibilitat en el tema de la
mobilitat.
És a dir, accedir amb el menor impacte social i ambiental i econòmic i sobre tot reduir la necessitat de desplaçar-se.
Per tant, entrar en una nova cultura de la mobilitat que es basa com en
altres coses, i que defensem i hem defensat ací, en gestionar les demandes i no en les polítiques d'oferta; és a dir, no tractar d'augmentar permanentment l'oferta de desplaçament sinó tractar de reduir la necessitat d'eixos desplaçaments.
Una política que, lògicament, caldria i necessitaria de transversalitats entre conselleries.

Pensem que s'ha de satisfer el dret de les persones a accedir, accedir al seu treball,
accedir al seu treball, accedir als serveis, a les seues activitats
quotidianes, a l'oci, a la cultura, etcètera, però no sobre la base d'incrementar-ne la mobilitat sinó sobretot mitjançant la reducció dels desplaçaments amb un planejament adequat del territori i de les ciutats, establint polítiques de proximitat, inclús en temes d'informàtica i altres qüestions, en el tema de gestions per exemple.
I, en segon lloc, en segon lloc,
incrementant també l'eficiència del transport.

Però ni tan sols han admés el concepte de sostenibilitat tan devaluat que està hui en dia ja pel seu grup, ni tan sols això.
Per tant, de què estem parlant?
Sembla que l'única cosa que realment els preocupa, i per això probablement estem ací, és el tema del sector del taxi que si em dóna temps parlaré d'ell.

La seua política, de fet, i això sí que s'ha de reconéixer, és ferma i clara: «Sostenibilitat no, gràcies.
» I des d'eixe esperit, encara que copien alguna literatura modernitzada per això de quedar bé, no pot eixir de veres una llei acceptable.
I sobretot haguérem tingut necessitat de discutir més i aproximar-se a les esmenes, però sembla que al Partit Popular només li interessa, en açò com en quasi tot, la repercussió electoralista.
I és eixe càlcul electoralista el que els fa tancar els ulls a això que és més evident.

L'automòbil privat té costos cada vegada més insuportables des del punt de vista de la salut, del medi ambient, de la
contaminació, de la sonora, de l'atmosfèrica, i de la generació de residus; cost insostenible i insuportable de caràcter energètic, d'emissió de gasos d'efecte hivernacle, d'apropiació de l'espai públic, de congestió, i quasi podíem dir un llarguíssim etcètera.
Per això, per això, són necessàries mesures de reducció del volum del seu trànsit, especialment en les ciutats.
Una cosa inassumible per a aquells que encara
hui en dia estan ridiculitzant les mesures de reducció de velocitat.
Pot ser que, com que amaguen els mesuradors de contaminació en els jardins, tampoc arriben a assabentar-se que en el País Valencià tenim un índex d'emissions de gasos d'efecte hivernacle, que estan causats per
(inintel·ligible) .
.
.
 que superen un 50% el de la resta de l'estat.

Vostés diran que llei avança en termes de transport públic i tot això.
Clar que sí.
És que cal molt poquet, molt poquet per a no avançar en eixa qüestió, ja que fins ara les polítiques de foment del servei públic són pràcticament inexistents.
Però no ho fan de forma eficaç, perquè no consideren el que és fonamental, que és intervindre per a prioritzar els models tous de mobilitat.
Qui té la prioritat en la planificació en la ciutat, el vianant o el vehicle a motor?
La immensa majoria dels desplaçaments en ciutat són encara, i malgrat tot, encara de vianants.
I quins avantatges comparatius es
donen per a orientar la mobilitat necessària cap al model sostenible?
No cal que ho contesten, perquè ja es veu en la no-acceptació de les esmenes de mobilitat.
Limitar el trànsit?
 No, gràcies.

I sobre la (inintel·ligible) .
.
.
de persones i mercaderies no entraré, perquè no vull que m'acusen, com m'han fet en alguna ocasió, d'electoralisme carronyer, si recorde alguns accidents i promeses de consell.
Però en la participació la real, la que es reunix i treballa orientant polítiques.
Qui elaborarà els plans de mobilitat a escala local i metropolitana?
Els municipis?
Amb la
participació de qui?
Podran fer polítiques de proximitat i mobilitat sense planificació territorial?
Nosaltres creguem que és evident que no, però ni amb aquesta llei ni amb cap altra si no canvien el seu paradigma continua
sent la zonificació, els grans centres, sobretot centres comercials, etcètera, el treball d'educació, l'oci en les perifèries forçant desplaçament per als que no es planifica el transport públic i la intermodalitat.

En resum, per no tindre ni tan sols hem tingut un debat mínimament seriós.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Aquesta llei només ha sofert canvis cosmètics, no es base en les bones intencions i per tant no suposa cap avanç substantiu, que és el que hauria de fer, canviar el paradigma de la mobilitat.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Oltra, en nom del Grup Compromís.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, veig que esta llei desperta passions en l'hemicicle.
Gràcies, senyor conseller, per poder estar esta vegada ací en este ple.
En tot cas, nosaltres ja vam exposar els arguments en la comissió, però volem seguir defensant les nostres esmenes que per a una llei que nosaltres
pensem que devia d'haver-se tornat, i de fet vam fer el debat de totalitat, tornat al Consell i
haver-se fet una llei que responguera a les necessitats actuals i del segle XXI
en el tema de la mobilitat.
Sí que volem ressaltar la importància d'algunes esmenes que s'han transaccionat i que per tant jo crec que han millorat el text, però no l'han millorat el suficient com perquè nosaltres estiguem en condicions de donar un vot favorable a esta llei.
Entre
altres coses perquè s'han fet unes modificacions que afecten una mínima part, que amb les transaccionals el que se li resta és força a la vinculació i la necessària obligatorietat que ha de tindre una norma.
I una norma que, efectivament, ja
li vaig dir al principi al senyor conseller, s'està parlant del dret a la mobilitat i no de la mobilitat sostenible de les
persones, que són conceptes molt distints.

El mateix títol de la llei ja apunta que vostés estan legislant amb cinquanta anys de retard.
O siga, vostés estan legislant el que altres parts d'Europa legislaven fa cinquanta anys i que hui en dia el que s'està legislant és com fer que la mobilitat de les persones, primer, se reduïsca i després fer que eixa mobilitat siga sostenible per al planeta.

Esta llei és tot el contrari.
I, per tant, malgrat que també ens congratulem que s'haja aplegat a acords importants amb professionals del taxi, amb professionals
dels autobusos discrecionals o amb algunes qüestions que s'han introduït, com dic, via esmenes transaccionals del tema del transport en bicicleta, em
semblen molt insuficients i em semblen contràries a l'esperit que nosaltres estem defensant.

I, mire, és que en una època, i ho he dit diverses voltes però insistisc, com la que estem travessant de profunda crisi econòmica, però també energètica, que és el que vostés no volen entendre, s'evidencia més que el nostre sistema productiu està sostingut en els desplaçaments de béns i persones, molts d'estos desplaçaments superflus, no?

La despesa energètica i econòmica en desplaçar persones i béns d'un punt a un altres és una part substancial de la despesa econòmica.
I la naturalesa -de la qual hauríem de copiar molts dels sistemes de funcionament- no desplaça horitzontalment tal quantitat de béns, ni gasta tanta energia en realitzar eixos desplaçaments.
Només el ser humà, i sobretot el ser humà, digam, de determinades parts del planeta -no en totes les parts del planeta-, gasta tanta quantitat d'energia i esforços en portar d'un lloc a un altre les coses.
I, a més, de vegades, absurdament; perquè desplacem, fins i tot, energia per a desplaçar després béns al lloc d'on procedix l'energia, la qual cosa és absolutament absurd.

Per tant, ara, nosaltres pensem que esta llei -malgrat, ja dic, les esmenes; i, és clar, no pensem que vagen a acceptar-se les nostres esmenes, que van en el
sentit de la sostenibilitat d'esta llei-, doncs que esta llei és rebutjable.
I sol·licitem, en eixe sentit, que vostés donen suport a moltes esmenes de l'oposició, no només del Grup Compromís, també de la resta de grups de l'oposició, que podrien millorar este projecte.

Nosaltres pensem que de les esmenes que hem presentat i que hem recollit, també, de moviments com: associacions Cocemfe, Universitat en Bici, Valencia en Bici, associacions per a la gestió de centres urbans, la Unió Gremial i la Federació del Taxi, el sindicat USO del taxi, Comissions Obreres, Secció pel Clima, Ecologistes en Acció i altres experts que hem consultat i associacions i experts en mobilitat, no?
Nosaltres entenem que les aportacions d'estes entitats -i que nosaltres hem convertit en esmenes- millorarien el text.
Com he dit adés, el document que ens han fet aplegar és fruit d'un treball col·lectiu de diferents persones que millorarien açò.

El nostre model de mobilitat, amb predomini de l'automòbil privat, com se deia adés, que a més és un mitjà que té un cost inassumible, des del punt de vista de la salut, del medi ambient, la
contaminació sonora, atmosfèrica i de residus, el gas, la despesa energètica, els gasos d'efecte hivernacle, l'apropiació de l'espai públic -molt important, sobretot en les grans ciutats-, de congestió del sistema de transport i despesa energètica.
.
.
I esta llei el que fa és abundar en este model insostenible.

La mobilitat valenciana, li recorde al conseller i a les seues senyories, és la més insostenible.
És més insostenible que l'espanyola, quasi un 50% de l'emissió de gasos d'efecte hivernacle que la mitjana espanyola i amb un fort augment.
En òxids nitrosos som els quarts d'Espanya.
I la nostra petjada ecològica és 7,2 enfront del 6,39 de l'espanyola.
I hem de recordar que el planeta té una biocapacitat de 2,39.
És a dir, estem triplicant la petjada ecològica que el planeta pot aguantar.

La mobilitat en sí no és un objectiu, li ho vaig dir, senyor conseller, li ho he dit en reiterades
ocasions.
La mobilitat sostenible no implica més desplaçaments, sinó més accessibilitat, equitat, salubritat, eficiència energètica neta, prioritat als modes blans, ampliar les opcions d'elecció dels modes de transport.
Actualment això no es dóna.

L'objectiu d'esta llei hauria de ser -i en les esmenes aixina ho estem intentant- el dret de les persones a la mobilitat, però amb el condicionant que s'hauria de poder accedir a béns i serveis amb el menor impacte social, ambiental i econòmic, reduint, considerablement, la necessitat de desplaçar-se i, sobretot, la dependència del vehicle privat a motor.
Per tant, cap incidir, clarament, sobre la
demanda de mobilitat en el planejament urbanístic.
S'ha de dissuadir la utilització del cotxe, dissuadir-la, entrebancar-la, que siga més difícil anar en cotxe que en transport públic, en bicicleta o caminant.

Per tant, indubtablement, cal incidir en l'oferta en el transport públic, afavorint la freqüència, amplitud de línies, la regularitat, que aplegue a tots els racons, que siga accessible per a
tots, física i econòmicament incloent, entre estes opcions, aquelles que menys contaminen, que
implique un consum menor d'energies i que use, preferiblement, energies netes.

La major part dels desplaçaments diaris es produïx dintre de les ciutats.
I, per este motiu, cal promocionar al màxim l'opció de desplaçament a peu, creant circuits urbans continus, de zones per als vianants.
En este
moment, les ciutats són hostils al vianant i són hostils als modes de desplaçament que no són a motor.
Un vianant té moltes més dificultats per a desplaçar-se que un senyor que va en cotxe.
I, per tant, nosaltres defensem estos
circuits urbans continus, segurs per als vianants i per a les bicicletes.

També pensem que s'han de comptabilitzar els diferents usos de desplaçament en modes no motoritzats.
I esta promoció ha de ser real, integral i profunda.

No vaig a insistir també en la intermodalitat, que altres grups insistiran i han insistit ja, i que
nosaltres també hem plasmat en les esmenes.

I la llei el que fa és estos modes blans de desplaçaments conceptuar-los de manera residual.
I nosaltres pensem que ha de
conceptuar-los de manera troncal.

És també urgent posar limitació als desplaçaments en vehicles privats a motor; dificultar l'aparcament, reduir carrils de circulació, reduir velocitats, aplicar taxes per circular als barris i als centres de les ciutats.
Per llei,
cap donar potestats als ajuntaments per a que puguen establir tals
restriccions.

Nosaltres pensem que els vehicles a motor suposen alts costos personals en la
salut, en l'economia, al ser responsables de la contaminació atmosfèrica -en la major part, precisament, el cotxe privat-, acústica, congestió, de l'increment dels atropellaments de vianants i també del canvi climàtic i el segrest de l'espai públic que, per a nosaltres, també és fonamental.

Per tant, les ciutats són cada vegada més hostils.
I esta llei hauria de servir per a que les ciutats siguen cada vegada
més acollidores de les persones, i no més hostils.
Cal dissenyar una mobilitat amb equitat per a tots i totes, a l'altura dels xiquets, de les persones amb mobilitat reduïda, dels majors, dels vianants i de les persones sense recursos.
La
intermodalitat, com dic, i la comodalitat ha de ser el més intensa possible, i en esta llei no ho és, amb especial referència a poder portar, per exemple, la bicicleta en el transport públic, com a equipatge de mà amb espais apropiats.

Hauríem de garantir, al màxim, l'accessibilitat per a totes les persones en igualtat de condicions i, en
especial, per als col·lectius amb mobilitat reduïda.
I en eixe sentit també van algunes de les nostres esmenes.
L'accessibilitat ha de ser entesa tant com la no-existència de barreres arquitectòniques, per un costat, per al possible desplaçament i transport, per part de les persones amb mobilitat reduïda, com la de poder rebre béns i aplegar a béns i serveis, o assolir els seus llocs, per part de qualsevol ciutadà que no dispose de cotxe, amb un estàndard mínim de mobilitat que garantisca a la persona amb menor mobilitat l'accedir a tots els punts.

Per tot això, nosaltres pensem que ha de quedar ben clar, com se deia, que es tracta de
promoure no la mobilitat, sinó una mobilitat sostenible i l'accés a la mobilitat, que són conceptes diferents.

Podríem estar parlant molt més sobre esta llei.
Però, en tot cas, nosaltres sí que demanem la reflexió, sobretot al grup majoritari, per a que accepte les esmenes de l'oposició, que van en este sentit, d'una llei de mobilitat sostenible.
Perquè considerem que millorarien i posarien la llei a l'altura del segle XXI i no a mitat del segle XX, que és on estan situant-nos vostés.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Oltra.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Bon dia.

Gràcies, president.

Gràcies, conseller, per la seua presència.

Senyories.

Este és un projecte de llei que fou aprovat pel Consell.
I va entrar a estes Corts,
per al seu tràmit parlamentari per via d'urgència, sense un consens suficient amb els sectors afectats.

No ha sigut, per tant, una bona decisió portar-la al ple de hui.

Les presses d'última hora, amb alguna concessió a algun sector, ens han portat a un projecte maquillat i completament confús, senyor conseller, que, amb la perspectiva del temps, es demostrarà que estem perdent una gran oportunitat d'elaborar una bona llei que solucione problemes endèmics que arrosseguen sectors com el del transport de viatgers o el taxi.
El
temps, senyories, ens portarà a la memòria este moment i no per a bé, ja que el PP s'ha enredat en la seua pròpia tela d'aranya i contradiccions.

Esta llei, a més, tal i com ja vaig advertir en comissió, es vorà ràpidament afectada per la modificació de la Llei d'ordenació del transport terrestre -en procés d'elaboració a hores d'ara-, amb el consegüent risc que apareguen divergències que facen fracassar l'establiment d'un sistema de transport comú en tot l'estat.

També la Llei d'economia sostenible, publicada al BOE el dia 5 de març, amb caràcter de bàsica, pot afectar tot el títol I d'este projecte de llei, i no serà perquè no els ho vaig advertir ja en comissió.

Globalment, este pas del projecte per la comissió no ha suposat una aproximació suficient de posicionaments que possibilitara el nostre recolzament; i, vist el
que hem vist este matí, no sé si tampoc el de vostés.

Senyories, també en este cas han desaprofitat la nostra predisposició a col·laborar per a traure endavant, amb un ample recolzament, una llei tan important
com esta.
I creguen-nos que ho lamentem sincerament.
I dic açò una vegada constatada la seua pretensió d'aprovar-la avui, a pesar de la inoportunitat a què m'he referit abans i a la falta de recolzaments, quan no actituds claríssimament bel·ligerants, a la contra, que va a suscitar.

Senyories, a través de les esmenes vives, pretenem l'establiment del dret a una mobilitat sostenible que el projecte no garantix.
Pretenem una major promoció de desplaçaments a peu, en modes no motoritzats o en transport públic.
Pretenem eliminar la subcontractació de serveis a tercers en el transport de viatgers a què feia referència l'article 33.
3 del projecte inicial, en este cas en el sector del taxi.
I encara
que en l'esmena d'aproximació, que férem en comissió, s'inclouen els condicionants de l'interés públic i la prèvia modificació del document de condicions de prestació del servei, considerem que allò aprovat seguix sense recollir els supòsits de la col·laboració entre operadors de la nostra esmena inicial, número 163, i sense tindre en compte que la subcontractació, que es manté, és manifestament contrària a l'article 265 de la Llei de contractes al sector públic, amb la qual cosa, la xacra de la subcontractació entraria legalment en el transport de viatgers de la Comunitat Valenciana quan,
fins ara, solament es permet utilitzar mitjans de tercers en cas de demandes
imprevistes.

S'ha modificat el text, també, a iniciativa seua, a més de a la nostra, respecte del risc que la prestació dels serveis públics de transport de viatgers i el de transport regulars especials públics caigueren, en excés, en mans d'uns pocs operadors.
Això ha estat possible a l'eliminar, a iniciativa dels grups d'oposició, l'article 40.
7, que també ha sigut una esmena seua, del Partit Popular.

També vostés, en els últims dies, han promés a part del sector l'eliminació de l'article 41, per la seua confosa regulació dels contractes integrats de transport en zones de dèbil demanda.
Promesa plasmada a través d'una esmena de supressió del Partit Popular, en la línia de les esmenes presentades pels grups d'oposició.
Per cert, este article, que no figura ja en el dictamen de la comissió, han vullgut recuperar-lo -a penes fa unes hores- per les pressions legítimes de l'altra part del litigi del sector del transport de viatgers, immersos vostés, com estan, en el gran embolic en què s'han clavat vostés a soles, senyor conseller.

Açò els haurà ensenyat una gran lliçó, una gran lliçó.
Mire, no es pot enganyar a tots al mateix temps.
D'això hem de deprendre, senyor conseller.
I, quan s'intenta açò, com vostés han fet, tenen el risc de clavar-se en un bucle del que no hi ha eixida
possible.
Eixa és una responsabilitat única i exclusivament seua.
No han acontentat ningú.
No saben com eixir-se'n.
I el millor que podrien fer, pel seu bé i pel bé dels sectors implicats, és retirar este projecte i abordar-lo de nou en la pròxima legislatura, senyor conseller.

Un projecte que trenca un model de servei de transport en taxi basat en una
llicència per persona física, que ve funcionant bé des de 1979.
Ni tan sols el Partit Popular ha acceptat una aproximació a l'acumulació de llicències en una mateixa àrea de prestació conjunta, basada en un màxim de tres, a un sol titular, en àrees de més de mil autoritzacions i sense excedir el 8% del total d'autoritzacions de l'àrea.
Ni tan sols això.
S'ha limitat a rebaixar l'acumulació, que deia en el text inicial, del 16% a un 15%.
I, a més, han rebutjat que solament puguen acumular llicències aquells que ja siguen titulars d'una llicència des de fa cinc anys.

Senyors del Partit Popular, en l'article 45.
3 del text inicial s'han negat a que en les autoritzacions, per a que una determinada àrea funcional de taxi puga prendre servei en altres àrees funcionals, s'incloga l'informe vinculant de l'ajuntament corresponent.

Jo els demane que reflexionen.
Reflexionen a l'hora de votar hui este article i pensen que els taxistes d'Elx, que els puc assegurar, perquè així m'ho han expressat, estan profundament preocupats i radicalment en contra de com
va a quedar esta llei.

Finalment, senyories, el meu grup no renuncia a seguir exigint que es
complisquen les conclusions de la comissió d'investigació de l'accident de metro de 3 de juliol de 2006.

Ni el títol III d'esta llei pot substituir la llei del sector ferroviari de la Comunitat
Valenciana, ni la llei de seguretat dels sistemes de transport de la Comunitat
Valenciana pot quedar subsumida en l'Agència Valenciana de Mobilitat de la llei que hui debatem.

Vull anunciar-los que si després de les pròximes eleccions, senyor conseller, els socialistes governem a La Generalitat,
estes seran les dos primeres lleis que aprovarem, i el president socialista de
La Generalitat rebrà l'associació de víctimes per retornar la dignitat al Palau de La Generalitat (aplaudiments) que, per molt que els moleste, sona hostil per a l'associació de víctimes i per aquells valencians que no compartixen les seues polítiques i comportaments.
I, naturalment, modificarem la llei que hui s'aprove.
I sap com, senyor conseller?
Negociant, negociant i pactant amb tots els
sectors, amb temps, detingudament, per possibilitar una cosa que vostés no han aconseguit per les preses i per la prepotència, per possibilitar una llei de mobilitat que compte no solament amb el
vistiplau de tots els afectats, sinó que compte també amb una cosa que esta llei, hui, no va a comptar, que és amb el vistiplau de la resta de grups de la cambra.
I això és fonamental per a una llei de la importància com la Llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana.

Vostés, senyor conseller, no ho han aconseguit; nosaltres sí ho hem aconseguit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté.

Per part del Grup Palamentari Popular, il·lustre diputat senyor Fernando Giner té la paraula.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyores diputades i senyors diputats.

Senyor Signes, l'anunci que acaba de fer vosté des d'esta trona de la seua futura victòria en La Generalitat i de les primeres lleis que aprovaran ha comptat amb la
timidesa d'uns aplaudiments que jo crec que tan sols és comparable als resultats que obtindran vostés en eixos comicis.
Per tant, ahí, poc més cal dir.

I al fil de la seua intervenció, ¡home!
, tal volta jo em vaig explicar malament en el debat de totalitat d'esta llei, però em veig obligat a reiterar-li una cosa perquè vosté refresque la memòria, perquè és que tenen vostés una capacitat amnèsica increïble, vostés s'obliden de coses que acaben de fer fa escassament mesos, o, inclús, setmanes.

Mire, vosté que ha dit ací, ha fet una perorada sobre la innecessarietat de la llei, que l'havíem de retirar, que no l'havíem d'haver portat.
.
.
Vosté mateix, el passat dia 14 de gener de 2011, 14 de gener -l'altre dia, com el que diu-, va presentar una PNL -vosté, i firmada per vosté- en què sol·licitava aprovar el projecte de llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana.
Això, senyories, ocorria el 14 de gener del present any.
I, ara, ¿encara estem en març i ve ací a dir que no procedia?

Més greu encara.
Si és que als pocs dies de presentar eixa proposició no de llei demanant que es presentara esta llei i que es portara a Les Corts,
als pocs dies la presenta el govern i vosté presenta una esmena a la totalitat que, bàsicament, fonamenta en l'argumentació de dir que no era procedent, que era innecessària i que, per tant, s'havia de retirar.
La contradicció, la falta de coherència més evident no pot ser, no pot ser.

I no és tan sols eixe fet que li acabe de patentitzar de nou -per si l'altre dia no es van assabentar-, sinó que vostés vénen reclamant esta llei in illo témpore, in illo témpore.
Li recordaré.
El 25 de març de 2009, en la Comissió d'Obres Públiques, ja es va debatre una PNL del Grup Socialista que va defendre -i que en pau descanse el senyor Godoy- que ja es remuntava a una anterior PNL del mateix tenor literal de 2008.
És a dir, vostés porten en esta campanya des de fa molt de temps, reclamant esta llei i
denunciat l'incompliment -segons vosté- del govern, que tenia el compromís de presentar-la en esta legislatura.
I resulta que quan este govern, el govern
valencià, complix i la porta, aleshores a vostés ja no els pareix malament.
I el seu govern, el govern central, que tenia un
compromís claríssim, no el complix i vostés ahí callen.
¡Home!
, això, com a mínim, per no voler ser més sagnant en les apreciacions, és incoherent, i jo crec que qualifica el seu grup i la posició del seu grup.

Però, ha pujat vosté ací a la trona a dir, també, que el Grup Parlamentari Popular, bé, doncs, no ha tingut voluntat de negociació, de consens, d'acord.
.
.
Mire, les dades el contradiuen.
Vostés, com a grup parlamentari, van presentar 180 esmenes.
En el tràmit de la comissió, el meu grup ja els va aprovar al voltant d'un 25% d'eixes 180 esmenes.
¡Que no es moco de pavo!
És una quantitat acceptable d'esmenes.
Això ja evidenciava en el tràmit de comissió, d'una manera molt clara, una cosa que li vaig manifestar en el debat de la seua
esmena de totalitat a la llei de mobilitat, que no és altra cosa que la nostra inequívoca voluntat com a grup parlamentari de trobar llocs comuns, era poder
consensuar tot allò que al nostre criteri poguera millorar el text legal i que, a la vegada,
poguera arreplegar les aspiracions dels diferents sectors.

Eixa voluntat inequívoca de consens, d'acord, de buscar la relació per a donar resposta a totes les peticions, de buscar la millor llei possible,
ha sigut denominador comú en l'actuació del nostre grup parlamentari.
Jo lamente dir que no tant en vostés, perquè a eixe quasi 25% d'esmenes acceptades en comissió, cal afegir les que hui li anunciem que també acceptarem, quatre esmenes més que li acceptem a vosté, la 10, la 39, la 46 i la 69, i tres transaccionals, més les que hem aprovat i acceptat també del Grup Compromís i del de no adscrits, fan un total de 70 esmenes acceptades.

¿On està la falta de voluntat?
Ben al contrari, voluntat inequívoca de consens, d'acord, de buscar solucions que hem mantingut fins al final amb vostés, amb tots els grups parlamentaris, però també amb els distints sectors afectats per esta llei.
Això sí que és una prova inequívoca de voluntat de consens i d'acord en busca de la millora de la llei.

Però, senyor Signes, i això que li acabe de dir, mire, a pesar -i lamente dir-li-ho-, a pesar de la transcripció literal -per dir-li-ho d'alguna manera- o còpia pura i dura, que vostés en les seues esmenes han fet del projecte de llei de mobilitat, que ja fa
temps en les Corts Generals es va presentar per part de Greenpeace i d'Esquerra Unida.
.
.
que jo crec que vosté no s'ha assabentat, per això li ho dic, perquè li han venut la moto, li han venut la burra i vosté l'ha comprat.
Però, de les 180 esmenes que ha presentat el seu grup -apunte-s'ho-, no menys de cent esmenes són còpia literal, còpia pura i dura d'eixe text legal, d'eixe projecte de llei que es va presentar en les Corts Generals per part del
Grup d'Esquerra Unida i de Greenpeace.
Vostés les han plasmat en al seua literalitat.

I jo no sé, ja li ho dic, no sé si és conscient o era conscient d'això, o no ho era, però que, en tot cas, doncs, una volta més, resulta incomprensible eixe fet.
I no tant, senyor Signes, perquè vostés les hagen plasmat literalment o copiat eixes esmenes, és que -no sé si ho sabia-, però és que a eixe projecte de llei, el seu grup, el Grup Socialista en les Corts
Generals, ¡van votar en contra!
És a dir, voten en contra allí, i vénen ací i copien el que allí han votat en contra, ho copien ací i ho presenten.
¡Home!
¡Per l'amor de Déu!
¡Per l'amor de Déu!
Que això ja és la incoherència portada a l'extrem, la incoherència portada a l'extrem.

Per tant, jo crec que no té, precisament, vosté massa legitimitat en este projecte de llei per a vindre i intentar
desqualificar, conforme ho ha fet en la seua intervenció, una posició, la del meu grup parlamentari, que, en tot moment, en este moment i en tots els
que han hagut al llarg de la tramitació d'esta llei, ha tingut la millor de les voluntats per a arribar a acords, per
arribar a consens per a millorar la llei.

I respecte als grups de no adscrits i Compromís, bé, han parlat d'accessibilitat, han parlat de sostenibilitat.
.
.
Accessibilitat, ja existeix una llei d'accessibilitat.
¿Què passa, que mos anem a reiterar?
Sostenibilitat en un dels principis que sosté la llei, que manté la llei, un dels principis fonamentals que inspira esta llei.

Per tant, ¡escolte!
, ací vénen vostés en un debat sobre una qüestió de noms.
Vostés són molt aficionats al debat de qüestions de noms.
Va haver una qüestió de noms que, encara, vostés no han pogut aparcar, ja fa molt anys.
Però, venen ací i parlen d'aspectes, de cotxes privats, que si la llei.
.
.
, la troncalitat o la residualitat
de determinats conceptes.
¡Home!
, doncs, això és molt subjectiu.
Però, el que sí que està clar és que no han sigut capaços ningun dels grups de plantejar una proposta alternativa a esta llei, una llei
que és una bona llei.
Com tota obra humana serà perceptible en el futur o no, però és una llei pionera, una llei pionera en tot Espanya de la qual molts prendran
bona nota, molt bona nota.
I és una llei que, diga vosté, senyor Signes, el que vullga, respecta les directius de la Unió Europea, respecta el marc legal, jurídic, estatal, i, naturalment, va a ser un model per a altres comunitats autònomes.

I, en definitiva, respecte als dos grups -no tinc més temps per a explicar les raons-, dir-los que no podíem acceptar-los més enllà de les que hem acceptat perquè considerem que moltes de les esmenes no aportaven res nou al text legal.

I, per acabar, dir-li, senyor Signes, que jo estic segur que esta llei que vosté ha injuriat hui ací, quan siga un referent en contra del que vosté ha manifestat, el que podrem és sentir-mos orgullosos que per la Comunitat Valenciana s'haja iniciat una llei que engloba quantitat d'aspectes que, podien haver-los donat un tractament individualitzat, però que ací s'aglutinen en una única llei que crec que dóna resposta complida.
És molt difícil agradar a tots els sectors, però hem buscat el millor per a tots els sectors i hem buscat també una resposta adequada i una canalització dels problemes que n'hi havien plantejats.

Res més i moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Giner.

Senyor Torró, per a rèplica.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, jo li volia fer una reflexió, senyor Giner.
¿Se n'ha adonat vosté què poc ha parlat de la llei ací dalt?
Pràcticament res, res.
Del contingut de la llei, no ha parlat res, de si hi ha
hagut més consens, menys consens, més diàleg, més.
.
.
I, ara, una qüestió, també, naturalment, molt discutible, perquè tenen pràcticament a tots els sectors implicats en el tema de la mobilitat en peu de
guerra contra la pròpia llei.
Per tant, jo no sé què és el que vostés entenen per consens o per diàleg.
La veritat és que, probablement, no el mateix que nosaltres, perquè vostés parlen molt que han acceptat no sé quin nombre d'esmenes, etcètera, etcètera.
Anem a vore.

Un consens no és vindre i agarrar les esmenes que menys mal li puguen fer al text que u ha
presentat i acceptar-les.
Això no és consens, això és una qüestió de quedar bé que -ja els dic- és un poc d'agrair, perquè això moltes vegades ni tant sols ho fan en la immensa major part de les lleis que
presenten ací.
I, en este cas, s'han segut, se les han mirades i han dit: «Bé, ¡va!
, anem a vore, si plantegem, agafem alguna cosa, i, així, com ja hi ha hagut tan de rebot contra la pròpia llei, anem a vore si aixina.
.
.
-dient-, no, no, si mosatros tenim una voluntat de consens terrible.
»

El consens és seure's a discutir sobre els principis de la llei des del principi, i, a partir d'ahí, tractar d'arribar a acords sobre què és el que seria millor, perquè esta llei és una llei de mobilitat, però no és -per molt que vosté ho diga- una llei d'accessibilitat.
I el que vosté diu que hi ha una llei d'accessibilitat, doncs, el que hem aprovat ací, perdone, és una llei d'accessibilitat al sistema de transport públic, ¿val?
I això és una cosa, i una altra cosa és parlar d'accessibilitat, que és un concepte global diferent.
Perquè el que nosaltres estem defensant ací és canviar un paradigma.
I d'això, com a mínim, hauríem de poder debatre.
Jo no sé si arribarà a acords.
Supose que vostés tindran les seues raons, i nosaltres, les nostres.
Però, com a mínim, a mi alguna vegada m'agradaria que algú del Partit Popular vinguera ací a posar algun argument damunt la taula i a dir-me per què no s'ha de plantejar el que estic jo plantejant ací com alternativa al que vostés proposen.

Perquè diuen «no han segut capaços de presentar una alternativa», i després assegura que la major part de les coses que presentem, inclús les que ha presentat el Partit Socialista, ja estan en una llei que presentava
Izquierda Unida i no sé què.

Clar que hi han alternatives.
El problema és que una llei com la que vostés presenten ací, que li repetisc el mateix que li vaig dir en el debat de totalitat, que de 112
articles, realment, de desplaçament i mobilitat només n'hi han 20, val?
, i que la resta és una sèrie de qüestions reglamentistes sobre transport de viatgers, de temes d'infraestructura, d'inspecció.
.
.
inclús han vullgut clavar el tema de la seguretat en el sistema ferroviari en esta pròpia llei en l'agència esta estranya que vostés estan creant i diuen que això és el que donarà compliment als compromisos que vostés van adquirir ací en la comissió d'investigació del metro.

Això no és una llei de mobilitat, i molt menys una llei de mobilitat sostenible.
I
insistisc en el que li he dit abans, hem de canviar radicalment, i no és ninguna broma.
Jo els demane que ho reflexionen, si no volen com a membres del
Partit Popular, com a persones, del que suposa el tindre este sistema de
mobilitat que tenim hui en dia que és una autèntica bogeria.
I que és insostenible, perquè no podem mantindre'l, a més, que genera una enorme quantitat de problemes hui en dia i ací.

I hem de començar a planificar les ciutats d'una altra manera.
I pensar que si la gent ha d'anar al metge, en compte de fer grans hospitals que la gent ha d'anar allí en cotxe o se sap de quina manera, de vegades, hem de començar a planificar infraestructures més xicotetes i més pròximes perquè la gent no haja de desplaçar-se forçosament en vehicles privats, que és el que passa hui en dia.

Haurem de dissenyar una xarxa de transport públic que partisca també d'eixos principis i que haurem de plantejar-se de forma clara la intermodalitat.
Però la intermodalitat, no partint del vehicle privat, que és al que se li donen totes les circumstàncies i totes les prebendes, sinó partint dels desplaçaments a peu, a peu, en bicicleta, en transport públic i, en última instància, per al cotxe, en última instància per al cotxe.
I vostés no partixen d'eixe pressupòsit.
Partixen que les coses estan com estan, que els cotxes estan com estant i,
damunt d'això, ni tan sols es plantegen en corregir les coses que vostés fan, a través del seu planejament, que obliguen o que motiven eixa mobilitat forçada.

M'agradaria que en compte de parlar de consensos falsos i d'acceptació d'esmenes que no va a ningun lloc, vinguera algun dia algú del Partit Popular a parlar ací de qüestions de conceptes, de debats.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
de principis.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Giner, mire, vosté diu que les coses són subjectives.
Sí, però n'hi han coses que se poden objectivar almenys.

Vosté diu que la sostenibilitat és una qüestió de paraules.
No, mire, és que no és una qüestió de paraules.
Per a vostés és una qüestió de paraules i de foto.
I fer ací el panell de canvi climàtic i que el senyor Esteban González Pons se fera la foto, doncs, és per a la foto i és qüestió de paraules.
I vostés se pensen que açò és una qüestió de fer-se ara
modernos i vostés parlen de mobilitat sostenible, quan ni tan sols han segut capaços de posar eixa paraula en el títol de la llei, perquè no se la creuen.
I no és una qüestió de paraula.
És una qüestió d'estils de vida i és una qüestió peremptòria.

El canvi climàtic, per molt que el primo de Rajoy pense que no existix, està ahí.
M'entén?
Els científics ja diuen que en l'any 2041 la ciutat de Còrdova -Còrdova, Espanya- haurà pujat de temperatura entre quatre i set graus.
Vosté sap la barbaritat que és això?
I vosté sap que la mobilitat està relacionada amb el gasos d'efecte hivernacle, que són els que estan generant el canvi climàtic?

Açò és una qüestió de paraules?
No és una qüestió de paraules.
És una qüestió de supervivència, almenys de la nostra espècie.
Jo vull que els meus fills i els meus néts puguen tindre una viabilitat com a espècie en este planeta.
I això té molt a vore amb açò.

Vosté coneix les ciutats d'este país?
Vaig a posar-li un exemple de la ciutat de València, que com estem ací li vaig a posar l'exemple.
Mire, ha vingut bé allò de l'hospital que s'ha dit adés.
Resulta que els habitants de Torrefiel tenen com a referència l'hospital de La Fe, que abans el tenien a un quilòmetre i ara el tenen a quatre quilòmetres a l'altre costat de la ciutat.
I no s'ha allargat, per exemple, la línia 6 dels autobusos que ve de Torrefiel.
.
.
, no s'ha allargat cap a la nova Fe.
I hui, hui, estan demanant-ho els veïns de Torrefiel.
Això és
cabal, senyor Giner?
Això no és cabal.
No és cabal no pensar que se fa un macrohospital a l'altra punta de la ciutat, i els que tenen este hospital de referència no tenen manera de desplaçar-se.

O la baixada al riu.
La baixada al riu ací al costat d'on estem s'ha farcit de túnels.
Per què?
Perquè l'amo de les ciutats és el cotxe, no són els vianants.
Sap vosté quants atropellaments n'hi ha a les vores del riu de la gent que baixa al parc?
O siga, tenim un jardí, el jardí del Túria que se'ls ompli a vostés la boca de parlar del jardí del Túria, i per a accedir a eixe jardí han fet vostés ahí una via ràpida, que els cotxes a més ni respecten els semàfors, quan hauria de ser un bulevard de trànsit pacificat on la gent poguera passejar cap al riu sense perill i, a més, n'hi haguera carrils bici suficients i segurs per a baixar.
Eixa és la realitat, senyor Giner!
Eixa és la realitat en la qual vivim, la realitat.
.
.

I no m'ha dit vosté res.
.
.
, vosté parla de sostenibilitat, però no me diu res de la petjada ecològica que tenim, que en la nostra comunitat és un 7,2 enfront del 6,39 de la mitjana espanyola i que en la biocapacitat del
planeta és 2,39.
Tenen alguna cosa a dir sobre açò, senyor Giner?
Alguna idea?
O anem a seguir aixina fins que açò rebente?
Eixe és el tema.
Eixe és el tema.

I nosaltres estem plantejant que en este moment s'han de fer lleis responsables, que s'ha de frenar el canvi climàtic, que s'ha de tindre un altre concepte de mobilitat, que s'han de reduir desplaçaments.
I la seua política, la que vostés afavorixen el que fa és augmentar els desplaçaments irresponsablement, irresponsablement.

Vostés el que fan són polítiques que obliguen la gent a desplaçar-se cada vegada més.
I a més, fan polítiques que primen el cotxe privat sobre altres modes blans de desplaçar-se o el transport públic.

No se preocupe, el senyor Zapatero també ho va fer.
Quan li dóna 1.
500 euros d'ajuda a la compra del vehicle privat, què està fent?
Què està fent?
Llançar un missatge molt clar: el vehicle privat és l'amo.
I nosaltres diguem: no, escolte, primer, el vianant; després, el ciclista, transport públic, si pot ser per fer ferrocarril; després, transport col·lectiu a motor, i, finalment, el cotxe.
Eixa la seqüència, no al revés.
I vostés la fan completament al revés.

I després, efectivament, en esta llei tots els sectors implicats, senyor Giner, tots,
malgrat els acords puntuals, que jo puc congratular-me que vostés s'hagen assentat a última hora, en algun sector s'aplegara a acords.
Però han deixat insatisfet a tot el món.
I ho han fet a corre-cuita i malament.
Per això vostés no volien que esta llei aplegara ací i per això fins a última hora el ple ha estat en dansa.
El que passa és que via sectors d'altres temes i altres lleis.
.
.
, que han pressionat que vostés facen este ple.
Però vostés esta llei també la volien deixar caure perquè els incomoda, perquè està tot el món que trina.
Perquè, efectivament no se pot enganyar tot el món i tota l'estona.

I finalment, la traïció que suposa esta llei, que diuen vostés que amb açò complixen amb la comissió d'investigació de l'accident de metro.
Mire vosté, això, això, l'únic que puc qualificar-lo és de traïció, i me quede curta.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor Giner, parlar deu minuts, ací dalt de la trona, sense dir res de la llei podria fer-me pensar.
.
.
i podria jo
dir-li ara ací en este moment que és que vosté no se l'ha llegida.
Però no, no vaig a dir-li-ho perquè sé que vosté se l'ha llegida i sé per què vosté en els deu minuts que ha utilitzat en esta trona no ha esmentat res de la llei.
Ho sé perfectament, com vosté sap que jo ho sé.

Vosté, en els deu minuts que ha estat en esta trona, no ha dit per què.
.
.
, si vostés han eliminat, a través d'esmena seua, l'article punt 7 de la llei inicial i l'article 41 que fa referència a les zones de dèbil demanda, si vostés l'han eliminat per esmena seua, vosté hauria d'haver explicat este matí ací per què en última instància hui han vullgut tornar-los a introduir i no ho han aconseguit perquè el meu grup no ho ha acceptat.
Hauria d'haver explicat això ací i haver entrat en el fons.
Jo sé que vosté no li interessa entrar en això i per això ha parlat del que ha parlat, de tot, menys la llei.

O vosté hauria d'haver este matí, també, en la intervenció d'abans, haver explicat què van a fer respecte a la votació -a la qual m'he referit abans- que preocupa als taxistes d'Elx, es a dir, eixa votació que permet entrar en àrees funcionals a taxis d'altres àrees funcionals sense el permís vinculant de l'ajuntament corresponent.
Tampoc s'ha definit.
Sabrem després en el moment de la votació què és el que va a fer.
Però tampoc s'ha definit a eixe respecte.

Mire, esta llei jo sé que és un pes per a vostés.
Jo sé que en esta llei el conseller havera donat el que havera estat en les seues
mans perquè esta llei hui no havera passat per este ple.

Però, senyor Giner, mire, jo ja li he dit abans que si nosaltres guanyem les
eleccions modificarem esta llei i farem una llei acceptable, perquè la consensuarem amb temps suficient amb tots els sectors implicats, i no, com
han fet vostés en les últimes dos setmanes, que han fet un verdader empastre, intentant enganyar a
tots, i no ho han aconseguit.

Però li dic una cosa, si nosaltres no guanyem les eleccions i les tornen a guanyar
vostés, jo me jugue amb vosté ací una paella que no tarden ni tres mesos en modificar esta llei que hui
aprovarem, ni tres mesos.
Me jugue una paella ací davant de l'hemicicle amb vosté, ni tres mesos.
I sap per què?
Perquè esta és una llei in-fu-ma-ble.
És una llei que no se sosté.
Que vostés són els primers que ho saben.
Que han fet un embolic, han fet realment un bonyigo
de llei,
(veus) ho saben perfectament.
I per tant, si no són nosaltres els que la fem nova, seran vostés els que la modificaran d'una forma molt, molt ràpida.

Però també voldria acabar referint-me.
.
.
, perquè, bé, vosté no ha parlat res de la llei, supose que ara me dirà alguna cosa, no ho sé.
En estos dies que els empresaris del polígon industrial Joan Carles I exigixen solucions al col·lapse de vehicles privats que patixen, vostés també.
.
.
, i estic parlant-li d'un tema de novetat, perquè està en la premsa estos dies, en els mitjans de comunicació el que estan diguent els empresaris del parc industrial Joan Carles I, el que
està al voltant de la Ford, que estan queixant-se que tots van en cotxe particular i
que allí ja no caben.
.
.

Doncs bé, ací hui ha de saber tot el món, ha de saber-se ací, davant d'eixe reivindicació que estan fent eixos empresaris, que vostés es neguen, s'han negat en comissió i previsiblement se negaran, evidentment, després en la votació ací en el plenari, a la implantació de plans de mobilitat de polígons industrials o empresarials que ha proposat el meu grup parlamentari en les
esmenes.
Ho han d'explicar.
Han de donar alguna resposta a eixos empresaris del polígon Joan Carles I d'Almussafes que estan reivindicant això que nosaltres hem presentat en esmena, per què vostés han votat en contra.

Davant d'eixes reivindicacions, vostés han estat callats, no han respost.
Com fa sempre, el conseller parla quan va a
tallar un cinta, però quan n'hi han empresaris, com és este el cas, que parlen de qüestions que afecten a la seua conselleria i a ell no li interessa, el conseller
calla.
Però ací cal saber que nosaltres hem proposat plans de mobilitat de parcs empresarials i
polígons industrials, i vostés han dit que no.
I d'això han d'enterar-se els empresaris del parc empresarial Joan Carles I.

En definitiva, -ja he acabat perquè no me queda temps- és una pèssima llei la que hui van a aprovar, que no té cap recolzament.
Vostés han quedat en evidència davant de tots.
I, senyor conseller, no m'està escoltant, però ho dic al Grup Parlamentari Popular, el millor que podrien fer és, abans d'aprovar açò que van a aprovar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
el que haurien de fer és retirar-la per dignitat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Giner.
.
.
senyor Giner, per a tancar el torn de rèpliques.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Signes, la primera qüestió.
Vosté ha fet referència, encara que ho ha expressat malament, perquè ha dit el punt 7, però està clar que vosté feia referència a l'article 40.
7 i a l'article 41.
Home!
que vosté qüestione des d'esta trona la retirada d'eixos articles, quan el ben cert és que vostés, vosté, en nom del seu grup parlamentari, tenien unes esmenes perquè es retiraren abans de conéixer les nostres, que van provocar la seua retirada, doncs ara no té massa sentit que vinga vosté ací i diga això.

I torna a parlar de si vostés guanyen les eleccions.
Home, és una hipòtesi ben poc probable!
I que si les guanyen la modificaran.
Bé.
Però jo li accepte el repte de la paella amb una condició: convidem a la companya diputada també.
La paella mos la menjarem si vosté té raó en el seu poble i si tinc jo raó en el meu poble.
Allí l'espere.

I, en tot cas, ha fet vosté referència a la qüestió d'Elx.
Mire vosté, jo crec que vosté coneix que en les àrees d'utilització conjunta se necessita acord dels ajuntaments que representen el 75% de la
població de l'àrea.
Això ho ha de conéixer vosté.
I en l'àrea d'Elx això que vosté planteja depén en exclusivitat del mateix Ajuntament d'Elx.
Aixina de clar, aixina de clar.

I donat que, tant vosté com els grups de Compromís i de No Adscrits han fet referència que si no hem parlat de la llei, hem parlat de les qüestions vinculades a la llei.

Jo li he de dir en esta intervenció, en esta rèplica, que sí que hem parlat de la llei, i del contingut de la llei i de la importància d'eixe contingut, en el tràmit parlamentari, en la comissió, i ara ací també.
Una llei de la qual mos sentim satisfets i mos sentim orgullosos, perquè determina, entre altres coses, que les administracions promoguen la mobilitat
de les persones com a element essencial de la qualitat de vida.

Una llei que fa que les administracions orienten la potenciació de la mobilitat simultàniament amb objectius com, per exemple, la millora constant dels nivells de
seguretat i la disminució dels índex d'accidentalitat.

Una llei que a més garantix la igualtat dels ciutadans en l'accés als llocs de treball, formació, servicis, oci i cultura.

Una llei per a la qual la qualitat de l'entorn urbà i del medi ambient són un objectiu irrenunciable, que busca la disminució dels nivells de soroll i de les emissions atmosfèriques.

Una llei que busca la disminució dels consums energètics promovent la utilització progressiva de fonts renovables.

Una llei, senyor Signes, senyories, que oferix als ciutadans un sistema
integrat de transport.
D'això és del que parla la llei.

Són vostés els que han vingut ací i han parlat de tot, menys del que és el contingut de la llei.
Una llei que parla dels desplaçaments no motoritzats, que regula els plans de mobilitat municipals, comarcals,
metropolitans o específics, que són els instruments que concreten els objectius plantejats en este projecte de
llei.

Una llei que relaciona els drets i els deures dels ciutadans en relació amb el transport públic i que crea un òrgan de participació ciutadana, que a vostés que no els agrada molt, que és el fòrum de mobilitat.

Això és el que planteja esta llei, entre d'altres coses.

Una llei que aposta clarament pel servici públic de transport.
Ahí estava vosté, però ací hi ha una aposta claríssima per eixe sistema públic de transport, que introduïx el pla de transport públic de la Comunitat Valenciana i regula els projectes de servici públic, la contractació i els títols de transport.

Una llei que realitza una regulació específica del servici del taxi i crea un consell del taxi de la Comunitat Valenciana.

Una llei que regula les distintes infraestructures del transport en una única llei, en un sol cos, amb l'única excepció de les carreteres que ja tenen la seua llei, com vosté sap, específica, si bé se'ls aplica aspectes del projecte.

Una llei que determina la compatibilitat de les infraestructures de transport
en l'entorn, que contempla les estacions i terminals de viatgers, les
infraestructures logístiques i l'administració de les infraestructures de transport, a càrrec principalment d'una entitat ja existent, com és l'ens gestor de la Xarxa de Transport i Ports de la Generalitat valenciana.

Això era per a vosté parlar de la llei?
Això, per part del meu grup parlamentari, ho hem fet al llarg de la tramitació.

Hem parlat de la llei, del seu contingut, del que significa, de la transcendència, que és una llei pionera.
Però vostés han anat al seu rotllo, al paquet d'esmenes que han copiat de Greenpeace i d'Esquerra Unida, als quals vostés van votar que no a Madrid.
I han vingut ací i el (inintel·ligible) .
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Giner.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
ha sigut la incoherència, la incoherència del seu grup parlamentari.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.

Empezamos por las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Votamos las enmiendas transaccionales que suponen la retirada de la 47, 81 y
123.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85.
Quedan aprobadas las enmiendas transaccionales.

Ahora votamos la enmienda número 10.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; abstenciones, 4.
Queda aprobada.

Ahora votamos la 39, 46 y 69.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86.
Quedan aprobadas.

Y ahora votamos la 1, 3, 4, 7, 8, 13, 16, 18, 19, 20, 24, 27, 34, 35, 37, 49,
50, 51, 56, 59, 94, 102, 105, 106, 107, 109, 113, 125, 127, 137, 145, 149, 150,
172, 190, 201, 223, 232, 236, 243, 249, 258, 270, 272, 280, 285, 287, 289, 291,
308 y 317.
Comienza la votación.
Votos a favor, 38; votos en contra, 48.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos la 9, 30, 31, 63, 66, 73, 76, 79, 80, 86, 87, 90, 91, 121, 128,
129, 130, 131, 132, 139, 142, 143, 152, 153, 154, 155, 156, 158, 162, 165, 166,
167, 168, 170, 176, 178, 180, 182, 186, 187, 193, 194, 197, 212, 213, 214, 221,
225, 226, 227, 228, 230, 239, 242, 248, 253, 255, 263, 266, 283, 284, 293, 295,
296, 297, 298, 300, 301, 302, 310, 322, 323, 327, 329, 331, 332 y 338.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 36; votos en contra, 46; abstenciones, 4.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos la 174, 175, 177 y 251.
Comienza la votación.
Votos a favor, 33; votos en contra, 50; abstenciones, 2.
Quedan desestimadas.

Ahora pasamos a las enmiendas de la Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos.

Votamos, en primer lugar, la número 15.
Comienza la votación.
Votos a favor, 2; votos en contra, 81.
Queda desestimada.

Votamos la 22.
Comienza la votación.
Votos a favor, 2; votos en contra, 85.
Queda desestimada.

Votamos la número 23.
Comienza la votación.
Votos a favor, 2; votos en contra, 85.
Queda desestimada.

Ahora votamos la 26.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 80.
Queda desestimada.

Votamos la 311.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 49; abstenciones, 31.
Queda desestimada.

Votamos la 321.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 48; abstenciones, 33.
Queda desestimada.

Votamos la 321.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 46; abstenciones, 33.

Bien, ahora votamos la 28, 29, 32, 52, 53, 60, 62, 65, 70, 71, 72, 75, 82, 85,
93, 95, 104, 114, 120, 192, 202, 233, 260, 279.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 47.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos la 2, 6, 11, 74, 77, 108, 112, 116, 117, 203, 224, 229, 237,
247, 256, 267, 268, 315, 325, 330 y 339.
Comienza la votación.
Votos a favor, 35; votos en contra, 48; abstenciones, 4.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos la 62.
Comienza la votación.
Votos a favor, 35; en contra, 46; abstenciones, 5.
Queda desestimada.

Ahora pasamos a las enmiendas del Grupo Compromís.
Votamos la 210.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 81.
Queda desestimada.

Ahora votamos la 312, 314, 315, 320, 333, 334, 35, 36 y 337.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 48, abstenciones, 34.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 47.
Quedan desestimadas.

Y ahora vamos, señorías, a pasar al articulado.

Señorías, vamos a votar el artículo 1.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 40.
Aprobado.

Votamos el artículo 2.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47, votos en contra, 40.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 3.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 40.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 5.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 37; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 6.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 37, abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 7.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 38; abstenciones, 1.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 8.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 41.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 9.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 10.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 36; abstenciones, 3.
Aprobado.

Votamos el artículo 11.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, 1; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 12.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 13.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 14.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 40.
Queda aprobado.

Ahora votamos, señorías, el artículo 15.
Comienza la votación.
Votos a favor, 78; votos en contra, 2, abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 16.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 17.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; votos en contra, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 18.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 39; abstenciones, ninguna.
Queda
aprobado.

Votamos el artículo 19.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 20.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 37; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos, señorías, el artículo 21.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 39.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 22.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 33; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 23.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; votos en contra, 4; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Y ahora votamos el artículo 24.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 1; abstenciones, 38.
Queda aprobado.

Y ahora votamos los artículos 25, 26 y 27.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79; abstenciones, 7.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 28.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 29.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 30.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; abstenciones, 6; en contra, ninguno.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 31.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 33, abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 32.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 34; abstenciones 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 33.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 34.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 33; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 35.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 36.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el 37.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; en contra, ninguno; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el 38.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; votos en contra, 4; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el 39.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 40.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 41.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 33; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 42.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; votos en contra, 3; abstenciones, 4.
Aprobado.

Votamos el artículo 43.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 40.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 44.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el 45.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el 46.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 37; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 47.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; votos en contra, 1; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el 48.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el 49.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 50.
Comienza la votación.
Votos a favor, 45; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 51.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 37; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 52.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 53.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 54.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 37; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el 55.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 38; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Bueno, continuamos con la votación.
.
.
(Veus) Votamos el artículo.
.
.
Votamos el artículo 56.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, 40.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 57.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 39; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el 58.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 40.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 59.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; en contra, ninguno; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 60.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 39; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Y ahora, señorías, votamos del 61 al 70, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; abstenciones, 6.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 71.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 41.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 72.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, ninguno; abstenciones, 40.
Queda aprobado.

Votamos ahora del 73 al 79, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; votos en contra, ninguno; abstenciones, 6.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 80.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 39; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el 81.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 37; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 82.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 35; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Y ahora votamos del 83 al 93, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; votos en contra, ninguno; abstenciones, 6.
Quedan aprobados.

Ahora votamos el 94.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 35; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Ahora votamos el 95.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 34; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el 96.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; en contra, ninguno; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el 97.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 39; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el 98.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, 37; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 99.
Votos a favor, 82; en contra, 1; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el 100.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 4; abstenciones, 37.
Queda aprobado.

Y ahora votamos, señorías, del 101 al 107 ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; en contra, ninguno; abstenciones, 6.
Quedan aprobados.

Votamos el 108.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 4; abstenciones, 37.
Queda aprobado.

Votamos el 109.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; en contra, 3; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 110.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; votos en contra, 4; abstenciones, 2.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 111.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 3; abstenciones, 37.
Queda aprobado.

Y ahora votamos la disposición adicional primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 35; abstenciones, 6.
Queda aprobada.

Votamos la disposición adicional segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 35; abstenciones, 6.
Queda aprobada.

Ahora votamos la disposición adicional tercera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; votos en contra, 4; abstenciones, 2.
Queda aprobada.

Votamos la disposición adicional cuarta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 39; abstenciones, 2.
Queda aprobada.

Votamos la disposición adicional quinta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 35; abstenciones, 6.
Queda aprobada.

Votamos la disposición transitoria primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; votos en contra, 2; abstenciones, 4.
Queda aprobada.

Votamos la disposición transitoria segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 37; abstenciones, 4.
Queda aprobada.

Votamos la disposición transitoria tercera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 35; abstenciones, 6.
Queda aprobada.

Votamos la disposición transitoria cuarta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 6; abstenciones, 35.
Queda aprobada.

Ahora votamos la disposición derogatoria única, la disposición final primera y la disposición final segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; votos en contra, 1; abstenciones, 6.
Quedan aprobadas.

Votamos la exposición de motivos como preámbulo de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 6; abstenciones, 35.
Queda aprobada la
exposición de motivos.

Y ahora votamos la totalidad.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 41.
Señorías, queda aprobada la Ley de movilidad de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Projecte de llei, de La Generalitat, dels serveis de prevenció, extinció d'incendis i salvament de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local (BOC número 297)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto: debate y votación del dictamen de la Comisión de Gobernación y Administración Local sobre el Proyecto de ley de La Generalitat de los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento.

Tiene la palabra para la presentación del dictamen de la comisión el señor Jiménez.
(Aplaudiments)

El senyor Jiménez Bueso:

Gràcies, molt excel·lent senyora presidenta de Les Corts.

Il·lustres senyores diputades, il·lustres senyors diputats.

Pensaba que se disolvería esta cámara sin que este diputado tuviera ocasión de dirigirse a ustedes desde esta tarima, pero no.
Me corresponde, como
secretario de la Comisión de Gobernación y Administración Local, como decisión unánime de los miembros de la misma, presentar ante el Pleno de esta cámara el dictamen de la comisión del Proyecto de ley de La Generalitat de los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento de la Comunidad Valenciana.

El proyecto de ley fue presentado ante la cámara el pasado día 25 de enero de 2011 y fue tramitado por el procedimiento de urgencia por la
Mesa de Les Corts en la reunión celebrada el día 1 de febrero, publicándose en el Boletín Oficial de Les Corts número 285, de 7 de febrero.
El plazo para la presentación de enmiendas concluyó el 17 de febrero de este año.
Las enmiendas parciales presentadas fueron 216, correspondiendo 67 al Grupo
Parlamentario Popular, 67 también al Grupo Parlamentario Socialista, 33 al Grupo Parlamentario Compromís y 49 a la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
El 2 de marzo se celebró el Pleno de toma en consideración y el mismo día la Mesa de la Comisión de Gobernación y Administración Local aprobó la ordenación de enmiendas, que se publicó en el
Boletín Oficial de Les Corts, número 295, de 8 de marzo.

El debate en comisión de las enmiendas parciales presentadas se celebró el día 11 de marzo, aprobándose 101 enmiendas parciales.
Las enmiendas mantenidas son 34 enmiendas del
Grupo Parlamentario Socialista, 33 enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís y 48 de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
El dictamen fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts de 21 de marzo de 2011.

Espero que el grado de acuerdo que se vio claramente manifestado en el debate
en comisión continúe en el desarrollo del debate que vamos a asistir a continuación.
Y quisiera añadir que ha sido para mí un placer y un honor, breve pero intenso, poder dirigirme a sus señorías desde esta tarima.
Y estoy seguro que en próximas legislatura tendremos ocasión de debatir un poquito más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Jiménez.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Aquesta llei de bombers de serveis de prevenció, extinció d'incendis i salvament des del nostre punt de vista arriba tard.
A més, es presenta a votació in extremis en l'últim ple, quan aquesta era una llei necessària i que s'hauria d'haver vist abans.
Ja ho vam dir quan es va aprovar la llei de protecció civil i gestió d'emergències, ja vam dir que era necessari vore la llei de bombers i una llei d'emergències juntes, juntes en el temps per a valorar el conjunt que componien a l'hora d'establir el marc regulador de la gestió i prevenció d'incendis.

Si des de qualsevol perspectiva operativament eficaç el cos de bombers és l'aspecte qualitatiu i prevalent per a la lluita de prevenció i extinció d'incendis, calia conéixer aleshores quina composició qualitativa i quin nombre de bombers era una unitat operativa mínima o essencial, quines ràtios per població i territori es consideraven idonis, per exemple.
Ens resultava difícil vore les funcions dels grups complementaris, bombers voluntaris i bombers d'empresa, sense que estiguera establit quines funcions exercien els bombers
professionals i quines dotacions.
Ho volíem negre sobre blanc en la llei i no pendent de la conjuntura que es poguera
establir en el reglament anterior.

I encara hui en esta llei seguim sense eixes ràtios ni tan sols com a objectiu per aproximar-nos a les recomanacions de la Unió Europea.
Seguim sense establir quantificacions raonablement suficients d'efectius per a les necessitats de seguretat i tampoc sabem quins seran els
continguts dels cursos de l'Ivaspe o la seua duració.

Reconeixem, això sí, des d'Esquerra Unida, que en els mesos transcorreguts des que se va presentar el
projecte de llei aquest s'ha modificat molt perquè s'ha estat negociant amb els sindicats intensament i moltes de les reivindicacions
de representants de bombers, dels representants laborals, s'han incorporat al text, en especial les de caràcter laboral.
Encara que, tampoc ens enganyem, açò ha sigut així perquè la relació del Consell amb els serveis d'extinció d'incendis estava molt calenta eixa relació, estava a punt d'ignició, especialment per reiterats incompliments en els pagaments.
I el Partit
Popular, evidentment, no volia arribar a una campanya on els bombers estigueren
escoltant tot el dia els seus mítings, necessitaven apagar el foc i esta llei és l'aigua necessària.

Estes incorporacions ja fora de termini i via autoesmenes del Grup Popular han
millorat els aspectes professionals de la llei i també han aconseguit dissimular el que era notori en un principi.
I és que el Partit Popular no dóna consideració de servei públic als serveis antiincendi i que li agradaria, de fet, privatitzar-lo.
Però açò mateix no ha passat amb els aspectes de fons més polítics.
Perquè després d'haver negociat amb els sindicats no s'ha fet res per acostar posicions amb els grups polítics.
No hi havia temps, no hi havia voluntat política i tot eren presses.
I, per tant, queden sense resoldre aspectes
transcendents i de fons.

Respecte a això, per exemple, hi ha una qüestió pendent, respecte a la segona activitat.
I és que no identifica la inspecció de plans d'incendis com una activitat nodular per al cos de bombers com a segona activitat,
quan per edat o per condicions sobrevingudes no es pot donar el rendiment, no
es pot donar el rendiment òptim per al servei d'extinció.

Nosaltres ja hem assenyalat en altres ocasions la nostra preocupació perquè ens deixava la inspecció de plans d'incendi oberta a possibles privatitzacions.
Què millor que els treballadors públics per aquesta labor!
Molt ens temem nosaltres que si no s'ha volgut fer el més lògic és perquè pensen externalitzar al sector privat aquesta funció.

I, finalment, i el més important per a Esquerra Unida, és que nosaltres volíem -i continuem volent- una llei de bombers que establisca un cos únic de tots els efectius, amb espai territorial de País Valencià, que permeta maximitzar l'eficiència i la distribució de recursos operatius.

Volem -i aquesta llei deuria haver servit per a això- acabar amb les disfuncions que suposen, per un costat, les separacions
provincials de les diputacions, les seues fronteres burocràtiques, que també, de forma menor, succeïx amb els termes municipals i els seus serveis de bombers.
Només, aquestes divisions provincials, només aconsegueixen ser un obstacle per a la racionalització de recursos i per a la seua eficiència.

Un cos únic, estem segurs, des d'Esquerra Unida, augmentaria l'eficiència operativa i ajudaria a optimitzar el servei.
Nosaltres hem presentat
esmenes al respecte.
Però, naturalment, si no es contemplen aquestes esmenes sobre el cos únic, no podem recolzar la llei.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Pel Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Si n'hi ha alguna expressió en què podríem qualificar este ple de legislatura seria la d'un ple d'urgència.
Podíem resumir, en l'expressió d'Stéphane Hessel, que ha publicat un opuscle molt bonic sobre Indigneu-vos, i nosaltres ho podríem traduir al valencià com «qui no plora, no mama».
És a dir, hi ha hagut una reivindicació, per part d'uns col·lectius de la custòdia compartida, de bombers i altres que s'han expressat i, per tant, trobem este ple.

Este ple i esta llei important, en una situació un poc ambivalent.
Perquè esta llei de bombers, que té un títol estrany, un títol de serveis de prevenció, extinció d'incendis i salvament a la Comunitat Valenciana quan, realment, el que s'estava demanant és l'articulació d'una llei de bombers, una llei fonamental, que formava part dels acords del
Consell amb els sindicats, bàsicament, del sector públic de bombers.
I que des de l'any 2004 esta llei és reclamada per a articular una situació anormal que n'hi ha en la gestió i en la prevenció dels incendis, per a dotar de major eficàcia el que, en estos moments, és un cert caos.
Un cert caos perquè el servei se presta en sis entitats diferents: tres capitals -València, Castelló i Alacant- i tres consorcis provincials.
Això és un caos.
Això era una situació que provoca un mal servei en el que és un servei públic essencial.

Però, eixa llei que hem reclamat, que s'ha reclamat, que era necessària, arriba finalment en un tràmit d'urgència.
Un tràmit d'urgència, segurament derivat de les urgències d'algun grup parlamentari o d'algun govern que ha de fer vore el que no s'ha fet durant tota la legislatura, i és l'aprovació de lleis que realment siguen útils per a solucionar els problemes dels ciutadans.

Esta llei venia precedida per una situació molt difícil.
Perquè hem de recordar que fa un any el sector professional dels bombers es va
mobilitzar d'una forma molt ostentosa, perquè en el tràmit previ de consulta amb els sindicats no se'ls havia tingut en compte.
Fins i tot, se va enviar el projecte de llei al Comité Econòmic i Social sense que els sindicats tingueren coneixement d'eixe text.
I això va crear una inquietud, una alarma i una falta de diligència per part del govern.
Les reivindicacions que, des dels col·lectius professionals del sector de bombers en les diferents representacions -Comissions Obreres, UGT, CGT, la Intersindical Valenciana-, s'estan donant són i eren la creació d'un cos únic de bombers.
Això és fonamental.
Perquè, en estos moments, la funció pública de bombers està atomitzada en sis àmbits administratius.

Regular d'una forma clara i positiva els processos de formació entorn a la formació contínua i els itineraris formatius, pel que fa a la qualificació professional.
Era una reivindicació que, en aquell moment -estem parlant de fa més d'un any- no s'havia tingut en compte.

Se parlava també del que són les ràtios professionals de bombers per habitant.
Nosaltres hem presentat una esmena,
que no s'ha tingut en compte, sobre este tema.
No pot ser que tinguem la ràtio més baixa, a nivell europeu, de bombers per habitants.
I, si a això afegim el que suposa la població que s'incrementa durant els mesos d'estiu, doncs ens trobem en una situació certament preocupant.

N'hi havia una reivindicació, i la hi ha, de dotacions, de dotacions mínimes pel que fa a material, a equipatge, per a poder actuar d'una forma efectiva en el que és un problema greu, com és la prevenció i extinció d'incendis.
I, a més a més, tot el que s'havia negociat i s'havia parlat, que no ho veiem en eixe moment en eixe projecte de llei, respecte
al que suposa la disminució de la capacitat psicofísica -estem parlant del tercer torn-, les negociacions de les condicions de treball, etcètera, etcètera.
En eixe avantprojecte no figurava res de tot açò.

Però rectificar és de savis.
I en l'últim temps hem vist que hi ha hagut una rectificació en la bona direcció.
Una rectificació correcta en què nosaltres ens sentim identificats.

Podíem haver anat un poc més lluny.
Podíem haver anat a una millora del text.
Nosaltres hem presentat 33 esmenes -33 esmenes- que, en definitiva, considerem que aportaven i aporten una millora al text
presentat pel govern i negociat pels agents socials representatius en l'àmbit de bombers.

No obstant això, nosaltres considerem que s'ha fet un pas en la bona direcció.
Trobem a faltar eixe pas en la llei precedent, que és la llei 13 de protecció civil i gestió d'emergències, no ha hagut eixa voluntat o eixa possibilitat d'arribar a acords.
I en esta sí que hem trobat una millora qualitativa pel que fa a la definició del que és un bomber, un bomber de l'administració pública, un bomber voluntari o un bomber d'empresa.
Sí que veiem millores pel que fa a l'estructura, a les funcions, a la formació en el Ivaspe; també en les retribucions, en els drets i deures, i pel que fa a l'àmbit sancionador.
Veiem que s'han produït millores.
I, per tant, considerem que s'ha donat un pas positiu en la bona direcció.

I com nosaltres som un grup que ens caracteritzem per fer una anàlisi rigorosa, volem arribar al màxim de la millora.
I, malgrat que no s'han contemplat moltes de les nostres esmenes, considerem que eixe esforç d'acord que hi ha hagut per part de la conselleria -una vegada s'havia comés el primer error de no haver pactat amb els agents involucrats, en els
sindicats, però que s'ha anat rectificant en este procediment exprés i d'urgència; i han hagut millores, podíem haver anat més lluny, però no s'ha arribat-; nosaltres no votarem en contra d'este text, d'esta llei que nosaltres creguem que és la llei de bombers.
I que podíem haver anat més lluny però, en tot cas, és un pas positiu i en la bona direcció.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Pel Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Mercedes Sanchordi, per a explicar la posició del seu grup.

La senyora Sanchordi García:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Anem a assistir ara, d'ací uns minuts, a quasi, quasi -quasi, quasi-, lo nunca visto -i ho dic en el sentit més positiu-, quasi, quasi, lo nunca visto perquè anem a aprovar la llei quasi, quasi per unanimitat, la qual cosa és positiva.
Una llei, que avui anem a aprovar que, cal dir que té poc a vore -té a vore, però té poc a vore- en la que el Consell va aprovar allà pel mes de juliol que, a més, també diguem una cosa, si la llei que haguera vingut haguera sigut la que el Consell
va aprovar en juliol i la que va remetre a Les Corts, ara, el Grup Socialista,
votaria en contra.
Però no, anem a votar a favor de la llei.

Senyories, en política, és cert que són els legisladors, els parlaments, els polítics qui decidixen, en primera i última instància, quines lleis se van a dur endavant, quines lleis van a aprovar-se.
Ara bé, també és cert que mala llei és aquella que no compta amb el coneixement i amb el sentiment d'aquells col·lectius als quals va dirigida.
I eixa és, precisament, la principal diferència, tant de forma com de fons, entre la llei que va arribar a estes Corts este
estiu i la que anem a aprovar ara en març.

I el valor afegit que té esta llei és, precisament, que els col·lectius, els representants majoritaris dels col·lectius dels bombers, han pogut participar i han pogut influir en el que serà, finalment, esta llei, encara que siga -ja s'ha comentat- en l'últim moment.
I ha sigut en l'últim moment perquè pareix ser que existia ja un esborrany d'este projecte de llei, allà pel 2008.
El Consell va aprovar la llei este estiu.
I, després, se va començar a negociar seriosament i se va negociar bé.
I mos van donar les campanades, perquè vam arribar al mes de desembre.
Potser haguera sigut millor -ja s'ha comentat- que esta negociació s'haguera encetat abans.
Potser haguera sigut també millor que també s'haguera comptat o, almenys, informat als grups de l'oposició que estaven per la labor d'ajudar.

Però anem a quedar-nos, hui, en el més important -i anem al fons de la qüestió-, i és l'altíssim grau de consens en què s'ha finalitzat i s'aprovarà este projecte de llei.
Per tot això, precisament, que no és poc, anem a votar a favor.

Tant de bo -i el que vaig a expressar ara és un desig-, tant de bo el desenrotllament reglamentari d'esta llei vaja acompanyat del mateix grau de consens i d'acords, sobretot en el col·lectiu afectat.

Per cert, i ja que estic ací, no sé, no sé si el pròxim conseller o la pròxima consellera d'estes matèries està ara assegut ací -bé, tampoc n'hi ha molta gent-, a la millor forma part d'esta cambra i, a la millor, en estos moments no està assegut ací; però, en qualsevol cas, si està ací, espere que se'n recorde, després quan vinguen els reglaments de la llei.
I, si no està ací, espere que algú d'ací li ho faça arribar.

Com he dit, hi ha hagut, en el procés final de negociació, molts acords que s'han traduït en canvis importants i en canvis de calat, que afecten diferents aspectes d'este text legal.
Vaig a relatar sumàriament aquells que li pareixen al meu grup parlamentari especialment
rellevants.

Per exemple, hi ha hagut canvi respecte a definicions, s'han centrat definicions com, per exemple, àrea i la definició de parc.
Hi ha hagut canvis pel que fa a les escales.
Hi ha hagut canvis en els
accessos al cos de bombers.
Hi ha hagut canvis relatius a la formació.
Hi ha hagut canvis relatius al règim disciplinari.

Una novetat important, la creació d'un òrgan de participació social.
Esperem que se millore i se faça una bona tasca en el desenrotllament reglamentari, sobretot en la seua
composició i funcions.
Se parla, a més, se parlarà per primera vegada de prevenció.
Importantíssim.
Fins ara, quan parlàvem de bombers se parlava de serveis o servicis d'extinció.
No, de prevenció, d'extinció i de salvament.
Perquè, a més, la prevenció és el futur.
És evident que quan les causes o l'origen d'una emergència són causes naturals, és impossible evitar-les.
Però sí que se poden minimitzar els efectes.
Sempre són més importants, en les emergències, les mesures preventives davant de les mesures pal·liatives.
Més canvis.
També hi ha hagut canvis, i s'han homogeneïtzat, els diferents tipus d'assegurances.

Importantíssima -un canvi- la consideració d'agents de l'autoritat dels bombers.
Per què és important i és rellevant este canvi de condició o de consideració?
Per les conseqüències que va a tindre, per exemple, de cara a l'accés a una vivenda; de cara també a quan s'hagen de tindre en compte informes, bé per les companyies d'assegurances, bé per un jutjat -en cas de requerir-lo.

També, finalment, s'han produït actualitzacions.
Actualitzacions necessàries, fent referència a altres lleis aprovades recentment per este parlament com, per exemple, la Llei d'ordenació i gestió de la funció pública i la llei d'emergències.

A banda, queden esmenes, queden esmenes que encara estan vives.
Esmenes tan legítimes, tan oportunes i tan defensables com aquelles que ja han sigut acceptades,
aprovades i, per tant, incorporades al text.
En la comissió se van donar una sèrie de motius per a no acceptar -en comissió- estes esmenes.
Algunes excuses una miqueta peregrines, com que pareix que hi ha
una espècie de.
.
.
O siga, la negociació ha sigut tan bona, tan bona, que n'hi ha una espècie de pacte eteri que mos compromet a tots i que diu que no, que no, que les
esmenes són les que s'han pactat i que no se pot presentar ninguna més.
Doncs, sí, se'n poden presentar més.
És més, se poden acceptar, inclús.
Inclús se podrien transaccionar.

I també, bé, s'ha parlat d'ingerències a l'autonomia municipal.
.
.
Bé, això de les ingerències a l'autonomia municipal està, en el rànquing d'excuses del Partit Popular, està la primera.
La primera, cada vegada que no volen fer o que no volen invertir en
algun poble.

Insistim, per això, en la pretensió que se puga aprovar alguna d'estes esmenes.
Ara bé, curant-nos en salut, jo, per si de cas, sí que demane que, almenys, amb posterioritat, en els reglaments se tinguen en
compte.
Perquè jo no sé si n'hi ha un pacte, però sí que n'hi ha un compromís per part del govern respecte a estes qüestions que han quedat pendents i que tractaran de solucionar-se posteriorment.
Parlaré d'alguna d'estes esmenes.

Per exemple, demanem ràtios de bombers, dotacions mínimes exigibles del servici de bombers, se parla també d'una relació de llocs, és a dir, dotació de més efectius, cosa que al Partit Popular li agrada molt quan ha de demanar-ho a
Madrid, però no li agrada tant quan els ho han de demanar a ells.

N'hi han diverses referències necessàries a la Llei d'ordenació i gestió de la funció pública, la creació d'un comité i seguretat i salut laboral, l'establiment d'una àrea de prevenció i inspecció.
I també se demana que en els consorcis de bombers en què participe la Generalitat valenciana, que deurà contribuir, com a mínim, en el 51%.
I açò no és ingerència en l'autonomia municipal, açò són diners.
I jo crec que quasi tots els ajuntaments estaran d'acord, estaran d'acord.
¡Segur que sí!

En qualsevol cas, mos podem donar per satisfets, no d'una manera total, però si de la mateixa forma que he dit que hi ha hagut un alt grau de consens, la
mostra és una satisfacció d'alt grau també.
Estem satisfets que s'aprove esta nova llei i reconéixer, naturalment, la tasca, la voluntat i l'esforç que hi ha hagut per part de tots.
Naturalment, també, i, en especial, els resultats d'eixa tasca, d'eixe esforç i d'eixa voluntat.

Per la meua part, res més, senyories.
Este és l'últim ple d'esta legislatura, de la setena legislatura, serà, a més, la meua última intervenció en ple com a parlamentària.
A vore, m'agradaria acomiadar-me.
No vaig a fer un acomiadament ni massa llarg ni massa
extens, doncs, per molts motius; per un costat, perquè no me va, i, per un altre costat, perquè em fa, inclús, una miqueta de vergonya.
Però, sí que vullguera dir alguna coseta.

En primer lloc, sens dubte, un record, un sentidíssim record per a tres companys, tres companys que des que jo sóc diputada han faltat, malauradament, com són: Antonio Moreno, Jose Antonio Godoy i José Ramón García Antón.
Des d'ací el meu més sentit record (aplaudiments) per als tres.

I, simplement, doncs, donar les gràcies a tots, diputats, en especial del meu grup parlamentari, a tots els
funcionaris i personal de la cambra, gràcies també als periodistes que mos han ajudat -i moltíssim- en la nostra labor, i gràcies per tot el que m'han aportat, per tot el que he aprés, i, inclús, i sobretot, per tot el que he desaprés, que, moltes vegades, això és, inclús, més important, per tot el que he viscut.
.
.
Bé, jo no vaig a dir
adiós, tampoc vaig a dir hasta luego, així que, senyories, ¡fins sempre!

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Pel Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Verònica Marco té la paraula.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Muy buenos días, señoras y señores diputados.

En primer lugar, saludar, cómo no, al honorable conseller de Gobernación, al señor Castellano, al secretario autonómico, a la directora general, y, también, saludar a los representantes de los sindicatos de UGT, de Comisiones Obreras
y del CSIF, que hoy nos acompañan y que han sido las personas responsables del acuerdo con el que ha llegado
esta ley a estas Cortes.

Señoras y señores diputados, para mi grupo parlamentario es un motivo de orgullo y de
satisfacción el que hecho de que, por primera en la historia de nuestra comunidad, las
Cortes vayan a debatir y a aprobar una ley tan importante como la que regula
los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento de la Comunitat Valenciana, la conocida ley como «de bomberos».

Efectivamente, nos llena de orgullo aprobar este proyecto de ley porque ha sido
el Consell del president Camps el que, por primera vez, ha impulsado una ley necesaria que constituye,
también, una reivindicación histórica del colectivo de bomberos.
Hay que señalar, además, que la ley responde al compromiso adquirido con los ciudadanos por el Partido
Popular durante la pasada campaña electoral y a un compromiso, por tanto, del president Camps.

Por tanto, al Grupo Parlamentario Popular, le satisface esta iniciativa que
demuestra que el Consell trabaja intensamente por los intereses de los
valencianos y cumple sus promesas contraídas con la ciudadanía.

En este sentido, me gustaría recordar que no hace muchos meses, incluso hace pocos minutos, en las
intervenciones de alguno de los grupos parlamentarios, cuando debatíamos la Ley de protección civil y gestión de emergencias, desde los grupos parlamentarios de la oposición se argumentaba que era imprescindible aprobar esta ley de bomberos y que no
era una nueva ley de emergencias.
Sin embargo, hoy, es una realidad la ley de
bomberos en esta cámara.
Ustedes decían que no íbamos a sacar adelante esta ley, que no íbamos a cumplir con nuestros compromisos, sin embargo, hoy, esta ley es una
realidad.

Pues, bien, tal y como se comprometió el Consell, no solo tenemos esta nueva ley de protección civil y gestión de emergencias -que aprobamos el pasado mes de diciembre-, sino que -como decía- hoy aprobaremos esta ley.

Decía la señora Albiol que tendría que haber sido antes esta ley que la otra, o a la vez, o que llega tarde.
Mire, señoría, yo creo que nunca es tarde para llegar acuerdos.
¡Nunca!
Usted dice que es tarde y, además, se contradice, porque luego dice que también se ha hecho con prisas.
Con lo cual, yo creo que, realmente, señora Albiol, lo que a ustedes les ha molestado es que este compromiso, negro
sobre blanco, del presidente Camps, hoy vaya a ser una realidad, y que, además, vaya a contar con el acuerdo social tan importante como con el que va a
contar esta ley, señorías.
(Aplaudiments)

Me gustaría destacar, precisamente, el elemento fundamental que ha acompañado a este proyecto de ley, la voluntad de acuerdo y el espíritu de consenso.
Hay que subrayar que desde la Conselleria de Gobernación, a lo largo de la elaboración del proyecto de ley, se ha contado con la participación activa de todo el sector y de todos los agentes sociales a fin de que se
implicaran e hicieran las aportaciones oportunas al texto.
Y tras meses
intensos de trabajo, diálogo y negociación, el pasado mes de enero, el
conseller de Gobernación, en el seno de la mesa de negociación de la ley, alcanzó un acuerdo con los representantes sindicales de Comisiones Obreras, UGT y CSIF -hoy aquí presentes- para tramitar inmediatamente ante estas Cortes el proyecto de ley que hoy vamos
a aprobar.

Esta ley es la demostración de que el Consell de La Generalitat no solo ha cumplido sus compromisos, sino
que, además, es capaz de llegar a acuerdos beneficiosos para los sectores afectados, y, en
general, para toda la ciudadanía.

Señorías, esta ley es un texto legal ambicioso que contiene una regulación amplia y completa en relación con los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamentos de la Comunitat Valenciana.
Son muchos los aspectos
destacables.
Al abordar esta novedosa regulación, el Consell ha desarrollado las competencias de La Generalitat respetando
plenamente aquellas que corresponden a la administración local y en la propia ley se fijan con claridad las de cada administración.

Señoras y señores diputados de la oposición, hay que ser coherentes con el modelo por el que se apuesta.
Y el modelo
planteado en esta ley es acorde y respetuoso con la legislación vigente, un modelo contemplado en la Ley reguladora de bases de régimen local, en la Ley de régimen local valenciana y en la Ley de protección civil y gestión de emergencias.

La oposición ha planteado un modelo contradictorio, ya que ustedes apuestan por una
participación de La Generalitat en los consorcios de un 51%, algo que vulneraría la autonomía local porque significaría que La Generalitat asumiría la mayoría de los consorcios.
No solo nosotros, el Partido Popular, sino ese acuerdo
entre UGT, Comisiones Obreras, el CSIF, y tantos y tantos agentes que se han
implicado en la redacción de esta ley, apostamos por un modelo, por este modelo consensuado, apostamos
por una ley que respete la autonomía local y las competencias que establece la legislación vigente para los municipios y las diputaciones, con la necesaria colaboración económica, como no puede ser de otra manera, de La Generalitat, que hemos regulado,
además, y establecido en esta ley.

Otra de las contradicciones que nos hemos encontrado es que ustedes pretenden
imponer a los ayuntamientos determinadas plantillas.
Señoras y señores diputados, las ratios, en especial de bomberos, no solamente dependen de la
población, sino que también hay que entrar en criterios de zonificación, de territorio, de riesgo, para valorar las necesidades.
Y, por cierto, señorías, puestos a pedir ratios podríamos pedir al gobierno que iguale la ratio de policía nacional y guardias civiles que llevamos reclamando porque nos iría muy buena para la seguridad de la Comunidad Valenciana, y a ustedes no les he
oído reclamar nada de ello en estas intervenciones que han tenido.
Señorías, respeto total a las competencias municipales en esta ley.

En cuanto a las competencias de La Generalitat, hay que destacar que a La
Generalitat le corresponden las competencias de coordinación de los diferentes servicios.
Esta coordinación se realizará en el desarrollo normativo, que no le quepa la menor duda a la señora Sanchordi que va a ser una realidad, señoras y señores diputados.

En cuanto a la administración local, se establece de acuerdo con la normativa de régimen local que corresponde negro sobre blanco, está en la ley, no lo vamos a cambiar, señorías, y por eso no vamos a aceptar las enmiendas que ustedes pretendían con ese 51%, que hoy corresponde a los municipios la creación y mantenimiento de estos servicios y a las diputaciones provinciales la
asistencia a los municipios para garantizar la prestación de servicios.

Señoras y señores diputados, esta ley contempla los requisitos para ser bombero o promocionar
cualquier escala o categoría para que esos requisitos sean los mismos para el personal de cualquier
servicio existente en la Comunidad Valenciana, garantizando la formación idéntica de todos ellos.
Asimismo, se regulan las condiciones laborales y las
retribuciones, el horario laboral y las vacaciones que con esta ley serán homogéneas par todo el personal.
No es lógico que un bombero en las mismas condiciones en Castellón cobrara menos que en Alicante, o que su formación fuera distinta.
Por lo tanto, apostamos por ese modelo homogéneo en formación y en condiciones laborales.
Otra novedad consiste en otorgar a los bomberos la
condición de agentes de la autoridad.

Señoras y señores diputados -y se me acaba el tiempo-, este proyecto es una apuesta sin precedentes por la coordinación y por un marco legislativo común para todos los servicios de prevención, extinción de incendios y salvamento.

Y para concluir, quiero reiterar, nuevamente, el apoyo del Grupo Parlamentario
Popular a este proyecto legislativo que destaca por su importancia histórica al no tener precedente, por la relevancia de la materia regulada y por el
nivel de acuerdo social alcanzado.

Y a la señora Sanchordi, para finalizar, quisiera agradecerle el apoyo a esta ley, su
trabajo en estas Cortes durante dos legislaturas, y, aunque esta ley, señoras y señores diputados, no haya podido apagar el fuego de algún grupo parlamentario, seguro que ustedes, desde el Grupo Parlamentario
Socialista, desde esos diputados que pertenecieron al Grupo Parlamentario
Socialista, un día podrán decir que contribuyeron a apoyar una ley pionera para la Comunidad Valenciana,
una ley que partió del consenso y del diálogo social.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyora Marcos, abans o després, ¡no!
S'hauria d'haver debatut alhora, al mateix temps que la Llei de protecció civil i gestió d'emergències.
I això és el que vam dir ja en el seu moment, perquè el que necessitàvem era tindre una visió global de l'assumpte.
¿Val?

I, després, tard i amb presses.
¡Clar que sí!
¡Estem en l'últim ple de la legislatura!
S'ha fet molt tard i s'ha hagut de córrer molt per arribar a aquest últim ple.
I això ha impedit, també, en certa manera, el diàleg amb els grups parlamentaris.
I ho han fet tard i amb presses perquè volien tindre-la abans de la campanya electoral.
¡Clar que sí!
Perquè vostés són els que tenien massa focs encesos i necessitaven apagar algun foc per a poder
presentar-se a les eleccions i no tindre el col·lectiu de bombers també cabrejats amb vostés, que ja són massa els col·lectius que vostés tenen cabrejats.

I he dit que està bé el fet que s'haja arribat a un acord amb els sindicats, però que els sindicats accepten l'acord justifica les millores de la llei, però no les seues carències, senyora Marcos.
De totes formes, jo he dit abans que des d'Esquerra Unida tenim un motiu fonamental per a no votar favorablement aquesta
llei, i és que nosaltres considerem que aquesta era una oportunitat per a parlar del cos únic de bombers.
I això està en les seues mans, senyora Marcos.
Es manté viva, està a l'esmena número 200.
És una esmena que diu que el Consell ha de realitzar un estudi funcional i econòmic sobre l'oportunitat d'unificar a un cos únic als bombers, a fi d'incrementar l'eficiència operativa, sense barreres provincials, sense tanta burocràcia, per tal de saber quina és l'òptima distribució dels efectius i els recursos quant la qualificació de la millora de l'economia d'escala.

Està en les seues mans, senyora Marco.
Té vosté l'esmena número 200 davant.
És un dels motius fonamentals pels quals Esquerra Unida no donarà el vot afirmatiu a aquesta llei, a pesar que celebrem, com dic, l'acord arribat a última hora in extremis.

Res més, des d'Esquerra Unida, esperem que se repensen la seua posició sobre la nostra esmena, sobre el cos únic de bombers.
I si no, no podrem recolzar la llei.

Gràcies.

El senyor Morera Català:

El nostre grup parlamentari votarà a favor d'este projecte de llei, considerant que se podria haver fet millor i que se
podria haver recollit més propostes, entre elles, les que presentem nosaltres.

El que calia fer ací era un llei de bombers de la Generalitat valenciana.
I s'ha fet una altra cosa.
S'ha fet una cosa que no és ni txitxa ni llimonà, però, en tot cas, millora la situació que tenim.

I mire, era necessari avançar i superar la fórmula dels consorcis de bombers, perquè això és una cova de lladres, allí n'hi ha un enxufisme i un amiguisme.
I per això la nostra esmena, perquè la Generalitat valenciana se fera càrrec dels bombers de la Generalitat valenciana.
Perquè els casos d'amiguisme i de clavar enxufats en els consorcis és palmari.
Se'n recorden vostés de Maruja Sánchez, la que va propiciar la moció de censura amb un trànsfuga que va fer alcalde al senyor Zaplana?
Doncs eixa va estar col·locada en el Consorci de Bombers d'Alacant.

I sap què passa?
Que quan els diners se dediquen a col·locar amics i amiguitos del alma, no arriben a allò essencial, que són els recursos per als bombers, que exercixen un treball fonamental, amb
equipament i amb material.

Esta llei no arreglarà això.
No ho arreglarà.
No arreglarà la situació d'autèntica situació de depauperació que tenen les dotacions dels parcs de bombers.
Però podríem haver avançat cap a un model d'una millor gestió, més eficaç i més pròxima.

He parlat d'eixa situació de consorcis, que és una ocultació enorme, però li podria donar més dades, més dades, i vostés haveren fet bé d'acceptar la nostra esmena.

Mire vosté, l'estiu passat, el consorci provincial d'Alacant.
.
.
, n'hi ha un senyor, el diputat provincial de bombers, el senyor Javier Castañer, que va fer una cosa molt bonica, i és que en el marc de la Fundació Alcoy Puente de Culturas -per cert en Alcoi encara estem esperant que faça el pont que va cobrar el senyor Calatrava i que el senyor Sanus va deixar ahí empastrat, però bé- Fundación Puente de Culturas.
.
.
, sap que va fer este senyor en eixe model tan preciós que mos ha venut vosté?
Doncs va contractar dos persones, a dos enxufats, amb un procediment de
negociació sense publicitat.
Sap en què consistix açò?
Doncs que els va contractar amb un simple entrevista.
És que n'hi han 15.
000 persones en l'administració pública valenciana -en fundacions, en empreses, en societats públiques- col·locats amb una simple entrevista.

I este senyor sap a qui va contractar?
Bé, per cert, no sé si és campista o zaplanista, supose que serà zaplanista, però em té igual, va contractar, per valor de 63.
000 euros, a eixa fundació que depén del consorci, a un tal senyor.
.
.
al fill de l'alcalde de Famorca, al fill de l'alcalde de Famorca, del Partit Popular, aixina, però no passa res, durant sis mesos i amb un sou complet de més de 30.
000 euros.
I l'altra persona contractada, va ser la parella -el cònjuge- de la secretària del director tècnic del consorci de bombers, el senyor Vicente Baeza Cardona.
Això són els consorcis!

I quan vostés no volen avançar per a solucionar una fórmula obsoleta de gestió i de planificació del que seria una bona llei de bombers de la Generalitat valenciana, sap per què no ho fan?
Perquè no tenen un duro!
I perquè no volen avançar més en una llei que tinguera en compte una autèntica llei de bombers de la Generalitat valenciana com tenen altres comunitats
autònomes.

I aixina la gestió no serà tan eficaç com hauria de ser, no serà d'allò més positiva.
Mos trobarem en situacions com estes, d'opacitat en la col·locació d'amics i coneguts.
I per tant, nosaltres lamentem este extrem.
Vosté ha fet referència a això.
Nosaltres serem partidaris que la Generalitat valenciana tinguera, com a mínim, el 51% dels consorcis i que pagara de forma corresponent al que tenim en
estos moments.

Ja li dic que este és l'últim ple, n'hi han moltes il·lusions dipositades i moltes inquietuds per part dels representants sindicals, s'ha fet un esforç, sabem que és una llei que arriba a l'última hora i pel procediment d'urgència, sabem que és una llei que és: o lo tomas, o lo dejas.
En tot cas, reconeguem que des del passat mes de juliol fins ara s'ha fet una negociació positiva amb els agents sindicals, i per tant, el nostre grup parlamentari
votarà a favor.
Però deixem ben clar que açò no solucionarà el problema de falta de recursos, de dotacions, de materials del que és un servei públic bàsic com és el servei que presten els bombers.
I això la culpa.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
la té, entre altres coses.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Señora Marcos.
Cuando quiera, señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Señora Albiol, es curioso que usted diga que no ha habido diálogo político en estas Cortes.
No me extraña, porque es que usted ni apareció en la comisión para defender sus enmiendas, con lo cual no creo que usted estuviera muy por
la labor de tener ningún diálogo político en estas Cortes, señora Albiol, ninguno.
Usted no apareció, ni siquiera defendió sus enmiendas en comisión.
(Aplaudiments)

Mire, señora Albiol, excusas: si es tarde, si es pronto, si antes o después.
Son las excusas que ustedes utilizan, porque lo que a ustedes les da rabia es
que haya sido este grupo parlamentario, este gobierno, el gobierno del
presidente Camps, el que se comprometió con los ciudadanos en el año 2007 para llevar a cabo esta ley y que esta ley sea una realidad, y que además cuente con el consenso absolutamente de todos, señoría.

Lamento, lamento que hayan desoído, señora Albiol, ustedes, los acuerdos alcanzados por los profesionales y por los
representantes sindicales.
Algo, señoría, que me sorprende bastante y que demuestra una vez más que no escuchan y que esto es una reivindicación histórica del sector, y han desoído al sector.
Que esta ley ha contado con aportaciones de los servicios de
prevención, extinción de incendios y salvamentos, con las aportaciones de las asociaciones de
bomberos, con las organizaciones sindicales y con la comisión de protección civil.

Pero ustedes, señora Albiol, han decidido salirse del acuerdo, han decidido salirse de la
realidad de la Comunidad Valenciana.
Y esto seguramente a ustedes les pasará factura.

Además, es que hay algo que no entiende nadie.
Ya nadie entiende nada, señora Albiol.
Primero, que hagamos la ley; después, una vez hecha y consensuada, ustedes se salen, y ahora dicen que es tarde.
No
se aclaran ustedes.
Ustedes lo único que utilizan son excusas de mal pagador para salirse de este acuerdo y para
no votar «sí» a una ley pionera, a una reivindicación histórica del colectivo.

Y, señor Morera, agradecer también el apoyo de su grupo, del Grupo Parlamentario Compromís, aunque sinceramente no he entendido absolutamente nada de su intervención en estas Cortes, porque usted debería haberse felicitado por este acuerdo histórico y pionero en la Comunidad Valenciana.
Y lo único aquí, una vez más, es utilizar esta tribuna para hablar de cosas que no le interesan
absolutamente a nadie y que están alejadas de la realidad del sector de los bomberos, señoría.

Espero, señoras y señores diputados, que esta ley sea una realidad.
.
.
, en la próxima legislatura, no; ya es una realidad, pero se desarrollará en la próxima legislatura.
Y espero, señoras y señores diputados, que ustedes no terminen la legislatura como lo han estado
haciendo, señor Morera, y es apoyando esta ley y no utilizando esta trona para hablar de
otras cosas que no le interesan absolutamente a nadie.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Marcos.

Señorías, vamos a proceder a la votación.
En primer lugar, vamos a votar una enmienda técnica a la disposición adicional sexta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82.
Queda aprobada la enmienda técnica.

Y ahora empezamos por las enmiendas de Compromís.
Primer bloque, son las enmiendas 14, 18, 21, 37, 42, 88, 101, 104, 106, 108,
110, 133, 138, 140, 168, 183, 193, 195 y 196.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 45.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Ahora votamos la número 144, 146, 150, 152, 154, 156, 158, 160, 162 y 164.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 76.
Quedan desestimadas.

Votamos ahora la 1, 97, 180 y 184.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 45; abstenciones, 31.
Quedan desestimadas.

Ahora pasamos a las del Grupo Parlamentario Socialista.
Votamos la 15, 19, 22,
38, 43, 46, 47, 87, 89, 102, 105, 107, 109, 111, 141, 169, 192, 194, 197 y 198.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 45.
Quedan desestimadas.

Pasamos a las enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Empezamos por el primer bloque: 4, 16, 17, 20, 23,
39, 49, 80, 86, 90, 142, 170 y 199.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 45.
Quedan desestimadas.

Ahora votamos la 57, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 71, 145, 147, 151, 153, 155,
157, 159, 161, 163 y 165.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 76.
Quedan desestimadas.

Y pasamos al último bloque de enmiendas, que es la 6, 12, 13, 24, 25, 28, 33, 34, 44, 45, 92,
94, 98, 103, 125, 174 y 200.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 45; abstenciones, 31.
Quedan desestimadas.

Ahora pasamos al articulado.
Votamos del artículo 1 al 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 5.
Comienza la votación.
Votos a favor, 76; votos en contra, 3.
Queda aprobado.

Ahora votamos del 6 al 8.
Comienza la votación.
Votos a favor, 78; votos en contra, 3.
Quedan aprobados.

Ahora votamos del 9 al 15.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79; abstenciones, 3.
Quedan aprobados.

Ahora votamos en el 16.
Comienza la votación.
Votos a favor, 78; abstenciones, 3; en contra, ninguno.
Queda aprobado.

Ahora votamos del 17 al 19.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, ninguno; abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 20.
Comienza la votación.
Votos a favor, 75; abstenciones, 6; votos en contra, ninguno.
Queda aprobado.

Votamos del 21 al 30.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; abstenciones, 34.
Quedan aprobados.

Votamos el 31.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, ninguno; abstenciones, 31.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 32.
Comienza la votación.
Votos a favor, 76; votos en contra, ninguno; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 33.
Comienza la votación.
Votos a favor, 44; votos en contra, 38.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 34 y 35.
Comienza la votación.
Votos a favor, 76; en contra, ninguno; abstenciones, 7.
Quedan aprobados.

Votamos el 36.
Comienza la votación.
.
.
36 y 37.
Votos a favor, 83.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el 38.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, ninguno; abstenciones, 34.
Queda aprobado.

Votamos el 39 y 40.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, ninguno; abstenciones, 3.
Quedan
aprobados.

Votamos el artículo 41.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 42 al 48.
Comienza la votación.
Votos a favor, 78; en contra, ninguno; abstenciones, 4.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 49.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Votamos el 50.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; votos en contra, ninguno; abstenciones, 29.
Queda
aprobado.

Ahora votamos del 51 al 59.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 60.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 61.
Comienza la votación.
Votos a favor, 45; votos en contra, 3; abstenciones, 34.
Queda aprobado.

Y el último artículo.
Votamos el 62.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; votos en contra, 3.
Queda aprobado el artículo 62.

Ahora votamos la disposición adicional primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81.
Queda aprobada la disposición adicional primera.

Votamos la disposición adicional segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; votos en contra, 3.
Queda aprobada.

Votamos la disposición adicional tercera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83.
Queda aprobada.

Votamos, señorías, la disposición adicional cuarta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; en contra, ninguno; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Votamos la disposición adicional quinta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; votos en contra, 3.
Queda aprobada.

Votamos la disposición adicional sexta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79; votos en contra, ninguno; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Y ahora votamos las disposiciones transitorias primera, segunda, tercera y
cuarta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; en contra, ninguno; abstenciones, 1.
Quedan aprobados.

Ahora votamos la disposición transitoria quinta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; en contra, ninguno; abstenciones, ninguna.
Queda aprobada.

Y ahora votamos las disposiciones finales primera y segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; en contra, ninguno; abstenciones, 3.
Quedan aprobadas las disposiciones
finales primera y segunda.

Y ahora votamos, señorías, la exposición de motivos como preámbulo a la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79; votos en contra, ninguno; abstenciones, 3.
Queda aprobada
la exposición de motivos.

Y pasamos a la votación final.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; en contra, ninguno; abstenciones, 3.

Señorías, queda aprobada la Ley de prevención y extinción de incendios y salvamento de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Projecte de llei de modificació dels articles 86.
3 i 104.
2 de la Llei 8/2010, de 23 de juny, de La Generalitat,
de règim local (reproducció mecanografiada).
Proposta de tramitació, pel procediment de lectura única, previst en l'article 135 del Reglament de Les Corts

La senyora presidenta:

Bien, señorías, y ahora pasamos al cuarto punto del orden del día, que es la propuesta de tramitación por el procedimiento de lectura única previsto en el artículo 135 del reglamento de esta cámara, del Proyecto de ley de modificación de los artículos 86.
3 y 104.
2 de la Ley 8/2010, de 23 de junio, de régimen local.

Señorías, procedemos a la votación.
Comienza la votación.

¡Señorías!
Señorías, he leído «propuesta de tramitación por el procedimiento de lectura única», que es lo que quedamos en la Junta de Portavoces.
Yo no tengo inconveniente,
señorías, de, si quieren, volver a proceder a la votación.
Pero si están un poquito atentos les leo el punto cuarto.

«Propuesta de tramitación por el procedimiento de lectura única».
Sometemos esa propuesta a votación.
Venga, señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 75; votos en contra, ninguno; abstenciones, 7.
Queda aprobado
el procedimiento de lectura única.

Projecte de llei de modificació dels articles 86.
3 i 104.
2 de la Llei 8/2010, de 23 de juny, de La Generalitat,
de règim local.
Debat i votació, si escau, pel procediment de lectura única (RE número 75.
165, BOC número 297)

La senyora presidenta:

Ahora pasamos al debate y votación, por el procedimiento de lectura única, del Proyecto de ley de modificación de los artículos 86.
3 y 104.
2 de la Ley 8/2010, de 23 de junio, de régimen local.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra el conseller y portavoz.
.
.
(Veus i pausa)

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Amb esta sessió de hui tanquem la setena legislatura, una legislatura compromesa amb els
valencians, una legislatura en la qual el Grup Parlamentari Popular no solament
ha donat suport al Consell, sinó que ha aportat novetats tan importants per a esta comunitat com la mateixa Llei
de règim local de la Comunitat Valenciana.

Esta ha sigut la primera norma autonòmica d'estes característiques a Espanya i és el marc sobre el qual s'assenta el municipalisme valencià.
Així ho vam entendre en el seu moment i, per àmplia majoria, aixina se va aprovar en estes Corts.

A més, amb l'aprovació d'esta llei complim el compromís estatutari de crear un marc estable per al municipalisme davant la falta de
voluntat del govern socialista d'establir una arquitectura legal municipalista sòlida per a tot l'estat.

Els municipis són l'administració més propera als ciutadans.
Ells són els que presten directament molts dels servicis que fonamenten el benestar de
la ciutadania, però l'actual crisi econòmica està afectant especialment l'administració local, que ha vist com disminuïen els seus recursos i es posava en risc la seua supervivència.

Precisament per això, el Consell, en un moment com este, ha reforçat el suport a les tres províncies, als 542 municipis, les 34 comarques, les 61 mancomunitats, les 7 entitats
locals menors i les 2 àrees metropolitanes que componen el mapa territorial de la Comunitat Valenciana.

I ho ha fet, entre altres, amb l'aprovació de la Llei de règim local de la Comunitat Valenciana o la posada en marxa del pla local d'inversió més ambiciós que mai hi ha hagut en cap autonomia, com és el pla Confiança, i que representa una inversió superior als 1.
200 milions d'euros.

La llei que hui portem a la cambra reforça el contingut de la nostra norma municipalista, i per això desitjaria que comptara amb un ampli recolzament en bé de les nostres corporacions locals, especialment per part del Grup Parlamentari
Socialista, perquè reconsideren la seua posició i no es queden aïllats una altra volta, com ja va passar quan s'aprovà la Llei de règim local.

Estic convençut que això seria un exercici de responsabilitat i, al mateix temps, els permetria
reconciliar-se amb aquells alcaldes socialistes que es mostraren favorables a l'aprovació de la llei de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies i després comprovaren que el resultat ací no va ser el que ells esperaven.

Però en este cas, a més, estem davant la modificació d'una norma que ha segut pactada amb el Govern d'Espanya.
La modificació d'estos dos articles, l'article 86.
3 i l'article 104.
2, que se sotmeten a l'aprovació d'esta cambra, obeïxen, com ja els he dit, a una exigència de l'administració central de l'estat.

La Generalitat, des d'un primer moment, va expressar la seua voluntat de diàleg i col·laboració, i així va iniciar les negociacions per tal d'arribar el més prompte possible a un acord que evitara les discrepàncies que hi hagueren.

El passat 11 de febrer s'arribava a un acord en la comissió bilateral de cooperació de l'administració general de l'estat i de La Generalitat.
Este acord elimina les possibles discrepàncies que pogueren haver-hi i evita que ningú puga presentar un recurs davant el Tribunal Constitucional sobre el contingut
de la nostra norma municipalista.

Es tracta, per tant, d'un exercici de responsabilitat i de lleialtat institucional, que és el que ha de primar en les relacions entre les administracions públiques, però, al mateix temps, evita qualsevol dubte que poguera sorgir en l'administració local.

Vullc anar ara, molt breument, a l'anàlisi i les raons que donen sentit a les modificacions d'estos dos articles.

En el primer cas, en l'article 86.
3, de la Llei de règim local de la Comunitat Valenciana, dedicat a la regulació de les àrees metropolitanes i, en concret, a les aportacions dels municipis integrants
de l'àrea metropolitana, la modificació té sentit per tal de posar de manifest que els possibles descomptes aplicables als
lliuraments econòmics a favor de les àrees metropolitanes s'efectuaran, quan corresponga, a càrrec dels recursos econòmics procedents del fons de La Generalitat.

Pel que fa a l'article 104.
2, relatiu a la regulació de les mancomunitats i altres fórmules associatives d'entitats locals, i que té com a títol «Els funcionaris amb habilitació de caràcter estatal», es modifica la referència a la possibilitat que un membre del ple de la mancomunitat puga exercir les
funcions de comptabilitat, tresoreria i recaptació.

Amb esta modificació, es pretén adequar el contingut d'este article al que s'establix en la disposició addicional segona de l'Estatut bàsic de l'empleat públic, que disposa que estes funcions estan reservades a funcionaris amb
habilitació de caràcter estatal.

En definitiva, senyories, estes modificacions garantixen la plena
constitucionalitat i el total respecte a les competències que la Comunitat Valenciana té atribuïdes en l'exercici del nostre autogovern.

Senyories, la Llei de règim local era un compromís d'este govern amb els ajuntaments valencians, un compromís complit.
Però sobretot significa l'establiment d'un marc legal i constitucional perquè els ajuntaments de la Comunitat Valenciana disposen d'una normativa avançada, actual i plenament sòlida per a exercir el seu deure amb els ciutadans.

Hem arribat pràcticament, senyories, al final d'esta legislatura.
En pocs mesos, este hemicicle modificarà una part important de la seua composició.
Serà -o almenys, aixina jo ho espere- un altre temps, un temps de treball intens i fructífer perquè esta comunitat impulse noves polítiques innovadores al servici dels valencians.

Però, senyories, caldran també noves mesures, nous espais de diàleg, però, sobretot, el que caldrà és una actitud encaminada a resoldre els problemes reals dels valencians.

L'aprovació d'esta reforma, l'acord que s'ha tancat entre el Govern d'Espanya i el Consell de La Generalitat, que li dóna sentit a la Llei de règim local, tindria i deu ser l'inici d'eixa nova actitud.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
Moltes gràcies als senyors i a les senyores diputades, i els desitge el millor en el
terreny personal i en el terreny polític a tothom.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Blasco.

Señorías, vamos a proceder a la votación conjunta del proyecto de ley de modificación de los referidos artículos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, ninguno; abstenciones, 27; nulos, 1.

Señorías, queda aprobado el Proyecto de ley de modificación de los artículos 86.
3 y 104.
3 de la Ley de régimen local.

Señorías, ahora procede la explicación de voto.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, molt breument, perquè realment estem davant una modificació que té.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
estem davant una modificació que té un quasi nul contingut polític.
Es tracta d'una qüestió de caràcter merament tècnic, aclariments de preceptes que podrien tindre interpretacions dubtoses, la
qual cosa demostra també que malgrat les paraules del conseller ací respecte a les bondats de la Llei de règim local valenciana, la veritat és que fins i tot, en qüestions d'este tipus, s'han trobat elements que no estan massa clars.

Nosaltres hem qüestionat també el fet que es tramitara açò per lectura única.
Pensem que no és la millor forma.
I, sobretot, no és la forma adequada, pràcticament sense consulta.
.
.
, ni la cortesia quasi de tindre consulta a la resta
de grups polítics.

I, per tant, no ens oposem a esta modificació -insistisc- d'un caràcter merament tècnic, però tampoc la podem recolzar.

I simplement voldria aprofitat esta que sí que serà ja l'última intervenció per a acomiadar-me, en nom dels tres diputats d'Esquerra Unida.
Com és ben evident per a tot el món, per a nosaltres ha segut una legislatura especialment difícil i complexa, per raons que també són evidents i que no vaig a recordar.

Volem agrair a tot el món la seua col·laboració i també, sobretot, la seua comprensió per eixes circumstàncies especials.
Molt particularment també al personal de la cambra.
I, per suposat, volem acabar desitjant el millor per
a tots i per a totes, com ha fet el conseller Blasco, políticament, però també personalment.
Per a aquells que no estaran, que tinguen molta sort en la seua
trajectòria.
I per a aquells que tornaran a estar, esperem que d'ací tres mesos pugam tornar-se a trobar ací per a tornar a treballar -esperem que amb un altre ànim ben diferent- tots junts per al país i tots junts per als valencians i les valencianes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

El nostre grup parlamentari ha votat a favor en coherència amb el vot favorable que vam fer en la negociació de la Llei de règim de local, que venia donada del municipalisme valencià.
Creiem que és una llei que avança, que millora i que esta reforma, d'estos dos punts, suposarà que ja la podem posar en vigor d'una forma positiva.

No obstant això, vullc aprofitar el torn per a reclamar, no només del govern valencià sinó també del govern central, la necessitat de posar un marc de finançament suficient per a les corporacions locals.
És necessària una llei estatal de finançament de les corporacions locals.
I al govern valencià el que li demanaríem és que se pose ja en marxa el fons de cooperació municipal, un fons de cooperació municipal que figura en l'articulat de la llei i que en estos moments, des del nostre punt de vista, és insuficient.

El síndic conseller del Grup Parlamentari Popular ha parlat de la necessitat de
resoldre problemes de ciutadans, i l'administració més pròxima als ciutadans, com són els ajuntaments, no tenen els recursos necessari per a fer front a esta
situació de gravíssima crisi econòmica, social, inclús jo diria, que de valors que patix la nostra societat.

Per tant, una crida a resoldre els problemes, però també a resoldre els problemes dels ajuntaments, posant els mecanismes no només legals i jurídics, com esta llei, sinó també de finançament de les corporacions locals.
Cal una llei marc a nivell estatal, això està totalment parat, i necessitem millorar l'eficiència econòmica de les corporacions locals i posar en marxa un fons de cooperació municipal que a totes llums en estos moments és insuficient.

Per altra banda, el nostre grup parlamentari, el Grup Compromís diu fins la pròxima legislatura, en la qual tornarem a servir als progressistes valencians, a l'agenda política progressista, davant les polítiques de dreta, d'ací i del govern central.
Tornarem a treballar per a aportar a estes Corts
solucions als problemes que patix la nostra gent, i des d'una òptica clarament valenciana, clarament valencianista, centrada en els problemes
de la nostra gent i situada en una clara posició de defendre des d'ací la nostra posició en un món cada dia més global.

Per tant, els diguem fins a prompte.
Anem a tindre una campanya electoral
intensa, en la qual tots no estem en les mateixes condicions.
Uns utilitzaran,
de forma vergonyant, inauguracions a tota hora amb els diners que no són ni de Zapatero ni de Camps, sinó que són dels ciutadans valencians.
I és una vergonya que se faça este espectable obscé d'inauguració d'infraestructures pagades amb la butxaca dels impostos dels ciutadans.
Altres
controlaran mitjans de comunicació.

Però, en tot cas, nosaltres estarem al costat de tota aquella gent que vol construir
un futur, una alternativa política valenciana potent per al futur nostre i dels nostres fills.

I, per tant, Compromís assumix eixe compromís.
I en les pròximes eleccions nosaltres també tenim la legítima ambició de governar a centenars d'ajuntaments i, per què no, al govern de la Generalitat valenciana, perquè el que està clar és que els governs del Partit Popular ens porten al desastre.

Per tant, fins a prompte.
Treballarem per eixa política clarament d'ací, amb un compromís amb els ciutadans que volen un futur millor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Vicente.

El senyor Vicente Navarro:

Bien, gracias, señora presidenta.

Nuestro grupo parlamentario se ha abstenido en este proyecto de ley, en
consonancia con nuestra posición en el debate del resto de la misma.
Desde luego, hay algo que suele ser
habitual en este parlamento, ¿no?
, que es el alborozo con el que se alumbran ciertas leyes, que tienen un
impacto muy notable.
.
.
Es decir, uno va caminando por la calle y no se puede
quitar de encima a los ciudadanos que vienen a felicitarte por la aprobación de la ley del régimen local, y, lo que es más grave, es que a los ayuntamientos también.
.
.
, como me van a permitir diga coloquialmente, les ha influenciado la cosa,
como se suele decir, «ni txitxa ni “llimonà”», y esa es la cuestión, que este.
.
.
, hoy día, este proyecto de ley es absolutamente insustancial para las corporaciones
locales de nuestra comunidad.
Suele pasar con este y con otros tipos de
productos que se alumbran en esta cámara, pero que no tienen absolutamente ninguna incidencia.

Miren, desde el mes de junio que se aprobó la ley del régimen local, apenas seis meses después, en diciembre, cuando aprobábamos el presupuesto, ya pudimos comprobar cómo quedaba la clave de bóveda de la ley del régimen local, en el fondo de cooperación, que se tradujo en el presupuesto de La Generalitat en una abreviatura, (inintel·ligible) .
.
.
fondo de cohesión municipal, al lado de todas las trasferencias, que, por cierto, ya existían, ejercicio tras ejercicio, en los presupuestos de La Generalitat.
¡Oh, sorpresa!
, ya hemos descubierto en qué quedaba el fondo.

Es decir, ¿para esto ha servido la ley?
Lógicamente, suele pasar lo de siempre, se predica con la ley y no se da trigo en
el presupuesto.

Miren, para eso, ¿saben cuál era la mejor ley?
Que el Consell pague en tiempo y forma a los ayuntamientos
de esta comunidad, a los que les adeuda millones, millones de euros, esperando
trasferencias de todas y cada una de las consellerias de este gobierno financieramente insolvente.
Para eso era útil una ley, para que el gobierno valenciano pague y le deje de huir al sastre,
y no lo digo por nada, sino por la insolvencia financiera a la que está sometido el gobierno valenciano, cosa que se traduce también, y lo sufren, por desgracia, los ayuntamientos de nuestra comunidad.

Miren, en un año no llega de vigencia de esta ley, solo se ha desarrollado un reglamento de la
misma, el del registro de las entidades locales.
Gran hallazgo, saber cuántos ayuntamientos hay en la comunidad y cuántas entidades locales, como mancomunidades, etcétera.
Esa es, a día de hoy, la gran aportación que tiene la ley del régimen local, en la que, insisto, suelen ser siempre este tipo de proyectos que
se alumbran con gran alborozo, pero que no tienen ninguna incidencia en el día a día de las corporaciones locales, y mucho menos en el día a día de los ciudadanos de nuestra comunidad.

Y, bien, como parece que es norma obligada, y me toca en nombre de mi grupo
echar el telón de esta legislatura, quiero, en primer lugar, como no podría ser de otra manera, agradecer, pues, lo que he podido aprender aquí, en este parlamento, que no ha sido poco, que se agradece la compañía, el calor de compañeros de mi grupo parlamentario, y, por qué no decirlo, también de muchos de ustedes, de otros de grupos distintos al mío.

Especialmente, quería también hacer una mención especial a los tres presidentes con los que he tenido la oportunidad de
convivir, (veus) porque han estado.
.
.
, porque han estado muy cerca de mi actividad a lo largo (rialles) de estas tres legislaturas.

En definitiva, desearles suerte a todos en lo personal.
En política, ya saben ustedes que nunca se puede decir adiós.
Como mucho, hasta luego.

Muchas gracias y hasta siempre.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Señorías, me cabe el inmenso honor, con mi intervención, de cerrar este periodo de sesiones, y, por lo tanto, lo hago con la
satisfacción, ya que es la última intervención parlamentaria, lo hago con satisfacción, porque precisamente lo es con una ley en la que fui ponente en nombre de mi
grupo, y una ley, como es la de régimen municipal, local, valenciano, una ley importante, pionera en España, pese a lo que desde esta tribuna se ha dicho.

Tengo que decir que es un auténtico éxito lo que incluso desde esta tribuna han intentado algunos hacer ver, es un
auténtico éxito que una ley de más de doscientos artículos, una ley extensa, una ley con numerosas disposiciones, complementarias,
adicionales, la final.
.
.
, en fin, solamente, solamente, después de ser filtrada por los órganos jurídicos del estado, pues, que solamente haya dos artículos en los que se tenga que introducir dos matizaciones para que sean, todo el
articulado, todos los artículos de la ley, plenamente constitucionales.
Como lo son.

Lo dijimos en esta tribuna, escuchando cantos de sirenas de otros, que querían reinventar el régimen local desde la ley autonómica, y que ya advertimos que habría riesgos seguros y ciertos de incurrir en inconstitucionalidad, vulnerando la
normativa básica del estado en materia local, pues, bien, porque no hicimos caso a algunos
de los grupos de esta cámara es por lo que dentro de los cánones de la juridicidad administrativa y de la constitucionalidad española, es por lo que en estos momentos toda esa gran profusión jurídica de artículos, solamente dos tienen
(veus) dos pequeñas matizaciones que ser incorporadas para que sean plenamente constitucionales.

Y me voy ceñir a ello, señorías, creo que este no es el momento ni la tribuna, el lugar, para responder y
entrar ahora a debatir cuestiones del fondo de cooperación local, cuestión de financiación.
.
.
Podríamos entrar en dónde está esa ley del estado que fue prometida tantas veces de desarrollo y modificación del régimen local.
Creo que ahora hace dos o tres semanas se ha anunciado nuevamente
el aplazamiento para las próximas semanas o meses.
No sé si este gobierno, a nivel nacional, estará para hacer lo que dice que va.
.
.
, que hacer.
.
.
, y tampoco el tema de la
financiación se ha resuelto durante este tiempo.

Señorías, para que nadie piense que aquí se trae una modificación de dos artículos en los que se haya podido fallar en algo por parte del Grupo Popular y del
gobierno de La Generalitat, decir que son dos pequeñísimas matizaciones.
Una, en relación a las áreas metropolitanas, en los que había, en la legislación nuestra valenciana, una habilitación para compensar La Generalitat con cargo a sus libramientos a los municipios
del área metropolitana, compensar -no pagar-, a aquellos municipios que dentro del área metropolitana no pagaron a su vez los gastos correspondientes al área metropolitana.
.
.
Bien, pues, es una pequeña matización en la que se aclara que la compensación que va a poder hacer La Generalitat lo es solo con cargo a los propio fondos
autonómicos a transferir a los municipios, y para que no se pueda compensar por los
fondos que, a su vez, La Generalitat remite a los municipios del área metropolitana, pero que provienen del estado, puesto que saben ustedes que
La Generalitat hace funciones de intermediación financiera gestionando y ejecutando a su vez operaciones de transferencias de
la administración del estado.

Por tanto, se paga por La Generalitat con dos tipos de fondos a los municipios,
los propios de los municipios, de fondos de La Generalitat, más los fondos que vienen del estado.
Pues, bien, solamente, con esta modificación legal, La Generalitat podrá compensar con fondos autonómicos los impagos que efectúen a las áreas metropolitanas los municipios.

Y la otra corrección es a medias, porque, en realidad, se puede.
.
.
, por parte de miembros de una
corporación, en una mancomunidad, se les puede habilitar para que hagan funciones de
pagaduría, funciones de tesorería, de recaudación, etcétera.
Solamente, en la legislación básica del estado, para aquellos que desempeñen funciones de tesorería o de secretaría con nivel de tercera clase, en esos municipios sería posible hacer esa encomienda a un miembro de la corporación.
Esa distinción no estaba en la ley de régimen local, ha habido la observancia por parte del estado -y ya termino, señora presidenta-, y, en este sentido, pudiendo mantenerse
(veus) la redacción tal y como estaba en la ley de régimen local, pero es.
.
.
, o sea, solamente para los casos de este tipo de
secretaría, no los demás, no obstante ello, como tampoco hay ningún interés en este sentido, pues, se excluye a los que puedan desempeñar esa función, y siempre (inintel·ligible) .
.
.
.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Asencio.

Ilustres señoras y señores diputados, la sesión plenaria de hoy ha sido la última de la presente legislatura, y quiero aprovechar el momento para pedir
disculpas si en algún momento, a pesar de mi enorme respeto por el reglamento de esta cámara, pudiera haber cometido alguna equivocación que se haya traducido a la hora de tomar una decisión.

También quiero agradecerles a todos su colaboración y comprensión en todos los momentos que hemos pasado aquí, reconociendo que la experiencia ha sido tremendamente positiva y, como
ustedes, no la voy a olvidar nunca.

Les deseo a todos y a todas, tanto en lo personal como en la vida política, en el futuro, mucho éxito, de corazón, y agradezco, cómo no, a los servicios de esta cámara todo su trabajo y sus atenciones.

Y, ahora sí, es declara closa l'última sessió d'esta legislatura.
 (Aplaudiments)

(S'alça la sessió a les 14 hores i 49 minuts)