Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para5 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
.para2 {
padding-bottom:6px;
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 30
d'octubre de 2008.
Comença la sessió a les 10 hores i 6
minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió
plenària número 34.
Segona i darrera reunió.

Pregunta d'interés general formulada pel
Grup Parlamentari Popular sobre la valoració dels pressupostos de La
Generalitat per a l'any 2009 (RE número 23.
160)

La senyora presidenta:

Compareixença del president del Consell per a
respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat
Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

Per a formular la seua pregunta té la paraula
el síndic del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre
diputat senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muy buenos días, señor presidente del
Consell.

Señoras y señores diputados.

Miembros del gobierno.

Los presupuestos de la comunidad autónoma nunca
son un trámite.
Los presupuestos, en su elaboración, lo que
reflejan y donde quedan reflejadas, son aquellas prioridades que marcan la
actuación política de un gobierno y de una
administración.
Es una especia de hoja de ruta de progreso a corto
plazo que tienen las administraciones públicas y que tiene un
gobierno.

Detrás de cada capítulo presupuestario
siempre hay un objetivo, y detrás de cada partida presupuestaria
siempre hay una meta, y detrás de las metas y de los objetivos
están las personas, que son los auténticos beneficiarios de
este instrumento económico.

El consell del presidente Camps nunca ha frivolizado en la
elaboración de estos presupuestos.
No lo ha hecho nunca, y en estas
circunstancias todavía se hace menos y se hace con muchísima
más realidad, seriedad y consistencia.
Hoy por hoy el objetivo de
este presupuesto es frenar la crisis.
La estrategia no es más que
conseguir mantener las políticas sociales, y no hay más plan,
señoras y señores diputados, que el de crear empleo para
sacar a la sociedad valenciana de esta situación y aportarlo con el
presupuesto de la Generalitat valenciana.
(Aplaudiments)

Estos son unos presupuestos realistas y claramente
anticrisis, a favor de la Comunidad Valenciana y a favor de los
valencianos.
Hoy los presupuestos generales del estado sufren la misma
anemia de realismo que sufre la política económica y
presupuestaria del presidente del gobierno, Zapatero.
Porque no tiene ni
objetivos claros a la hora de atajar la crisis y porque, además, no
tiene ninguna estrategia para generar empleo en España y en la
Comunidad Valenciana.

Arreglar la economía de un parado, de una
familia, de un pequeño empresario, no es mejor ni peor que arreglar
la economía del mundo, pero señoras y señores
diputados, es igual de urgente arreglar la economía de las familias
y de los parados españoles y valencianos que la del mundo, y eso es
lo que hacen los presupuestos de la Generalitat valenciana.
(Aplaudiments)

Hoy tenemos un gran equipo económico encabezado
por un gran vicepresidente económico, y tenemos un gran presidente
que todos los días pisa la calle y conoce los problemas de los
ciudadanos valencianos en Castellón, en Valencia y en Alicante.
Esta
es la oportunidad que este gobierno ha ganado, la misma oportunidad que los
presupuestos generales del estado han perdido, la de hablar de los
problemas reales de los ciudadanos y de la economía real de los
ciudadanos.

Por eso, estos presupuestos, los presupuestos de La
Generalitat, lo que reflejan es la propia  voluntad del gobierno, la
propia voluntad del presidente Camps cuando el 9 de octubre ofreció
acuerdos, pacto, diálogo y consenso a todas las fuerzas
políticas de esta cámara.
Por eso estos presupuestos son unos
presupuestos en los que cuentan cada uno de los cinco millones de
valencianos, castellonenses y alicantinos, porque son sociales, porque
destinan 8,4 euros de cada diez a políticas sociales, mientras que
Zapatero, el gran capitán de lo social, solo destina 5,2.
Esto no es
un cuento, Zapatero no es la Bella Durmiente ni vendrá un
príncipe a despertarle.
Esto es la realidad y para eso están
los presupuestos de La Generalitat.

Por eso, señor presidente, nos gustaría
conocer cuál es su valoración de los presupuestos que ayer el
vicepresidente económico trajo a esta cámara.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular,
desde que gobierna el Partido Popular en la Comunidad Valenciana siempre
hemos pretendido hacer los presupuestos que se ajustasen a la realidad
económica y social y a la ambición que año tras
año queríamos imprimir al crecimiento, a la prosperidad y a
las oportunidades en nuestra tierra.
Estos presupuestos, por lo tanto,
siguen la estela de los presupuestos de los gobiernos del Partido Popular,
que pretenden estar a la altura de las circunstancias, conocer exactamente
cuál es la situación en la que nos encontramos y seguir
imprimiendo opciones de ambición y de crecimiento para el futuro.

Unos presupuestos, por lo tanto, como se ha dicho, y
se dijo ayer por parte del vicepresidente económico, realistas, que
atienden, como siempre, a la realidad económica y social de la
Comunidad Valenciana y también de España.
Unos presupuestos
que siguen incidiendo en el crecimiento en educación y en sanidad,
una constante permanente de los presupuestos de los gobiernos del Partido
Popular.
Por lo tanto, se incrementan las partidas en sanidad,
educación, en políticas sociales.

Unos presupuestos que recogen los acuerdos con
distintos sectores sociales.
Por ejemplo, nuestro compromiso con el
personal sanitario; por ejemplo, nuestro compromiso con el personal
docente; por ejemplo, nuestro compromiso con los funcionarios y, en
concreto, los funcionarios que atienden una de las prestaciones más
importantes que se dan en nuestro territorio, como es el de la justicia.

Unos presupuestos que, pese a las circunstancias
económicas de España, quieren seguir manteniendo la
expectativa de la inversión y del gasto en todo aquello que produce
empleo y prosperidad.
Unos presupuestos que hablan también de
integración.
.
.
¡Y que hablan de cooperación!
,
continuamos manteniendo nuestro compromiso con aquellos países que
necesitan de nuestro apoyo, porque siguen siendo países con
economías mucho más débiles que la nuestra.
Somos, por
lo tanto, una tierra también solidaria en momentos de incertidumbre
económica.

Unos presupuestos que, además, apuestan por
estas líneas que tantas veces hemos comentado, por seguir
construyendo hospitales y centros de salud, por seguir construyendo
colegios e institutos, por seguir construyendo también nuestra
cultura del agua en torno a la modernización de nuestros
regadíos, o la construcción de depuradoras.
En definitiva,
los presupuestos de una comunidad que sabe perfectamente que tiene que
seguir planteando ambiciones y seguir dando oportunidades todos los
ciudadanos de nuestra comunidad.
(Aplaudiments)

Y unos presupuestos que, además, son
conscientes de la falta de expectativa que el gobierno socialista de Madrid
traslada respecto del presente y el futuro de nuestra tierra.
Los
presupuestos generales del estado se han presentado y se están
debatiendo en las Cortes Generales.
¿Hay alguien que nos pueda decir
qué línea presupuestaria de los presupuestos de Zapatero
habla de la sanidad valenciana?
¿Qué línea
presupuestaria de los presupuestos de Zapatero habla de la educación
valenciana?
(Veus)
¿Qué línea presupuestaria de los presupuestos de
Zapatero habla del agua de nuestra tierra?
(Aplaudiments)

Y, es más, ¿qué línea
presupuestaria de los presupuestos de Zapatero habla de reconocer que en
esta comunidad no solo somos cuatro, sino cinco millones de ciudadanos?
(Aplaudiments)

Como verán, unos presupuestos a favor de la
Comunidad Valenciana, los de la Generalitat valenciana; y unos presupuestos
que descuentan constantemente la ambición y la apuesta por nuestra
tierra, unos presupuestos de Zapatero, en donde, por ejemplo, se rebaja de
forma considerable la inversión del gobierno central en nuestra
comunidad.
(Aplaudiments)

Y son tan realistas nuestros presupuestos que, aunque
estamos en pleno debate del modelo de financiación, que aunque
estamos reivindicando que se reconozca que somos cinco millones de
ciudadanos, contempla los presupuestos de La Generalitat el modelo
todavía vigente.
Es decir, si el gobierno de Zapatero reconoce la
realidad objetiva de nuestra tierra, es decir, que somos cinco millones de
valencianos y no cuatro, los presupuestos de La Generalitat tendrán
ingresos extraordinarios que, yo me vuelvo a comprometer, serán para
sanidad, educación y políticas sociales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general formulada pel
Grup Parlamentari Socialista sobre la implantació de la Valencia
International University (RE número 23.
159)

La senyora presidenta:

Per a formular la pregunta, té la paraula el
síndic del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat
senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor presidente, alanceado convenientemente el
enemigo exterior como toca, pasemos a lo nuestro, y lo nuestro son las
competencias de la Comunidad Valenciana, las competencias de su gobierno,
señor presidente.

El sistema educativo público se encuentra en
estos momentos en una complicada situación, porque a las carencias
tradicionales de la enseñanza obligatoria se añade la
peculiar manera que tienen ustedes de impartir la enseñanza de
Educación para la Ciudadanía, los problemas que
constantemente les generan a las universidades valencianas, a las
universidades públicas, por supuesto, y, desde luego, las carencias
en materia de financiación que tiene La Generalitat por culpa del
despilfarro de su gobierno.

Señor presidente, en este contexto, ¿a
usted le parece prudente seguir adelante con la implantación de la
Valencian International University de la manera en que lo están
haciendo?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Luna, cuando ustedes hablan de
política universitaria, deberían tener un mínimo de
reparo, ¡un mínimo de reparo!
Desde que ustedes dejaron el
gobierno de La Generalitat, que también usted dejaba el Ayuntamiento
de Alicante, el mismo año, (veus) desde ese año, señor Luna, se ha
multiplicado por dos el gasto universitario por alumno en nuestra
comunidad.
Y el presupuesto de universidad se ha multiplicado por tres
desde el año 1995 hasta estos presupuestos.
El esfuerzo se ha
triplicado.

La situación económica de las
universidades en su época sí que era de incertidumbre, de
complejidad y de falta de compromiso socialista con la universidad.
Ustedes, palabras; nosotros, dinero e inversión.
Esa es la
diferencia.
(Aplaudiments)

En segundo lugar, para mí no hay ningún
enemigo exterior.
Si usted considera que para el gobierno de La Generalitat
el Gobierno de España es un enemigo, es que usted considera que para
el Gobierno de España el gobierno de La Generalitat es su enemigo.
Y
para mí (aplaudiments) no hay ningún enemigo.
Necesito un colaborador
necesario, que es la administración general del estado, que se ha de
poner del lado también de los españoles que viven en la
Comunidad Valenciana.
No puede ser que ese gobierno nunca piense en los
españoles que viven en esta comunidad, porque también son
obligación y compromiso del gobierno central.

Y, en tercer lugar, porque todavía no he
escuchado en esta cámara la posición del Partido Socialista
respecto de un debate que recuerdo, porque viví en primera persona,
hace unos cuantos años.
¿Están ustedes o no a favor de
la Universidad Miguel Hernández de Elche, (veus) que hasta el propio
Rodríguez Zapatero recurrió ante el constitucional para que
no fuese una realidad?
(Aplaudiments) Antes de hablar de la universidad virtual, de las
nuevas tecnologías que propone este gobierno, me gustaría
saber si el Partido Socialista ha variado su opinión respecto al
rechazo frontal que realizó durante años contra la nueva
universidad pública que hoy es una realidad en la ciudad de Elche.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat i síndic senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente, sus afirmaciones son de
brocha gorda.
Nosotros no hemos estado nunca en contra de la Universidad
Miguel Hernández: (veus) estábamos en contra de la segregación de la
Facultad de Medicina de la Universidad de Alicante, (aplaudiments) porque la Universidad
Miguel Hernández de Elche, señor presidente, la creamos
nosotros, era iniciativa nuestra.
(Veus)

Pero no me voy a distraer con sus cuestiones.
Voy a
hablarle de lo que le tengo que hablar.

Señor presidente, hay graves carencias en la
enseñanza obligatoria.
Hoy, una encuesta pone de relieve que
más del 80% de los colegios de la provincia de Valencia tienen
carencias graves en la enseñanza obligatoria.
Solo la falta de
recursos.
.
.
, ustedes aprovechan esa falta de recursos para boicotear una
asignatura como la Educación para la Ciudadanía.
Usted suele
decir que la ministra y el secretario general de la ONU están a
favor de la impartición de esa asignatura en inglés.
Naturalmente, como toda sensata estaría, si lo hicieran ustedes
bien, porque usted oculta la parte final de la frase: «Estoy de
acuerdo con que se imparta, si se hiciera bien.
» Pero ustedes
aprovechan las carencias de la enseñanza obligatoria valenciana, que
no tiene profesores de inglés, en la que los niños no conocen
suficientemente el idioma, para boicotear una asignatura que es
legítima, y eso se constata también hoy mediante una encuesta
que se ha hecho en la provincia de Alicante: los niños no saben
inglés, no aprenden Educación para la Ciudadanía, que
es lo que a ustedes les preocupa.

Señor presidente, ustedes están
tensionando una situación de manera muy grave.
Ustedes saben que no
funciona la Educación para la Ciudadanía, saben que los
ciudadanos saben que no funciona, y, a pesar de todo, siguen ustedes en la
brecha.

Señor presidente, deje la arrogancia de una
vez, está echando un pulso a la sociedad que usted no va a ganar de
ninguna de las maneras, y lo va a pagar con el tiempo.
Escuche usted a los
docentes, a los padres y a los alumnos, y se enterará de lo que
pasa.

Señor presidente, ¿qué
está haciendo usted con la universidad?
Ustedes mantienen a los
rectores de la universidad permanentemente en el síndrome de
Estocolmo, les mantienen secuestrados en materia de financiación, lo
han hecho desde el año 2005, prorrogando año a año el
programa de financiación.
Les llevaron a una situación
límite en mayo firmando unos acuerdos y  ahora les vuelven a
llevar a una situación límite con los presupuestos, con el
subterfugio ese que se han inventado para poder reconocer la
financiación de las universidades.
Así, los rectores tienen
que estar permanentemente de rodillas, suplicando una financiación
que, por ley y por dignidad, tienen derecho.
No es manera de tratar a la
universidad española, no es manera de tratar a la universidad
valenciana, a la universidad pública valenciana.

Y, mientras tanto, señor presidente, ustedes
siguen adelante con sus gestos permanentes para las universidades privadas,
siguen adelante con la locura de poner en marcha una universidad que no
necesita nadie, en la que se van a gastar.
.
.
, ni se sabe lo que se van a
gastar.
Otra vez un gran icono de lo que sea, al precio que sea, cuando
estamos en la situación de crisis económica que tenemos.

Señor presidente, la situación de crisis
nos obliga a todos a cambiar algún funcionamiento.
A usted le
convendría cambiar alguno.
Baje usted de esa estatua ecuestre en la
que su propio imaginario le ha colocado, baje usted del caballo, baje a la
ciudadanía, hable con los ciudadanos, hable, reúnase con la
plataforma para la defensa de la educación pública,
escúchelos, que le expliquen lo que está pasando en la
educación pública obligatoria con ese esperpento de la
Educación para la Ciudadanía en inglés, que le
expliquen lo que está pasando, cómo están tensionando
ustedes a los alumnos y a los profesores.
Porque en una situación de
crisis, hace falta que todos tengamos un poquito más de
flexibilidad, que todos escuchemos, que todos cedamos.
Hace falta,
señor presidente, que usted se baje del dogmatismo, se baje del
autoritarismo y se baje de la soberbia.

Porque solamente escuchando a todos, aprovechando lo
que todos tienen que aportar, solamente en ese caso se puede de verdad
utilizar convenientemente los recursos escasos que ustedes tienen por la
mala cabeza que han tenido, por lo manirrotos que han sido, por dedicar el
dinero a grandes fastos y a grandes despilfarros, cuando lo más
necesitado, los más necesario, lo más urgente, los servicios
públicos, están en la situación que están.

Señor presidente, le queda poco tiempo para
pensarse lo que hace con los presupuestos, pero tiene todavía el
suficiente como para poder corregir, si quiere, y tener nuestra ayuda, para
que se utilicen esos escasos recursos en los servicios públicos
imprescindibles para los ciudadanos.
Los ciudadanos se lo van a agradecer;
nosotros también, pero, sobre todo, sobre todo, se lo debería
agradecer su conciencia.
Como le decía anteriormente, bájese
del caballo, baje a la calle y escuche a los ciudadanos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pel torn per a replicar i contestar, té la
paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Luna, no dejo de hacer lo que hago todos
los días, que es hablar con todas las personas que representan
sectores sociales implicados directamente en la realidad del día a
día.
Yo dudo que usted lo haga, yo no sé quién lo
hará de su partido.
Desgraciadamente, utiliza cualquier pregunta
para, al final, terminar, como le he dicho en alguna ocasión,
descalificándome personalmente.
Yo no sé por qué tiene
que hablar de soberbia y tiene que hablar de autoritarismo.
Eso es la
descalificación.
Cuando alguien baja a la descalificación
personal, es que ya no tiene ni argumentos políticos ni ilusiones
colectivas.
(Aplaudiments)

A mí, si es posible.
.
.
, yo no sé el
tiempo que estaremos los dos juntos aquí, teniendo nuestras
intervenciones y análisis y prospección del presente y el
futuro de nuestra tierra, pero si es posible, señor Luna que dejemos
las descalificaciones personales que tanto le gustan a usted, yo creo que
sería mucho mejor para todos, porque se empieza llamando soberbio a
alguien y nunca se sabe cómo se termina llamándole al
adversario político.
(Veus)

Mire, mire.
.
.
Mire, señor Luna, ustedes vuelven
a utilizar las palabras sin los datos objetivos.
El primer presupuesto con
el que yo tuve ocasión de gobernar, presentaba una inversión
y gasto en universidad de 387 millones de euros; el presupuesto que se
está ejecutando en este momento es de 760 millones de euros.
Estamos
hablando de un aumento del 96% presupuestario en materia universitaria,
solo en estos años de gobiernos en los que he tenido el honor de ser
presidente de La Generalitat, y usted, ¡cómo es posible que
venga aquí a hablarnos sin el dato objetivo, la cifra concreta,
hablando de secuestros y de soberbia!
, ¡cómo es posible que
usted hable de la universidad con tanto desconocimiento y con tanto
desinterés!
Me parece realmente grave.

En educación, le diré, además,
que el presupuesto, desde que soy presidente, ha aumentado más de un
50%.
¡Desde que soy presidente!
, ¡más de un 50%!
,
destinado a la educación pública de nuestra comunidad.
Si
ustedes, de verdad, creyeran en la educación pública, si
ustedes creyeran en la formación y la preparación de nuestros
jóvenes y de nuestros niños, hablarían con datos
objetivos y no generarían la tensión y la crispación
constante que ustedes plantean en este tipo de debates.

Y por eso entiendo que al final terminen intentando
descalificar a quienes gobiernan democráticamente, porque no tienen
dato objetivo sobre el que sustentar su crispación constante en una
sociedad que lo que busca es, como siempre, el consenso, la concordia y la
tranquilidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la ilustre diputada señora
Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Gracias, señora presidenta.

Señor Camps, no corren buenos tiempos para la
educación valenciana.
Debería de escuchar usted las protestas
que se suceden en la calle pidiendo la dimisión de su conseller, porque por sus
ocurrencias nuestros niños valencianos suspenderán en
Educación para la Ciudadanía y también en
inglés.
Y, mientras, uno lo que está viendo es que falta
dinero para colegios, para plazas de cero a tres años, para
educadores, para libros o para la escuela oficial de idiomas, que tanta
falta hace.

Pero, mire, sin reparos, la crisis económica y
política a la universidad llegó con usted, con aquel convenio
del 2005 que firmó y no cumplió.
Porque hacer una deuda de
900 millones de euros no se hace solo en un día, se arrastra con
muchos años de incumplimientos.
En esa situación, ustedes se
embarcaron en el proyecto de la VIU, algo que nadie pidió.
En abril
del 2008 yo les pregunté exactamente qué previsión de
coste tendría, y no hubo respuesta.
Más de seis meses
después, un gobierno mínimamente serio y responsable
tendrá ya planificado un coste de arquitecto, de construcción
y de posterior mantenimiento, y más cuando hay una fundación
que empieza a costarnos dinero.
¿Sabe usted hoy ya cuánto va
a costar ese proyecto?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula
l'honorable conseller d'Educació.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Noguera, el otro día ya
contestamos en esta misma cámara a parte de esa preguntas que usted
ha hecho, pero hay afirmaciones que no se pueden pasar por alto.
Decir no
sé qué de la financiación universitaria el mismo
día en que conocemos la satisfacción de los rectores de las
universidades valencianas por su situación presupuestaria y que han
reiterado en numerosas ocasiones, me parece absolutamente improcedente.
Cuando la propia conferencia de rectores de las universidades de
España reconoce que somos la segunda autonomía en tasa de
crecimiento en los últimos diez años en transferencias de
educación por estudiante universitario, y la tercera
autonomía que más gastos por estudiante destina en
relación al producto interior bruto, me parece también
improcedente.

Y el tema, le diré que está como le dije
en la anterior ocasión, estamos en negociaciones con el estudio del
señor Gehry, porque, precisamente, estamos trabajando en el
interés de la Comunidad Valenciana para que el proyecto sea lo mejor
posible, ¡para todos!
, incluso para su señoría, que
debe creer, como yo, la importancia de estar en el espacio virtual
universitario.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Moreno.
.
.

La senyora Moreno Fernández:

Señor presidente, nosotros creemos que un
presupuesto debe ser serio y riguroso y debe servir de guía a los
actores económicos de nuestra comunidad.
Nosotros creemos que es
poco serio y que es poco riguroso que se tenga que cerrar un presupuesto a
martillazos, un presupuesto lastrado por la deuda, y en ese cierre a
martillazos figura una dotación para las universidades de poco
más de seiscientos veinte millones, que en dos días los
rectores se nos rebelan y el conseller de Economía, y no sé si también el conseller Font de Mora,
cambian en la hoja siguiente la cantidad y añaden 815, y dicen en el
mismo presupuesto que habla de 600 que, no obstante, que, bueno, que ya
verán cómo lo hacen y que se modificará por la
cantidad necesaria, 600 en uno, 800 en otro y ya veremos cómo lo
hacemos.

Si esas son las formas, señor presidente,
nuestra pregunta es clara, ¿por qué.
.
.
, si eso se puede hacer
para las universidades, por qué ustedes han congelado la
inversión para nuestra comunidad?
¿Es que piensan que la
inversión que tenemos pendiente en nuestra comunidad no es
necesaria?
¿O es que simplemente no piensan pagar a los rectores?

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula l'honorable conseller (veus) d'Economia i
Hisenda.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i
Ocupació:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señora Moreno, mantenimiento de niveles de
inversión creciendo un 0,2, que, por cierto, es un crecimiento por
encima del que los presupuestos generales del estado en inversión
hacen en la Comunidad Valenciana en el año 2009, que baja, en
términos absolutos y en relativos con relación al PIB.

Los rectores de la universidad, por otra parte,
están muy tranquilos.
Los únicos intranquilos parecen
ustedes.
Alguien, el viernes, alguien dio una información parcial a
los rectores de la universidad.

Mire, ayer la califiqué, a lo mejor, de
información sesgada.
La diferencia entre parcial y sesgada es que la segunda se hace con intención de equivocar a
alguien para que tenga una reacción, que se busca, pero que no
debiera ser así, si se actuara con lealtad y legítimamente.
Los rectores se intranquilizaron porque esa información sesgada no
era la totalidad de lo que contenía el proyecto de ley de
presupuestos aprobado por el pleno del Consell ese mismo viernes, que
garantiza los cumplimientos de los acuerdos en materia de inversión
y financiación de las universidades, gasto ordinario, y que
tranquilizó completamente a los rectores, aunque usted les siga
intranquilizando, porque, claro, les ha pillado a pie cambiado.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general formulada pel
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís sobre les
mesures que pensa adoptar el Consell per a donar resposta a les
reivindicacions formulades per la comunitat educativa i fomentar el sistema
educatiu públic valencià (RE número 23.
158)

La senyora presidenta:

Per a formular la pregunta, té la paraula la
síndica del Grup Compromís, il·lustre diputada senyora
Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, si és vosté tan amable
de contestar la següent pregunta: ¿quines mesures
adoptarà el Consell per a donar resposta a les reivindicacions
formulades per la comunitat educativa, en particular, en les últimes
mobilitzacions d'estos dies, i com pensa fomentar el sistema educatiu
públic al nostre territori?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señora portavoz, el gobierno de La Generalitat
lleva muchos años invirtiendo en educación.
Es el periodo en
donde más inversión y gasto se ha hecho en educación
pública en nuestra comunidad en toda la historia.
Se ha renovado la
práctica totalidad de la red.

El plan que pusimos en marcha en el año 1996,
que era el mapa escolar, está incluso superado, con nuevas
expectativas de construcción y renovación de la red de
institutos y colegios.
Y además, si Dios quiere, a finales de este
mismo año tendré la oportunidad de inaugurar el centro
educativo número 300, nuevo, desde que soy presidente de La
Generalitat.

Por lo tanto, el esfuerzo innegable del gobierno de La
Generalitat por la educación pública es evidente sobre la
base de los datos objetivos.
Otra cosa es que ustedes utilicen alguna frase
o eslogan para intentar criticar el esfuerzo inmenso que ha hecho este
gobierno por la educación pública.

Si ustedes quieren seguir planteando -y lo he
vivido más de una vez aquí- la educación
pública como un campo de batalla dialéctica,
demagógica, dogmática, no nos van a encontrar.
Lo siento por
ustedes.
Vamos a seguir trabajando por la educación pública,
como lo hemos hecho durante estos años; vamos a seguir invirtiendo
en colegios e institutos; vamos a seguir mejorando la dotación
presupuestaria para las nóminas de nuestros profesores y de nuestros
maestros; vamos a seguir cumpliendo con nuestros compromisos; vamos a
seguir aplicando las leyes generales de nuestro país y
también las propuestas que ponemos en marcha para mejorar el sistema
educativo de nuestra comunidad.

De todas las comunidades autónomas del porte de
la Comunidad Valenciana, somos la que tenemos una red pública de
colegios más importante.
Fíjese que en el caso de
Cataluña, está prácticamente al 50%.
En el caso de
Madrid, está al 40%.
Y en el caso de la Comunidad Valenciana, la
relación es de cada diez centros educativos, siete pertenecen
totalmente a la red pública de colegios e institutos en nuestra
comunidad.

Tenemos una red pública potente.
Es,
además, uno de nuestros buques insignia de la modernidad, de la
integración y de la formación de nuestros jóvenes.
Y
si la izquierda quiere seguir planteando la educación pública
como un campo de batalla, nunca encontrará a aquellos que han hecho
el mayor esfuerzo en inversión y gasto por la educación
pública.

Porque la educación pública se defiende
todos los días invirtiendo y mejorando las condiciones de estudio de
nuestros jóvenes y la preparación y formación para el
día de mañana.
Miles, y miles y miles de jóvenes
están todos los días en las aulas de primaria, de secundaria,
de bachillerato, de formación profesional y de universidades de
nuestra comunidad.
A ellos nos debemos, a sus familias y a los profesores y
a los maestros, y no a un debate que lo único que pretende es seguir
haciendo de la educación pública un coto cerrado de ustedes,
y la educación pública es de todos los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Camps, jo crec que Déu vol.
Els
que no volen són vostés.
I no li revele res nou si li dic que
la comunitat educativa està mobilitzada en el carrer i en els
centres en contra de la seua política educativa.
No li revele res
nou, encara que vosté no m'ha contestat a la meua pregunta i
no m'ha parlat d'això.

I no som nosaltres, és la comunitat educativa.
I estan en el carrer després que la secretària
autonòmica demostrara, reunió rere reunió, la seua
incapacitat per a negociar, i després que el senyor conseller es
negue a asseure's amb els agents socials per a negociar una eixida.

Sap vosté que el senyor conseller no acudix a
les reunions de les meses sectorials?
Sap vosté que el senyor
conseller i la senyora secretària d'Educació
s'han negat a reunir-se amb la Federació de Pares i Mares
d'Alumnes?
Bé, què li estic dient?
Clar que ho sap, si
és vosté qui alena esta política, és
vosté el qui dóna el vistiplau.
Només parla
vosté amb aquells que l'adulen, i els que no, no tenen lloc en
la seua agenda.

Sàpia que les reivindicacions.
.
.
Cal dir
clar i alt que el nostre ensenyament públic es manté en uns
nivells de qualitat i dignitat gràcies a l'esforç
personal i econòmic de directors de centres, docents, estudiants i
pares i mares, gràcies als quals la Comunitat Valenciana encara
disposa d'una estructura educativa que és recuperable,
recuperable, és clar, si canviem de govern.

Però, pel contrari, la seua política
educativa s'ha caracteritzat sistemàticament per imposicions
unilaterals, modificacions no pactades de les condicions laborals del
professorat, incompliment d'acords i la retallada en la
negociació col·lectiva i, a més, la ingerència
en la democràcia dels centres.

La concertació dels batxillerats, la
imposició del decret de drets i deures de l'alumnat,
l'Educació per la Ciutadania en anglés, el pla
Èxit, la no-renovació de directors per motius
ideològics, l' impagament de l'augment acordat dels
càrrecs directius i els triennis del professorat interí, la
imposició dels currículums, la retallada d'hores
d'algunes assignatures, etcètera, etcètera, i la
ingerència de grups de pressió econòmics i religiosos
han fet que la comunitat mostre el seu rebuig i vosté tinga ara la
comunitat educativa en el carrer.

Ha empitjorat encara més en este curs la nostra
educació.
Se sumen els problemes endèmics.
1.
300 barracons,
que encara que vostés els pinten de colors, barracons es queden.
Ahí estan 25.
000 estudiants, que sembla ser que no són la
seua prioritat.
Massificació de centres, manca de millora del
professorat interí, manca d'estabilitat de les plantilles
-les substitucions apleguen tard-, manca d'oferta
educativa en valencià -els nostres estudiants no poden acabar
els seus estudis en valencià-, manca de personal docent
-huit de cada deu col·legis hui en un diari-, manca de
professorat especialista en llengües estrangeres, inexistència
de la xarxa de zero a tres anys, manca de gratuïtat dels llibres de
text, manca de beques de menjador i de transport, fracàs escolar del
40%, dels més alts d'Espanya.
.
.
No som exemple, senyor
president.
Este és el panorama dels nostres fills i filles, aquells
que vosté diu defensar.

Novament tenim una comunitat de dos velocitats.
El
panorama conviu, este panorama que li descric, amb projectes
emblemàtics i caríssims.
Centres amb sobrecostos
innecessaris, clavats en el forat negre de CIEGSA, per a mostrar a la
galeria, i al costat barracons.
Manca de professors en anglés, i al
costat Educació per a la Ciutadania.
Ofegament de les universitat, i
al costat la VIU.
Diners per a la concertada i misèria per a la
pública.
El cel i l'infern.
I nosaltres no volem
l'infern per als nostres fills.

En definitiva, vosté vol convertir el nostre
sistema educatiu públic en residual, en marginal.
Aquell que no puga
pagar-se l'educació privada, haurà d'anar a la
pública, una pública degradada.
Això és el que
vostés estan fent: una política calculada i classista.
No
és casualitat.

Per tot això, la indignació s'ha
generalitzat en tots els centres docents.
La comunitat educativa ha dit
prou a estos menyspreus, imposicions, desgavells i ocurrències del
seu govern.
I tota la societat valenciana fa un front comú en
açò.

Mire, senyor Camps, en estos últims dies, en
els ulls dels estudiants que se manifesten en les concentracions, he vist
el nostre futur.
I, afortunadament, també he vist el futur seu i del
seu govern.
Baixe vosté del seu Mundo Ilusión, baixe a la
terra.
Sí, baixe del Mundo Ilusión.
Adone's del
següent: el seu conseller d'Educació està tocat.
(Veus) Reaccione abans que
vosté s'afone amb el conseller tocat.
I per això, si
més no, li demane que me conteste només una cosa, senyor
Camps: quan pensa vosté cessar el conseller d'Educació,
el senyor Font de Mora?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Es una gran persona, es un gran político, es un
hombre dialogante, es un hombre de centro, es un hombre decente, es un
hombre honesto, es un hombre honrado y es un gran conseller Alejandro Font de Mora.
 (Aplaudiments)

Hace diez años, señoría, hace
diez años, hace diez años, señoría, yo era conseller de Educación,
tuve el altísimo honor de ser conseller de Educación, que es una de las cosas más
bonitas que se puede ser en esta vida.
Creo que después de eso solo
ser presidente de La Generalitat, que es la otra cosa que ya no es superada
por nada en la vida política de cualquier valenciano.

Pero fui conseller de Educación y viví dos años junto
a profesores y maestros, haciendo una apuesta por la educación
pública de calidad y conseguimos superar incluso las mejores
expectativas.
Yo recuerdo conversaciones con sindicalistas de buena fe,
trabajando codo con codo en la Conselleria de Educación, y nos
pusimos una serie de objetivos, que han sido todos absolutamente superados,
en gasto, en inversión, en número de alumnos, en
número de profesores, en retribuciones, en mejora de las condiciones
de los profesores interinos.

Recuerdo que cuando llegamos, los socialistas nos
dejaron un montón de profesores que tenían inestabilidad
laboral, que además se les contrataba en el mes de septiembre cuando
empezaba el curso, unos días antes.
Y nosotros pusimos en marcha una
gran apuesta por dar estabilidad laboral a los interinos del sistema
educativo, porque tuviesen clara su plaza de profesor y de maestro antes de
que llegasen los meses del verano, para que hubiese una tranquilidad
absoluta en un sistema por el que realmente el Partido Popular ha venido
trabajando durante estos años.
Y, ¿sabe usted por qué?
Porque para nosotros el sistema educativo es una gran oportunidad, es la
gran apuesta de cualquier sociedad moderna, porque es la posibilidad de que
todos seamos iguales en preparación, en formación y en
educación.
Y para ustedes es simplemente un campo de batalla.

Esta misma declaración la hice yo hace diez
años, hace diez años.
Los votos y el apoyo al Partido Popular
se han ido incrementando.
Los votos y el apoyo a sus partidos han ido
decreciendo.
¿Por qué?
Porque ustedes no creen en la
educación, y los valencianos saben que ustedes no creen en la
educación.
Los únicos que creemos en la educación
pública somos aquellos que desde el Partido Popular hemos invertido
y gastado más que nunca en la historia.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per a formular la següent pregunta, té la
paraula l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, mosatros creiem en
l'educació.
I per això vam estar al costat de la
Plataforma per l'ensenyament públic, per a denunciar la deriva
dogmàtica, demagògica i de fer de l'ensenyament
públic, com han fet vostés, un camp de batalla.
Eixa
és la realitat.

I la realitat és que vostés només
l'encerten quan rectifiquen.
Ha rectificat la presidenta de Les
Corts, està rectificant el conseller d'Economia en el model de
finançament autonòmic.

Però la pregunta és molt clara
-diu que ha parlat vosté amb molta gent-: van a rebre
vostés la Plataforma per l'ensenyament públic, que
agrupa al sector de l'ensenyament públic, més del 70%?
Els van a rebre, sí o no?
Van a ser dialogants, sí o no?
Van
a rectificar i van a deixar que l'educació siga un camp de
batalla demagògic, com vosté ha dit, i dogmàtic?
Rectifiquen, rectifiquen, perquè si no -sap
què?
-, vostés seran els responsables que els nostres
escolars, amb la seua ocurrència per a burlar
l'aplicació d'una assignatura, traguen zero.
Van a
portar al zero, al suspens al sistema educatiu valencià.
Els nostres
escolars estan traient, per culpa de la seua ocurrència, un zero, un
zero del Partit Popular.
Rectifiquen, per favor.
I demane una
explicació clara de si van a rebre o no.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
als professionals, als pares i mares de
la.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el
micròfon)

La senyora presidenta:

Per a contestar, té la paraula
l'honorable conseller d'Educació.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Senyor Morera, mire vosté, els que
s'alcen de les meses de negociació són altres;
mosatros, no.
Els que les abandonen són altres, no mosatros.

En les meses tècniques hi ha una inveterada
tradició, perquè es tracten qüestions tècniques i
concretes, de presència de càrrecs de la conselleria,
però jo li dic que mai este conseller, mai, ha negat la seua
disposició a parlar amb qualsevol.
Això sí, sense
qüestions prèvies; sense qüestions prèvies, sense
imposicions i sense amenaces; sense imposicions i sense amenaces.
(Aplaudiments)

Perquè la tolerància no deu ser
patrimoni del Partit Popular.
La tolerància deu ser patrimoni de
tots i, per tant, quan hi haja una actitud adequada per a que done fruits
una reunió, inevitablement, este conseller, que és -com
ha dit molt bé el president- centrista, -clar que
sí- se centrarà en tot el que s'haja de centrar
amb tot el món.
S'assentarà, a banda de centrar-se.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Per a formular la seua pregunta, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, he sentit les lloances que ha enviat
al senyor conseller, segurament, des del seu punt de vista, encertades.
Però tot això és relatiu.
També he de recordar
que Rajoy va dir de Carlos Fabra que era «un ciudadano
ejemplar».
Per tant, tenim diversitat de criteris a l'hora de
valorar, no les persones, -que no vull entrar ahí-
sinó que del conseller m'interessa valorar la gestió;
la gestió que és l'única cosa que ens interessa
valorar.

Senyories.
Vosté ha dit també, senyor
president, ha parlat d'una batalla demagògica, ha donat moltes
dades.
.
.
Mire, dades -li pregunte- reals, falses o
imaginàries?
I ho dic basant-me en fets.

Mire, la pregunta que li faig ve en relació amb
les xifres que ens va donar la secretària autonòmica en la
seua compareixença a la Comissió d'Educació per
donar comptes de l'inici de curs.
Allí vam sentir també
lloances, mèrits dedicats a la gestió del govern del Partit
Popular, xifres, moltes xifres que avalaven el gran interés i la
màxima dedicació que vostés tenen en
l'educació.
Però eixes xifres eren falses perquè
ho van demostrar: 75.
000 alumnes dividit por 92.
000 ordenadors no
dóna, no dóna 8, dóna 5,5.

Totes les xifres que vostés mos donen, tenen
eixa credibilitat?
I a la Conselleria d'Educació, molt
d'anglès i poca matemàtica.
O és simplement que
falsegen directament les dades a l'hora d'il·lustrar.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Per a respondre, té la paraula
l'honorable conseller d'Educació.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Millor que per a respondre, per a comentar el
comentari perquè no he sentit cap pregunta.
Ha sigut una
interpel·lació una miqueta esotèrica.

Bé, la qüestió és que, com
diu el refrany, obras son amores y no buenas
razones.
Obras son
amores i la ciutadania valenciana té
molt clar el que està fent el Partit Popular en matèria
educativa.
Veu els centres, veu l'augment de professorat, veu la
qualitat del sistema educatiu i després va i vota i, per
això, este partit, en les darreres eleccions autonòmiques, va
ser votat i va tindre la majoria absoluta en tots els seguiments
d'edat i en tot el llarg i ample de la Comunitat Valenciana.

Vosté creu que si un dels pilars bàsics
i fonamentals de la societat de benestar estiguera com diuen vostés
que està, amb eixa visió tan peculiar, si estiguera
així la gent tindria en compte el Partit Popular a l'hora de
prendre la decisió més important de la democràcia?
Evidentment que no.

L'educació, la sanitat, el benestar
social, la justícia i altres coses són fonaments de la nostra
societat i com estan bé, la societat respon, respon afavorint el
Partit Popular en les seues preferències.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Proposició no de llei, de tramitació
immediata, sobre el tancament de la factoria Altadis a Alacant (RE
número 23.
210)

La senyora presidenta:

I ara, d'acord amb l'alteració del
l'ordre del dia, anem a procedir a efectuar la votació sobre
la proposició no de llei de tramitació immediata.

La tienen todos los diputados repartida.
Si por parte
de alguien se considera que se lea y si no, procedemos a la
votación.
¿Procedemos?

Comienza la votación.
(Aplaudiments) Votos a favor: 87.

Por lo tanto, queda aprobada la proposición no
de ley, de tramitación inmediata, sobre el cierre de la
factoría de Altadis en Alicante.

Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme
i Habitatge, senyor José Ramón García Antón,
sobre la política general de la conselleria pel que fa als residus a
la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 22.
740, BOC
número 102)

La senyora presidenta:

I passem a les mocions: moció subsegüent a
la interpel·lació al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge sobre la política general de la conselleria
pel que fa als residus a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup
Compromís.

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor José Cholbi Diego)

El senyor vicepresident primer:

Quan vullga, senyor diputat.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, fa 15 dies ja vam presentar ací, en
la interpel·lació, vam estar parlant dels motius pels quals
anàvem a discutir de la situació de la política de
residus en la comunitat.

Avui toca portar les nostres propostes.
Vull insistir
en la primera.
Vull insistir en el primera perquè és la base
també.

La primera, el primer punt era arbitrar un programa
pressupostari de subvencions per tal de contribuir a les despeses
complementàries que hauran de pagar els ajuntaments inclosos en el
pla de residus de la zona 1, programa que haurà d'estar vigent
fins a la posada en marxa de l'abocador corresponent al pla de
residus de zona 1.

Per què?
Ho vaig dir l'altre dia i vull
seguir dient-ho avui.
Perquè la responsabilitat total és de
la conselleria.
No és prou que el senyor conseller em donara en
certa manera la raó amb el gest l'altre dia quan ho deia.
La
responsabilitat, primer es reconeix; després s'assumeix.
Conseqüència de les actuacions i sobretot de les omissions de
la conselleria és l'augment que els diversos ajuntaments
afectats en aquell moment.
.
.
l'augment de les taxes de replegada,
transport i tractament de residus sòlids urbans.

I vull eixir al pas d'alguna declaració
que ha eixit en algun punt.
Que no és per la millora de tractament,
no és eixa la situació.
Malauradament, en este moment no
estem pagant un sobrecost per la millora del tractament, sinó pel
trasllat, que en alguns llocs són més 300 quilòmetres
d'anar i altres tants de tornar per a cadascun dels vehicles que
hauran de fer eixe transport de residus.

Això ha portat a ajuntaments afectats en la
zona 1, com el d'Orpesa, a dictar una resolució del contracte
amb l'empresa que portava els serveis -textualment-
«pels sobrecostos originats pel trasllat a Villena dels
residus».
Suposa, segons diu l'ajuntament, 1,5 milions
d'euros.
Ha fet la modificació de taxes.

Alcalà de Xivert ha augmentat les taxes en un
400%; Torreblanca, en una quantitat similar; la resta de poblacions,
algunes ho han fet i altres ho hauran de fer.

Senyories, -i repetisc- és
responsabilitat de la conselleria haver situat, haver accedit a canviar
l'emplaçament inicial i això és en el que em
base.
Si en el seu moment reflectia ja.
.
.
Textualment, la premsa diu:
«L'acord entre populars i socialistes per la nova
ubicació de l'abocador dins del mateix terme municipal, que
reunia les mateixes condicions geològiques».
El canvien, per
tant, és responsabilitat seua haver-lo canviat.

Quant deien «perquè no es reunixen les
mateixes condicions geològiques.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor diputat, té.
.
.
(Remors)

No, són cinc minuts perquè és
explicació de vot.

Senyor diputat té.
.
.
(El senyor Pañella diu: «No, la presidenta ha
saltat.
.
.
») (Remors)

Perdón.

Un moment.

Un momento, por favor.
(Veus)

Señor diputado, un momento, por favor.

Señora diputada, siéntese.
(El senyor Pañella diu: «En quin punt
estem?
»)

Señor diputado, no me adelante usted lo que
tengo que decirle porque se equivocará.
Ahora se lo voy a decir con
toda paz y con toda tranquilidad.

La señora presidenta ha dejado aquí, por
lo visto, un punto con un orden.
Le he consultado a la letrada y entonces
la letrada me ha hecho unas manifestaciones, que sí eran cinco
minutos.

Como tengo que.
.
.
No se ponga nervioso, que no es
bueno.

Como tengo que aclararlo y aplicar el reglamento con
exactitud y precisión y con objetividad, usted es tan amable
-su señoría- y en cuestión de un minuto
tomaremos la decisión que sea justa.

Muchas gracias.

El senyor Pañella Alcàcer:

Me retire, aleshores o espere.
.
.

El senyor vicepresident primer:

A ver, los portavoces, por favor, un momento.

A ver, por favor.
(Veus)
(Pausa)

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

(El senyor vicepresident primer colpeja amb la maceta)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, continuem.

Senyor Pañella.

Senyor Pañella, il·lustre diputat,
pareix ser que hi ha hagut alguna confusió i, en este moment,
vosté estarà explicant l'acceptació del vot de
la proposició no de llei de tramitació immediata.

No es preocupe, senyor diputat, que a
continuació iniciarem ja el tràmit per a continuar.
D'acord?

El senyor Pañella Alcàcer:

D'acord.

Sí, sabent que hem de procedir a
l'explicació de vot, simplement vull dir que el meu grup vota
a favor per responsabilitat, per responsabilitat.
.
.
(Veus)

Per favor.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor Luna, cuando un diputado está en
el uso de la palabra no se le interrumpe.
Siéntese.
Gracias.

Siga, siga.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Com deia, per responsabilitat davant de 800
famílies afectades.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Perdón.

Perdón, no.
Señor Luna, cuando acabe el
diputado que está en el uso de la palabra.
.
.
(veus) cuando acabe el diputado que
está en uso de la palabra, usted podrá formulas las
sugerencias, críticas o opiniones que crea oportunas.

Si no sabe en qué momento procesal está,
atiéndalo y seguro que se va a enterar.

Muchas gracias.

Siga.

Li quedarà temps perquè li
llevaré el que jo he tardat en explicar esta qüestió.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Doncs, com deia, el nostre grup ha votat a favor per
una responsabilitat davant de 800 famílies afectades que tenim
ahí, però amb una disconformitat relativa; una disconformitat
relativa sobretot en el que afecta al punt quart: «Les Corts
consideren incomplides, per part de la mercantil Altadis SA, les
obligacions i compromisos establits al citat conveni».
Com dic,
això ho dic perquè bé, revisades al conveni les
condicions, realment, les condicions que se podien incomplir i que tindrien
base, que són aquelles que marcaren el temps de funcionament de la
fàbrica, no les trobem.
Les condicions són simplement
«als tres mesos de ratificar, presentar a l'Ajuntament
d'Alacant el projecte de construcció del nou centre
industrial; assumir el compromís de concloure la construcció
del projecte; que les actuals instal·lacions estaran en funcionament
fins que la nova instal·lació estarà oberta».
.
.
Vull dir, eixos ciutadans.
.
.
Però, això, donem per sentat que
s'ha complit.

No obstant, no anem a dir que no.
No anem a dir que no
per si també hi ha alguna condició que nosaltres desconeixem.
Però, en principi, el que no voldria és que açò
servira per a amagar responsabilitats.
I ho dic ben clar: el problema,
efectivament, del tancament de la fàbrica, és que no
existixen condicions de temps per a eixa activitat.
I això és
la realitat.

Realment, la situació en este moment és
difícil.
Què oferixen?
Què oferix la fàbrica?
La fàbrica està oferint un trasllat de la seua
producció a Logronyo i a les plantes de l'estranger.
Als
treballadors els oferix una prejubilació, a aquells que tinguen 52
anys en l'any 2009, i, també, el trasllat a les altres
fàbriques.
Això és el que els oferix.

I, a més, que ningú caiga en la
temptació de voler unir este tancament a la crisi.
Perquè la
crisi econòmica no té res que vore, que açò ve
ja d'abans.
És, simplement, oficialment, és
política d'empresa; qüestions purament organitzatives i
de producció són les que porten al tancament de la
fàbrica.

La realitat, la realitat és molt clara: la
fàbrica estava situada en un edifici BIC, amb un valor
econòmic indeterminat, però amb poques possibilitats, i, el
trasllat, per una permutació sense condicions; i se li ha donat la
possibilitat de revaloritzar els terrenys, de donar valor a eixos terrenys.
Com ací els terrenys tenen el valor superior, eh?
, resulta que
això ha ajudat, este conveni ha ajudat a tancar la fàbrica.
I
això cal dir-ho amb totes les lletres i amb tot el seu significat.
Per què?
Perquè l'empresa es troba amb moltes
possibilitats, avui, en els terrenys que està ocupant, i, per tant,
això és bàsic per a ells.

Mire, ací hi ha una qüestió que hem
d'aclarir.
Estem d'acord i aprovem, per responsabilitat, per
responsabilitat a eixes 800 persones, 800 famílies, que unes directa
i altres indirectament depenen del treball d'esta fàbrica.
I
que açò repetixen ja alguns d'ells, ja van estar en la
fàbrica, en Tarragona, i van ser desplaçats, al tancar
aquella, a Alacant, alguns d'ells, i ara se'ls proposa que
se'n vagen a una altra fàbrica.
Això, realment, no
és el que nosaltres hem de demanar.

Què podem fer des de Les Corts?
Efectivament,
podem fer, aprovar esta declaració institucional; però no
és suficient, no és suficient.
Ací comporta.
.
.
, i per
això dia ahí, ací hi han responsabilitats i, per tant,
hem de respondre, esta vegada, a les responsabilitat.
I han de seguir el
procés.
Si açò és un paper que aprovem, que ni
tan sols hem llegit, però que aprovem i remetem: no haurem fet
absolutament res.

A partir d'este moment necessitem un seguiment
de les accions que se facen, per vore si se pot evitar el tancament.
Molt
difícil.
Cal dir que els treballadors, si parlem amb ells, donen la
fàbrica per tancada.
No obstant, la lluita ha de seguir per a
aconseguir que eixa fàbrica no es tanque, per a aconseguir que no es
perden eixos llocs de treball.

Però, al mateix temps, hem de fer alguna cosa
més, que nosaltres des d'ací sí que podem fer.
Jo la tinc presenta, ja, una proposició no de llei, que demane que
se faça un pla de reconversió de tots els llocs de treball
que hi han allí afectats.
Això sí que ho podem fer des
d'ací.
Sí que ho podem fer des d'ací,
entre altres coses perquè la responsabilitat ve d'un conveni,
que no es va fer ben lligat i que ara hem de reforçar des
d'ací.
Ho anem a fer; però demane també que se
facen eixes altres activitats, que preguem la decisió de fer eixe
pla de reconversió.

Si després no es tanca?
Millor.
Si no es tanca
només haurem perdut que la Conselleria d'Indústria, i
de treball haja perdut un temps treballant en uns aspectes determinats que
són, en principi, positius.
Si es tanca, estarem preparats; estarem
preparats.

Ahir mateix vaig sentir.
.
.
Saben vostés que
també hi ha una fàbrica, Sáez Merino, que s'ha
tancat, eh?
Bé, doncs en la població de Daimiel immediatament
han fet una reconversió i immediatament han creat uns nous llocs de
treball perquè -diguem- puguen estar treballant tots
aquells treballadors afectats per l'acomiadament de Sáez
Merino.

Bé, aleshores nosaltres també podem
treballar en eixe sentit.
Perquè va a ser molt difícil,
-ho repetisc- senyories, va a ser molt difícil evitar el
tancament d'esta fàbrica.

Nosaltres simplement el que demanem des del Bloc i des
del Compromís és que esta moció no siga blanquejar,
esta proposició que aprovem no siga simplement blanquejar
responsabilitat.
Hem d'implicar-nos fins al final.
Hem d'estar
treballant perquè eixos llocs de treball no es perden.
Perquè, el que dia, en este conveni no trobe condicions per a poder
evitar el que pareix, ja, inevitable.

Moltes gràcies, senyories.

El senyor vicepresident primer:

(Pausa) Perdone, señor Luna, que estaba, en este momento,
viendo ahí.
.
.
Tengo que pulsar y le doy la palabra, para que le
pueda escuchar bien.
O sea que.
.
.

El senyor Luna González:

Quiero que conste en acta, señor presidente, la
protesta de mi grupo parlamentario por la manera absolutamente irregular de
proceder al desarrollo de esta sesión.

Un diputado ha sido interrumpido en el uso de la
palabra sin ajustarse a ninguno de los procedimientos que establece el
artículo 68.
3 del reglamento, porque estaba en la cuestión y
porque no había alteraciones de orden.
Y, por tanto, no había
ninguna razón para que la presidencia le interrumpiera en el uso de
la palabra.

Sigo protestando, además, porque se haya
alterado el funcionamiento del orden del día sin acuerdo de la
cámara.
Porque se ha alterado cuando ya estábamos en un punto
debatiendo, y se ha procedido a volver a debatir el punto anterior.
Precedente que mi grupo no está dispuesto a tolerar en ningún
caso.
En este tema, los tres grupos estamos de acuerdo y no hay
ningún problema.
Pero en cualquier otro tema, no habiendo acuerdo,
supone un atropello, por parte de la mayoría, a los derechos de la
minoría.

Y mi grupo parlamentario no está dispuesto a
que la cámara tenga un presidente en la sombra, por muy portavoz
adjunto del Grupo Popular que sea.
Quien tiene que presidir la
cámara y quien tiene que presidir las sesiones es quien está
sentado en ese sillón, y no ningún otro diputado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Luna.

Indudablemente que esta presidencia, como no puede ser
de otra forma, coge cada una de sus palabras y asume, por descontado, que
el que está presidiendo es el que le habla, o sea, con todas las
consecuencias.
Tenga usted la seguridad, ¿eh?

Y en segundo lugar, esta presidencia entiende que
estaba replicando el voto de la anterior proposición no de ley de
tramitación inmediata, ¿eh?
Pero, por el contrario, estaba
defendiendo la moción, con el registro.
.
.
el número 22.
740.
Por eso, por eso, le he dado la palabra para la explicación de voto.
Cuando finalice la explicación de voto pasaremos al punto siguiente.
Yo creo que el tema está expuesto con la misma naturalidad y
libertad que han hecho el ilustre portavoz y los que quieran hacer uso de
la palabra.

Sigamos.

Muchas gracias, señorías, por su
atención.

El senyor Costa Climent:

Sí, por una cuestión de orden.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Sí, señor Costa.

El senyor Costa Climent:

Yo, en primer lugar, quiero decir que.
.
.
, pues que
bueno, la explicación del señor Pañella ha dejado muy
claro que estaba explicando el voto a una proposición no de ley que
hemos aprobado.
Por lo tanto, yo, como grupo parlamentario, (veus) he entendido perfectamente
que usted, señor presidente, ha cumplido estrictamente el
artículo 161.
5 del reglamento que obliga a exponer la
explicación de voto a los grupos parlamentarios en aquellos casos en
los que no se haya leído.
(Veus)

En segundo lugar, como «portavoz en la
sombra», ya que hay presidentes que son portavoces adjuntos en la
sombra, como «portavoz en la sombra» de mi grupo parlamentario
tengo que decirle que me sorprende mucho que una persona que ha sido
alcalde de Alicante, que es diputado por la circunscripción de
Alicante, haga esta afirmación en un tema que se ha tratado en la
Junta de Portavoces, (veus) que se ha acordado explicar el voto directamente, que afecta a 350
familias que trabajan en Altadis, (veus) que afecta a 450.
000 ciudadanos de la provincia de
Valencia i que tenemos, aquí, al máximo representante.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Por favor, por favor.

El senyor Costa Climent:

.
.
.
(veus) a la máxima representante del Ayuntamiento de
Alicante,  que el Grupo Socialista hoy haya puesto en duda la
necesidad de que cinco millones de valencianos escuchen las explicaciones
de por qué estamos votando esto.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments
i protestes)

El senyor vicepresident primer:

Por favor, un momento.
La presidenta llega, y supongo
que llega porque habrá terminado las obligaciones que haya tenido.
Pero entiendo que no viene por las circunstancias que motivan esto.
Porque
esta presidencia se entiende capaz para solucionar, a lo mejor, errores
anteriores.

Que quede eso muy claro, ¿eh?
Es una
cuestión de matiz, ¿no?

Señora presidenta, tiene usted.
.
.
Yo creo que
ha quedado claro, ¿no?

Muchas gracias.
(Veus)

(S'interromp la gravació)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

En primer lugar, he de pedir excusas, perdón, a
los grupos parlamentarios porque, efectivamente, después de votar la
proposición de ley de tramitación inmediata tenían un
periodo de tiempo para la explicación de voto, todos los grupos.
Ha
habido una confusión, por mi parte; yo he tenido que salir.
Así que les pido disculpas.
Efectivamente, pues ha sido una
confusión.
El que tiene boca se equivoca.

Me comenta el vicepresidente que se ha explicado el
voto por parte del Grupo Compromís.
Y ahora, en el turno que
corresponde, pues, para explicar el voto tiene la palabra, por parte del
Grupo Socialista.
.
.
(Veus; pausa)

Bien,.
.
.
Pues, señora Espí, esto es una
sesión parlamentaria y.
.
.
(Veus)

Yo creo que se ha explicado por parte de esta
presidencia que ha habido una confusión.
Y.
.
.
(Veus) Bien, pues yo, pues.
.
.
(Pausa)

Vamos a ver.
Le consultaba al vicepresidente.
.
.

Tiene usted un minuto, si se ha sentido aludido,
señor Luna.

El senyor Luna González:

Sí, señora presidenta, muchas gracias.

Me he sentido aludido porque haciendo constar una
protesta de mi grupo parlamentario por el desarrollo de la sesión,
el señor portavoz del Grupo Popular, innecesariamente, ha aludido a
mi condición de ex alcalde, poniendo en duda la manera que tengo de
defender los intereses de Alicante, cosa que, desde luego, no estoy
dispuesto a tolerar, ni de él ni de nadie; pero mucho menos de
él, que está muy lejos de los intereses de Alicante, muy
lejos de los intereses de los trabajadores de Altadis y -yo
diría- que muy lejos de los intereses de los trabajadores, en
general, de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments
i veus)

La senyora presidenta:

Todos, todos, van a hablar.
Si no les importa.
.
.
(Veus)

Señora Mónica, un segundo, por favor.

Señor Costa, tiene un minuto.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar, decir que mi grupo parlamentario no
entiende por qué se protesta porque la mesa cumpla con el
artículo 161.
5 del reglamento.
Será porque, a lo mejor, el
Grupo Parlamentario Socialista no respeta el reglamento.
(Protestes)

Y en segundo lugar, y en segundo lugar decirle: soy de
Castellón, es verdad; vivo en Valencia, es verdad.
Pero qué
decirle, señor Luna, que hoy cualquier diputado del Grupo Popular,
de cualquier parte de la Comunidad Valenciana, se siente tan alicantino
como valenciano como castellonense, y yo, el primero.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Oltra, cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, lamentar que este torn, que és
per a parlar del procediment, s'utilitze per a fer demagògia i
per a fer una confrontació retòrica que no crec que siga este
el moment procedimental oportú.

En segon lloc, jo vull recordar  que en la
sessió d'ahir d'este mateix ple, perquè un
diputat -que, en principi, una proposició no de llei que
s'anava a vore hui se veia ahir- per anar a per la seua
documentació i aplegar ací 20 segons tard, a este hemicicle,
va decaure la nostra proposició no de llei.

I, per tant, jo el que li demane a esta mesa és
la imparcialitat en l'ús i en la flexibilitat que aplica,
perquè ací s'aplica la flexibilitat quan ho demana el
grup majoritari i quan els grups minoritaris, doncs, tenim un problema com
el d'ahir de 20 segons, no podem debatre els nostres punts en este
plenari.
I això sí que és una qüestió
procedimental.

Per tant, hi ha hagut una equivocació de la
presidenta que, com ella mateixa ha reconegut i ha demanat disculpes que
jo, almenys, accepte, tot el món se pot enganyar, però el
tema no és si és Alacant, si és Altadis o quants
milions de valencians n'hi ha.
El tema és que la presidenta
s'ha enganyat, com ella mateixa ha reconegut.
Cap dels portaveus ni
portaveus adjunts que n'hi ha en este hemicicle ha demanat la paraula
per a rectificar.
Com que no!
S'ha passat el punt de l'ordre
del dia.
(Remors) Ha
començat a parlar un diputat del meu grup parlamentari a qui se li
ha tallat la paraula sense cap justificació, perquè no se pot
tallar un diputat en l'ús de la paraula com se li ha tallat al
nostre diputat, i encara estem esperant les disculpes.

I, després, ahí dalt hem parlat.
I jo
pense -i he expressat la meua opinió- que una
decisió com la que s'ha pres des de la mesa només se
pot prendre si hi ha unanimitat per tots els grups parlamentaris.
I eixa
unanimitat no estava.
Per tant, sí que considere que és un
atropellament.
El nostre grup hem dit que estàvem a favor, si hi
havia unanimitat, que s'explicara el vot en el tema d'Altadis,
però no hi havia unanimitat.
I les formes en democràcia,
senyors del Partit Popular, són fonamentals.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
(Remors)

Perdón, perdón, señoras y
señores diputados, perdón.
Por alusiones les he dicho que
tenían un minuto cada uno.
Cada uno ha considerado exponer lo que
creía.
Se me informa por el vicepresidente que Compromís ha
procedido a la explicación de voto.
¿Eso es correcto?

Y, ahora, para el turno de explicación de voto,
tiene la palabra el Grupo Parlamentario Socialista.

Cinco minutos para la explicación de voto.

La senyora Jiménez Gutiérrez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, vamos a hablar de la
fábrica de tabacos de Alicante, que se estableció en la
ciudad allá por el año 1801, aprovechando las excelentes
condiciones que tenía con el exterior y con el resto de
España.

La historia contemporánea de la ciudad de
Alicante está ligada a las cigarreras, a la industria del tabaco.
Sumaban una plantilla de más de 4.
000 mujeres.
Había obreras
de todas las edades, desde niñas de siete años a ancianas que
no se jubilaban.
Llegaban a la fábrica desde todos los puntos de la
ciudad y de la comarca de L'Alacantí, casi siempre andando, de
San Vicente, de San Juan y de Mutxamel, incluso de Elche y de Crevillente,
trazando caminos que eran llamados «de las cigarreras».

De los 25.
000 habitantes que tenía Alicante por
esos años, 5.
000 personas trabajaban en la fábrica de
tabacos.
De ahí la importancia que, a través de dos siglos,
tiene para nuestra ciudad.
Pero el pasado 19 de junio, Imperial Tobacco
Group, actual propietario del Grupo Altadis, SA desde enero de 2008, es
decir, a los seis meses de su compra, presenta su plan de
reestructuración e integración de Altadis, en el que se
contempla su decisión de cerrar la fábrica de tabacos de
Alicante el 31 de diciembre del año 2009.
El cierre de la
fábrica de Altadis, en la que trabajan 338 empleados,
duplicará la tasa de paro industrial de la ciudad, que en la
actualidad se sitúa en el 24,53%.
Alicante salió a la calle
el 23 de septiembre en una gran manifestación para defender la
continuidad de la fábrica y de los puestos de trabajo.

El presidente del comité de empresa de Altadis
ha advertido de la degradación industrial y la localización
empresarial que el cierre de la fábrica supone, y puede desembocar
en la inmigración de trabajadores industriales cualificados a otras
zonas donde haya más empleo de más calidad.
Han reclamado la
continuidad de las instalaciones, aunque sea en actividades de otro tipo,
para los trabajadores cualificados en mantenimiento industrial.

Altadis inauguró hace seis años su
planta más moderna de Europa en el polígono de las Atalayas,
sobre una parcela de 147.
288 metros cuadrados, con una inversión en
instalaciones que alcanzó los 40 millones de euros y como fruto de
una permuta de terrenos con el ayuntamiento de Alicante, a cambio del
antiguo edificio de la fábrica de tabacos en pleno centro urbano,
una joya arquitectónica y muy querida para todos los alicantinos y
alicantinas y para que pasara a propiedad municipal.

En un convenio firmado entre el Ayuntamiento de
Alicante y Altadis -y eso lo sabe mucho mejor el señor
Díaz Alperi, que por entonces era alcalde de Alicante-,
Altadis fue compensada con una cesión de diferentes parcelas
valoradas en más de 13 millones de pesetas.
La actual alcaldesa de
Alicante, Sonia Castedo, ha dicho que el ayuntamiento cedió a la
empresa patrimonio municipal de suelo del mejor que existía
entonces.
Algunas de esas parcelas, según el convenio, están
situadas en planes parciales próximos al litoral alicantino y de
gran valor actualmente.
Todo esto para conseguir que la fábrica
siguiera funcionando en Alicante.

Por otra parte, en la reunión que mantuvieron
los trabajadores y sindicatos con el delegado del gobierno de la Comunidad
Valenciana, éste se comprometió a hacer las gestiones
necesarias con el Ministerio de Industria para que la multinacional
Imperial Tobacco reconsidere el cierre y mantenga la producción en
la ciudad.

Por parte de los trabajadores consideran
imprescindible un pronunciamiento de parte de la Generalitat valenciana,
exigiendo el mantenimiento de los puestos de trabajo y de la actividad de
la empresa, de igual manera que ya lo ha hecho antes en circunstancias
similares con otras empresas.

Los argumentos de la empresa para el cierre de la
fábrica son poco claros.
No es suficiente con decir que la
caída del consumo del tabaco negro -que es la labor que se
hace en la planta de Alicante- es la razón fundamental, pues
la planta está preparada, tanto en maquinaria como en trabajadores
cualificados, para dedicarse a otro tipo de producción, como el
tabaco rubio, por ejemplo.
Por lo tanto, no se pueden argumentar
pérdidas, quizás sean otras oscuras razones las que tengan
desde la multinacional.
La actual producción de la fábrica de
Alicante la quieren trasladar a la planta de La Rioja, exactamente a
Logroño, fábrica con bastantes más años que la
actual de Alicante y con una maquinaria que actualmente no produce tabaco
negro y que la están adaptando en estos momentos para poder
producirlo.

¿Cuál es el motivo de que la
fábrica de Logroño sí y la de Alicante no?
¿No
será por condiciones geográficas ni climatológicas?
Suponemos que la única razón es la económica, o sea,
ganar más dinero sin importarles el futuro de los trabajadores.
O
quizás será que La Rioja ofrece más apoyos
económicos y, posiblemente, ventajas fiscales a la
compañía para que continúe su actividad en su
territorio y así la planta riojana será convertida en la
única de España del grupo dedicado a la producción de
cigarrillos.

Pues, bien, demostremos que entre todos podemos y
hagamos con fuerza e impidamos el cierre de la fábrica de
Alicante.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

La senyora Jiménez Gutiérrez:

.
.
.
y luchemos por el mantenimiento de los puestos
de trabajo de la fábrica Altadis.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la
palabra el ilustre diputado señor Díaz Alperi.

El senyor Díaz Alperi:

Molt exce·lentíssima senyora presidenta.

Senyories.

Es un honor para mí participar por primera vez
ante esta cámara y lamento que esta primera intervención vaya
revestida de tanta discusión, discusión que no entiendo
porque, si es lógico que el reglamento se aplique y la importancia
de ese reglamento, no mucho menos lógico es la importancia del tema
que yo creía que, consensuado y por unanimidad, queríamos
defender todos.

Parece que sí que se ha votado a favor de esta
proposición no de ley, pero parece que hay inconvenientes en que se
explique por qué apoyamos todos los grupos esta proposición
de ley.
Y sinceramente, no entiendo por qué esa oposición y
esa tan estricta aplicación del reglamento ante una cosa que tan
importante es para los alicantinos.
Y, sobre todo, tan importante es, que
es lo más importante para más de 350 familias directamente
implicadas en el tema y, quizá, más de 600 indirectamente
implicadas, que ven peligrar sus puestos de trabajo.
(Aplaudiments) Eso sí que es
importante y no tanta discusión a ver si hace falta explicar o no
explicar esta postura ante el voto.

Efectivamente, yo era alcalde de la ciudad de Alicante
cuando en el año 1998 empezamos una negociación con Altadis
para que no se fuera de Alicante.
La fábrica de tabacos de Alicante,
con dos siglos de historia, era una institución en nuestra ciudad
por lo que representaba, tanto en cuanto a su edificio como a la
tradición industrial que tenia en nuestra ciudad.

La pretensión de Altadis era construir en la
fábrica, en su ubicación actual, la que tenía en ese
momento, un complejo de viviendas muy importante.
Y el Ayuntamiento de
Alicante consideró que eso no se debería de consentir, que
ese espacio debería de pasar a ser espacio público y, a
cambio, tendríamos que negociar lo que fuera necesario, dentro de
los límites lógicos, para que la fábrica de tabacos de
Alicante no se fuera de la ciudad, permaneciera en ella y hubiera
garantías de continuidad en esa labor industrial tan importante para
nuestra ciudad.

Se llegó a un acuerdo en el año 2000,
febrero del año 2000, porque el ayuntamiento cedía distintas
parcelas en distintos polígonos de la ciudad, para pasar a ser
propietarios de la antigua fábrica de tabacos -que hoy es
suelo municipal- y a cambio de eso Altadis se comprometía en
Alicante, establecer una nueva factoría en el polígono de las
Atalayas y permanecer en nuestra ciudad con su actividad industrial.
Es
más, el ayuntamiento tuvo que modificar un planteamiento
urbanístico del polígono de las Atalayas para facilitar el
que allí se instalara la gran nave de la nueva fábrica de
Altadis.

Altadis es comprada por una multinacional, Imperial
Tobacco, que, sin contar para nada con los alicantinos ni con el convenio
que en su día se firmó, decide unilateralmente el cierre de
la factoría el 31 de diciembre de 2009.
Y eso es un atentado contra
los intereses de la ciudad de Alicante, contra la economía de la
ciudad de Alicante y, sobre todo, contra los trabajadores alicantinos de la
fábrica de tabacos de Alicante.
(Aplaudiments) Un atentado que esta cámara no puede consentir y
que por eso estamos todos de acuerdo en defender esta proposición no
de ley.

Por toda contestación, el representante de
Imperial Tobacco en España pidió  una entrevista con la
actual alcaldesa de Alicante -a la que agradezco su presencia en esta
cámara- y lo único que fue a decirle fue que le
ofrecía la nave actual de la fábrica de tabacos a un buen
precio.
Mayor desfachatez yo no la puedo entender.
Esa nave es una nave que
se ha construido gracias a las facilidades que dio el ayuntamiento.
Altadis
-y, por tanto, Imperial Tobacco- ha hecho importantes y
pingües negocios con el dinero que ha sacado de la venta de las
parcelas que el ayuntamiento le dio y, por tanto, es imprescindible que
defendamos con todos los medios a los trabajadores y a esa industria tan
tradicional de nuestra ciudad.

Gracias, por tanto, a esta cámara por ese apoyo
unánime a la fábrica de tabacos de Alicante y a la ciudad de
Alicante.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Passem a debatre les mocions.

Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme
i Habitatge sobre la política general de la conselleria pel que fa a
residus de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Compromís.

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, al fil del que anava dient abans de tota la
problemàtica que hem tingut avui en la cambra, estava defenent la
necessitat d'arbitrar un programa pressupostari de subvencions per
tal de contribuir a les despeses complementàries que hauran de pagar
els ajuntaments inclosos en el pla de residus de la zona 1, programa que
hauria d'estar vigent fins a la posada en marxa de l'abocador
corresponent.

Estava argumentant que considerava que la
situació que s'ha creat al nord del país, en les
comarques del Maestrat i totes aquelles.
.
.
principalment el Maestrat i part
de la Plana, que són les que comprén el pla zonal, era
responsabilitat i és responsabilitat de la mateixa conselleria.

Havia dit ja que la ubicació, la
polèmica ubicació, no havia estat presidida per criteris
tècnics i vull demostrar-ho.

Deia que és responsabilitat de la Conselleria
de Medi Ambient perquè en el moment que van fer canvis de la
situació i deien que el lloc reunia les mateixes condicions
geològiques, no és així.

Mire, el primer lloc tenia un lloc.
El lloc inicial
tenia un nom.
Se deia les Argiles.
El lloc definitiu, on el posen, es diu
les Basses.
La gent del poble és prou llesta -igual que
dèiem ahir- encara que alguns no tinguen estudis, i si deien argiles era per això,
perquè hi ha una capa de 20 metres d'espessor d'argila,
mentre que la zona que diuen les Basses, hem pogut comprovar amb les
recents pluges com ha quedat afectada, tota embassada i això
és l'emplaçament que estava previst.

Indubtablement, és responsabilitat de la
Conselleria de Medi Ambient perquè van anteposar els interessos
polítics, en el seu moment per a quedar bé, als criteris
tècnics.
I no pot al·legar que no estava informada
perquè tot un seguit d'al·legacions van arribar
allí.
Jo, personalment, -ho vaig dir i vull repetir-ho i vull
recordar-ho- en la Diputació de Castelló, vaig
presentar el mateix, cosa que es va desestimar.
El Partit Popular no les va
atendre; tampoc el Partit Socialista en aquell moment, tampoc.
Cal dir-ho.
Havia un pacte i, per tant, això els afecta.

Què deien eixes al·legacions?
Parlem de
les al·legacions sobre el terreny.
Defenien la no idoneïtat
mediambiental en termes geològics.
L'estudi de camp que
avalava eixa ubicació consistia tan sols en quatre sondatges de deu
metres de fondària.
Això és insuficient per a
determinar la idoneïtat mediambiental d'un terreny.

Però també en el mapa geològic de
l'Institut Geològic i Miner diu que està en una zona de
conglomerats, grava i arena, una zona no impermeable, no apta per a la
ubicació de l'abocador.

Els sondeigs que vàrem aportar eren clars;
sondeigs que arribaven fins a 314 metres de profunditat, que deien que era
roca calcària tota ella, en algunes parts fissurada, amb pèrdua de
circulació.
I, per tant, era clara la no-idoneïtat en termes
geològics, però també la no-idoneïtat en termes
hidrològics perquè el sòl sobre el qual es
pretén assentar este abocador està catalogat com de
vulnerabilitat mitjana.

Una zona que es definix amb aquesta
qualificació com a porcions de territoris en les quals ja hi ha
aigües subterrànies amb qualitat potable per al consum
humà, que manquen de protecció natural efectiva contra la
contaminació fisicoquímica per l'absència de
formacions geològiques de baixa permeabilitat interposades.
Resumint, que es posa en greu perill l'aqüífer del
Maestrat.

Això són les motivacions per les quals
nosaltres demanem que.
.
.
Millor dit, primer aclarim la responsabilitat de
la conselleria en no haver fet cas.
Després, des del mateix
conseller, se'ns ha admés ací la dificultat
d'obtindre l'autorització ambiental integrada i, per
tant, en este moment ens deixa, per temps, sense abocador.

És clara la responsabilitat que té la
conselleria i, com deia al començar, la responsabilitat no
només s'afirma, sinó que s'assumeix, i
s'assumeix fent front a les despeses complementàries que en
este moment precisament hauran de fer tots els ajuntaments per no tindre un
abocador en el seu lloc per a poder tractar i dipositar les restes de
residus.

Això és la primera part.
Crec que, en
eixe aspecte, podem aprovar-lo o no, però serà difícil
discutir la responsabilitat de la conselleria en este fet.
Però no
és l'única.
No és l'única
qüestió que hem plantejat.

El conseller va ser molt amable al donar-me els deu
punts l'altre dia, les deu propostes inicials.
He de dir-li que no
sabia, en aquell moment, què em donava.
Que sí el tenia;
sí el tenia.
Tenia no només això, sinó tot el
que és el VZN 4956, la modificació del pla integral de
residus, i que, en base a això, hem presentat al·legacions.
Hem presentat al·legacions en la mateixa línia que avui
defendrem ací.
Per tant, gràcies, senyor conseller.
Ja el
coneixíem i, per tant, seguirem en la línia.

Què hem de fer?
Demanem -i avui ho vull
demanar ací- que es presente un calendari d'actuacions.
No és prou fer una declaració d'intencions.
Igual que
deia jo abans que aprovar la proposició no de llei és una
declaració d'intencions, després cal vigilar quines
accions posteriors estan fent al respecte.

Ací estem igual.
Si no hi ha un calendari
d'actuacions, no farem res.
Per tant, això és el
principi fonamental per a aconseguir els objectius.
Primer, pressupostar.
Supose que en el pressupost 2008 tindrem -ara els estudiarem-
ja possibilitat, en estos pressupostos, d'executar algunes coses,
però també programar.
No només pressupostar.
Si no hi
ha terminis, tota la resta no és més que dir les intencions,
però després els fets falten.

Demanem estudiar la possibilitat d'establir
microplantes, sobretot a les àrees metropolitanes, on es concentra
la major part de població.
Això té uns efectes
-i nosaltres ho defenem-: estalvi en el transport.
Però
també augment del grau de conscienciació.

Avui, s'ha optat també per una mesura que
dificulta després la realització.
Diu que els residus es fan
en un lloc, però busquem un lloc, si pot ser lluny, per a
dipositar-los, per a tractar-los i perquè un tinga els avantatges i
altres els inconvenients.

Amb aquesta mesura se millora perquè
també milloraríem, perquè hi hauria més
distància, però també proximitat als centres
d'origen en la problemàtica causada i, per tant, això
seria no evadir el problema.

Els hem demanat que estiguen presents tots: garantir
que cada partit polític que té representació municipal
en estes poblacions estiga representat en l'assemblea.
Si vol un
consens real, hem d'estar tots.
Hem d'estar tots perquè,
sobretot, sí tenim voluntat de parlar-ne, tenim voluntat
d'aportar i tenim voluntat de discutir-lo.

Jo crec que ho hem intentat inclús des de fora
i si se'ns haguera fet cas a nosaltres, avui no estaríem en la
més que lamentable situació d'abandonament
perquè no hem trobat solució, perquè el camí
que hem pres era equivocat, perquè no s'han basat en una
política de consens inicial.
Però un consens en estes coses
ha d'anar no només amb l'acord del consell per la
situació política del moment o del lloc, sinó que hem
de posar-nos d'acord amb uns criteris i els criteris, el primer
criteri ha de ser la idoneïtat del sòl per a ubicar estos
abocadors, cosa que fins a hui no s'ha aconseguit.
No s'ha
seguit eixe camí i, per tant, ens trobem amb esta
problemàtica.

Per tant, vostés mateix parlen ja que tenen el
VJP 4193.
Demanem, precisament, que les noves plantes de residus es
constituïsquen per dur endavant la recollida selectiva de
matèria orgànica, adequant-se a la filosofia del XMJ 4540.
També l'adaptació de les antigues.

Això és indispensable, senyors.
Volem
potenciar també els plans de minimització obligatori per a
les indústries, segons la legislació vigent.

Volem garantir que les noves instal·lacions de
residus perillosos es construïsquen prop dels productors per evitar un
impacte mediambiental i social negatius en les zones rurals, que ja per
sí són i estan prou deprimides.

Demane que es cataloguen tots els abocadors
incontrolats que es trobem al llarg dels llits dels rius de la Comunitat
Valenciana i que es garantisca l'obligatorietat de la
implantació de la recollida selectiva de matèria
orgànica en origen.

Estes són les nostres propostes.
Senyories,
mirem de cara avant una altra vegada.

Hem perdut molts anys.
Cal demostrar-li a la gent que
avui els seus impostos, si s'amplien, serà per les
circumstàncies de necessitats del propi municipi, però no per
la falta de treball, per la falta d'organització, per la falta
d'objectius clars de les conselleries, del govern del Partit Popular.
Esta és la situació en este moment.
Esta és la
situació.

És una situació -insistisc, com a
línia única del meu discurs- de demostrar la
responsabilitat que tenen.

I repetisc.
La responsabilitat no és
només dir: «Doncs sí, sóc responsable».
No, quan un és responsable, com se diu habitualment, apechuga amb el que li cau i,
en este moment, eixos augments de taxes de transport, eixos augments de
taxes tan grans que tenen a tot el nord, doncs senyors, haurem de fer
alguna cosa perquè és responsabilitat del govern
valencià i no és responsabilitat de les poblacions.

Això és el que demanem.
Això
és el que demanem i clarividència, també, en el futur,
en la programació del futur.
Començar per eixe consens,
començar per eixe treball tècnic inicial i que el consens
tinga unes bases molt clares: la d'idoneïtat.
Que creem eixe
model.
Hem de discutir sobre el model, no implantar-lo.

I reitere també, reitere també alguna
cosa que ja vaig dir en la meua intervenció anterior.
Por, seguisc
tenint por.
Seguisc tenint por, i avui ho dic ben clar, que se
n'estiga portant a un carreró sense eixida; que
s'estiguen donant passos de crear les plantes de tractament sense els
abocadors per a després convéncer la gent que és
més barat cremar que tractar.

I en este procés que estem en este moment, jo
ho dic ben clar ací pel que puga passar en el futur, perquè o
ens assentem tots o ressuscitem eixe pla, eixe pacte de residus,
però partint  de la realitat, partint dels criteris clars, o si
no, me dóna la impressió, -i quedarà gravat avui
per si després passa- que se'ns està portant per
un camí que no és el camí que volem.
Almenys, sense
seure'ns prèviament i definir el model de tractament de tot el
país, que no té per què ser únic, que
haurà d'atendre les circumstàncies de cada zona i en
això sí estem disposats a seure'ns.

Però no estem disposats que se'ns
conduïsca i després se li diga a la gent: «Mira
què pagues.
Mira quant estàs pagant per transportar el fem
fins Alacant.
Mira el que estàs pagant.
Si la posem ací, la
planta d'incineració, -que és el nom; se pot dir
d'altres maneres, però és el nom real-, al teu
costat, no te costarà això».
I amb això ens
carregarem ja tot el possible consens de fer un sistema elaborat,
diferenciat si fa falta, però pactat a partir de Les Corts, per a
dur endavant un procés correcte en el que és el tractament de
residus.

Crec que és molt important això que
acabe de dir, senyor conseller, i confie que no ens estiguen portant
ahí d'esta manera.

Per tant, la demanda última: anem a eixe pacte,
un pacte social, un pacte que l'altre dia definia com un pacte
d'estat ací, al País Valencià, posant els
criteris tècnics i demanant a tots la col·laboració.
La nostra, conseller, la té.
La nostra la té per a posar-nos
a treballar a partir d'este moment, però no la tindrà i
tindrà una oposició molt ferma, si anem per un camí
que ja no tinga retorn.

Això seria.
.
.
per eixe camí, no
és que no va a tindre la col·laboració del Bloc i de
Compromís, tindrà, lògicament, una postura tancada
endavant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Ara, per part del Grup Socialista, té la
paraula l'il·lustre diputat senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor conseller, gràcies per la seua
presència en esta sessió de hui.

La moció que debatem és la
subsegüent a la interpel·lació feta, com s'ha vist
abans, pel Grup Compromís sobre la política general de
residus del Consell.

Per al nostre grup, senyories, quan es parla de
política, no ho entenem com els principis teòrics de la
gestió dels residus, ni tampoc dels objectius que ha de perseguir,
que estan clarament determinats en la bondat normativa existent i que
s'arrepleguen en els plans, lleis, decrets i ordres
autonòmiques que, des de l'any 1997, s'han aprovat per
La Generalitat.

Però la política, senyories, no es fa
amb textos, sinó que es fa amb fets.
En definitiva, com dia este
matí, fa una estona, el moribund políticament conseller Font
de Mora, obras son amores y no buenas razones.
Jo ho compartisc això amb ell, és del poc que
compartisc.

I, senyories del Partit Popular, els seus fets, senyor
conseller, en política de residus són totalment
decepcionants, absolutament decepcionants.

Miren, a la memòria del Pla integral de residus
de 1997 es deia literalment: «Cal pensar que la deficient
situació actual de la gestió dels residus urbans i
l'impacte ambiental que la insuficiència
d'instal·lacions planteja, precisa d'una
intervenció enèrgica que d'una vegada escometa les
accions necessàries per resoldre els problemes que sempre ha
comportat la gestió del residus.
»

I això era cert, senyor conseller, ja que
segons el PIR, l'any 1996, un any abans de l'aprovació
del PIR de 1997, es generaven anualment en la Comunitat Valenciana dos
milions de tones de residus urbans, és a dir, senyor conseller, 438
quilograms de fem per habitant i any.

També es dia al PIR de 1997 que era
perfectament possible invertir en cinc anys els 28.
000 milions de les
antigues pessetes necessaris per a la construcció de les
instal·lacions de tractament i eliminació previstes,
provinents una part de La Generalitat, però la major part provinents
de fons comunitaris.

És a dir, fa onze anys que es va
reconéixer la gravetat de la problema i es disposava de fons
suficients per a resoldre'ls, onze anys.
I ara, onze anys
després, senyor conseller, quina és la situació?

Mire, en 2006 generem 475 quilos de fem per habitant i
any, quan recorde que li acabe de dir que en 1996 se'n generaven 438.
Els 475 són dades de l'INE de despús-ahir, conseller,
de despús-ahir.
No me les pot negar.

I, per tant, vostés estan incomplint el primer
principi de la gestió de residus, que és el de la
minimització.
Vostés hui produïxen més residus
habitant/any que en l'any 1996.
Estan incomplint, per tant, eixe
primer principi, senyor conseller.

Senyories, onze anys després, el tractament
és pitjor i eliminem els residus sense cap tipus de garantia.
L'estat de la gestió del residus en la Comunitat Valenciana
és de caos pròxim al col·lapse.

Senyories, es coneixia el problema, es va identificar
la solució i es comptava amb diners per aplicar-la, senyor
conseller.
Per la qual cosa, eixe caos actual, que després li
l'explicaré, però que vosté sap millor que jo,
només cal atribuir-lo a la deliberada voluntat del Consell,
d'este Consell, senyor conseller, i dels que l'han precedit en
l'era Camps, per la qual cosa es tracta més bé de la
voluntat del Partit Popular, representat en la bancada de la meua dreta.

Senyor i senyores del Partit Popular, en compte de
dedicar-se a complir el PIR, vostés van paralitzar la seua
execució durant quatre anys, amb la llei de residus de 2000 i
l'obligatorietat d'aprovar uns plans zonals i constituir
consorcis, als quals se'ls va atorgar en exclusiva la facultat per
adjudicar la construcció de les instal·lacions, però
també per a adjudicar la gestió de qui havia de gestionar les
instal·lacions.
Uns plans zonals que distorsionaren la
distribució territorial del PIR segons els seus interessos
polítics i també econòmics, senyor conseller, per a
fer més rendible i apetitós el negoci dels residus.
Uns
consorcis controlats per La Generalitat i per les diputacions provincials
i, per tant, per vostés, que -permeta'm que li
diga- només han vist en els residus un negoci.

Els resultats, senyor conseller, senyors del Partit
Popular, és catastròfic.
Es troben en este moment per
executar, senyor conseller, els abocadors de Cervera del Maestre, la Vall
d'Uixó, Algímia, Caudete, Orihuela, Tous i també
les instal·lacions de l'àrea 2 del pla 10, 11 i 12.
I
en este moment es troben també per executar, senyor conseller, les
plantes d'Alacant, Campello, Quart, Algímia, Cervera,
Orihuela, Manises, la Vall d'Uixó, Caudete i Llíria.

Senyor conseller, això és el que
vosté m'ha dit en esta resposta parlamentària.
Si li
pareixen moltes actuacions per executar, a mi també me pareix que
és molt per executar després de tants anys de tindre
l'obligació d'executar-ho, però això
és el que vosté m'ha contestat en esta pregunta
parlamentària.
Per tant, jo no estic mentint en la cambra, senyor
conseller, en absolut, en absolut.

Senyor conseller, les 800.
000 tones de residus urbans
que genera anualment l'àrea metropolitana de València
no estan sent tractades, perquè una planta està en obres, la
de Quart, gestionada per Fervasa, i una altra.
.
.
sap perfectament que
la de Manises encara no s'ha començat a construir.

Per tant, què passa amb eixe fem, què
passa amb eixe fem?
Eixe fem és traslladat a altres plantes, com
vosté sap, dins i fora de la Comunitat Valenciana.
Fora de la
Comunitat Valenciana a Jumilla o Abanilla i dins de la Comunitat Valenciana
a Guadassuar, a Villena, etcètera, etcètera, amb la qual cosa
moltes d'elles estan treballant en moltes ocasions per dalt, senyor
conseller, de la seua capacitat, com passa en la Guadassuar prou
habitualment i en altres més.

Fins i tot molt d'eixe fem es trasllada fresc a
l'abocador de Dos Aguas, que compta amb una sentència ferma de
tancament, com vosté sap, i la seua pretesa ampliació, a data
de la seua resposta a una pregunta escrita meua, no tenia encara la
declaració d'impacte ambiental.

L'entitat de residus de la Comunitat Valenciana,
senyor conseller, prevista en la llei de 2000 encara no s'ha
constituït.
Tampoc hi han consells de participació en els
consorcis de residus per tal d'assegurar una gestió
transparent.
No s'ha desenvolupat tampoc cap pla per a la
gestió de residus industrials, agropecuaris o perillosos generats en
la nostra comunitat, que en 1997 ja eren un milió i mig de tones.
Ni
tampoc dels inerts, que eren més de tres milions de tones en
l'any 1997.

En definitiva, senyors del Partit Popular, la nostra
població, efectivament, ha crescut en un milió de persones,
efectivament, ha crescut en un milió de persones.
Som un
milió de valencians més.
I vostés no han
construït ni una sola instal·lació de les derivades dels
plans zonals per a atendre ni als quatre ni als cinc milions
d'habitants que som en la Comunitat Valenciana.

I en este cas, en este cas, senyories del Partit
Popular, el cap no cal girar-lo cap a Madrid, ni tampoc girar el cap cap a
Zapatero, en absolut.
És a dir, en este cas, el cap cap girar-lo cap
a eixe escó buit que hi ha ahí, el primer de la bancada
blava, perquè l'única i exclusiva responsabilitat
és del senyor Camps, que jo no sé si té molta o poca
mania als valencians, perquè ell té obsessió en dir
que Zapatero té molta mania als valencians.
Jo no sé si el
senyor Camps té molta, poca o gens mania als valencians.
La
responsabilitat és seua.

Però, en qualsevol cas, sí que és
cert que a pesar de la mania que puga tindre als valencians el senyor
Camps, el que sí que és cert és que utilitza els
valencians per a afavorir la seua carrera política cap a Madrid, el
senyor Camps.
I incomplix el que sí que és una
obligació seua, que és la gestió dels residus dels
quatre milions o dels cinc milions, me dóna el mateix, el que
vostés vullguen.
(Veus) És la seua responsabilitat.
Vostés, per a eixe
milió més, vostés no han executat ninguna
infraestructura de residus, ninguna, senyor Serra.

La política de residus -repetisc-
és un dels grans fracassos del senyor Camps.
Vostés, senyors
del Partit Popular, han perdut deu anys, deu anys, i prompte pot passar que
eixa màgia, eixa màgia que fa que cada nit el fem desaparega
dels contenidors de València ciutat, s'acabe i València
es convertisca en el Nàpols d'Espanya.

És per tot açò que recolzarem la
moció de Compromís, i anuncie que altres exigències
que he anunciat i que no apareixen en la moció de Compromís,
les demanarem a través de PNL.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

No va a replicar, no?
, senyor Pañella.

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari
Popular, la il·lustre diputada senyora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Contestar la moción que presenta el Grupo
Compromís va a ser prolijo, porque es ciertamente bastante
técnica y me va a llevar prácticamente a consumir todo el
tiempo.

Pero no voy a empezar a tratar el tema en
cuestión antes de responder al señor Signes, cuando se
refiere a algo, que a mí me rechinan los oídos, algo
así como decir una barbaridad de tal calibre, como que el presidente
Camps le tiene manía a los valencianos.

Señor Signes, ¿usted lo dice de verdad,
de verdad?
Pues está diciendo usted la mayor barbaridad.
.
.
, que
además la mayoría de los valencianos (aplaudiments) no coinciden con lo que
usted está diciendo, porque si eso fuera así, los valencianos
no habrían votado al presidente Camps, y le han votado al presidente
Camps con una mayoría aplastante.
El presidente Camps no solo no
tiene manía a los valencianos, sino que trabaja y se deja todas las
horas del día y toda su vida trabajando precisamente por esta
comunidad.
Y si alguien le tiene manía a esta comunidad, son
precisamente los socialistas, ¡encabezados por José Luis
Rodríguez Zapatero y todo su gobierno!
(Aplaudiments)

Y ahora me voy a centrar en la cuestión.
Vamos
a ver, señor Pañella, usted presenta una moción, que
es prolija de contestar, pero yo lo voy a hacer intentando ser lo
más concreta posible.

Con respecto al punto número 1 de su
moción, le tengo que contestar que los ayuntamientos son los
titulares del servicio público de recogida, transporte,
valorización y eliminación de los residuos sólidos
urbanos, siendo fundamental la colaboración entre administraciones,
pero La Generalitat no puede asumir el coste que a los ayuntamientos les
supone prestar estos servicios públicos.

En esta materia, a La Generalitat le corresponden las
funciones de regulación del régimen jurídico, de
planificación y de coordinación, y tiene una
participación en los consorcios.
Los consorcios, una vez
constituidos, se rigen por sus estatutos, donde se regulan las
competencias, órganos de gobierno, normas de funcionamiento,
régimen jurídico, económico y financiero de cada uno
de ellos.

Los estatutos de los actuales consorcios establecen
con claridad que la participación económica de la Generalitat
valenciana se destina a gastos corrientes de los consorcios, nunca a
inversiones, infraestructuras o a prestación de servicios.

En este sentido, está previsto que el importe
de los gastos generales del consorcio será cofinanciado por las
entidades consorciadas y que corresponde a la Generalitat valenciana asumir el 25%
del total.

Pero entre los gastos generales del consorcio, no se
encuentran incluidos los correspondientes a los costes de inversión,
como le acabo de decir, por el establecimiento y prestación de los
servicios de valorización y eliminación de los residuos
urbanos o municipales, ni tampoco aquellos que sean asumidos en el proyecto
de gestión que se adjudique.

Además, si La Generalitat subvencionara los
gastos complementarios que en su caso pudieran tener que pagar los
ayuntamientos, incluido el plan zonal 1, por la gestión de sus
residuos, tal y como se propone en la proposición no de ley
presentada por la moción, se produciría una situación
de discriminación respecto a otros planes zonales que pudieran verse
en situaciones similares.

Con respecto al calendario de actuaciones, punto 2 de
la moción, la Ley 10/2000, de residuos de la Comunidad Valenciana,
establece que la ejecución de las previsiones del plan integral de
residuos, a excepción de los envases y residuos de envases,
requerirá, en todo caso, del correspondiente plan zonal y proyecto
de gestión, estando elaborados ya todos los planes.

Para ejecutar las previsiones de los correspondientes
planes zonales con carácter mayoritario, se ha optado por el
consorcio como fórmula asociativa, siendo los consorcios quienes han
de tomar las decisiones y fijar los plazos para la ejecución de los
respectivos planes zonales.

Con respecto al punto número 3, establecer
microplantas, tal y como plantea la moción presentada por el Grupo
Compromís, efectivamente, supondría un ahorro en gastos de
transporte, pero, por el contrario, se encarecerían los costes de
inversión y explotación de estas instalaciones.
La excesiva
fragmentación en el número de plantas incrementa los costes
que requiere la implantación puesta en marcha y mantenimiento de las
instalaciones necesarias para la prestación de servicio de
valorización y eliminación de residuos urbanos, sin olvidar
las repercusiones territoriales que conlleva una excesiva
fragmentación, ya que llenar todo el territorio de plantas de
tratamiento y vertederos, no es compatible con un territorio sostenible
desde el punto de vista medioambiental.

Con respecto a la representación en la asamblea
del consorcio, la asamblea de los consorcios no es un órgano
político, sino que lo es interadministrativo: en ningún caso
se incluye a los partidos políticos.
Los consorcios aglutinan a
todos los municipios en cada una de las zonas, a la Generalitat valenciana
a través de la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y
Vivienda y a la diputación provincial correspondiente.
Los miembros
del consorcio son los que aprueban sus respectivos estatutos, en los que se
contienen las normas relativas a la composición de sus
órganos colegiados, así como la forma de adoptar acuerdos y
las mayorías necesarias.
Les Corts no puede instar al Consell a que
modifique unos estatutos que los consorcios han aprobado por las
mayorías previstas en cada caso en sus respectivas sesiones
constitutivas.
La Generalitat es uno más de los entes consorciados, no es quien para
decidir quién ha de formar parte en los consorcios.

Con respecto al punto número 5, tengo que
decirle, señor Pañella, que la previsión a la que se
refiere la moción, ya está contemplada en los planes zonales,
estableciendo que en las plantas de compostaje se debe tener en cuenta una
línea de tratamiento exclusiva de la materia orgánica
recogida selectivamente.

Y con respecto a la potenciación de los planes
de minimización, la obligatoriedad de presentación de planes
de minimización viene establecida por la Ley 10/2000, de residuos de
la Comunidad Valenciana, artículo 45, para los productores de
residuos peligrosos, con la finalidad de facilitar a los productores de
dichos residuos la elaboración de los planes de minimización,
denominados de forma correcta «planes de prevención y
reducción de residuos», existe disponible en la página
web de la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda un
apartado relativo a dichos planes, con instrucciones para su
cumplimentación.
A la conselleria le compete facilitar la información y poner a
disposición de los interesados los medios necesarios para que puedan
cumplir con sus obligaciones legales, actuaciones estas que ya han sido
cumplimentadas.

Y con respecto a la instalación de residuos
peligrosos, en el caso de residuos industriales, la iniciativa es de
carácter privado, si bien se ha de respetar como establece la Ley
10/2000, de residuos de la Comunidad Valenciana y el plan de residuos, los
principios que informan la estrategia europea en materia de residuos y, en
particular, por lo que se refiere a la cuestión planteada de
proximidad.

Voy a terminar con el punto número 9, porque,
si no me da tiempo.
.
.
, y si me da tiempo volveré al 8, y, si no, en
la réplica.
Con el punto número 9 usted se refiere a
garantizar la obligatoriedad de recogida selectiva de materia
orgánica en origen.
Lo que plantea la moción ya está
recogido en el PIR, y es una obligación de todos los planes zonales.
Y la revisión del PIR, del DWW 3945, que se está realizando,
incide en la necesidad de que los municipios implanten de manera decidida
la recogida selectiva de materia orgánica, comenzando por los
grandes productores y, luego, hacerlo extensivo a la ciudadanía en
general.

El destino de estos residuos serán plantas de
tratamiento que dispongan de líneas de tratamiento
específicas para materia orgánica, lo cual permitirá
aumentar la calidad del compost producido, mejorando su salida comercial y,
por tanto, su rentabilidad ambiental y económica, y reducir la
entrada de residuos biodegradables a vertederos responsables de la
emisión de gases de efecto invernadero y otros efectos con posibles
impactos negativos para el medio ambiente.

La Generalitat va a continuar, como lo viene haciendo
hasta ahora, impulsando campañas de comunicación, programas
de información y sensibilización para los diferentes actores
implicados, pero en la práctica diaria de cada municipio son los
ayuntamientos los que tienen la responsabilidad de ejecutar esta
previsión a través de las correspondientes ordenanzas
municipales.
La responsabilidad de La Generalitat es garantizar que
nuestras plantas sean capaces de tratar la materia orgánica
procedente de recogida selectiva y, de hecho, lo son: todas las plantas que
se diseñan y se ponen en marcha garantizan el tratamiento de la
materia orgánica selectiva.

Por otro lado, la recogida selectiva de materia
orgánica en origen es importante, pero ha de desarrollarse una
política que aplique plenamente todos los criterios:
prevención, reutilización, reciclaje y valorización de
residuos, con el punto de mira en el vertido cero.
De esta forma, recogemos
la jerarquía establecida por la Unión Europea en la
estrategia temática sobre prevención y reciclado de residuos.

En este sentido, el GWK 7847 va a establecer una
jerarquía de opciones para la gestión de los residuos: la
prevención con medidas para reducir en origen la producción
de los residuos y la cantidad de sustancias peligrosas o contaminantes que
se encuentren en ellas; la recuperación de los residuos, que incluye
la reutilización, el reciclado y la valorización
energética; y la eliminación, que incluye la
incineración sin recuperación energética y el vertido
controlado.

El vertido debe ser el último recurso,
imprescindible a veces, pero el menos deseable.
Minimizarlo o tender al
vertido cero, debe ser un objetivo estratégico de la nueva
política de residuos.

Con respecto al punto 8 -tengo 40
segundos-, le diré que es también competencia
autonómica la colaboración con las administraciones locales
para el ejercicio de sus competencias.
La Conselleria de Medio Ambiente, a
través de los servicios de inspección, presta toda la
colaboración requerida y realiza las averiguaciones necesarias para
depurar responsabilidades, pero la competencia es estatal.

Y no podemos olvidar también que según
la ley de aguas y los reglamentos que la desarrollan, es competencia de las
correspondientes confederaciones hidrográficas el control y
vigilancia de las actuaciones que en la zona de dominio público,
hidráulica, tenga lugar.

Señor Pañella, yo creo que le he
respondido con la mayor trasparencia y el mayor número de datos que
he podido obtener, a su moción, pero que sepa de antemano, ya se lo
digo, que la vamos a rechazar y vamos a votar en contra.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Bonet.

Pel torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Vull començar agraint el recolzament que li
dóna a la moció per part del Grup Socialista, indubtablement,
amb qui hem coincidit en plantejaments i, òbviament,
òbviament que hi falten moltes coses, no pensàvem tampoc fer
una moció sintetitzant-ho, que seria impossible, sinó una
manifestació també d'interessos o d'objectius que
crec que està clara.

També li he d'agrair a la senyora Bonet
que l'haja qualificada de tècnica.
Com a mínim,
és la contradicció que.
.
.
, moltes vegades se poden qualificar
de demagògiques i, com a mínim, crec que no és eixe el
camí, i quan se qualifica de tècnica, doncs, no és de
demagògica.
Però tampoc és tècnica.
No,
personalment, jo (ininte­l·ligible) .
.
.
, perquè tècnica seria marcar molt
més la.
.
.
Diguem que la moció és política,
és d'objectius, és de traçar camins, de marca
responsabilitats, i no seria tan tècnica, que podria ser-ho,
però no és eixa situació.

Mire, en sentir-la, la veritat que no sé
què fem ací nosaltres, ¡no sé què fem!
,
¡no sé per a què servim!
Li ho dic amb tota sinceritat.
Si resulta que això primer no es pot fer, perquè no li
correspon, perquè això els correspon als ajuntaments; que la
segona tampoc, perquè li correspon al consorci; la tercera,
perquè ja estem representats allí i ho farem; i les altres,
perquè ja les fem.
.
.
Mire, ¿què fem nosaltres
ací?
Jo, quan vaig ingressar ací, creïa que
açò és el poder legislatiu i que teníem la
capacitat de legislar i de modificar normes i, per tant, establir aquelles
normes necessàries per a executar allò que nosaltres volem.
Amb la qual cosa, com jo sí que m'ho crec que ho som, la meua
conclusió és que no.
.
.
, açò són excuses
per a dir que no, que vostés no estan per esta faena i, per tant, me
van a dir que no, perquè no estan d'acord amb el contingut de
tots els punts (veus) que
se transmeten en esta moció i que queden clars.
Eixa és la
situació.

I tinc de dir que hi ha una certa contradicció,
que jo m'he sentit (veus) no sé si enganyat o he vist dues postures
diferents, que és quan li parlava l'altre dia en la
interpel·lació al conseller i les paraules que ell va
contestar, i allò que m'està dient vosté.
No
sé si és que no treballen a l'uníson o que fan
de policia bo i policia roín, i aleshores un treballa en un costat
i, l'altre, en l'altre.
I això és la
situació.
.
.
Mire, perdone, però crec que té validesa
tot allò que diem.

Primer punt: deurien sentir-se totalment responsables
de l'excés de despesa que va a comportar en els ajuntaments.
I
no li accepte que diga que tots han de ser igual, perquè no tots
són igual.
No és el mateix tindre de fer 600
quilòmetres en cada camió, que fer-ne 100, que a la millor (ininte­l·ligible) .
.
.
,
amb la qual cosa no pot ser.
.
.
, no li dic jo que no falle el tractament.
.
.
Jo he posat el del sector 1, del pla zonal 1, perquè, realment, la
situació és molt greu.

Vosté me diu que no vol diferenciar.
.
.
Jo li
accepte que me pose tots aquells que estiguen en idèntiques
circumstàncies, li ho accepte, si vol, la transaccionem en este
mateix moment, i a on diu «pla zonal 1», llevem
l'«1» i diguem, «en tots aquells que estiguen en
aquesta situació», que jo no vull marcar diferències.
.
.
El que no vull és ser injust.
I el que anem a acordar ací, la
postura que vostés van a mantindre des del Partit Popular,
serà una postura injusta, no només insolidària amb els
ajuntaments, molts d'ells que també regixen vostés,
sinó insolidària per eixa part i injusta per una altra.

Quan se diu que s'accepta la responsabilitat de
la mala política en matèria de residus, quan s'accepta
eixa responsabilitat, s'accepta ¡fins al final!
Si som
responsables, tindrem de posar solució, i la solució no
serà d'ací a deu anys, la solució és ara.
De moment, les conseqüències del seu mal govern, ho senc,
però vaig a dir-ho molt clar, en matèria de residus, va a ser
una pujada d'impostos en un moment.
.
.
, que vostés sempre estan
defenent en este moment que si hi ha crisi, vostés van a augmentar
la crisis en les butxaques de totes les famílies que viuen, com a
mínim, dic, dins del pla zonal 1.
O siga, entre el meu poble,
justet, Torreblanca, i el nord.
I en menor, de moment, quantitat, a totes
les altres, perquè estem en tots els llocs en les mateixes
circumstàncies.

I la circumstància que fa una diferència
és d'estar en l'extrem nord d'un país molt
allargat, i com en tot el país no tenim abocadors ni plantes de
tractament, tenim d'anar al sud, que és a on (ininte­l·ligible) .
.
.
.
I això és la diferència que hi ha, i tant se val que
siguen iguals.
.
.
Sí, iguals en drets, ¡iguals en drets!
, les
persones som iguals en drets, després, depén de com treballa
un, aconseguix més rendiment o menys rendiment, però iguals
en drets, el dret, el mateix.
Les circumstàncies, els costos, no
són els mateixos.
Contribuir per part de la Conselleria, una
obligació.

Però, a més, li vaig a dir, i acabe,
simplement una cosa: eixe primer punt, a soletes, a soletes, per evitar que
ningú me'l puga barrejar, que em diga, és que no ho
aprovem, perquè va amb més punts, eixe el debatrem
també en comissió, a on tinc presentada una proposició
de llei amb eixe punt exclusivament, i vostés se pronunciaran, com
tot el món mos pronunciarem a favor o en contra.
I, sí, el
que he dit sempre, la votació.
.
.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
és la mostra de la nostra responsabilitat
màxima i, per tant, la mostra de la nostra decisió.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula, per a finalitzar este punt, la
il·lustre diputada senyora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señora presidenta.

Vamos a ver, en concreto, por lo que se refiere al
plan de residuos de la zona 1, las instalaciones previstas para la
gestión de los residuos sólidos urbanos son la planta de
tratamiento y el vertedero de rechazos ubicado en el municipio de Cervera
del Maestre.
El proyecto de explotación y construcción de la
planta de tratamiento y el vertedero de la zona 1, fue adjudicado por el
consorcio en fecha 11 de junio de 2003.
La planta de tratamiento tuvo la
autorización ambiental integrada el 19 de febrero de 2008.

Respecto al vertedero, el proyecto presentado por el
consorcio plantea dificultades que se están analizando.
La conselleria ha solicitado
informe al Instituto Geológico y Minero de España, que
aún no se ha pronunciado.
Pero es importante destacar que es el
consorcio al que le corresponde estudiar y proponer las alternativas que,
en su caso, sean necesarias para que el proyecto de vertedero sea viable
desde todos los puntos de vista y, por tanto, se pueda otorgar la
declaración de impacto ambiental previa a la autorización
ambiental integrada.

Mire usted, señor Pañella, la
moción presentada, la proposición que ustedes han presentado,
plantea una seria de cuestiones en general en un momento que, como saben
los diputados del Grupo Compromís, se está elaborando el PIR
2008, la revisión del plan integral de residuos vigente desde el
año 1977.
El pasado 22 de julio de 2008, en la Conselleria de Medio
Ambiente tuvo lugar la última sesión de la mesa del pacto de
residuos, en la que se hizo un análisis pormenorizado y exhaustivo
de la revisión del plan integral de residuos, destacando las
novedades introducidas y las diferencias respecto del anterior PIR,
haciéndose entrega en el acto del borrador de dicho documento, a
efectos de su estudio y posterior propuesta de sugerencias o modificaciones
para su incorporación al texto del plan.

Y si usted recuerda la intervención del conseller de Medio Ambiente.
.
.
No,
perdón, perdón, aquí hay algo que es importante, y es
que las organizaciones que estuvieron presentes, fueron el Bloc y el
Partido Socialista de País Valenciano-PSOE, y la Federación
Valenciana de Municipios y Provincias y la Cierval, que agradecieron a la conselleria la
búsqueda de consenso en este documento tan importante de
planificación estratégica en materia de residuos.
Y
manifestaron su interés, las personas allí, de presentar
propuestas que sirvieran para mejorar el texto en texto en determinados
aspectos y quedaron emplazados para la próxima reunión.

Y si usted recuerda la intervención del conseller del pasado
día 15 del presente mes, se comprometió con usted para que
pudiera conocer el documento, en el caso de que no lo conozca, de que pueda
valorar el documento, de que pueda presentar alternativas y alegaciones.

En cualquier caso, mire lo que le digo, el modelo
seguido por la Generalitat valenciana para desarrollar la política
de recogida de residuos respeta las competencias de las entidades locales
en la gestión de residuos urbanos, asume La Generalitat las
funciones de regulación del régimen jurídico,
planificación y coordinación, y muchos son los avances que se
han conseguido desde el año 1997 en esta materia.

Nosotros estamos seguros que cumpliendo con todas las
normativas, tanto nacionales como europeas, el gobierno presidido por el
presidente Camps, y, en este caso, en la conselleria que preside el conseller García Antón, creo que están
trabajando en la línea de una manera absolutamente exquisita,
comprometida con el medio ambiente, comprometida con la sostenibilidad.

Y no voy a terminar mi intervención sin hacer
una referencia a un dato que ha dado el señor Signes en la
intervención suya.
Y es: ¿qué datos utiliza,
señor Signes, qué datos utiliza usted para sacar el resultado
de los kilos de residuos por habitante y año?
¡Hombre!
, si la
división la hace por los cuatro millones de habitantes que considera
el gobierno de Zapatero, pues les sale un número; pero si hace la
división por los cinco millones, pues, seguramente, los kilos por
habitante y año han disminuido sensiblemente y, por lo tanto, el
principio de minimización sí que se cumple.

Muchas gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 35; votos en
contra, 42.
Queda desestimada la moción.

Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Educació, senyor
Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la
conselleria respecte a l'ensenyament públic valencià
davant l'inici del curs escolar 2008-2009, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 22.
766 i número 22.
785,
BOC número 102)

La senyora presidenta:

Pasamos al último punto del orden del
día: «Moció subsegüent a la
interpel·lació al conseller d'Educació sobre la
política general de la conselleria respecte a l'ensenyament
públic valencià davant l'inici del curs escolar,
presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
»

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Anem avui amb la moció subsegüent a la
interpel·lació que presentàrem fa 15 dies sobre
l'inici de curs.
Per a no repetir el mateix, anem a introduir nous
arguments però que van en la mateixa direcció.
(Veus)

Vaig a insistir, en primer lloc, en el fracàs
escolar a la Comunitat Valenciana.
A data d'avui, el 40% dels alumnes
que inicien l'Ensenyament Secundari no arriben al final, no arriben a
quart de l'ESO, un 40% de fracàs escolar.
(Veus) Paral·lelament, per
exemple, al País Basc, únicament el percentatge arriba al
17%.
Aquí un 40.
Si mirem la mitja de l'OCDE és del
25%.
I si agafem les recomanacions de l'Agenda de Lisboa.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señor Sanmartín.

Señores diputados, les rogaría que
despejaran los pasillos, por favor.

Puede continuar, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Deia que si agafem les recomanacions de l'Agenda
de Lisboa ens trobem que per al 2010 la taxa de fracàs no hauria de
superar el 10%.
Insistisc, al 2008, a la Comunitat Valenciana, és
del 40.

El senyor conseller me va dir que aquestes xifres
estan obsoletes, antiquades o caducades, que ho havia dit la senyora
ministra.
Jo el que li he de dir és que, independentment del que
diga la ministra d'Educació, jo dic aquí que aquestes
xifres són del mateix ministeri, coincidixen plenament amb
l'informe PISA, i, a més a més, no solament coincidixen
amb les del mateix Consell Escolar Valencià, sinó que el
Consell Escolar Valencià incrementa este fracàs escolar del
40 al 44.

Per tant, no deuen ser les xifres ni els percentatges
tan obsolets o antiquats.
De fet, és una cosa tan senzilla per a
calcular el fracàs -li dia l'altre dia- que restar
a 100 la taxa bruta d'abandonament escolar.
Però, vaig a ser
més explícit.

Mire, si no estem d'acord amb el 40%,
inclús acceptant la xifra que donen vostés de fracàs
escolar, el 32% a la Comunitat Valenciana, de cada 100 alumnes que comencen
primer de l'ESO, 32 no finalitzen quart de l'ESO, abandonen.
Doncs, si acceptem inclús la seua xifra -adone's si es
preocupant-, en primer lloc estem acceptant que més d'un
terç dels alumnes valencians no finalitzen l'Ensenyament
Secundari.
Estem acceptant també, solament en un 32%, que
difícilment a dos anys d'assolir els objectius de la Cimera de
Lisboa, del 10%, ho tenim molt difícil, passar del 32 al 10%.

Però, el més greu de tot, el més
greu de tot, l'autoproclamada per vostés Comunitat Valenciana
com a comunitat del benestar, de les oportunitats, es convertix en una cosa
tremendament diferent, en tant que, mire, un xiquet valencià
té un 40% de possibilitats de no finalitzar l'ESO.
Un 40% de
possibilitats.
Mentre que un xiquet del País Basc té
únicament el 17% de possibilitats.

Vostés me diran al respecte que per a combatre
aquest fracàs escolar estan instrumentalitzant una sèrie de
mesures.
I no és cert, no és cert.
De fet, em parlaran del
programa Èxit, del tema dels uniformes escolars, me parlaran del
decret de convivència i tal.
I jo el que li dic és que si
realment volem combatre este fracàs escolar, únicament hi ha
dos mesures per a prendre: una, l'atenció seriosa a la
diversitat, és a dir, les diversificacions curriculars; i, la
segona, evidentment, tractant correctament i de forma seriosa, amb recursos
i amb recolzament, a aquests alumnes que tenen diverses
problemàtiques.

De fet, jo recorde que en la darrera avaluació
diagnòstica de primària -que vostés la van fer
pública el passat més juliol- assenyalaven i reconeixen
que l'única forma de combatre aquest fracàs escolar
és mitjançant la diversificació curricular i,
sobretot, atenent correctament la diversitat, cosa que no estan fent.
Però em preocupa també que a vostés no els preocupen
qüestions que preocupen als ciutadans valencians.

Mire, el tema de la substitució del professorat
en Ensenyament Secundari Obligatori.
Li recorde que 23 dies abans de
finalitzar el passat curs, les tres direccions territorials, els tres
serveis territorials, enviaven una circular als instituts advertint que no
anaven a contractar professors interins per a cobrir les baixes.
23 dies
abans reconeixien vostés que no anaven a cobrir les baixes.
Però això no és un fet aïllat, aquesta circular.
Per què?
Perquè si analitzem el mateix acte
d'adjudicació, el darrer que es va celebrar el passat 25
d'abril, li diré l'estadística exacta de
cobertura de baixes i vora vosté.
Mire, cinc baixes de més de
130 dies per a cobrir, 130 dies per a cobrir una baixa vol dir 30, 60,
90.
.
.
quatre mesos per a cobrir -hi ha cinc casos- cinc
baixes de 130 dies; 41 baixes que s'han cobert en més de 10
dies i amb menys de 50 dies; i, únicament, 23 baixes que s'han
cobert abans de cinc dies.

Això, diguen el que diguen, és una
autèntica, apart de ser un despropòsit, una autèntica
vergonya.
De fet, jo voldria saber o m'agradaria que feren
públiques les hores lectives que no se donen als centres com a
conseqüència de cobrir tard i malament les baixes.

Si passem - i no vull insistir en este tema
perquè ho vam analitzar fa dos setmanes- al tema del
plurilingüisme o foment de l'anglés com a llengua
vehicular.
No vaig a parlar d'Educació per a la Ciutadania, no
es preocupe que vam parlar també esta setmana en la comissió.
Simplement li vaig a recordar que, mire, vosté sap que en el segon
cicle d'infantil es el primer any que es dóna anglés, i
vosté sap perfectament que solament s'impartirà, o
s'està impartint, a aquells centres que ho han demanat i
aquells centres que tenen plantilla suficient.
En conseqüència,
bona part dels centres del segon cicle d'infantil, P3, P4 i P5,
actualment no estan donant anglés perquè ni ho han demanat
els propis centres ni tenen professors suficients.
Però si passem al
primer cicle de primària, primer i segon de primària, 6 i 7
anys -que és el segon any que, d'acord amb la LOE, es
dóna anglés-, ens trobem amb el mateix.

Més fort encara.
Previsió,
planificació.
Si una cosa caracteritza a aquesta conselleria es la
falta de previsió i la falta de planificació a l'hora
d'executar infraestructures educatives, amb la qual cosa això
comporta insuficiència de centres i, sobretot, persistència
dels barracons.
L'altre dia me deia: «És que solament
és un dos i escaig per cent d'alumnes que estan embarraconats».
I jo li
diré: doncs, difícil m'ho posa si li pareix poc,
perquè això vol dir que 30.
000 alumnes de la Comunitat
Valenciana, 30.
000, estan en barracons.
Encara més.
Vaig a dir-li
una altra cosa.

El proppassat 21 d'octubre, el senyor Font de
Mora -o Fuente de la Mora, pel tema de la.
.
.
- va visitar
Castelló ciutat, Castelló capital -llàstima que
no estiga el senyor Fabra aquí, l'alcalde, però
està la senyora Mari Sol Linares-, doncs, mire, el senyor Font
de Mora va visitar el passat 21 d'octubre -com li dia-
Castelló ciutat, per a posar les primeres pedres en cinc centres.
No, no, no, no, això és el que va dir la nota de premsa
oficial, però després vam eixir ràpidament.
I ho sap
-i per això ha alçat de seguida la mà- que
dels cinc centres únicament u era de nova construcció,
concretament el número 1 d'Educació Especial, la resta
eren modificacions, reformes, etcètera.

Però, a més a més, això
ens va donar l'ocasió perquè l'alcalde de
Castelló ens donarà la raó -o corregisca a
vosté i al senyor conseller- perquè va eixir
ràpidament dient: «A partir d'avui puc dir que tanquem
el mapa escolar de l'any 1996 a Castelló ciutat», quan
jo ho havia dit dues setmanes abans aquí, que encara el mapa escolar
d'Eduardo Zaplana de l'any 1996 no estava tancat ni a
Castelló ciutat ni a la província de Castelló ni a la
Comunitat Valenciana i vosté me dia que no.
El senyor Fabra ho va
acceptar, Fabra alcalde ho va acceptar, dient que es tancava concretament
en el tema de dos IES, el Gregal i el Bovalar, se tancava el mapa escolar
de 1996, per la qual cosa li agraïsc que em donara la raó.
Però hi ha més coses, hi ha més coses, evidentment.

Seguisc insistint en el tema dels alumnes immigrants
d'incorporació tardana.
No, no, no, no es pose aixina.
La
culpa, la culpa que més del 80%.
.
.
, per a la província de
Castelló, el 92, i a la província d'Alacant, el 94%,
dels alumnes immigrants es concentres en els centres públics
és de la Conselleria d'Educació, per una cosa molt
senzilla, pel mateix decret d'admissió, el mateix decret
d'admissió.

Vostés permeten als concertats que seleccionen
amb subterfugis, mitjançant subterfugis legals, seleccionen a
l'alumnat.
I ens trobem que la major part de l'alumnat
immigrant estiga en els centres públics.
I sap perfectament el que
estic dient.
Són vostés els que toleren que centres
finançats amb recursos públics seleccionen els alumnes,
sobretot els immigrants.

No vaig a dir-li, a banda, perquè ho vam
debatre, justament, ahir aquí, les precarietats i les
deficiències, però sobretot la falta de voluntat
política d'aquesta conselleria i d'aquest Consell en el
primer cicle d'infantil, de zero a tres anys.
Ho vam debatre
aquí, per primera vegada van acceptar amb, amb una transacció
de poder invertir en la xarxa, en la xarxa pública.

Però el més fort de tot -i estos
dos minuts- és el que no pot dir el president de La
Generalitat, com ha dit avui aquí, este matí, és:
«Los presupuestos de Zapatero no hablan de educación en la
Comunidad Valenciana.
» Perquè vosté sap que això
és rotundament fals, i a ell algú l'hauria
d'assessorar.

Mire, li recordo jo que el conveni que s'ha
signat fa no res entre el Ministeri de Treball i Immigració i la
Conselleria d'Educació i la Conselleria
d'Immigració de la Comunitat Valenciana puja a 32 milions
d'euros per a afavorir, per a promoure, la integració i el
reforçament educatiu dels alumnes immigrants.
D'estos 32
milions d'euros el ministeri ne posa 23 i vostés,
únicament, 9; 32 milions d'euros.

Li recorde també que el pla Educa 3 posa de 131
milions d'euros per a totes les comunitats per al 2008, 14,6 milions
d'euros, aquí, a la Comunitat Valenciana.
Vaja suman i
després rectificant el president.

Li recorde també que el govern central
dóna concretament, per al 2009, 106 milions d'euros per a
beques -106 milions per als alumnes valencians- i, encara
més, 6 milions d'euros per a estades en altres universitats
espanyoles o nacionals.

Però li recordo també que el govern
central dóna 47 milions d'euros per al segon cicle
d'infantil: P3, P4, P5.
Però li recorde també que este
govern central dóna 7,5 milions d'euros per a
cofinançar els llibres i els materials escolars en els trams
obligatoris de la Comunitat Valenciana.

Per tant, o el senyor Camps no s'entera de res o
no l'assesoren, o vostés, o vostés no
l'assessoren.
Però el que no pot dir és que el senyor
Zapatero no invertix res en educació a la Comunitat Valenciana.

Me queden 19 segons.
19 segons són suficients
per a acusar-los.
.
.
contínuament diuen: «¡És que
sols parlen d'educació.
Vosté no para de presentar
iniciatives d'educació, aquí!
» I les seguirem
presentant, i les seguirem presentant.
Per què?
Perquè
vostés no tenen res, absolutament res, de voluntat política
per a solucionar els problemes de la xarxa pública valenciana
d'educació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per part de Compromís té la paraula
l'il·lustre diputat, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, presidenta.

Bé, vull començar per, simplement,
declarar que anem a donar recolzament a la moció presentada pel Grup
Socialista.
Però que ho anem a fer simplement perquè de
l'anàlisi dels seus punt, un a un, estem conformes amb tots i
cadascun dels punts que consten a la moció, amb tots i cadascun; i
ho anirem enraonant.

En principi, perquè coincidim totalment amb la
demanda de retirada de l'ordre d'Educació per a la
Ciutadania, en anglés.
Ho demanen tant que ja ho hem
sol·licitat ací mateixa; ho hem sol·licitat ja en esta
cambra, també.
I més avui, a on ja ens apareixen les primeres
-diguem- dades a on mos diuen, doncs que en certs centres
d'Alacant -que són els primers que han
transcendit- només hi han, en tres centres, dos aprovats, i
els dos aprovats són d'ascendència anglesa.

Això ens diu i ens confirma el que fa temps que
estem dient, fa temps que estem dient: és una barbaritat
pedagògica; no ensenyar en anglés.
És una barbaritat
pedagògica, no l'ensenyar en anglés, sinó la
forma que s'ha optat per a fer això.
I els resultats cauran,
únicament, en la responsabilitat del Partit Popular, de
l'equip que governa, que és qui ho ha decidit, i de tots els
parlamentaris del Grup Popular que són els qui han encoratjat a
seguir en eixa línea.

Crec que cal començar a parlar -i ho he
fet en l'anterior intervenció també- de
res-pon-sa-bi-li-tats.
Nosaltres estem ací per a fer algun treball.
Els diputats estem ací per a fer algun treball.
I, per tant,
això ho dic.
.
.
Mire, ací estan, és un diari (inintel·ligible).
.
.
,
però després arribaran, «és simptomàtic
que els tres primers centres que han transcendit.
.
.
».
I ací
estem: dos aprovats, dos.
¡Quina casualitat que els dos aprovats que
hi han en tres centres, eh?
, són anglesos!
Quina casualitat!
Cal
pensar.
.
.

I, mire, com dia el meu company Enric Morera,
vostés encerten quan rectifiquen; o com vam dir en un altra
ocasió, rectificar és de savis.
Siguen savis, rectifiquen
este punt.
Ho estem dient.
I portem el debat a on toque.
Fem
l'ensenyament tal com toca i debatem -tercera vegada que ho
dic, i no tinc resposta-, debatem sobre els contingut, que
arribarem.
.
.
Potser, si no volen debatre sobre els continguts, és,
possiblement, que no volen que la gent sàpiga què opinen
vostés sobre certs contingut que hi han ahí en la
matèria.
Potser siga això!
Però (inintel·ligible) .
.
.
tenim
de ser valents, i cadascú amb la seua opció política,
amb els seus pensament, i defendre'ls públicament.
I
defendre'ls públicament.

I aleshores no farem, no crearem, estes
circumstàncies que avui trobem en la premsa ja.
Que estaven avisant,
que directors de centres estaven avisant, estaven dient-nos: «Els
alumnes no entenen, no tenen el nivell necessari per a poder donar una
assignatura d'aquestes característiques en
anglés.
» I això és el que està passant.
I
això és el que està passant i, presumiblement, el que
seguirà passant.

I, sobretot, perquè hi ha una
contradicció entre el que vostés diu i fan.
Diuen que
promocionen la llengua anglesa -ho estan dient-, que
promocionen l'estudi de la llengua anglesa, cosa amb la qual jo,
d'ací, em manifeste totalment d'acord, totalment
d'acord.
Però que això se fa dotant de mitjans, i no
incomplint allò que la LOE diu, que este any havien d'estar ja
en el segon cicle d'Educació Infantil, donant en
anglés, i que no s'ha pogut començar perquè no
s'ha dotat de professorat.
Sí que diuen els professors
d'anglés que han dotat: serà per a
l'Educació per a la  Ciutadania.
Perquè al primer
cicle d'Educació Infantil no n'ha arribar cap, i estem
incomplint la LOGSE.

Hem debatut altres vegades la situació de
l'Educació Infantil, i intentàrem repassar-la.
Però vostés, en l'Educació Infantil, el zero a
tres, en este moment, no estem, no estem assumint ni el 50% de tota la
població que tenim en eixa àrea.
Estem oblidant-nos?
Lògicament, és ensenyament no obligatori.

Tal com tenim l'ensenyament no obligatori, en
barracons.
.
.
I ho dic aixina perquè hem discutit sobre el terme, hem
discutit sobre les quantitats.
Però al final jo ja no sé
quines xifres agarrar.
Abans, en la pregunta al president, hem parlat
d'una falta de correspondència entre les xifres que mos estan
donant vostés.
Però sempre estan negant-nos una quantitat de
barracons, però ahir ens diuen també que tenim 25.
000
alumnes, 25.
000 alumnes, en aules prefabricades, que diuen vostés,
en barracons, que dic jo.
25 alumnes ens dóna per sobre dels 1.
000
barracons, per damunt dels 1.
000 barracons, quantitat que se'ns ha
discutit a tort i a dret.

Eixa és la situació que tenen
vostés.
Eixa és la seua responsabilitat.
Perquè ara fa
molta gràcia.
Després resulta que mesurem
l'actuació del govern del Partit Popular, en educació,
basant-nos en els diners pressupostats, basant-nos en la despesa.
Està bé.
Estic acostumat, ja, que, en termes polítics,
es mesure amb termes d'inversió.
Però, ¿i si ho
fem en termes de com s'invertix, de rendibilitat,
d'efectivitat?
Quina nota obtindrien?
Quina nota obtindria el govern
del Partit Popular?
Possiblement la mateixa nota, que diuen ací que
estan obtenint els alumnes d'Educació per a la Ciutadania:
zero, zero.

Entenc que l'activitat política vullga
mesurar-se amb els diners que un invertix, però també
conforme s'invertix.
Per posar un exemple, fora
d'Educació, en una intervenció, en relació al
TVRCas, que díem en aquell moment, se va justificar la gran
inversió.
I la rendibilitat d'eixa inversió?
I el
funcionament posterior?
Si resulta que tota la inversió
d'educació va a construir barracons, per a què la
volem?
És això el que volem?

No és eixe model.
Com a mínim, no
és eixe el model que té el Bloc.
No és eixe el model
que té Compromís.
No és eixe el seu model
d'educació.
I estem per una xarxa pública
d'educació infantil, conforme ho hem manifestat.
Estem per a
aclarir.
Estem perquè s'aclarisquen els comptes de CIEGSA.
Mai
hem aconseguit ací saber com estan.
Mai hem pogut saber, en
previsió, a on aniran les inversions.
Parlem, hem d'aclarir
eixe punt.

Hi han altres punts que mos donen la qualitat de
l'educació: el compliment de les ràtios -el
senyor Sanmartín dia alguna cosa al respecte-.
Però
també abans d'ahir vam parlar i vam aclarir en la
Comissió d'Educació algunes coses: les
ràtios.
.
.
, com anem a utilitzar eixos números?
El més
important de les ràtios és saber en quants centres es complix
la ràtio màxima i en quants centres es supera, no en dir-nos
com està en tot el país, dividint professors, que no sabem
quina quantitat per alumnes.
¿Volen dir vostés que les
ràtios no s'estan superant en moltes, en molts llocs, i que
són tan flexibles com dir: «Total, un 20% més dels
alumnes per dalt de la ràtio!
»?
Això no és el
que toca.
Això no és una educació de qualitat.
No
és en absolut una educació de qualitat.
L'educació de qualitat es pot donar perquè van.
.
.

Vull utilitzar, reiterar, perquè hem parlat
molt estos dies, paraules que hem dit.
Si hem assumit, si hem assumit, que
el professorat que tenim és excel·lent, i ho hem assumit
tots; si hem assumit que l'alumnat és igual que el que tenim
en altres llocs; el problema ni està en el professorat ni
està en l'alumnat, el problema està en com estem
dedicant els recursos, el problema està en
l'organització, en les prioritats que està marcant el
Consell.
Ahí tenim el problema, en les prioritats, cap a on van els
diners prioritàriament.
Si tenen d'anar a través de
CIEGSA, de manera obscurantista, que no sabem què se fan amb ells,
perquè no ho sabem; o tenen d'anar directament en un
pressupost, marcant els centres que van a construir-se amb eixos diners, de
manera que tots ho sàpien.
Eixa és la qüestió.
Eixa és una, també de les qüestions que hi han
ací.

Parlàvem també del bo-llibre.
Ja ho hem
aclarit.
Realment el bo.
.
.
Nosaltres tenim, hem presentat també
propostes perquè arribe a la gratuïtat absoluta; és una
tendència.
S'ha pujat un graó, és veritat i ho
reconec; en la gratuïtat de l'ensenyament s'ha pujat un
graó en el moment en què s'implanta el bo-llibre.

Però també és veritat que les
formes.
.
.
, se podria millorar l'efectivitat amb altres sistemes, amb
altres sistemes que pogueren rendibilitzar molt millor el que són
tots els llibres, tot el material, i que serien gratuïts al cent per
cent, d'aquella manera, i possiblement podríem arribar a la
gratuïtat al cent per cent amb menys diners dels que s'estan
utilitzant per a alumnes a través del bo-llibre.
Eixa és una
altra qüestió que volia introduir.

Com he dit, reitere el recolzament a la moció
presentada pel Partit Socialista, pel Grup Socialista.
Però, ja dic,
insistisc, i he fet un repàs d'alguns dels punts que estan
inclosos en ella, insistisc que és per coincidència amb tots
i cadascun dels punts que han plantejat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula, per part del Grup Popular, la
il·lustre diputada, senyora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Buenos días.

Gracias, señora presidenta.

Señor Sanmartín, usted y yo vivimos en
comunidades diferentes, por lo que veo después de su
exposición.
Y he llegado a la conclusión, como viene siendo
habitual en estas Cortes, que a usted ni le interesa ni le preocupa la
educación pública en nuestra comunidad.

Pero mire, yo voy a ser a coherente con la
moción que usted trae a esta cámara, y voy a rebatirle e
informarle, si el tiempo me lo permite, cada uno de los 11 puntos que usted
ha presentado en su moción.

Respecto al primer punto decirle que el objetivo
estratégico del gobierno valenciano es fomentar un sistema
plurilingüe que permita situar nuestro sistema educativo a la
vanguardia de la enseñanza y, de esta manera, asegurar que los
alumnos que se hayan formado en centros educativos de la Comunidad
Valenciana estén más preparados para progresar gracias al uso
del inglés en el contexto de la globalización.

En este sentido, la asignatura de Educación
para la Ciudadanía se impartirá en los centros de la
Comunitat Valenciana en inglés, lo que supondrá que por
primera vez se imparta de forma sistemática y generalizada una
asignatura que forma parte curricular estable del sistema educativo
valenciano en lengua inglesa.
Le podría dar más de 19 razones
para justificar que la Educación para la Ciudadanía se
imparta en inglés, pero yo creo que ya se ha debatido por parte de
todos largo y tendido.

Pero mire, para el Partido Popular, para nosotros es
una respuesta a una necesidad de la sociedad y de las familias que desean
que sus hijos reciban una educación en inglés.

En nuestra comunidad un alumno cursará a partir
de los cuatro años y hasta cuarto de secundaria un total de 1.
050
horas de inglés, frente a las 805 que plantea el propio ministerio,
y si encima se acoge al programa Pextri cursaría 1.
785 horas de
inglés.

Por lo tanto, señoría, ustedes que creen
tener la exclusividad del progreso y de la modernidad se equivocan.
Somos
nosotros los pioneros y los que seguiremos siendo en aquellas medidas que
permitan ampliar el conocimiento de las lenguas, con el objeto de conseguir
la mejora de los intercambios interpersonales y de las relaciones
laborales, así como el acceso a la información, aspectos
esenciales en la formación de los jóvenes, que a ustedes
parece ser nada les interesa.

Respecto al punto número 2, dotar de los
recursos suficientes para conseguir un auténtico sistema educativo
plurilingüe, le informo, señoría, que la comunidad
dispone en la actualidad de 1.
049 centros de Educación Infantil y de
Primaria, con una plantilla de profesorado de inglés que asciende a
1.
677 docentes.
En este sentido, la Conselleria de Educación aplica
en los centros educativos un programa plurilingüe que permite fomentar
una primera aproximación a la lengua inglesa en el segundo ciclo de
Educación Infantil, adelantándose a lo que dice la propia ley
orgánica del año 2006; esta primera aproximación en
lengua inglesa en Educación Infantil a partir de cuatro años
en nuestra comunidad frente a los cinco del gobierno central.

En definitiva, con esta resolución se
establecen todas las herramientas necesarias para que a partir de la
autonomía organizativa del centro, los centros educativos de nuestra
comunidad apliquen en este ciclo un programa de educación
plurilingüe, cuyo tratamiento metodológico y didáctico
quedará recogido en el diseño particular del programa.

Y vamos al punto número 3 de su moción,
«crear una xarxa pública de centres d'Educació
Infantil, bé de titularitat de la mateixa Conselleria
d'Educació o a través dels corresponents convenis als
ajuntaments interessats».
Quiero recordarle a su
señoría que ya se debatió esto en el día de
ayer llegándose a acuerdos.
Pero me gustaría resaltar que
este curso 2008-2009 contamos con 25.
880 plazas de cero a tres años,
por lo tanto, el 80% están financiadas con fondos públicos y
destina para la Educación Infantil en primer ciclo 34,7 millones de
euros, supone un incremento de un 51% respecto al curso anterior.

Verá, señoría, que el esfuerzo
realizado en este punto ha sido espectacular aunque a usted, una vez
más, no le parezca bien.

Respecto al punto número 4, suprimir los
conciertos educativos privados para aquellos que no sean obligatorios, le
diré que la ley orgánica del derecho de la educación,
la LOE, la propia Constitución determinan que el servicio
público de la educación puede ser prestado por los poderes
públicos o por la iniciativa social, como garantía de los
derechos fundamentales de los ciudadanos y de la libertad de
enseñanza.
También la prestación del servicio
público de la educación se realizará a través
de centros públicos y privados concertados, y la LOE en su
artículo 116 dice que «las administraciones educativas
podrán concertar con carácter preferente los programas de
cualificación profesional inicial que impartan los centros
concertados de Educación Secundaria Obligatoria».

El mismo artículo dice: «El concierto
para las enseñanzas postobligatorias tendrán carácter
singular.
Ello implica que las enseñanzas postobligatorias pueden
ser objeto de concierto y, de hecho, ya se están concertando las
enseñanzas antes de FP y luego de segundo grado y BUP y las
enseñanzas de Formación Profesional de grado medio y de grado
superior y Bachillerato.
»

Señoría, ¿me quiere explicar
cómo vamos a vulnerar el derecho de los padres y de los alumnos e
incumplir lo que se dispone, nada más y nada menos, que en leyes
orgánicas de educación, que le he ido diciendo, e incluso en
la propia Constitución?
Debería usted ser coherente a la hora
de sus iniciativas.

Respecto al número 5, que es a través de
la propia conselleria el
tema de CIEGSA, esto que ustedes tienen tanta fobia.
Mire, rechazar este
punto porque creemos que CIEGSA le da agilidad y eficacia y eficiencia en
la apuesta en marcha de nuevas infraestructuras escolares.
Gracias a eso
nos hemos convertido en la comunidad autónoma que en menos tiempo ha
construido más centros educativos.
Y respecto a la opacidad y la
falta de transparencia, le diré que todas las licitaciones y
adjudicaciones se publican en los diarios de La Generalitat y el diario de
las naciones europeas.

En cuanto al punto número 6, que es acortar el
número de días posible para el cumplimiento de las bajas,
decirle que desde que se recibe la baja del profesor por fax, por escrito,
a la secretaria del centro, la dirección territorial sustituye de
forma inmediata al profesor.
Actualmente, desde las tres direcciones
territoriales se están sustituyendo los martes y los viernes las
bajas que se producen mensualmente.

Respecto al punto número 7, modificar la actual
norma de admisión, decirle que el decreto 33, de 30 de marzo, y el
de abril reservan para la comisión de escolarización,
cuantificar las plazas que los centros del ámbito de su competencia
se reservan para el alumnado con necesidades de apoyo educativo.
Por lo
tanto, el alumnado inmigrante cuenta con los mismos derechos y deberes
desde el primer momento en que se incorpora a nuestro sistema educativo.

Y, después, el punto número 8 relativo a
la superación de ratios, decirle que es imprevisible para cualquier
administración saber cuando un alumno se incorpora a lo largo del
curso y, más aún, cuando desde la administración
central en este punto no tienen una política clara y coherente.
Está claro, señoría, que ningún alumno puede
quedar fuera de la escolarización en función de sus
circunstancias personales.

Respecto al punto número 9, incrementar el
actual importe del bono-libro, le diré que durante del curso escolar
2007-2008 la cuantía del bono-libro que se concedió a todo el
alumnado de primero y segundo de educación, sostenidos con fondos
públicos, fue de 117 euros; en el 2008-2009, se ha experimentado un
incremento y pasa a 122 euros, y para los alumnos de tercero y cuarto ha
sido de 127.
En este punto creo que me dará razón, con las
cifras que le he dado, y que ha supuesto un esfuerzo económico del
gobierno popular a favor de las familias valencianas.

Del punto número 10, dotar de los recursos
suficientes para contratar al personal administrativo, le diré que
con la aplicación del Ítaca se va a conseguir un esfuerzo
para superar este esfuerzo.

Y respecto al último punto, que es el de dotar
los centros.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gracias, presidenta.

Únicamente, decirle, señor
Sanmartín, que estoy segura de que nada de lo que he dicho le
habrá parecido bien, pero me parece que sería más
provechoso que hiciera usted una oposición responsable y nos ayudara
a avanzar en construir una sociedad más moderna, más
comprometida y que garantice el éxito del sistema educativo
valenciano.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pel torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Amb tots els meus respectes i consideracions de cara a
la seua senyoria, això que quede clar, eh?
, perquè
després diuen que els insulto.
A vore, jo pense que
l'argumentari que li han donat, per una qüestió de
carpetes o alguna cosa, ha estat equivocat, perquè ha fet molt
poqueta referència al que jo he dit aquí.
Jo sí que
vaig a fer referència com a introducció, estos cinc minuts, a
un desafortunat article que va publicar el
Mediterráneo, ho dic per allò de
l'educació, no?
, -d'allò.
.
.
se'n
recorda d'allò del Gabi, Miliki, Fofito i Colomerito i tot
això?
-, en el qual l'acusava que era.
.
.
culpa del senyor
Colomer que la Diputació fos un circ.

Mire, jo vaig a dir-li una cosa, aquí
l'únic circ que hi ha en tota Comunitat Valenciana és
l'educació pública valenciana, en la qual vostés
són uns irresponsables, perquè circ és.
.
.
(aplaudiments) la invito,
perquè li agrairia que demà fes un article al Mediterráneo dient que
l'educació valenciana és un circ, el que no sé
és on estan els pallassos, el que no sé és on estan
per no dirigir-me a ningú.

Mire, és un circ que hi hagen més de
30.
000 alumnes en barracons, com circ és que tinguem més
d'un 40% de fracàs escolar, com circ és que el deute de
CIEGSA supere ja els 2.
000 milions d'euros, com circ és
intentar traduir en anglés una cosa que no vol fer ningú com
a despropòsit pedagògic.
Això sí que és
un circ, perquè jo no tinc temps a rebatre punt per punt,
però el que jo li demano no és la lluna, el que li demano
és una cosa tan sensata i en sentit comú com és,
primer, que retire l'ordre d'Educació per a la
Ciutadania, però no per res, sinó perquè a part que no
s'entera cap alumne, és un despropòsit
pedagògic.

En segon lloc, el que li demano és que dote de
recursos suficients i de personal humà suficient per a potenciar
l'anglés en el segon cicle d'infantil i en el primer de
primària per manament de la LOE, i vostés no han posat ni un
duro.
El que jo li demano és que creen una xarxa pública de
centres d'Educació Infantil de zero a tres anys, perquè
estem en les mateixes 33 escoletes que va crear el govern del senyor Lerma.
El que jo li demano és una cosa tan sensata com que suprimisca els
concerts educatius en aquells cicles no obligatoris, com són per
exemple els batxillerats i els cicles formatius de grau superior, no per
res, sinó perquè n'hi han professors de qualitat a la
pública i places suficients.

El que jo li demano és una cosa tan sensata que
aprove d'una vegada per totes que assumisquen la construcció
dels centres per part de la mateixa Conselleria d'Educació i
s'obliden de CIEGSA, que malgrat que siga una empresa de capital
públic és de gestió privada, perquè el que ens
ha portat és a no construir res, a no fer absolutament res i a
tindre a 30.
000 alumnes en barracons.

El que jo li demano és que facen tot el
possible per a cobrir les baixes a través d'interins i que no
se superen els 30, 40 o 50 dies, com s'estan superant actualment.
El
que jo li demano és una cosa tan sensata i coherent com que
modifiquen l'actual normativa d'admissió als centres per
a evitar que els alumnes d'incorporació tardana, és
dir, els immigrants, estiguen concentrats en un 85% als centres
públics.
Jo voldria que estigueren concentrats en el mateix
percentatge a la privada.

Per tant, vostés seleccionen els alumnes a
través d'una sèrie de centres amb fons públics.
El que jo li demano és una cosa de sentit comú, que duren les
actuacions pertinents perquè no se superen les ràtios com
actualment s'estan superant en infantil i en primària.

I el que jo li demano és una cosa que té
tant de sentí comú com que incrementen l'import del
bo-llibre perquè cobrisca el cent per cent de les despeses en
llibres i en material escolar.

El que jo li demano és una cosa tant de
sentí comú com que posen els administratius suficients per a
l'Ensenyament Secundari Obligatori.
Tenim 30 administratius per a
tota la Comunitat Valenciana.

I, per últim, el que jo li demano és una
cosa de sentí comú com que dote d'infermers escolars
per als centres específics d'Educació Especial.

Si a vosté tot això, que té tant
de sentit comú, considera que són intencions malintencionades
per a criticar al conseller, si vosté això ho qualifica com
ho ha dit, que és contrari a una societat moderna i compromesa,
doncs, tanquem i anem-nos-en, tanquem i anem-nos-en.
Per què?
Perquè l'únic que li critique jo és que
vostés no tenen voluntat política  per a solucionar els
problemes de l'educació pública.
Per què?
Perquè la seua intencionalitat és una altra, la seua
intencionalitat és fomentar una doble xarxa d'ensenyament
aquí, a la Comunitat Valenciana, una xarxa de centres privats i,
sobretot, centres concertats, que són més que centres
privats, pagats per vostés, per a establir un doble raser en els
nostres alumnes.

Per això, jo li demano en este inici de curs,
primer, en la interpel·lació i, avui, en la moció, que
si d'alguna cosa me pot criticar és d'intentar debatre
aquí -que és la meua obligació- els
problemes  que té l'educació pública
valenciana i no que els socialistes estem en contra de crear una societat
moderna i compromesa.

Per tant, simplement els demano voluntat
política per a solucionar els problemes de l'ensenyament
públic.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la ilustre diputada, señora
Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gracias, presidenta.

Señoría, estaba segura de que usted no
me iba a escuchar, estaba segura.
Porque, mire, después de lo que se
ha dicho en esta cámara por parte del conseller, en las distintas interpelaciones hechas por su grupo o
por otros grupos con representación, todo lo que dijo en el
día maratoniano que tuvimos en la Comisión de
Educación, el pasado martes, en la que la secretaria
autonómica dio buena cuenta de todos y cada uno de los puntos que
hoy hemos debatido, está claro que ustedes no tienen el más
mínimo interés en aportar nada positivo a este debate.
Podríamos estar días y días hablando de lo mismo sin
que por su parte se atisbe el más mínimo interés en
reconocer todo lo que está haciendo esta comunidad en
política educativa.

Mire, señoría, lo que tendría que
hacer es gastar las energías en que el gobierno de la nación
nos ayudara a financiar la educación en nuestra comunidad, y por lo
menos que nos aportara los 40 millones que da a Andalucía, o los 31
que da a Castilla-La Mancha, frente a los 15, señoría, que
nos da para esta comunidad.
Ahí es donde me gustaría ver que
usted sí que realmente está interesado.

Pero, mire, nuestro sistema educativo cuenta
actualmente con el mayor número de alumnos de toda la historia,
750.
000.
Y tiene ante sí un reto que afrontar con hechos objetivos y
no con palabras.

Mire, la plantilla de profesorados ha aumentado en
1.
153 docentes en este curso.
(Remors) Como veo que no le interesa.
.
.
En la actualidad hay
50.
913 profesores.
Significa que desde el año 1995 hemos aumentado
un 47,7% más.
Estamos ante el mayor número de profesores de
toda la historia.

También, el Partido Popular apuesta por el
trilingüismo.
Actualmente tenemos 196.
849 alumnos que estudian en
valenciano en toda la comunidad.
Señorías, un 165 más
que en el curso 1995-1996.
Este año ha habido un notable incremento,
llegando a rozar la barrera de los 200.
000 alumnos, pasando de 182.
000 a
196.
849.
13.
900 alumnos más, lo que significa un 7,6 de aumento.

También, en la Comunidad Valenciana hemos hecho
una apuesta por la incorporación del inglés con la
aplicación del programa Pextri, Plan de extensión del
trilingüismo.
Hay 291 centros con 46.
436 alumnos.

Respecto a las mejoras de las condiciones materiales
del sistema, a lo que a ustedes les gusta tanto llamar
«barracones», el embudo ancho para esta comunidad y estrecho
para otros.
Nuestro curso ha comenzado con 49 centros de nueva
construcción o de remodelación total y ampliación.
Estos 49 centros suponen 650 unidades y 17.
700 puestos más.

La inversión del plan Creaescola, cuando acabe
el plan de 1996 y el actual, habrá supuesto una inversión de
3.
620 millones de euros.

Comenzamos el curso con una red de 12 centros
integrados de Formación Profesional, 10 de la conselleria y 2 de
Educación.

En cuanto a la igualdad de oportunidades y la apuesta
por la libertad de elección del centro, las becas y ayudas se han
incrementado en este curso y se destinan 151,3 millones de euros,
beneficiándose 452.
468 alumnos.

En este curso, como le he dicho antes, ya se ha
implantado la gratuidad de los libros de texto a través del
bono-libro.
No me da tiempo a repetirle las cifras.

La implantación de las nuevas
tecnologías, el curso escolar comienza con 92.
239 ordenadores en los
centros educativos públicos, lo que supone un incremento del 35,3%,
y la ratio es de 5,4 alumnos por ordenador.
También la
implantación -como le he dicho antes- del programa
Ítaca.
En cuanto a la diversidad.
Tengo que decirle que hay 92.
416
alumnos extranjeros.

Concluyendo todo lo anteriormente expuesto, le digo
que nuestra comunidad es uno de los sistema públicos más
potentes de España.
Pero, claro, eso les duele y no quieren
reconocerlo.
Pero, todo esto y mi intervención anterior es la
realidad educativa de nuestra comunidad, mientras usted y el gobierno de
Zapatero mira hacia otro lado, dejando de lado los intereses de los
valencianos.
Se baten récords en el número de alumnos, en el
número de profesores y en las ratios; se baten récords en
inversión, tanto global como en el 29% del presupuesto destinado a
educación.
Somos la comunidad autónoma que mayor gasto
destina en relación con el presupuesto.

Señorías, dejen de boicotear el sistema
educativo valenciano,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

.
.
.
sea usted una oposición responsable y
ayúdenos a avanzar y a conseguir el mejor sistema educativo para
nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Bien, señores diputados, vamos a proceder a la
votación de la moción.
Comienza la votación.
Votos a
favor, 37; votos en contra, 42.
Queda desestimada la moción.

És closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 13 hores i
25 minuts)