Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
.para1 {
margin-left:14,15px;
text-align:justify;
}
.para4 {
padding-top:12px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 22 d'octubre de 2009.
Comença la reunió a les 11 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 14.

Proposició no de llei sobre la realització d'una auditoria ambiental de la desertització al País Valencià, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 41.
130, BOC número 172)

El senyor president:

Señoras y señores diputados.

Buenos días.

Señor secretario, puede proceder a pasar lista.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

Antes de nada, de comenzar esta Comisión de Medio Ambiente, quisiera, imagino que en nombre de todos los.
.
.
(Remors) Don Francesc, estoy seguro que lo que voy a decir en este momento le interesa a usted muchísimo y al señor Adolfo también.

Quisiera en nombre.
.
.
y a la señora Mollà también, seguro, le va a interesar muchísimo.
Quisiera, porque esta comisión es una comisión de medio ambiente, territorio y vivienda.
Hoy es la primera comisión después del fallecimiento del que fuera nuestra referencia en esta comisión, el señor conseller Don José Ramón García Antón, y imagino que será motivo de que esta comisión formada por gente en la cual siempre han tenido un trato respetuoso hacia su
persona y siempre han sabido valorar el trabajo realizado por el mismo, bueno, pues estemos todos de acuerdo si así me autorizan a ustedes a, desde aquí, allá donde esté, agradecerle todo el trabajo que hizo en su día, tanto en el gobierno como en esta comisión.

Sin nada más, comunicarles que el punto número 3 del orden del día ha decaído y comenzaremos la comisión por el punto número 1 que es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
Si están ustedes todos de acuerdo y la han leído, ¿están de acuerdo?
Pues queda aprobada el acta de la reunión anterior.

El senyor president:

El punto número 2 del orden del día es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la realización de una auditoría ambiental sobre la desertización de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Izquierda
Unida-Bloc: Compromís.

Tiene la palabra, para su defensa, la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres presentem una proposició no de llei que ve a exposar la problemàtica de la desertificació.
Jo voldria llegir-la perquè quedara constància en el Diari de Sessions que el que ve a dir és que el País Valencià està immers en un procés de desertificació que pareix que va creixent any rere any.
Entre les condicions que afavoreixen
aquesta situació figuren les característiques climàtiques, els sòls pobres i la desigualtat de relleus.
A açò es suma, en major o menor mesura, altres qüestions clarament evitables com els mals usos del sòl, la crisi en l'agricultura tradicional, l'abandonament de terres i el deteriorament del sòl i de les estructures de conservació de l'aigua, l'explotació insostenible dels recursos hídrics, el creixement urbà, les activitats industrials, el turisme i l'agricultura de regadiu mal gestionades.

El nostre territori té un risc especial, degut a les característiques climàtiques i als impactes ambientals causats per pràctiques agrícoles inadequades, com el reg amb aigües salines, la construcció desordenada i, sobretot, els incendis forestals que augmenten la facilitat d'erosió del sòl.
Enfront d'aquesta situació es necessiten solucions i mecanismes de control amb dades objectives que facen
un diagnòstic real de quina és la situació de desertificació actual per aplicar posteriorment mesures correctores en matèria de reforestació, gestió de recursos hídrics, planificació urbanística, polítiques agràries, etcètera.

És per això que es presenta la proposta de resolució que diu que el Consell encarregue una auditoria ambiental sobre la
desertificació en el País Valencià, les seues causes, la seua evolució previsible i els seus efectes.
També la realització d'un projecte de regeneració del sòl i de la flora autòctona que contemple la limitació d'activitats que provoquen el deteriorament del territori.

Nosaltres creguem que aquesta proposició no de llei contempla, doncs bé, no solament una problemàtica sinó un primer pas davant.
.
.
, per tal de solucionar aquesta problemàtica.

Ja en el 2007, en novembre de 2007, recordaran, en València es va celebrar una reunió del grup intergovernamental d'experts sobre l'evolució del clima que, de fet, va ser coguanyador del Premi Nobel de la Pau en 2007, i que deia: «En España, entre el 14% y el 15% del territorio corre un riesgo de desertificación.
» Ho afirma Juan Sánchez, jefe del departamento del Centro de Investigación sobre la Desertificación.
Però apuntava, que aquest risc «afecta especialmente al archipiélago de las Canarias, donde está amenazado un 57% del territorio y dos regiones de este país, Valencia el 29% y Murcia el 37%».

És a dir, aquest grup d'experts que es reuní en València en novembre de 2007 ja apuntava d'una manera puntual a tres zones del territori espanyol que eren les primeres en
tindre uns percentatges greus quant a la desertificació, i el que deien era fer una exposició de com hi havia d'alertar les autoritats per tal que aquesta problemàtica es tinguera en màxima consideració.

Se relacionaven un passos per tal de fer front al canvi climàtic perquè tot té relació i se feia una exposició molt pareguda a la que nosaltres hem posat aquí en relleu, és a dir, com al País Valencià, per totes aquestes característiques que sense perjuí de ningú són reals i les patim al País Valencià, ja dic, una explotació insostenible dels recursos hídrics, creixement urbà, activitats industrials, turisme, agricultura de regadiu mal gestionat, jo crec
que açò és una cosa superevident i que ningú pot negar, que són realitats, particularitats de la nostra zona que fan que justament tinguem un
percentatge del 29% a la nostra comunitat que està en risc de desertificació.

Per tant, tenint l'alarma, podríem dir-li, d'aquesta comité d'experts, tenint la certesa que es complixen les condicions per les quals una
zona és molt més susceptible de patir aquesta problemàtica de la desertificació i a més creient-nos aquest percentatge que crec que són desoladors, nosaltres només demanem que s'actue.

Ja dic, des de novembre de 2007 no és que se descobrira esta problemàtica.
Ve de molt més enllà.
Però bé, des que aquest comité d'experts es reunix, fa una crida pública a les autoritats, nosaltres no veiem que haja hagut cap tipus d'actitud ni cap tipus de voluntat política per posar en marxa qualsevol iniciativa que vaja a pal·liar aquesta problemàtica, i simplement, amb tota la simplicitat que pot tindre una auditoria
ambiental, nosaltres el que reclamem és que se pose en marxa ja la primera passa per tal de superar en certa mesura
aquestos índexs de desertificació que tenim a la nostra autonomia.

És a dir, una cosa molt simple, anem a visualitzar quina és la situació real, anem a encarregar una auditoria ambiental als tècnics especialitzats i que ens diguen quines zones, quina és la situació en cada punt de la nostra autonomia i quines podrien ser les possibles
solucions o activitats que se puguen dur en marxa, el govern valencià, per tal de millorar una situació que nosaltres considerem que pot ser molt més crítica del que ara la ment ens pot donar de si.
És una lluita constant no solament contra la desertificació, sinó també contra el canvi climàtic i estem ja una miqueta cansats que se facen debats estèrils sobre el canvi climàtic, però a l'hora de posar en marxa mecanismes com aquests, que ja dic són molt simples que no vénen a acusar a ningú, que no vénen ni tan sols a alabar ni a desprestigiar la labor de cap govern, doncs bé creguem que són positius.
Això és el que demanem i per tant entendrem que s'aprove de forma unànime.
És el que esperem, desitgem i preguem als membres d'aquesta comissió.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Efectivament, la desertització que actualment està afectant no solament el que és la península Ibèrica sinó també la Comunitat Valenciana, estem parlant quasi d'un terç de territori afectat.

Anem a aprovar, anem a votar a favor d'aquesta proposició no de llei perquè efectivament coincidim que cal un diagnòstic concret sobre la situació real de la desertització a la Comunitat Valenciana.

El problema és que per a fer este diagnòstic falta alguna cosa tan senzilla com és voluntat política per part del govern, i en este cas concret per part de la conselleria, per a dur-lo a terme, sobretot per a dur-lo a terme en tres grans blocs, o tres
grans qüestions que actualment estan sense dur-se a terme.

En tema de matèria de reforestació bàsic per a analitzar el que és la desertització, jo recorde que segueix sense aprovar-se a data d'avui el pla general d'ordenació dels recursos forestals de la Comunitat Valenciana.
Els recorde que es va
declarar nul l'anterior per sentència del Tribunal Superior de Justícia, pense que va ser al febrer de fa dos anys, el febrer del 2007.
Doncs bé, una suspensió del Tribunal Superior de Justícia d'este pla general d'ordenació forestal i a data d'avui han passat dos anys i mig i encara no existix a la Comunitat Valenciana un
pla general d'ordenació del recursos forestals.

Si passem en la qüestió, en el bloc de gestió dels recursos hídrics, què vaig a dir-los jo que no sàpiguen vostés al respecte.
Per exemple, seguim a data d'avui sense una agència valenciana de l'aigua, promesa reiteradament pel Partit Popular, no solament com a partit sinó també pel mateix Consell i que, com vostés saben, permetria gestionar de forma directa el que són els nostres propis recursos.
Tampoc han fet res.
Com tampoc han fet res en la
planificació urbanística -barra-, diria del territori.
Miren, no cal que els recorde jo, perquè aleshores era portaveu d'urbanisme i de medi ambient i vam estar legislant la legislatura passada
aquestes lleis, per a què -interrogant que els plantege jo-, va valer modificar la llei urbanística i passar de la RAU a la LUV?
, per a què va valer canviar la llei de sòl no urbanitzable?
, per a què va valer canviar la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge perquè quatre anys després ens trobem en la situació que ens trobem a principi del segle XXI a la Comunitat Valenciana?

Una desordenació del territori tremenda, però sobretot una nefasta gestió al respecte, però el més greu de tot, el que més ens hauria d'avergonyir, sobretot al Consell i sobretot al partit que sustenta el Consell és la confusió i la inseguretat jurídica, legislativa que ha portat a milers de ciutadans valencians en el tema d'urbanisme.

Si ho sumem tot, reforestació, recursos hídrics, urbanisme, ordenació del territori, evidentment que hem de concloure que un terç, quasi un terç de la Comunitat Valenciana està a hores d'ara en perill de desertització, però, clar!
, com deia, per a dur a terme tot açò falta voluntat política que és el que vostés no tenen.
I com a exemple i amb això finalitze, com exemple il·lustratiu d'aquesta manca de voluntat política la tenim, doncs bé, la creació a les Corts Valencianes, vostés ho recordaran millor que jo, d'una comissió especial d'estudi del canvi climàtic.

No és vergonyós, interrogant, els pregunte jo a vostés, no és vergonyós què una mesa especial que es tenia de crear i que es va constituir l'abril de 2008 es va reunir únicament una vegada, una vegada, únicament per a constituir-se i que, de fet, després, als dotze mesos estipulats per la legislació, és va elaborar un dictamen que no es va fer res i ahí s'ha acabat esta Comissió Especial d'Estudi del Canvi Climàtic.

Recorde, es va crear l'octubre de 2007, per unanimitat del Ple de les Corts Valencianes, octubre de
2007; es va constituir l'abril de 2008, i es va reunir solament una vegada al llarg de l'any, concretament, per a constituir la mesa.
Ja no es va fer res més!

Clar, la Mesa de Les Corts va tancar la comissió fa poc, este estiu, me pareix que va ser a mitat del mes de juliol, se va
tancar esta comissió al complir els dotze mesos estipulats perquè s'elaborés un dictamen.
.
.
, perquè s'elaborés un dictamen quan no s'havia reunit.

Aleshores, adone's, ¿quina és la voluntat política d'aquest Consell, d'aquesta conselleria i d'aquest partit polític que recolza al Consell de parlar de desertització, quan una Comissió Especial d'Estudi del Canvi Climàtic, que és l'element que més afecta ara per ara en el tema de la desertització, no han estat capaços de posar-lo en marxa el funcionament?
Ho pose com a exemple il·lustratiu.

En definitiva, i finalitze, evidentment que anem a recolzar aquesta proposta,
però, sobretot, fem una crida al Consell, a la conselleria i al conseller perquè, d'una vegada per totes, es pose damunt de la taula un diagnòstic clar, un diagnòstic clar perquè, almenys, puguem saber quins són els problemes estructurals que afecten en tota la qüestió de la desertització de la Comunitat Valenciana per a després aportar les solucions pertinents en cambra parlamentària.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Manifestem d'entrada que estem d'acord, evidentment, amb la proposició tal com està formulada, però voldríem apuntar alguna qüestió o alguna reflexió que creem que és important.

I, normalment, quan es parla de desertificació solem immediatament pensar en un aspecte d'esta desertificació, que és bàsicament l'erosió que es produïx als sòls de terres àrides o semiàrides.

Nosaltres creiem que caldria anar una miqueta més enllà, caldria parlar no només d'erosió, sinó també de degradació de sòls.
I si parlem de degradació de sòls, degradació de sòls, evidentment, per l'acció humana, estem parlant d'un procés que és molt antic que dataria com a mínim de la revolució neolítica i que s'ha accelerat espectacularment a partir de la revolució industrial i, molt més encara, a partir del canvi del model tecnoproductiu que s'implanta després de la Segona Guerra Mundial.

Estem parlant de la reducció o la pèrdua de capacitat dels ecosistemes en la seua capacitat de produir biomassa i
nutrients, és a dir, la reducció, per tant, de la capacitat del sòl, que -no ho oblidem- és la base de tota la cadena tròfica dels ecosistemes terrestres per tal de poder sustentar la vida, i la pèrdua també d'una bona part de la funcionalitat d'aquest sòl amb elements tan importants com la filtració de les aigües.

Per tant, creiem, i tot açò ho apunte, perquè caldria transcendir o anar un poc més enllà de la definició que limita la desertificació o que compara desertificació i erosió i anar a qüestions que són molt importants.
Perquè d'alguna forma tendim normalment a identificar la lluita contra desertificació amb política forestal, no exclusivament, però fonamentalment.
I, sent de veres que eixe és un dels elementals i que eixos percentatges que es parlen, i que tan
indeterminats són, de si estem tant d'un terç o d'un 25%, vull dir, entre altres coses, perquè no tenim informació disponible i no hi han estudis que hagen quantificat adequadament quin és l'abast del problema que estem tenint i, per tant, per això també és tan pertinent la proposta que es presenta.

Hi han altres fonts de desertificació que també caldria incloure, com és la roturació de les zones marginals amb pendents elevades sense abancalaments que s'ha practicat molt en els darrers anys.

Un element molt important també és l'extensió indiscriminada d'hivernacles, que, sembla mentira, però també provoquen una forta erosió i, sobretot, una forta pèrdua del contingut del sòl.

Els enormes moviments de terra que es produïxen, tant per les pedreres com per la construcció d'infraestructures, que també caldria tindre compte quan parlem d'aquests problemes.

Evidentment, l'extensió de la urbanització descontrolada, que és la principal font de pèrdua de sòls fèrtils, a banda d'alguns altres problemes col·laterals.
O, per exemple, l'ús desmesurat i insostenible de l'aigua.

Per tant, tant si contemplem la definició ampla que estic plantejant jo, com l'estreta de mantindre's només en l'erosió, el País Valencià és evident que, encara que no disposem de cap quantificació que poguérem atorgar-li un elevat grau de fiabilitat, sinó són estimacions un poc indeterminades, sabem, evidentment, que és un territori molt afectat per aquest procés.
Entre altres coses, per la seua situació, el seu clima i, a més, l'agreujament que el canvi climàtic està produint sobre determinades característiques d'eixe clima, especialment en el règim de pluges i la seua excepcionalitat i, sobretot, també l'increment de les pluges torrencials.

Per tant, sense, com he dit abans, anàlisis quantitatives, lògicament, no tenim diagnosi i sense diagnosi no podem proposar solucions
adequades.
I, per tant, en eixe sentit, recolzem la proposta i esperem.
.
.
,
anava a parlar també d'alguns remeis de fons que caldria aplicar, però jo supose que ja es deduïxen prou del que he dit abans, i per tant, simplement, ratifique el meu
recolzament a la proposta presentada pel Grup de Compromís.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Como los dos grupos parlamentarios han mostrado su intención de voto, creo que procede pasar a votar la proposición no de ley.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazada la proposición no de ley por 7 votos a favor y 8 en contra.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un estudi actualitzat de les necessitats hídriques de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista
(RE número 41.
825, BOC número 172)

El senyor president:

Pasamos al punto número 4 del orden del día, que es la toma en consideración de la proposición no de ley, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Creo que tiene la palabra, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Posem en consideració d'aquesta comissió la següent proposició no de llei.
El que demanem és que es puga (so d'un telèfon mòbil) elaborar per part de la conselleria un estudi actualitzat de les necessitats hídriques de la Comunitat Valenciana.

Miren, aquí el problema és que, com recordaran vostés, l'any 2004 se va elaborar una llei, aquí a la Comunitat Valenciana, que era la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge.

Aquesta llei establia tota una sèrie -me pareix que 14, si mal no recorde- de plans d'acció territorial de caràcter sectorial amb objecte.
.
.
, amb la finalitat de defendre tota una sèrie de recursos de la Comunitat Valenciana i de territoris de la Comunitat
Valenciana.
Voran vostés per què ho dic.
Perquè hem passat del 2004 al 2009 -són cinc anys-, cinc anys després segueixen sense elaborar-se i, evidentment, sense posar-se en pràctica la major part de plans d'acció territorial, prevists per la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge; segueix sense aprovar-se el pla d'acció territorial de protecció de l'horta valenciana; segueix sense aprovar-se el pla d'acció.
.
.
-estic parlant de memòria- el pla d'acció territorial del litoral; segueix sense aprovar-se el pla d'acció territorial per a la protecció contra el risc sísmic; segueix sense aprovar-se el pla d'acció territorial del paisatge; segueix sense aprovar-se el pla d'acció territorial per un aprofitament racional dels recursos hídrics; segueix sense aprovar-se el pla d'acció territorial contra la desertització; segueix sense.
.
.

És dir, el que resulta inaudit és que quatre anys després d'aprovar-se una llei que estableix, ja no uns mecanismes d'uns reglaments que s'han d'aprovar, sinó que la pròpia llei estableix els mecanismes per a executar la llei, com són els plans d'acció territorial de caràcter sectorial i seguixen sense aprovar-se.

I ho dic, per què?
Vostés me van a dir: «Home!
Vosté ha demanat una proposició no de llei sobre el tema de la defensa dels recursos hídrics.
» Evidentment!
Perquè hi ha un pla d'acció territorial que és, exclusivament, en defensa de la qualitat dels recursos hídrics.

Perquè, miren vostés, aquí el Partit Popular solament té un problema en el tema de l'aigua.
No en té cap més.
L'únic problema és que es plena la boca demanant aigua, demanant aigua, demanant aigua, quan, a
data d'avui, encara no he vist damunt la taula -ja no dic llibre blanc- un pla que em diguen vostés quines són les necessitats hídriques concretes de la Comunitat Valenciana, a partir de quins recursos
superficials, subterranis, etcètera, van a cobrir aquest dèficit.
I, per tant, unisc la qüestió en este pla d'acció territorial per a protegir els recursos hídrics que encara no han elaborat.

Esta llei d'ordenació del territori vostés saben perfectament que obliga el Consell a elaborar uns plans específics dirigits a identificar i caracteritzar les masses d'aigua, no solament superficials, sinó també subterrànies i artificials, a previndre la seua contaminació i a protegir, de forma especial, les destinades a abastiment humà.
Cosa que vostés no han fet.

I no han fet, quan pensava que, almenys, malgrat les diferències existents entre partits politics diferents, si en alguna cosa coincidíem, és que la protecció dels recursos hídrics és bàsica per a tots, independentment de la formació política.
Per què?
Perquè implica atendre tant la seua quantitat -la quantitat de recursos hídrics-, com la seua qualitat.
I vostés saben que en l'aigua la qualitat és inclús tan important com la quantitat.

I ho dic per què?
Perquè mentre vostés no han fet o han fet molt poquet al respecte, ha tingut de ser, en este cas,
el govern central de la nació qui agafés aquesta bandera.

Jo vinc d'una zona, d'una comarca, d'una part d'aquesta Comunitat Valenciana, del nord, on el Govern d'Espanya, a través de tota una sèrie de projectes com el programa AGUA, (veus) no solament ha detectat l'existència de tota una sèrie d'aqüífers subterranis importantíssims i bàsics per al nord de la Comunitat Valenciana, sinó que també ha aforat aquests recursos per a tindre, a hores d'ara, ja aigua suficient, concretament estic parlant d'al voltant de 20 hectòmetres cúbics.

Paral·lelament, no puc entendre com fent això nosaltres, inclús recolzant o consensuant amb la mateixa Diputació Provincial de Castelló el tema de la taula de l'aigua, que se va aprovar farà sis o set anys per consens de tots els grups politics de la diputació provincial, amb objecte de què?
Amb objecte de detectar l'existència d'aqüífers i portar o dur a terme la seua explotació sostenible.

En definitiva, el Govern d'Espanya s'ha bolcat en modernització, no solament en este cas de detectar i prospectar recursos hídrics subterranis, sinó també en el tema de modernització de regadius i, en definitiva, d'estalvi, no solament aconseguir noves fonts d'aigua, sinó també estalvi de l'aigua que actualment s'està gastant, i que això ha portat més o menys a nivell del que és la Comunitat Valenciana, este estalvi ha suposat al voltant d'uns recursos disponibles de quasi 150 hectòmetres cúbics.

Si a això afegim també, després, a part de la quantitat, com els dia al principi, la qualitat de l'aigua, -i clar, i parlar de la qualitat de l'aigua, doncs mire, aquí està el senyor Signes i per parlar de la Ribera- el tema de la contaminació (veus) per nitrats.

És dir, quina.
.
.
, -com vaig a dir-ho?
- ¿quins programes d'actuació, quines ordres estan duent a terme la conselleria a hores d'ara -perquè és implicació, tant de la Conselleria de Medi Ambient com de la Conselleria d'Agricultura- quan vostés saben que va a ser la mateixa Comissió Europea la que va qualificar els programes impulsats per la Conselleria d'Agricultura respecte al tema de la contaminació de nitrats com un programa insuficient i, en definitiva, la necessitat de
reformar-lo quan, a hores d'ara, encara no s'ha fet?

De fet, l'obligació és protegir, especialment, l'aigua destinada a abastiment urbà.
Jo li recorde aquí que al voltant de tres-cents mil valencians s'abasteixen d'aigua amb una concentració de nitrats que supera en molt els límits establerts per la legislació, no solament a nivell d'estat espanyol, sinó per la mateixa Organització Mundial de la Salut.

En definitiva, el que voldria que quedara com a conclusió d'aquesta proposta és que, en lloc de parlar contínuament de més aigua, més aigua i més aigua, em diguen vostés exactament per a què volen esta aigua.
I vostés si tenen previst prèviament quins són els recursos que es poden obtindre a la Comunitat Valenciana i a través de quines fonts podem obtindre estos recursos.

Perquè clar, si abans parlàvem d'un diagnòstic de la desertització a la Comunitat Valenciana, els demano el mateix, que facen, d'una vegada per totes, com a govern que són vostés, un diagnòstic clar i rotund de quines són les necessitats hídriques de la Comunitat Valenciana i quina és la qualitat d'aquests recursos hídrics al començament del segle XXI.

Quan vostés això ho tinguen clar és quan podrem començar entre les formacions polítiques a posar-mos d'acord en alguns elements.
Mentrestant, el que no pot fer són discursos demagògics de més aigua, de més aigua, quan darrere absolutament no hi ha res.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Para fijación de posición tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, anunciem el vot favorable a la proposta i (inintel·ligible) .
.
.
un estudi de les necessitats hídriques, independentment que es demane o no des del ministeri, que crec que és el cas i, per tant, encara és més lògic plantejar-lo.
És una qüestió que és d'absolut sentit comú i, per tant, no caldria ni tan sols estar discutint-ho.

I a més m'alegre molt de la intervenció, tal com l'ha plantejat el senyor Sanmartín, perquè, de fet, en la seua intervenció va més enllà del que es planteja directament en la proposta, que és un estudi de les necessitats, sinó d'anar més enllà, altres coses que ara també parlaré en la meua intervenció.

Jo crec que fa falta un estudi seriós, i complet i actualitzat per conéixer les necessitats reals, per a poder realment establir una autèntica planificació hidrològica.

No sé què dirà el Partit Popular, no?
, però jo sé que en els fons, encara que puguem dir que si esta proposta.
.
.
, perquè en definitiva és molt difícil negar-se a això, se sap que açò és perillós, no?
, és més fàcil o, jo diria, més rendible mantindre en la indefinició les presumptes necessitats d'aigua per tal que d'aquesta manera també mantindre sempre una demanda il·limitada i permanent que no té en cap moment fi.

Sabem que el model urbanístic insostenible, que no sols hem practicat, sinó que a més pretenen allargar en el futur, depén d'aquesta oferta il·limitada d'aigua.

I, per tant, benvinguda siga la proposta, sense saber que amb les demandes
actuals és difícil fer qualsevol tipus de planificació.

Però també, i en eixe sentit, una miqueta (inintel·ligible) .
.
.
del que jo volia dir.
Jo crec que una proposta limitada només a això també té els seus perills.

Per una banda, perquè és cert que ha de tindre uns certs límits, però un estudi de necessitats hídriques pot fer que estes s'estiren i s'inflen d'una forma que podríem inclús arribar a alarmar-se.
És a dir, sé que això té alguna limitació, no?
, però també és cert que el marge de maniobra per a.
.
.
no vaig a dir mentir, però sí per a estirar, eh?
, en una veritat molt més enllà dels seus límits és prou gran, no?

Per això cal dir que, des del nostre punt de vista, sols va a resultar sostenible una
política de l'aigua que es base en la gestió de la demanda i entre els elements fonamentals, eh?
, que és la disminució del consum, l'estalvi i la reutilització.

Per tant, creiem que seria més prioritari, inclús abans d'establir quina és la necessitat, val?
, ja que, si ho mirem des del punt de vista d'esta això és molt flexible, no?
Si, per exemple, demà s'introduïra l'obligatorietat, com a mínim en les urbanitzacions de nova construcció, que es contemplara la doble xarxa en unes distribucions d'aigua de les cases, immediatament tindríem efectes molt importants, des de distingir en la xarxa de l'aigua que es vessa les aigües marrons, que es diuen de les aigües negres, i les aigües marrons donar-los una reutilització dins del mateix sistema, immediatament tindríem un estalvi important en el consum d'aigua domèstica i, per tant, el concepte de veritat canviaria radicalment a partir de
determinades actuacions.

Per tant, el que caldria, des del nostre punt de vista, és una avaluació completa dels recursos hídrics renovables que disposem al nostre territori per a poder ajustar-se a ells
a l'hora de fer la planificació hidrològica.
I això hauria de suposar introduir tota una sèrie de qüestions importants, i amb això tancaré, no?

Per un costat, valorar els costos que suposa fer ús disponible d'eixos recursos, és a dir, i els recursos com la dessalació o la reutilització impliquen processos que tenen un cost energètic i econòmic important i que cal valorar adequadament a l'hora d'establir eixos recursos com a realment disponibles.

Per suposat, plantejar-se el manteniment de la qualitat de l'aigua, en el tema de la contaminació pràcticament, com un dels elements fonamentals d'eixa política, a més està marcada per la directiva europea de l'aigua que caldria establir.

Reservant, en tercer lloc, de forma generosa l'aigua necessària per a garantir el manteniment del seu cicle i l'acompliment de les seues funcions mediambientals.
(Inintel·ligible) .
.
.
corol·laris socioeconòmics importantíssims.
I vull recordar-li una cosa, sense rius no hi ha platges.
Val?
Podem
gastar-nos fortunes regenerant les platges tots els anys, quan seria més fàcil tindre una política que mantinguera els rius en el seu cicle natural i no caldria estar posant
sorra tots els anys a les platges.

Calculant, en quart lloc, de forma restrictiva les actuals i potencials
disponibilitats d'aigua reutilitzada, sobretot perquè si actuem sobre la demanda d'eixa potencialitat d'aigua la disponibilitat es reduirà.

I, per últim, i sobretot, canviant la política urbanística.
I una cosa molt important, incidint sobre el model territorial que situa
la major part de la població a la costa.
Això és una qüestió sobre la qual no reflexionem suficientment, però que tindrà enormes problemes a l'hora de fer planificació hídrica.
Situem la gent en la costa on els recursos hídrics no són més baixos, però sí són de més baixa qualitat, mentres que a l'interior hi ha menys recursos hídrics, però d'una potencialitat major, sobretot per als usos domèstics.
I això genera problemes a l'hora de, per exemple, pensar en situar dessaladores i com canalitzar la seua
aigua, o viceversa, com usem l'aigua que reutilitzem, que sempre es troba, diguérem, al final de la canonada.

Són qüestions que caldria plantejar-se.
I, per tant, insistisc, d'acord amb la proposició, però evidentment caldria anar molt més enllà per a establir una autèntica política hídrica que tinguera sostenibilitat i futur, eh?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para fijación de posición, tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El meu grup parlamentari votarà a favor d'aquesta proposta del Grup Parlamentari Socialista.
Entenem que va també en la línia del que nosaltres comentàvem en l'anterior proposició no de llei, que és que quan s'ha de fer enfront d'unes problemàtiques, i d'unes problemàtiques molt concretes, el primer pas per aportar solucions és elaborar el mapa real de la situació.
Nosaltres creguem que en aquest punt són les necessitats hídriques, què millor que començar demanant una elaboració d'un estudi.
I, per tant, ens sumem a la proposta que se fa.

Nosaltres no anem a argumentar molt més del que ja ho han fet els meus companys sobre les necessitats hídriques a la Comunitat Valenciana.
És un debat que s'ha dut a aquesta cambra i a aquesta comissió per activa i per passiva, normalment, el Partit Popular demanant transvasaments i els grups de l'oposició demanant que se visualitze quina és la realitat per entre tots buscar les solucions.
Són dos formes diferents d'actuar.

Però jo crec que, fins i tot, aquest estudi els vindria bé fins i tot al Partit Popular, perquè no dubte que aquest estudi reflectira la manca d'aigua i, per tant, fins i tot poden justificar amb això la demanda de transvasaments.
Però bé, això, si és un dany col·lateral, com digueren, que vostés tinguen un informe que els ajude a anar per ahí promovent el seu discurs.
Doncs bé, per a nosaltres sí que creguem que és molt fonamental per a fer la política que fem, i és la política que el que ve és a aportar solucions a la problemàtica real.

I nosaltres diguem açò perquè no dubtem, no dubtem que aquest estudi aporte dades sobre la manca d'aigua simplement perquè l'aigua és un bé limitat, com ja hem dit, és un bé escàs.
I, per tant, és molt evident que això serà una de les conclusions d'aquest estudi.

Però el que nosaltres creguem és que davant esta guerra estèril que du endavant els dos grups majoritaris sobre si sí al transvasament o si sí a les dessaladores, ni tan sols això aportarà cap tipus de solució, tinga qui tinga la raó.
Nosaltres no creguem que ni una cosa ni una altra estiga per damunt de la
solució real i és que la gent siga conscient que l'aigua, ja dic que és un bé limitat i escàs, i que ha de fer un bon ús dels seus propis recursos hídrics.
Si no comencem tothom a aprendre eixa lliçó, ningú, ningun dels grups aportarà solucions que siguen efectives, ni tan sols sostenibles.

En aquest cas em crida l'atenció, per exemple, que el Partit Popular s'enteste en el tema dels transvasaments quan és demostrat, perquè ho diuen així els informes tècnics i científics, tant que els agraden a vostés, com el transvasament no és una solució sostenible.
I acatar un problema mediambiental, fonamentalment mediambiental
amb una solució no sostenible no és res coherent.
I per això van sols davant esta petició.

Però també em crida l'atenció, per exemple, que la instal·lació de dessaladores se faça en els llocs més turístics.
Jo entenc que algú podria argumentar que és on més manca d'aigua hi ha.
Però és que així no solucionarem la problemàtica real.
I el problema real és que la massificació urbanística en les zones, argumentant que el turisme ho demana, fa que aquest recurs,
no és que es limite, és que s'esgote de totes totes.
Fomentar, fomentar una solució, posem-li entre cometes, com són les dessaladores en les zones més turístiques, fa que no s'aborde el problema real, el debat real que hem de mantindre.

Per tant, ni uns ni altres tenen ganes d'enfocar la problemàtica de l'aigua com toca.
Jo crec que en aquest cas el Grup Parlamentari Socialista vol d'alguna manera situar-nos en el context, amb una demanda simple, que és un estudi, un estudi!
I un estudi objectiu, un estudi que no té noms i cognoms, que no té sigles.
Un estudi tècnic i científic sobre les necessitats hídriques.

Què fem amb este estudi?
Doncs bé, el Partit Popular l'anirà repartint per ahí dient: «Els informes tècnics i científics diuen que manca l'aigua i, per tant, transvasament de l'Ebre».
L'utilitzaran com voldran.
La gent científica, la gent ecologista, la gent tècnica l'utilitzarà per a intentar debatre sobre unes solucions que passen molt més enllà, ja dic, ni de transvasaments ni dessaladores.

Doncs bé, más vale pájaro en mano, no?
Jo sóc d'eixa opinió.
Vostés l'utilitzaran com vullguen, però nosaltres jo crec que l'utilitzarem amb criteri.
I eixe és el sentit del vot favorable del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra la portavoz del Grupo Popular, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

El resultado a una búsqueda histórica para paliar el problema del agua en España se vio plasmado en el Plan hidrológico nacional, aprobado casi unánimemente por el Congreso de los Diputados, avalado con todo tipo de informes
que acreditaban su sostenibilidad ambiental, económica y social, cofinanciado con Europa, consensuado y acordado con colectivos,
asociaciones y comunidades.
No como el programa AGUA, al que usted hace
referencia y que, por mucho que diga, tan sólo se ha llevado a cabo en un 5%, si llega.

Han pasado cinco años desde que llega Zapatero sin informes, sin clasificación, sin acuerdo con las partes afectadas, sin consenso, sin diálogo y sin alternativa.
Y ordenó cuando llegó a la diputada por Valencia, la vicepresidenta De la Vega, a firmar un decreto
derogando el Plan hidrológico nacional, dejando así a nuestra comunidad sin agua, y sin presente y con un futuro hipotecado.

Han pasado cinco años.
Usted dice que nosotros no hacemos nada.
Y yo digo que los que no han hecho
nada es el gobierno del señor Zapatero.
Y ha quedado demostrado que no tenía ni tienen alternativa alguna a lo que construimos entre todos.
Es decir, el
Plan hidrológico nacional.
Y además el problema que ellos generaron con la derogación que les ha desbordado ha quedado demostrado que su único propósito era enfrentar a los españoles, enfrentar a las comunidades autónomas y no solucionar el problema del agua en España.

Y en todo este tiempo sólo hemos encontrado como respuesta el Plan hidrológico nacional, parches, incertidumbre y cinco años en los que todavía no saben dónde ha estado el Partido Socialista de nuestra comunidad, mientras el PP defendía el agua y los intereses de todos los valencianos.

Sin ir más lejos, le puedo recordar que en la legislatura pasada se crea la Comisión de estudio para la sequía, a la que no asistió el Partido Socialista, y les preocupa mucho este tema.

Bueno, pues en la Comunidad Valenciana en materia hídrica se están haciendo las cosas muy bien.
Nosotros utilizamos nuestros recursos hídricos de la mejor manera posible.
La Comunidad Valenciana es la región líder en Europa en la reutilización y depuración de los recursos hídricos, lo que, por otro lado, nos legitima para reclamar los trasvases
necesarios como la única solución para lograr el agua que necesitamos.

Somos la comunidad autónoma con mayor superficie de riego modernizada.
Nuestros regadíos se han modernizado en los últimos años a un ritmo espectacular: desde las 50.
000 hectáreas de hace quince años hasta las cerca de 250.
000 hectáreas en la actualidad, más del 75% de la superficie de regadío, cuando la media en España es del 42.

Nuestros consumos urbanos por habitante también se han reducido por debajo de la media española, siendo uno de los más bajos en el conjunto europeo.
Y ello a pesar de tener una importante población turística y de residentes estacionales.

Se han creado 426 instalaciones de depuración en las que se depuran 500 millones de metros cúbicos, de los que aproximadamente 220 millones se están reutilizando, lo que representa el 50% del volumen total de agua reutilizada
en España.

Nuestras rentabilidades, desde el punto de vista económico, de la explotación del agua, duplican las medias españolas y, desde el punto de vista social, generan el doble de empleo y renta.
Y
todo ello con el menor impacto ambiental y la máxima eficiencia energética.
Y ustedes dicen que no hemos hecho nada.

La propuesta de resolución presentada por el Grupo Socialista hace referencia a una petición del Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino a las comunidades autónomas sobre un estudio actualizado de necesidades hídricas.
Desconocemos a qué petición se refieren sus señorías.

En estos momentos se está revisando la planificación hidrológica, y en este proceso estamos teniendo amplia participación las comunidades autónomas, por descontado, la nuestra.

En este proceso de planificación, las confederaciones han elaborado los estudios correspondientes.
En concreto,
los estudios de la cuenca del Júcar están hechos y se han sometido al proceso de participación pública.

Por tanto, el Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino ya conoce las
necesidades hídricas de la Comunidad Valenciana, siempre las ha conocido.
Lo realmente
importante es que el ministerio no sabe qué hacer con la delimitación de las cuencas.
Y por eso, el proceso de elaboración del nuevo plan hidrológico del Júcar, que afecta al 95% de la Comunidad Valenciana, está paralizado unilateralmente por el gobierno socialista, debido a las presiones
políticas de Castilla-La Mancha, y por su incapacidad de resolver el tema de las
demarcaciones hidrográficas.

Lo que tiene que hacer el gobierno central es impulsar la aprobación de los planes hidrológicos, que según las previsiones, tendrían que estar aprobados a finales de 2009, y a falta de solo dos meses, el plan
hidrológico del Júcar está paralizado.

Además, en todo momento desde el gobierno valenciano se ha transmitido al gobierno de
la nación cuáles eran y siguen siendo las necesidades hídricas de nuestra comunidad y las reivindicaciones fundamentales.

Por otro lado, los mejores estudios, los de mayor rigor técnico, los de mayor calidad sobre las necesidades hídricas de la Comunidad Valenciana y del conjunto de los territorios de la España mediterránea son los que se hicieron en el año 2001 para la elaboración y aprobación por el gobierno popular del Plan hidrológico nacional.

En ellos se abordaron, se analizaron y se reflejaron las necesidades hídricas de la Comunidad Valenciana y del conjunto de España de forma objetiva y precisa y dejando a un lado las confrontaciones políticas.
Estos estudios siguen teniendo vigencia ocho años después, y en ellos queda patente que la Comunidad Valenciana sigue necesitando el
trasvase del Ebro.

Existen otras muchas manifestaciones de cuáles son las necesidades hídricas de la Comunidad Valenciana.
El Consell no cesa en su reivindicación de los 350 hectómetros cúbicos por año que aportaría el derogado trasvase del Ebro, como la única forma de garantizar suficientemente a lo largo plazo las demandas económicas, sociales y ambientales de la Comunidad Valenciana y cubrir los escenarios
del cambio climático, así como en la oposición a la derogación del trasvase del Tajo-Segura.

También insiste en rechazar la desalinización masiva como forma generalizada para solucionar los déficit hídricos de la Comunidad Valenciana, por sus inaceptables impactos económicos y medioambientales, sin perjuicio de su incorporación como solución puntual, fundamentalmente para usos urbanos en zonas donde no produzca impacto
ambiental, tal y como se contemplaba en el anterior Plan hidrológico nacional.

Desde el año 2005, la Generalitat valenciana ha manifestado al ministerio su postura clara
respecto a la delimitación y configuración de las cuencas internas.
Se han llevado a cabo importantes estudios técnicos y jurídicos y se han llevado a cabo diversas reuniones con el ministerio para
explicarles esta postura.

Y eso ha sido así porque otro de los objetivos fundamentales es el de ahondar en la defensa de la
unidad de la cuenca del Júcar.
Y, por tanto, un rechazo absoluto a la propuesta realizada por el
Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino sobre las nuevas
delimitaciones de las demarcaciones hidrográficas que separan la cuenca del Vinalopó de L'Alacantí.

En concreto, y en este tema, el pasado 7 de septiembre de 2009, la Conselleria
de Medio Ambiente trasladó al ministerio su rechazo en un documento que recogía las alegaciones a los borradores que el gobierno está elaborando.

Las alegaciones recogen la exigencia de que la representación de la Comunidad Valenciana suponga la mayoría absoluta en el consejo de agua de la demarcación del Júcar por parte de las correspondientes.
.
.
en la parte que les corresponde a las
comunidades autónomas, puesto que posee el 90% de la población que consume agua de esta cuenca.

Y, por otro lado, manifestar el absoluto rechazo a la separación del Vinalopó y L'Alacantí, ya que si el ministerio segrega L'Alacantí y adscribe a la cuenca del Júcar solo el Vinalopó, el efecto inmediato, además de invalidar el proyecto Júcar-Vinalopó, sería la pérdida de peso especifico de la comunidad en la gestión del Júcar, en beneficio de los manchegos, claro.

El Consell no solo está dando a conocer al gobierno de la nación sus necesidades hídricas, sus preocupaciones y sus observaciones, sino que está colaborando para recuperar una planificación hidrológica eficaz y consensuada.
Está colaborando con la Confederación Hidrográfica del Júcar y está haciendo estudios concretos, pero no tenemos pendiente de contestar a ningún requerimiento.

Por tanto, en la medida en que el Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y
Marino conoce perfectamente cuáles son las necesidades hídricas de la Comunidad Valenciana, tanto en lo referente a escasez de nuestros
recursos como a medidas de ahorro, calidad de los recursos y prevención frente a inundaciones, se propone rechazar la proposición no de ley, presentada por el Grupo Socialista, por innecesaria.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Turno de réplica.
Tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Senyora Díaz, jo li dic sincerament que pense que al marge del panegíric que vosté ha llegit o li han fet llegir aquí, el meu és molt senzill.

Jo li plantejo una cosa amb tant sentit comú, com dia el senyor Torró, que es plantegen d'una vegada per totes quin és l'estat dels recursos hídrics actuals, actuals, a la Comunitat Valenciana, però per una cosa amb tant sentit comú, que és per a saber quina és la quantitat, també quina és la qualitat, quines són les necessitats i quins són els usos que volen donar.

Jo li repetia abans.
.
.
Mire, si parlem de sostenibilitat des d'un punt de vista econòmic, des d'un punt de vista social i, sobretot, des d'un punt de vista mediambiental, l'únic que els demano jo aquí és que en lloc de plenar-se tant la boca demanant sempre recursos hídrics, recursos hídrics, recursos hídrics, el que facen és una cosa tan senzilla, amb connivència amb la resta de grups política, que és saber a hores d'ara quina és la quantitat i quina és la qualitat que disposem els valencians dels nostres recursos hídrics.

Perquè, clar, el que no se pot permetre, el que no se pot permetre, amb tota l'educació del món, però el que no anem a permetre com a grup parlamentari aquí és que vostés ens donen lliçons de disponibilitat de recursos hídrics en seu parlamentària.

Mire -jo li ho recordaré, li ho dia-, jo vinc d'una comarca del nord de la Comunitat Valenciana i -a la millor és perquè vosté no estava a Les Corts o no estava en política o no s'interessava pels temes d'abastiment hídric-.
.
.
Però jo li he de dir una cosa: que a hores d'ara, gràcies a un programa, com es diu, el programa AGUA, a la nostra zona, al nord de
la Comunitat Valenciana, disposem de 20 hectòmetres cúbics més gràcies a les prospeccions, als sondejos i als abastiments duts a terme.
A hores d'ara, ¿eh?
, a hores d'ara.

Però vosté hauria de recordar també que gràcies, gràcies al que és la modernització de tota una estructura de regadiu tradicional a la Comunitat Valenciana, ara s'ha possibilitat un estalvi d'aigua d'al voltant de 147 hectòmetres cúbics.
Ara, li dic.

Si parlem de la qualitat, a part de la quantitat, jo l'únic que he dit aquí és que el programa que va impulsar la Conselleria d'Agricultura va finalitzar -i no és culpa meua-, va finalitzar l'any 2007.
Este programa que va impulsar la conselleria per tot el tema de
contaminació de recursos, concretament en el tema de nitrats, va finalitzar el 2007.

I jo li dic una cosa: com és possible que a hores d'ara no disposem d'un programa substitutiu o alternatiu a este per part de la Conselleria d'Agricultura, quan la comissió europea ens ha dit per activa i per passiva que el programa anterior era
insuficient, però, sobretot, s'han identificat noves zones vulnerables a la Comunitat Valenciana.
L'únic que li he dit és això.

I, per últim -i finalitze-, no me parle de depuració d'aigües, no me parle de depuració d'aigües, perquè m'obliga a contestar-li o a recordar-li que a hores d'ara únicament hi han executades per la Generalitat valenciana el 48,2% d'infraestructures del segon pla de sanejament.
A hores d'ara.
O no me parle del Xúquer-Vinalopó, no em parle del Xúquer-Vinalopó perquè m'obliga a contestar-li que pràcticament a hores d'ara les infraestructures civils que s'havien d'executar, estan pràcticament finalitzades.

Per tant, el que li recorde a vosté és que independentment del panegíric que vosté ens pot portar ahí.
.
.
Perquè també ha parlat del Patricova, ha parlat de tot.
L'únic que jo vull que me conteste aquí és si vosté estaria disposada a consensuar una proposició no de llei que el que demanem és que actualitzem els recursos hídrics actuals a la Comunitat valenciana des d'un punt de vista de qualitat, des d'un punt de vista de qualitat, des d'un punt de vista de necessitats i, sobretot, des d'un punt de vista d'usos, i diga'm vosté quins són les usos que volen donar, simplement.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Para réplica, tiene la palabra la señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Discúlpeme que se lo diga así, pero hay de todo, menos sentido de común, en el Partido Socialista de la Comunidad Valenciana en materia de agua.

Los estudios están hechos, y los conocen y los han obviado.
Ustedes han dado la espalda a todos
los valencianos.
Durante diez años no han hecho nada.
Quieren ahora empezar a hacer lo que hace diez años ya hizo el Partido Popular.

El programa AGUA -le repito- lleva ejecutado en la Comunidad Valenciana, si llega, al 5%.
Dirá lo que quiera.
Pero es que además estamos hablando de un programa que ni siquiera es consensuado, cuando tenemos
un Plan hidrológico nacional que no solo fue consensuado, sino que era la solución a todos los problemas hídricos que tiene la Comunidad Valenciana y toda España.

Ustedes son los responsables de las vulnerabilidades que tiene hoy en día la Comunidad Valenciana en materia de agua.
Lo que es necesario es avanzar
hacia un pacto nacional sobre el agua.
Y en esta cuestión todos hemos podido ver cómo su partido en la Comunidad Valenciana miraba hacia otro lado cuando De la
Vega y Rodríguez Zapatero decidieron que el agua de una cuenca excedentaria, la del Ebro, se
marchase al mar en vez de ir a cuencas deficitarias como las de nuestra
comunidad.

No saben y no pueden explicar lo que han hecho en materia hídrica durante los últimos cinco años, que es nada.
No pueden explicar cómo se puede basar una política hídrica para todo un país en desaladoras, no pueden justificar la derogación del Plan hidrológico nacional.

Tienen un problema y nosotros -permítame que se lo diga- tenemos la solución.
La solución es muy sencilla: volver a poner en marcha el Plan hidrológico nacional; la no caducidad del trasvase Tajo-Segura; el desarrollo de una
política del agua basada en el principio de solidaridad en el conjunto de España; el desarrollo de programas de financiación y políticas hídricas en el marco del programa europeo para el agua; seguir en el ámbito de nuestra comunidad haciendo las cosas como las está haciendo la Conselleria de Medio Ambiente, con seriedad, compromiso y
responsabilidad.

Nada más, muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Pasamos a la votación de la proposición no de ley.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
Queda rechazada esta proposición no de ley.

Pregunta 226 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre la destinació dels residus triturats de penumàtics fora d'ús que estan sent retirats per l'empersa Secopsa i que fins ara estaven abandonats en l'abocador de Montcada junt al barranc del Carraixet, que formula el diputat
senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 41.
727, BOC número 169)

El senyor president:

A continuación pasamos a la pregunta del punto número 5.
Para eso damos la bienvenida a la secretaria autonómica doña María Ángeles Ureña.
(Veus)

Muy bien.
Comunica la secretaria autonómica que ante la imposibilidad de poder asistir, y como dice el precepto del artículo 156.
3 del reglamento de estas Cortes, el señor conseller, pues, me imagino que no tendrán ningún inconveniente los señores diputados, porque el interés de ellos en esta comisión será el controlar la labor y la acción de gobierno.
Para ello nos dará buena cuenta y buena réplica a las preguntas que se proponen por parte, en este caso, la 226, el Grupo
Parlamentario Socialista, y que tendrá a bien el señor Signes de exponer cuál es su contenido.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.
I jo estic tan feliç que estiga la secretària autonòmica com si estiguera la consellera, encara que l'obligació és de la consellera.
Però, bé.

Senyora secretària, ¿quina és la destinació dels residus triturats de pneumàtics fora d'ús que estan sent retirats per l'empresa Secopsa des de giner de 2009 i que fins aleshores estaven abandonats en
l'abocador de Montcada, al costat del barranc de Carraixet?

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra doña María Ángeles.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Senyor Signes, la Conselleria de Medi Ambient està eliminant més de quinze mil metres cúbics de pneumàtics que estaven depositats sense autorització i sense control al municipi de Montcada, concretament a la partida de la
Marquesa.
Estem parlant de 5.
500 tones d'un material altament inflamable i amb una càrrega contaminant important.

Sols el depòsit d'estos pneumàtics suposa ja un perjudici ambiental greu, però el més greu haguera segut el risc d'incendi i la contaminació que en eixe cas es podia produir.
En el seu moment es va sancionar l'empresa responsable i se li va imposar l'obligació de restaurar el dany que havia ocasionat eliminant l'abocador.
No va ser possible executar.
.
.
, que ho executara la mateixa empresa, i
per això l'administració autonòmica l'execució subsidiària d'eixa ordre de restauració.

A principis d'este any s'adjudicà els treballs de retirada i eliminació a l'empresa Secopsa, i en aquests moments s'està executant d'acord amb el contracte que se signà en son moment amb Secopsa.
És a dir, es trituren in situ i es traslladen per a utilitzar-se com a combustible en la fabricació de ciment en instal·lacions dotades de les característiques tècniques adequades per a eixe ús.
Eixe ús, el de la combustió, no suposa ninguna agressió al medi.
Tot al contrari, s'aconseguix una eficiència ambiental molt superior a la que s'aconseguiria utilitzant derivats del petroli.
Les emissions són un 40% més menudes de les que se generarien en el mateix procés en fabricació de ciment utilitzant, per exemple, coc de petroli.

Per tant, la conselleria està actuant per a solucionar un problema mediambiental, estem eliminant un risc de
contaminació atmosfèrica greu i ho fem utilitzant un procediment d'eliminació perfectament adequat i eficient des del punt de vista energètic i des del punt de vista ambiental.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora.
.
.

Turno de réplica, ¿quiere, señor Signes, tener un turno de réplica?

El senyor Signes Núñez:

Sí, gràcies, president.

El senyor president:

No le ha sido suficiente la respuesta de la secretaria.
Pues, por cinco minutos.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Efectivament, tal i com coneixem, la Conselleria de Medi Ambient, des de giner
de 2009 havia adjudicat per un import de 707.
424 euros la retirada de més de cinc mil cinc-centes tones, com ha dit la secretària, de pneumàtics usats emmagatzemats irregularment durant més de huit anys per una empresa privada en un abocador de Montcada al costat del
barranc de Carraixet.
Segons el que coneguem, l'adjudicatària era l'empresa Secopsa i el destí dels pneumàtics, una vegada triturats seria, tal i com s'ha dit, una cimentera.

L'ús de fons públics per a solucionar un problema mediambiental generat per una empresa privada
fou justificat i, de fet, també s'ha fet ara per part de la secretària, per l'elevat risc d'esta acumulació de pneumàtics il·legal i incontrolada, i l'actuació de la conselleria seria, com molt bé s'ha dit també, subsidiària dins l'expedient sancionador obert per la conselleria a l'empresa.

La reposició de fons públics s'anunciava que es faria amb càrrec a l'empresa responsable.
Jo voldria fer-li en este moment tres preguntes.
La primera
és si l'empresa responsable ha pagat la sanció; la segona és si l'empresa responsable ja ha reposat a la conselleria els 707.
424 euros; i la
tercera pregunta és si s'ha finalitzat ja el procés de trituració i trasllat a cimentera.

De totes formes, la retirada de pneumàtics a cimentera com a combustible és la forma més fàcil, però també la més insostenible i perillosa de tractar els residus, ja que no els elimina sinó que solament els trasllada i els dispersa, especialment a través de l'atmosfera amb emissions contaminants tòxiques i nocives per a la salut i el medi ambient, ja que els pneumàtics, senyora secretària, poden tindre fins dos-cents elements en la seua composició, entre ells metalls pesants com el zinc i el clor, per la qual cosa es genera més d'un 30% de cendres.

La Unió Europea no recomana en absolut este sistema de desfer-se de pneumàtics, que en 2010, per cert, a l'any que ve, estarà prohibit ja per la Unió Europea, per la qual cosa haurien d'haver-se utilitzat tècniques com la reutilització, aplicant-hi el recanalatge i el recautxutatge, i també el reciclatge, que a més genera molts més llocs de treball que la incineració.

En definitiva, senyora secretària, la conselleria hauria d'impulsar les estratègies marcades al Plan nacional de neumáticos fuera de uso d'àmbit estatal, utilitzant subvencions i ajudes europees, i això permetria que vostés no tingueren de desfer-se d'estos pneumàtics de la forma en què estan fent-ho.

A més, la Conselleria de Medi Ambient també hauria, i això és una exigència que jo li faig en este moment ací, hauria també d'elaborar i posar en marxa un pla per a la reducció del volum dels pneumàtics fora d'ús, i això és una cosa que no és nova, és una cosa que ja està fent el Govern d'Aragó per llei, ha instal·lat una planta per a la recuperació de tots els pneumàtics fora d'ús produïts en aquella comunitat autònoma, està funcionant molt bé, i amb eixe mecanisme, que, repetixc, no és nou ni és ningun invent, estan aplicant altres comunitats autònomes, s'evita, en primer lloc, la problemàtica de la ubicació de pneumàtics utilitzats en qualsevol del territori valencià, i en segon lloc evita el que li he dit abans, és a dir, traslladar a cimentera per a la seua combustió estos pneumàtics, amb els problemes que li he explicat abans, i que són problemes que, repetixc, no són autoritzats per la Unió Europea.
De fet, en 2010 vostés no podrien fer el que estan fent ara, i si a la resposta que li he fet abans
vosté me contesta que en este moment els treballs de trasllat i de trituració dels pneumàtics encara estan fent-se, i vostés se claven en eixe procés.
.
.
, perquè jo calcule que.
.
.
, o pel coneiximent que tinc, és que els treballs durarien set o huit mesos, seria quan començaren.
Han passat, això, set o huit mesos, jo no sé com van els treballs, vosté me contestarà després a la meua pregunta, ¿no?

Però si vostés es claven molt endavant, perquè s'endarrerixen els treballs, de l'any 2010, vostés es trobaran amb normativa europea que possiblement els obligue a paralitzar
uns treballs que hauran començat, que no podran acabar, que els hauran costat 707.
424 euros a la Generalitat
valenciana, i que no haurem fet res.

Per tant, repetixc, és a dir, eixa és la meua opinió i, sobretot, voldria que me responguera a les tres preguntes que li he fet.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra para responder doña María Ángeles Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Li conteste al senyor Signes.

Sí que hem fet alguna cosa, senyor Signes, no diga això, «no hem fet res».
.
.
Sí, hem eliminat un abocador que era, per si mateixa, pel mer fet d'estar allí, un risc.

Vosté pregunta, ¿l'empresa s'ha fet responsable?
L'administració autonòmica està executant subsidiàriament precisament perquè l'empresa desaparegué i s'hagué de notificar l'expedient d'execució subsidiària mitjançant anuncis en el diari oficial de La Generalitat.
(Veus) O siga, perquè sàpiga que estem executant-ho la conselleria, ¿eh?
, estem executant-ho la conselleria.

Després, no s'han acabat encara les tasques.
El termini del contracte, crec que eren al
voltant de set mesos, estarà a punt de concloure.
I jo crec que sí que tenim de ser conscients, senyor Signes, que en La Generalitat, en l'administració, o siga, en la Comunitat Valenciana tenim instal·lacions jo crec que molt emblemàtiques de les possibilitats de tractar pneumàtics fora de la seua vida útil, quan ja s'acaba la seua vida útil, i en Guadasséquies, per exemple, n'hi ha una que jo crec que és una iniciativa empresarial molt interessant, i també tenim una planta de recuperació en Vall d'Alba de pneumàtics fora de la seua vida útil.
O siga, que tenim moltes instal·lacions en la comunitat per a donar resposta a problemes.

En este cas concret, també tenim de tindre compte, vosté diu, aposteu per una altra via, que siga la recuperació, el reciclatge, ¿no?
Això és possible en determinades circumstàncies en funció de l'estat dels pneumàtics que se vagen a fer desaparéixer, ¿no?
, perquè han segut usats abans.
En este cas concret creguem que la solució que s'ha adoptat és la millor, valorades totes les alternatives, perquè, a més, com li dia abans, el que no se produïxen.
.
.
, se produïxen el 40% menys d'emissions que se generarien amb un altres tipus de combustible en les
cimenteres.

Moltes gràcies.

Pregunta 227 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre l'estat d'execució del Pla d'abastiment d'aigua de qualitat als municipis de la Ribera i de la previsió de finalització de les obres, que formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 41.
728, BOC número 169)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Pasamos a la siguiente pregunta, también del Grupo Parlamentario Socialista, la número 227, que creo que va a exponer el señor Signes también.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyora Ureña, els habitants de la Ribera seguixen consumint aigua amb excessiva concentració de nitrats i moltes.
.
.
, més d'una dècada, a l'espera de la finalització per part del Consell del pla d'abastiment d'aigua de qualitat de municipis de la Ribera, aixina es dia, enllestit per la
Conselleria d'Obres Públiques a mitjans de la dècada dels noranta.

La meua pregunta és: ¿pot informar la senyora secretària de l'estat d'execució d'aquest projecte i la previsió de finalització de les obres?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra la senyora Ureña, por favor.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Signes, l'actuació per a l'abastiment a la Ribera, vosté sap que jo sóc de la Ribera, de la Ribera Baixa, ¿eh?
, l'actuació per a l'abastiment a la Ribera mitjançant conduccions mancomunades des de l'aqüífer del Caroig, estava prevista al pla hidrològic de la conca del Xúquer aprovat en 1998.
La Generalitat elaborà el projecte, va sol·licitar la concessió a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i començà a realitzar les obres.

Estes actuacions estem executant-les en tres fases, com vosté coneix, han suposat una inversió de 50 milions d'euros, tenen com a finalitat obtindre aigua de qualitat per a tots els municipis
de la Ribera i de les tres fases en què s'ha dividit el projecte, les dos primeres estan concloses i la tercera està a punt de concloure.
La construcció d'una planta potabilitzadora que va a completar l'actuació anterior i va a permetre la utilització d'aigua superficial amb les aigües de l'aqüífer va a ser licitada en breu i estarà en funcionament, estimem, al 2011.

El senyor president:

Muchas gracias, señora.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies.

Molt hàbilment, vosté ha amagat.
.
.

El senyor president:

Yo le daría la palabra a usted.
Yo sé señor Signes, que usted tiene una avidez.
.
.
, la respuesta y, además, tiene unas muchas ganas de tener muchos conocimientos.
.
.
De hecho, usted
pregunta mucho.
Pero déjeme que yo le dé la palabra.

Tiene usted la palabra, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

No, que molt hàbilment ha amagat dos projectes en un.

Anem a vore, beure aigua sense nitrats en la Ribera s'ha convertit en una missió impossible, i el projecte de La Generalitat per a resoldre el problema és la història d'un gran empastre que vosté, senyora Ureña, ha amagat i anem a desvelar.

L'aqüífer del Caroig no permet l'extracció de 10 hectòmetres cúbics d'aigua que vostés pretenien extraure de la partida de la Garrofera en el terme d'Alzira, perquè no existix la garantia de cabals suficients i, a més, perquè, eixa extracció podria suposar la mort dels ullals, com vosté molt bé sap, de Benimodo, que alimenten el riu Verd, i, per tant, es podria assecar.

En els últims anys de sequera, de fet, eixos pous no hagueren pogut extraure ni un sol
hectòmetre cúbic d'aigua, ni un sol!
Vostés, sempre extreien 10 dels 30 que necessitem a la Ribera.
I això és una cosa que ja, a l'any 1998 -adone-se'n-, la mancomunitat de la Ribera Alta, sent jo president, i per acord unànime del PSPV, PP, Esquerra Unida i Independents, els ho vàrem advertir.
Els diguérem: l'única solució per a satisfer les necessitats de la Ribera, que són de 30 hectòmetres cúbics, són les aigües superficials del riu Xúquer.
Ja a l'any 1998 els ho vàrem advertir.

Però, vostés, han continuat endavant amb el seu projecte impossible, prometent la
finalització de les obres, de traure els 10 hectòmetres de la perforació dels pous -que no del Xúquer- per a l'any 2000 -en primera instància ho prometeren-, per a l'any 2000 -i tinc ací els periòdics que ho diuen-.
Després, ens prometeren la finalització per a 2005, i, finalment, per a 2007.
Per a, finalment, reconéixer enguany, quan ja porten gastats 37 milions d'euros -vosté ha dit més milions, 45-, 37 milions d'euros, que la solució és el Xúquer, i, a través d'una potabilitzadora, donar el subministrament a Alzira, Algemesí, Albalat, Benicull, Carcaixent, Corbera, Cullera, Favara, Fortaleny, Llaurí, Polinyà, Riola i Sueca.
El seu poble també està ahí.

Per tant, senyora Ureña, el seu antecessor, l'antecessor del seu conseller, va prometre el passat 14 de maig, a Alzira, que la
potabilitzadora de l'aigua del Xúquer entraria en funcionament en el 2010.
I vull que em conteste si vosté també és compromet a eixe mateix termini de finalització.
Per a mi és impossible, però vull que ho diga també.

He de dir-li també que, vostés, la concessió a la confederació no la van demanar quan iniciaren les obres.
Vostés l'han demanada recentment i la confederació els ha dit que eixe aqüífer no té cabal.
És aixina.
Per tant, jo he parlat d'una gran «xapussa».

També, li agrairia que explicara si ja han iniciat els contactes amb els regants del
Xúquer per a formalitzar els contractes temporals de cessió de drets, i, en cas afirmatiu, com van les converses.
.
.

Senyora Ureña, vostés pretenen ara, també -eixa és una cosa en què no hem entrat-, obligar els ajuntaments implicats -entre ells, el de vosté- a constituir un consorci que atorgue directament a l'entitat pública de sanejament d'aigües residuals -ahí estan els estatuts-, a l'EPSAR, la gestió del servei consorciat sense seguir els procediments de contractació pública que establix la normativa de contractació administrativa estatal -i ahí estan els estatuts, no mentisc- i les directives de la Unió Europea en matèria de contractació.

A més, també pretenen que els veïns d'eixos pobles li abonen a La Generalitat, per la via de l'establiment d'un recàrrec en els rebuts de l'aigua, el total de la inversió feta.
Per a mi, 37 milions d'euros de les conduccions des dels pous de la Garrofera, moltes de les quals ja
no valen, més els 12 milions de la potabilitzadora pel canvi de projecte que s'han vist obligats a fer per la gran «xapussa» que vostés han estat fent durant estos onze anys.

Pretenen que siguen els veïns de la Ribera els que paguen les nefastes actuacions seguides en este projecte
per la Conselleria de Medi Ambient, com si tants anys de desficacis i d'haver de beure aigua embotellada no fóra suficient redempció ja per a tots els veïns i veïnes de la Ribera.

Senyora Ureña, reconduïsquen les seues intencions actuals i no facen pagar els riberencs les conseqüències de la seua ineficàcia.
Vosté coneix molt bé que algunes de les conduccions d'eixe projecte que han estat fent deu anys, interminables, conduccions des dels
pous de la Garrofera fins als pous dels municipis que tenen problemes de
nitrats -que són tots els que he dit i que són molts-, algunes instal·lacions valen, però altres no.
Les instal·lacions que no valen, vostés no podran tindre per a elles l'ajut econòmic de la Unió Europea que havien rebut.

Per tant, possiblement ahí està la diferència dels 37 als 45 milions d'euros que tenim entre vosté i jo, perquè vosté afegix, segurament, 8 milions d'euros de la Unió Europea que no van a tindre, per aquella part de les obres executades que ara
no seran vàlides.

Per tant, vostés, el que han de fer és reconéixer que l'error ha sigut de vosté i no fer pagar als veïns i veïnes de la comarca un error, del qual -repetisc, i acabe senyor president-, d'un error del qual els vàrem advertir ja a l'any 1998, fa onze anys, i del qual vostés no feren ningun cas, ningun cas.
I, ara, s'han vist enfrascats en un embolic que vorem com ixen d'ell.

I jo li dic ací.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
i ho contrastarem en el seu dia, senyora Ureña -i acabe, gràcies, senyor president.

Al 2010, vorem si la depuradora està en funcionament.
Aposte que no i que els veïns de la Ribera continuarem bevent aigua mineral embotellada.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Imagino que la señora Ureña tendrá buena respuesta, puesto que, entre otras cosas, sus riñones pueden estar en juego y los de su familia.

Tiene la palabra la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Muchas gracias, presidente.

Senyor Signes, quina habilitat que té vosté per a tergiversar totes les dades d'un expedient!
Vinga!
Anem a ell!

A l'any 1998, quan s'aprova el pla hidrològic de la conca del Xúquer, entre les obres que se contemplen a executar dins d'eixe pla, se diu: «abastiment a la Ribera», i se diu: «Finalidad.
Sustitución de aguas contaminadas con nitratos del acuífero de la plana de Valencia por aguas del acuífero del Caroig en una primera fase, y, con agua superficial del Júcar, en una fase posterior».
Val!
Això és del pla hidrològic, jo no m'he ho inventat.
Continuem.

El projecte que ha executat la conselleria -i que esta a punt d'acabar- no és, com vosté sap perfectament, ni un capritx ni una improvisació, és el que està previst en eixe text que jo li acaba de llegir del pla hidrològic de la conca, que s'aprovà en l'any 1998 per unanimitat de totes les comunitats autònomes, ajuntaments i usuaris.
El primer que fa ver La Generalitat fou sol·licitar la concessió a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
Me sap malament, senyor Signes, que diga que no, perquè és molt greu açò que està passant.

Mire, la confederació plantejà una sèrie de requisits, entre ells acords plenaris dels ajuntaments afectats, un
informe tècnic sanitari sobre l'aigua de l'aqüífer, la delimitació del perímetre de protecció.
.
.
La conselleria -aleshores d'obres públiques- fa tota eixa faena i presenta els documents a la confederació a l'any 2003, 2003.
Durant més de sis anys, la Confederació Hidrogràfica del Xúquer no ha sigut capaç de resoldre la concessió.
Però, és més, després de sis anys l'expedient continua sense resoldre's, ni a favor ni en contra.
I ens hem assabentat, per unes declaracions del
president de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que no pensaven donar la concessió administrativa.
Ens hem assabentat a través d'unes declaracions en premsa.
Però, mentrestant, la confederació ens ha donat a la conselleria autoritzacions per a executar obres: a setembre
de 2003, a febrer de 2004 i a març de 2007.
Si pensaven que no era possible donar-nos la concessió, per què autoritzaven parcialment les obres?
Continuem.

El projecte té declaració d'impacte ambiental de l'any 2000, amb una condició: que se presentara un estudi geològic per a mirar l'afecció.
Se presenta i, a l'any 2002, se dóna per resolta la condició que s'havia fet, i, a partir d'ahí, la conselleria comença a licitar les obres i comencen les tres fases que jo li he dit.

Si la confederació planteja ara que no té recursos en l'aqüífer, val, doncs, no passa res; aigües superficials.
Per a això estava previst en el pla hidrològic.
I en eixe camí estem ara, perquè mosatros el que volem de veritat és resoldre els problemes i no buscar excuses ni impedir que se solucione un
problema que sabem que tenen els veïns de tota la Ribera.

Eixa solució complementària que mosatros anem a fer és la posada en funcionament d'una planta potabilitzadora, que ja hem sotmés a informació pública, que licitarem dins de no res i que esperem que estiga en funcionament a l'any 2011.
«La planta potabilizadora permitirá completar los recursos subterráneos del acuífero con recursos superficiales del propio río.
» Si no és en desembre de 2010, será en març de 2011, senyor Signes.
(Rient) Mos pagarem un café, vosté a mi o jo a vosté.
Però, esta solució tampoc mos l'hem inventat mosatros.
Això també estava previst -com li he dit- en el pla hidrològic de la conca del Xúquer.

Hem parlat amb els regants dels Xúquer, que són els titulars d'eixes aigües, i hem parlat amb la confederació i amb els ajuntaments.
Estem d'acord totes les parts amb eixa solució i, per això, l'hem posada en marxa.
Ninguna de les obres que s'han executat deixarà de ser utilitzada, senyor Signes.
Per això li dia: no tergiversem les coses, s'ha fet una inversió amb diners públics i totes les conduccions que s'han fet s'utilitzaran; els sis milions que tenim invertits en pou, i, els 35 que tenim
invertits en conduccions i en depòsits, són i seguiran sent inversions útils fins l'últim cèntim d'euro.
I el punt de presa i totes les conduccions que hem construït són vàlides, tant si pren l'aigua d'un lloc, del pou, com si se pren del riu.

Açò, senyor Signes - i per això me dol tant-, no és el Xúquer-Vinalopó, a on vosté sap i jo sé -i els membres de la comissió saben- que sí que és veritat que s'han tirat més de dos-cents euros perquè s'ha canviat la presa del Xúquer-Vinalopó.

Això és tot i moltes gràcies.

Pregunta 228 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre les actuacions cinegètiques i de compensació als agricultors afectats que està desenvolupant la conselleria per a fer front a la plaga de conills que des de
fa quasi cinc anys afecta amples zones de conreu de la Comunitat Valenciana,
que formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 41.
729, BOC número 169)

El senyor president:

Muchas gracias.

Nos confirmaba usted cuál era la sospecha de esta presidencia.
.
.
, que tendríamos una buena respuesta, señora Ureña.
Bueno, terminamos.

Queda una tercera pregunta del señor Signes, la 228, que presenta el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Lamente que no permeta el format tindre un debat més ample.
.
.
Però, anem a parlar de conills.
(Rient)

Quines actuacions cinegètiques i de compensacions a agricultors afectats està desenvolupant la conselleria per a fer front a la plaga de conills que des de
fa quasi cinc anys afecta amples zones de conreu de la Comunitat Valenciana ?

Gràcies.

El senyor president:

Señor Signes, la amplitud del querer saber en su persona es tan amplia que da pie a
cualquier tipo de pregunta: de agua, de conejos, de monte, de medio ambiente,
de ruedas.
.
.
Aquí hay de todo.

Tiene la palabra, para responder, la señora Ureña, por espacio de cinco minutos.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Signes, la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge i
la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació van signar en setembre de 2008 un acord pel qual se determinaven les mesures a
adoptar en relació a la sobreexplotació de conill de muntanya en la Comunitat Valenciana.
Desplegant eixe acord, hem
posat en marxa un pla d'actuació amb una inversió superior a quatre-cents mil euros, dels quals s'hauran executat, quan acabem l'any 2009, al voltant de tres-cents mil.

Les actuacions que està duent a terme la Conselleria de Medi Ambient consistixen bàsicament en adequar la vegetació i els possibles punts del refugi del conill per a evitar la seua proliferació, i, també, recolzar amb actuacions que han fer els mateixos agricultors en els seus
cultius.
A més de l'actuació per eliminar els refugis, s'ha dut a terme el tancat de zones d'escullera de barrancs, el repartiment i la instal·lació en les parcel·les de tanques lineals en les zones d'accés des d'on puguen entrar els conills.
S'han repartit 4.
500 metres de tanca i estan previstos 10.
000 metres més.

Se contempla en eixe acord l'aprovació de directrius extraordinàries per a l'aprofitament, gestió i control del conill de muntanya en la Comunitat Valenciana, cosa que se va
materialitzar a través de l'orde de la conselleria nostra, d'11 de juny de 2009.
En eixa orde se determinen les modalitats d'actuacions i s'especifica l'àmbit d'aplicació.
Fonamentalment, estem parlant de la comarca de la Vall d'Albaida, la zona d'Utiel-Requena i altres municipis de la província de València i d'Alacant.

A més de tota eixa estratègia ambiental i legislativa, la conselleria ha actuat de forma decidida per a
coordinar la col·laboració de tots els sectors implicats.
Hem elaborat una metodologia de treball per als
titulars de tancats de caça, dels mateixos caçadors i dels agricultors perquè, entre tots, cada un des del nostre àmbit de responsabilitat fem tot el possible per a mantindre el problema dins
dels límits, perquè no se convertisca açò en una epidèmia més generalitzada.
Hem celebrat 12 reunions -i estan planificades 4 més- amb caçadors i agricultores.
Hem celebrat 8 reunions amb agents mediambientals i tècnics comarcals i hem creat 2 juntes locals.
Estem realitzant entrevistes en 40
localitats i hem dut a terme nombroses reunions de coordinació entre les dos conselleries en estos mesos.

La tasca se pot resumir en una tasca de divulgació, consens i continua interlocució amb tots els agents implicats.
Quin ha sigut el resultat d'això?
Doncs, mire, pel que fa a les captures de conills a la Vall d'Albaida, s'han capturat més de 22.
000 des de febrer fins al 30 d'agost; i, a Requena-Utiel, al voltant de 24.
000.

La valoració que fem d'esta estratègia, basant-mos en els parts de danys que ens han remés els ajuntaments i els agricultors, és la següent:

Mire, en Requena-Utiel, de les més de 900 parcel·les danyades que n'hi havia a 2008, hem passat a 96 en l'any 2009; i, en la Vall d'Albaida, dels 120 parts que se donaven en el mes d'abril hem aconseguit passar -en els 34 municipis que componen la Vall d'Albaida- a 4 en el mes d'agost.

O siga, que podem dir que del resultat que ens donen estes xifres, les mesures que hem
posat en marxa semblen les adequades.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, de totes les mesures que han aplicat, tinc ací molta documentació, retalls de premsa, però l'últim és de finals d'agost: «Conejos y jabalís arrasan los cultivos de más de setenta municipios de la comunidad.
Los técnicos afirman que la plaga es incontrolable.
La plaga de roedores destroza toda
clase de cultivos y aún se desconocen medidas eficaces para poder combatirlas.
»

Això és de final d'agost, de fa no res, de fa quatre dies.
Ací tinc moltíssima informació al respecte en mitjans de comunicació.
Per tant, tot el que han fet serveix per a poc.

El problema és greu, i és ja insostenible, insostenible.
L'últim any, la presència de conills i també de porcs senglars s'ha convertit en un perill que assola els camps de pràcticament tota la Comunitat Valenciana, algunes zones efectivament amb més gravetat que altres.

Els municipis afectats són a hores d'ara quasi cent, quasi un centenar, i la plaga de conills a pesar de les mesures que vosté ha anunciat s'ha convertit en un problema del que ningú vol responsabilitzar-se.

Escolte, els agricultors demanen més implicació per part dels caçadors i estos insistixen que no poden treballar si aquells, els agricultors, no
netegen els seus camps.
Mentrestant, la Conselleria d'Agricultura desvia la qüestió a Medi Ambient i als ajuntaments de les zones afectades; els ajuntaments desconeixen com actuar.
Però este problema com vosté sap no és nou i s'arrastra ja des de 1998, igual que el problema de l'aigua de la Ribera, mateix any, 11 anys.
11 anys que estan portant a la ruïna els agricultors de quasi cent termes municipals i mentre, a què s'ha dedicat el Consell?
Vosté explica moltes mesures, jo considere que a res.

Ja ho vàrem advertir durant el debat de la Llei de caça de 2004, i ara el temps ens dóna la raó.
Vostés estan dedicant-se a vendre fum i a permetre que els agricultors s'enfronten amb els caçadors, ja que no han sigut capaços, vostés, de conciliar allò cinegètic amb allò agrícola.
No ha sigut capaços.

En respostes parlamentàries afirmen desconéixer les dades de captures.
Hui vosté n'ha donat, però en respostes parlamentàries recents afirmen desconéixer-ho -no sé si és que voldrien amagar les dades-, quan ara fa un any presentaren a bombo i platerets unes bases «para el control del conejo de la Comunidad Valenciana» del que no sabem res, no sabem res.

A què es dediquen anualment els seus pressupostos?
Efectivament sabem que la seua
conselleria va gastar prop de un milió d'euros per a revisar i reconéixer els plans de caça presentats pels mateixos caçadors i no obstant això, estos plans, a pesar que comptaven amb mesures per al control dels danys i la millora de l'hàbitat de la fauna, van ser aprovats en alguns casos amb més de cinc anys de retard mentre la plaga avançava.
Açò ho té de reconéixer.

L'aprovació per part de la seua conselleria dels plans dels caçadors està sent nefasta, alguns cinc anys i alguns més de cinc anys en aprovar-se els plans.

Sabem també que porten gastats, cosa que vosté no ha dit, més de tres milions d'euros en adjudicacions digitals a VAERSA perquè esta execute mesures de gestió cinegètica, el resultat constatat de les quals és que la plaga de conills va cada volta a més.

Per què tracten així els agricultors i els caçadors, senyora Ureña?

No tenen implantada cap mesura de vigilància ni inspecció enfront de gent que tracta de fer de les soltes de conills un negoci obscur, no
la tenen.
I saben que n'hi ha gent que de la solta de conills fa un negoci, i vostés no estan fent una adequada inspecció al respecte.

En l'ordre de vedes de caça d'enguany es seguix permetent les soltes de conills en tota la Comunitat
Valenciana i no preveu consignacions a l'hora de deveres per a ajudar els agricultors tampoc.
Seguixen sense aprovar els
més de vint reglaments que tenen pendents des de 2004 en desenvolupament de la
llei de caça, alguns dels quals resoldrien este problema.
A què estan dedicant-se, senyora Ureña?

Este és un problema molt greu i vostés seguixen exercint una passivitat que és indignant.
Comencen ja a treballar i solucionen este problema.

Pensen declarar com a plaga este problema tal i com ja han fet altres països europeus com per exemple França?
Pensen declarar com a plaga este problema, senyora Ureña?

Vosté sap bé el que pensen els agricultors i les seues organitzacions agràries, sap el que pensen.
Almenys el conseller sí que ho sap, com AVA i com La Unió, sap bé el que pensen al respecte d'este problema, i no pensen bé de les actuacions de la seua conselleria.

Per tant, senyora Ureña, passen ja de les bones paraules i intencions i actuen d'una vegada per totes perquè els agricultors i els caçadores els ho agrairan i a més evitarem que se barallen entre ells.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Senyor Signes, jo li garantisc a vosté que falta de contacte en totes les parts, en els ajuntaments i, sobretot, començant per les dos conselleries que estem implicades en el tema des de principi, no n'hi ha hagut.

Se signà un acord que és públic i notori, a partir d'ahí va eixir una resolució de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació indicant l'àmbit on estava, on se concentrava esta plaga de conills que a hores d'ara i, afortunadament, està ahí confinada i no per tot arreu de tota la Comunitat Valenciana, i a partir d'ahí s'han pres totes les mesures que jo li he anat dient.

És veritat que segurament esperarien uns altres resultats, potser més cridaners, però no deixa de ser també indicatiu que s'ha actuat en la bona direcció els resultats que jo li he dit.
Sí de 900 comunicats hem passat a 96, no està mal, això en una comarca, en la de Requena-Utiel.
És a dir, sí que han tingut efecte les mesures.
Hem estat aquí, fins i tot l'administració general de l'estat també col·laborà perquè el primer que vàrem fer també va ser posar-nos en contacte amb l'administració general de l'estat per a dir-li: mira, les vies públiques, les infraestructures d'interés general que s'estan executant a hores d'ara i que resulten ser un lloc idoni perquè els conills s'estiguen refugiant i proliferant, fem alguna cosa entre tots i estem col·laborant tots a una.

Jo crec que això és una bona notícia i és una bona mesura.
Té vosté raó que no s'ha desenrotllat la llei de caça, senyor Signes, i que està pendent del seu desenrotllament reglamentari però, senyor Signes, no pareix una miqueta estrany que a través d'un reglament poguérem mosatros evitar una plaga de conills?

Sap el que vull dir-li?
 La plaga de conills no la soluciones tu per dur aquí un decret al govern valencià i que l'aprove.
La solució és adoptar mesures com les que hem adoptat.
Jo crec que anem pel bon camí.

Moltes gràcies.

Pregunta 232 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre les mesures que prendrà la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge per a paralitzar l'extracció d'àrids que s'estan realitzant sense autorització al terme municipal de Villena, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 42.
178, BOC número 169)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Pasamos a la pregunta número 232, que presenta el Grupo Esquerra Unida-Bloc-Verds, Compromís.

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ureña, primer de tot voldria llegir la introducció perquè la pregunta tinga molt més sentit del que té per si.

«En el paraje Morrón Sochantre, polígono 62, parcela 19 y 21 en el término municipal de Villena se vienen realizando extracciones de áridos sin contar con las autorizaciones pertinentes que han provocado una gran
fosa y ocasionan continuas molestias a los habitantes de la zona.

»Estas extracciones se realizan para la empresa que realiza las obras del AVE
actuando en contra de lo que el pliego de la licitación señalaba al respecto de no usar canteras no autorizadas para la extracción de áridos.

»A pesar de las reiteradas peticiones del grupo municipal Verde en el
Ayuntamiento de Villena para la paralización de dichas extracciones, la junta de gobierno del Ayuntamiento de Villena se ha
limitado a solicitar informes que hasta la fecha confirman que los trabajos de
extracción no cuentan con los permisos oportunos.

»Estas extracciones contravienen la ley de actividades calificadas por no
disponer de licencia municipal ni de las autorizaciones preceptivas, la ley de
evaluación de impacto ambiental por estar incluida en el anexo y no haber obtenido la
preceptiva declaración de impacto ambiental, y la Ley 4/1992 de suelo no urbanizable de la Comunidad
Valenciana por carecer de información previa de actuaciones.

»Ni desde la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, ni desde
la Dirección General de Minas de la Conselleria de Industria y Comercio se han tomado
medidas que pongan fin a estas extracciones que afectan tanto a los vecinos y
vecinas como al paraje natural.

»Es por ello que se formula la siguiente pregunta, ¿qué medidas va a tomar al respecto la Conselleria de Medio Ambiente, Agua,
Urbanismo y Vivienda para paralizar la extracción de áridos que se están realizando sin autorización en este paraje del término municipal de Villena?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, Señora Mollà.

Tiene la palabra para la respuesta la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados, señora Mollà.

Usted, como sabe, el tema que nos está planteando no es exclusivamente competencia de la conselleria a la que yo represento, Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda.
Nosotros
actuamos en torno al expediente que usted plantea en cuanto a si hay inculcación o no de la legislación medioambiental y por eso lo que hemos hecho es lo que le voy a decir que hemos
hecho.
Pero el órgano sustantivo competente para la tramitación de las medidas que corresponda en un caso como el presente que se trata de una
presuntamente realización de una actividad extractiva es la Conselleria de Industria, concretamente el
departamento de minas.

¿Nosotros, qué hemos hecho desde la Conselleria de Medio Ambiente?
Pues mire, el pasado mes de julio como consecuencia de una denuncia presentada por el
Grupo Municipal Los Verdes y los vecinos del paraje de Morrón, el Seprona constató que en la parcela a la que se refiere su señoría se estaban efectuando una extracción de áridos sobre una extensión de terreno de unas 5,5 hectáreas con maquinaria pesada y su transporte con camiones de gran tonelaje, y lo remitió a nuestra
conselleria para informe.

Esta actividad requiere declaración de impacto ambiental.
Es una de las relacionadas en el anexo I de la Ley de
evaluación de impacto, y al carecer, comprobar nosotros que carece de declaración de impacto ambiental, hemos abierto el correspondiente expediente sancionador
que ahora va a seguirse por todos sus trámites y que concluirá con la resolución administrativa que corresponda.

Eso es todo.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, antes de que se me olvide sí que querría que cuando tenga el turno de réplica me pudiera decir la fecha en que la conselleria ha abierto el expediente sancionador.
Porque entiendo que es un problema que se
arrastra desde hace varios años, y de hecho la conselleria es consciente de ello desde hace varios años.

Hay una carta de Los Verdes de Villena en junio de este año, del 2009, del 30 de junio, avisando a la Conselleria de Industria -nosotros somos conscientes de que aquí hay varias consellerias competenciales-, donde se avisa ya que en abril del 2004 se recibe la contestación de la Conselleria de Territori i Habitatge en aquel momento, donde se
notificaba al Ayuntamiento de Villena que había una denuncia, no sólo de Los Verdes de Villena, del Seprona, que es una de las que hay, sino de la
Asociación Nacional de Empresas Fabricantes de Áridos, poniendo en conocimiento la existencia de una explotación ilegal de áridos situada en el paraje del Morrón.

Es decir, desde el 2004 se atiende ya una denuncia según la conselleria, pero ahí no se abre un expediente sancionador, ¿no?
Yo es que creo que cuando se hace crónica una problemática, el Partido Popular tiende tendencia a mirar hacia otro lado, pero es que ni la Conselleria de Medio Ambiente -es una de las cosas que a mí me preocupa porque no llegan ustedes a esa reflexión- cuando hay alguna problemática crónica que afecta a medio ambiente puede convertirse en un desastre, en un
desastre medioambiental y en un desastre, incluso llegando no sólo a los hígados, como decía de los seres humanos, sino en este caso a una contaminación, a un perjuicio de muchas personas que viven en esta población.
Es decir, que esto se convierta en crónico y que ahora me dé una fecha, que a mí no me dejará satisfecha porque lo que me habrá demostrado es la falta de voluntad política de actuar cuando una asociación les pone a ustedes en conocimiento de estos hechos.
Tiene que ir el Seprona a
decirles a ustedes que abran los ojos delante de una ilegalidad como ésta.

De hecho llevan ya anunciándose, no querría que se me escapara el dato de que el Ayuntamiento de Villena está gobernado por el Partido Popular y qué casualidad que ante esto también llevan haciéndolo crónico durante mucho tiempo.
Y no sólo por las protestas vecinales sino porque hay informes técnicos del ayuntamiento que les advierten de que esto está irregular y que no se debe.
.
.
, además hasta el BOE les dice a las empresas que van a trabajar en las obras del AVE
que no pueden usar canteras sin autorización.

Es decir, se está construyendo una obra de estas que el Partido Popular está ansioso de que se acabe pero luego las empresas que trabajan, son conocedores
ustedes de que están actuando de forma ilegal porque utilizan unas canteras que no tienen ni
declaración de impacto ambiental, ni licencia de obra, etcétera, etcétera, bueno, un añadido increíble.
Pero ante esto la conselleria lo único que dice es: como no tenemos la única competencia, pues dejamos que se convierta en crónico.

Me preocupa que el número de camiones contabilizados por los vecinos sea de mil camiones al día.
Mil camiones al día que pasan por esta población.
Que se hacen unas extracciones que será difícil reconstruir aquello que están explotando sin que aquí nadie reaccione.
Y a mí me gustaría saber la fecha del expediente sancionador porque nos dejará y nos visualizará en cuánto tiempo ustedes han tenido que reaccionar, cuánto tiempo han tardado en reaccionar y, en este caso por una denuncia del
Seprona que tiene que hacer un grupo municipal que está cansado de denunciarlo en el ayuntamiento que justo gobierna el partido que sustenta al gobierno autonómico.

A mí me parece un poco.
.
.
, todo casi cómico.
Y a mí me gustaría si me contestara a eso.
.
.
, y después a la pregunta que sigue.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra, señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Señora Mollà, en virtud.
.
.

Señor presidente, con la venia.

Señora Mollà.

Señoras y señores diputados.

En virtud del principio de subsidiariedad, usted sabe que la administración autonómica lo que tiene que hacer y, sobre todo, cuando hay competencias concurrentes
y hay competencias de otras administraciones públicas, es dirigirse a la competente para que atienda ella en primera instancia
la actuación; solamente después, interviene la conselleria o, en este caso, la administración autonómica.

Por eso, en el año 2004, nosotros nos dirigimos al Ayuntamiento de Villena.
Y, por eso, en el año 2004, porque la actividad que se estaba ejecutando requería licencia ambiental, era el Ayuntamiento de Villena el que en su momento tenía que haber adoptado la decisión de ordenar la suspensión de la actuación, que no se hizo.

En el año 2004, si yo no estoy equivocada, no gobernaba el Partido Popular el
Ayuntamiento de Villena.
Porque, al final, señoría, esto no es cuestión de partidos políticos.
Esto es cuestión del ejercicio de las competencias que tenemos atribuido cada uno de nosotros.
No es que el Partido Popular se duerma en los laureles y el Partido Socialista
sea ágil en la tramitación de las infracciones para que todos seamos buenos, santos, puros y castos.
Cada
uno, somos como somos.

¿Qué ha hecho la administración de La Generalitat?
Instruir un expediente sancionador.
.
.
, iniciar un
expediente sancionador ante un hecho que requiere una declaración de impacto y de la que sabemos que no hay declaración de impacto.

Y, además, hemos hecho otra cosa, como quiera que en la denuncia del Seprona se dice que
las extracciones se están realizando a unos cinco metros de un cauce «público», hemos dado traslado a la confederación hidrográfica, porque, a lo mejor, estamos hablando de una actuación en dominio público hidráulico.
Y, a lo mejor, también la confederación tiene algo que decir.
Eso es todo.

Muchas gracias.

Pregunta 233 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que contesta la
secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre el coneixement per part de la conselleria de l'incompliment de la normativa autonòmica en l'extracció d'àrids al terme municipal de Villena, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 42.
179, BOC número 169)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Vamos ya con la última pregunta del orden del día, que es la pregunta 233 que, para variar, hablamos de extracciones de áridos en Villena.

La senyora Mollà Herrera:

Gracias.

La pregunta en sí es si es conocedora la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y
Vivienda del incumplimiento de la normativa autonómica en la extracción de áridos en este paraje del término municipal de Villena.

Y yo la haría extensiva, ya que ustedes reaccionan frente a algún tipo de denuncias, pues ahora yo me lanzo y le digo, puede que consigamos algo
si yo les hago una denuncia de dos nuevas canteras ilegales en la pedanía de La Encina.

No sé si es consciente de ello; pero si no, ya, de aquí la insto a que lo investigue y a que abra los expedientes sancionadores
correspondientes, al igual que en este caso, porque se actúa de la misma manera.

No corresponde a la pregunta, pero puede ser que esta denuncia les sirva a
ustedes para activarse en cuanto a.
.
.
bueno, a la utilización de este tipo de canteras.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra, señora Ureña, para responder.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

La pregunta es la misma que habíamos respondido hace un momento.
Y por lo que.
.
.
o sea, es verdad, lo que le he dicho es lo que sigue vigente en este momento para contestar esa pregunta.

Hemos hecho lo que en el ámbito de nuestras competencias tenemos que hacer, iniciar un expediente
sancionador cuando se demuestra que no hay declaración de impacto ambiental para una actividad que se está desarrollando.

Y por lo que me decía su señoría de las otras dos que pone en mi conocimiento, le tengo que decir que la
persona que le habla, una servidora, ejerce la potestad sancionadora en la
Conselleria de Medio Ambiente en casi todos sus ámbitos e instruye, lamentablemente, bastantes expedientes por incumplimiento, y
el trámite que seguimos siempre es el mismo.

Ante una denuncia, se manda, o a un agente medioambiental, o al Seprona, para
que por agente competente con autoridad, para que los datos que se reflejen en
el acta tengan la validez y la prueba suficiente de cargo que han de tener, se
constaten los hechos denunciados y, a partir de ahí, se sigue la tramitación administrativa por los términos del reglamento del procedimiento de la potestad sancionadora.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Turno de réplica y último turno para la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gracias, señor president.

Señora secretaria, yo.
.
.
, pocas cosas quedan que decir.
Sí que hay algunas aclaraciones.
(So per interferència d'un mòbil)

Yo pensaba que le iba a valer con mi denuncia pública aquí en estas Cortes, que existen dos canteras ilegales que están.
.
.
, ilegales en el mismo sentido que la que estamos tratando, que la que
estamos tratando, que están en esta pedanía, están localizadas.
Y, por tanto, que si la conselleria tiene voluntad de actuar, al margen de que se presente una denuncia escrita al
Seprona, está avisada de antemano.

De todas maneras, antes se han dicho cosas.
.
.
, que el Partido Popular en el
Ayuntamiento de Villena está usando como argumento.
Que argumenta que «el Partido Socialista autorizó en su momento las extracciones y que, por tanto, no se puso en marcha los
mecanismos sancionadores.
» Se puso de manifiesto al ayuntamiento que había una denuncia, que había una irregularidad y que tomaran medidas.

En su momento, antes de esto, cuando, en este caso, el tripartito del
Ayuntamiento de Villena dio permisos para las extracciones, se especificaba que
era a nombre de X personas para un polígono industrial -el polígono industrial Bulilla-.
Después, se cambia de dueño y, por tanto, se cambia de actividad.
Y, entonces, las extracciones pasan a
ser 1.
000 camiones al día, pasan a ser extracciones masivas, pasan a ser destructoras, y, en este caso,
para las obras del AVE.
¡Cambiando de dueño!
Y el Partido Popular ahí hizo caso omiso.

Aun así, después de esta primera denuncia, ustedes han recibido muchas otras.
Y a mí lo que me parece incoherente es que la Conselleria de Medio Ambiente, que debería de ser el máximo organismo por encima, por encima, incluso de los ayuntamientos, para velar
por la protección medioambiental en este caso, que vea que hay una inactividad de un
ayuntamiento (so per interferència d'un mòbil) en un aviso que ya se hace en el año 2004 y, a estas alturas, es cuando abre el expediente sancionador, cuando el
daño, probablemente, ya sea irreparable.

Son maneras de funcionar que yo no puedo entender.
Porque aunque usted lo
justifique en que hay competencias, tanto de otra conselleria, como de ustedes, como incluso del ayuntamiento implicado, no deja de ser
responsabilidad suya el que se haya mirado para otro lado.

No creo que la conselleria se pueda quedar solo en una simple notificación.
Cuando pasan cinco años de esa notificación, no debería esperar la conselleria a que haya una denuncia de un grupo municipal al Seprona, y que el Seprona se
ponga en contacto con ustedes para que abran un expediente sancionador.

Creo que ustedes deberían haber hecho seguimiento de esta irregularidad, de esta ilegalidad.
Creo que
deberían haber hecho seguimiento y actuar.
Porque, ya digo, el daño que se puede hacer en estos temas en muchas ocasiones es irreparable.

Y es una pena, una pena, que dando aviso, es decir, que sean conocedores
ustedes de esto, haya llegado a estos límites, que ya difícil, difícil está.
.
.
, pues bueno, recomponer esta situación que, hoy por hoy, es desoladora.
Sólo hay que ir allí para ver la destrucción que se ha hecho en esta zona.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la respuesta la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Mollà, ni hacemos dejación de funciones ni miramos para otro lado.

En 2004, cuando nos llega la denuncia, nos dirigimos al Ayuntamiento de Villena
y consta que, el 5 de julio, la junta de gobierno local acordaba solicitar cláusula de actividad al concejal de Medio Ambiente y Ordenación del Territorio del Ayuntamiento de Villena.

El Ayuntamiento de Villena en el ejercicio de sus competencias, en ese momento,
quiso actuar.
Si actuó o no actuó, la Conselleria de Medio Ambiente cuando le ha llegado.
.
.
, a nosotros el turno
en el ámbito de lo que nos es propio, es decir, la existencia de declaración de impacto ambiental, hemos actuado.

El Seprona mandó la denuncia a nosotros en el mes de agosto, primeros de agosto creo que entró en la conselleria, servicios centrales, y automáticamente se ha actuado como se hace en todas las denuncias que recibimos.

Ni miramos para otro lado ni hacemos dejación de funciones, pero, además, nos consta que también la Conselleria de Industria, órgano sustantivo y competente en la materia, está actuando sobre este caso.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña, agradecerle el que haya resuelto las dudas tan variadas de los miembros de la
comisión, que van desde las ruedas a la extracción de áridos, terminando en los conejos.

Y agradecerles a todos ustedes la amabilidad de siempre.
Y se levanta la sesión hasta el próximo mes.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 26 minuts)