DS-097%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 2 d'octubre de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el vicepresident de les Corts Valencianes, senyor Alejandro Font de Mora Turón Ferrer.
Sessió plenària número 57.
Primera reunió.

Proposició de llei de modificació de la Llei 9/2077, de 12 de març, de la Generalitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 57.
671, amb correcció d'errades RE número 59.
324, BOC número 171 i 173.
Criteri del Consell (RE número 60.
182, BOC número 184)

El senyor vicepresident primer:

Primer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de Proposició de llei de modificació de la Llei 9/2007, de 12 de març, de La Generalitat, de renda garantida de ciutadania de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb correcció d'errades, corresponent al número 59.
324; i criteri del Consell registre 60.
182.

En primer lloc, sobre el criteri del Consell, té la paraula el senyor secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

El Consell, en su reunión del 12 de julio de 2013, acordó manifestar a Les Corts su criterio desfavorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de modificación de la Ley 9/2007, de 12 de marzo, de La Generalitat, de renta garantizada de ciudadanía de la Comunitat Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Este criterio se comunicó a les Corts Valencianes mediante escrito, registro de entrada número 60.
182, y fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts, número 184, de 19 de septiembre de 2013.

Pasaríamos así al debate de la iniciativa, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor secretari.

En el torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

Gràcies, senyor president.

Puge ací per a defensar la proposició de llei de modificació de la renda garantida de ciutadania.
I, per tant, vostés podran entendre que es tracta de legislar els drets i la supervivència de la gent més vulnerable.
Es tracta, del contrari, de les intervencions del grup majoritari d'esta cambra, que oscil·la entre.
.
.
que nosaltres, vostés, els de l'oposició, exageren, no estem tan malament, la gent no ho està passant tan malament, amb la renda garantida la gent se compra televisions de plasma, la gent pot comprar-se aigua embotellada perquè no estan tan pobres com diuen, la gent pobra en realitat el que no vol és treballar.

Tot això, que conforma la seua ideologia neoconservadora, és el que nosaltres venim hui ací a desmuntar.

Portem ja massa temps escoltant-los a vostés minimitzant els impactes d'una crisi econòmica que està deixant molta gent en la cuneta, molta gent que ho ha perdut tot.
Per perdre, ha perdut fins i tot l'esperança.
I no cal que els diga, senyories, que un poble sense esperança difícilment pot caminar.

Però miren què curiós.
El criteri del Consell, com no?
, desfavorable a aquesta proposició de llei, reconeix que la conjuntura econòmica és desfavorable.
«Amb la que està caient», és la frase que més se sent.
I perdonen, senyories, quan alguna cosa cau, cau per casualitat, per la llei de la gravetat.
En este cas no és la que està caient, és la que alguns estan tirant des de dalt.

I vostés reconeixen la mala situació econòmica, però no fan res amb la gent que ha caigut de la xarxa social.
És més, parlen de gent amb risc d'exclusió social.
Senyories!
Nosaltres de la gent que estem parlant no està en risc d'exclusió social, ja està exclosa.
A vore si entenem els conceptes.
En risc d'exclusió social estan alguns de vostés quan no isquen en les pròximes eleccions en el parlament o en algun escó.
Però esta gent ja està exclosa.
És gent que no té per a pagar a final de mes factures.
És gent que no té per a pagar la hipoteca.
És gent que no pot pagar els tres menjars decents al dia.

I què han fet vostés en la regulació de la renda garantida de ciutadania, que ni és garantida, ni és de ciutadania ni és renda, perquè una renda és periòdica.
Vostés han tret modificacions normatives -i ja veig l'interés que té la consellera de Benestar Social per este tema, a la qual li agraïsc la seua «no-presència»-, vostés el que han fet en les seues ordres, la consellera en concret, és dificultar cada volta més l'accés a la renda de ciutadania.
I no només això, permeten que després de dos anys d'estar en la cua, se'ls atorgue un mes, un mes de renda.
Dos anys esperant i aleshores se li diu a la persona «té vosté dret a un mes».

Vostés saben que la gent menja tots els mesos?
A ser possible unes quantes voltes al dia.
Vostés saben que alguna gent això no ho pot fer?
Els importa?
Els importa res?

I eixa és l'Ordre 7/2012, de la Conselleria de Benestar Social, que condemna a més la gent que la data de concessió de l'ajuda no siga la data d'inici d'expedient que s'inicia amb la petició, la sol·licitud.
No, la data és el mes quan la conselleria resol.
De manera que l'administrat, la persona que va a demanar una ajuda d'emergència, perquè al final açò són ajudes d'emergència, perquè la gent les demana quan està en una situació d'emergència, pot tardar dos anys, que és el que pot tardar l'administració en resoldre un expedient.
I l'ajuda no se compta des del dia que se va demanar, sinó des del dia que l'administració va a tindre a bé resoldre.

Per tant, nosaltres el que fem en aquesta llei és proposar, primer, que la renda garantida de ciutadania siga un dret subjectiu, reclamable en els tribunals com a dret subjectiu, i no el paper mullat que vostés han fet d'aquest dret.
Que a més se dignifique econòmicament, i per això establim quanties, el 75% de l'IPREM.
Que s'actualitze anualment conforme a l'IPC, no al 0,25 com vostés.
.
.
, quina felonia més gran que han fet vostés amb els pensionistes i jubilats, volen que no s'actualitze la pensió conforme a la carestia de la vida.
Nosaltres diem que açò s'ha d'actualitzar conforme a la carestia de la vida.

Que a més el temps compte des del moment de la sol·licitud, no des del moment que l'administració ho resol.
Que a més l'administració tinga l'obligació de resoldre en tres mesos.
I que a més la renda siga periòdica mentres dure la situació de necessitat.
I no vincular-ho a la recerca o no d'ocupació, sinó com a dret subjectiu que és vincular-ho a la ciutadania.
Perquè per això es diu renda garantida de ciutadania, i no renda garantida si vosté està buscant feina.

Aquestes modificacions millorarien la llei.
Però això no és el més important.
Aquestes modificacions millorarien la vida de milers de persones, que en este moment 600.
000 persones que no poden treballar i volen treballar al nostre territori, puguen tindre una eixida digna a la seua situació vital.

Açò permet que molta gent puga sobreviure, senyories, sobreviure!
No viure!
Intenten viure vostés amb el 75% de l'IPREM, intenten-ho.

Nosaltres entenem que a la gent més necessitada no se'ls pot respondre amb retallades, com fa el govern del Partit Popular.
Retallades de copagaments, retallades d'ajudes, retallades de prestacions.
La gent no pot més.
I damunt se mentix en els parlaments, se mentix la gent descaradament, com quan la consellera va anunciar en La Verdad que la renda garantida de ciutadania seria una renda que estaria per damunt de les disponibilitats pressupostàries.
És a dir, que primer estaria el dret de la persona i l'atenció social a eixa persona, i se buscaria la capacitat pressupostària.
I això no és de veres.

Vostés anteposen la lluita contra el dèficit a la lluita contra la pobresa, senyories.
I què és més important?
Què és més important?
Vostés han abandonat la gent que està en situació de pobresa.
No només això.
Vostés han empobrit la gent amb les seues polítiques econòmiques que ens han dut on estem.
Però és que ara a més els diuen i els culpabilitzen de la seua pobresa.
I no conformes amb culpabilitzar-los de la seua pobresa, no posen vostés els mecanismes per a pal·liar les situacions de pobresa.
Perquè no són vostés ni capaços de votar garantir els tres menjars al dia als xiquets de la nostra comunitat.
Òbviament, si vostés no són capaços de garantir el menjar als xiquets, com van a ser capaços de garantir una vida digna als ciutadans que més ho necessiten.
I com dic, després d'haver-los empobrits amb les seues polítiques.

Doncs bé, la consellera va dir, en concret el 6 d'abril de 2013, fa a penes tres mesos, que per a determinar la prestació cal atendre el propi caràcter social d'esta.
Quan és ella la que ha tolerat que el pressupost de La Generalitat en aquesta matèria siga molt per davall de les necessitats.
I quan són vostés els que sempre diuen que els drets se garantixen si hi ha diners.
No, senyories.
Els drets no se garantixen si hi ha diners.
S'han de garantir els diners per a cobrir els drets de les persones.
Primer està el dret, senyories, una cosa que vostés no entenen.
Primer està el dret.
I se busquen els diners perquè se puga fer front a eixe dret.

I vostés tenen possibilitats d'augmentar els ingressos, d'apretar els qui més tenen, d'ajudar els qui menys tenen.
Però no, vostés seguixen apretant els qui menys tenen per a fer més rics els qui més tenen.

De totes maneres vostés ho pagaran açò.
I jo, òbviament, no tinc molta esperança que voten a favor, però sí que tinc esperança que algú de vostés reflexione, reflexione sobre el món que l'envolta, reflexione sobre les persones que conviuen amb nosaltres, encara que vostés no els vegen, encara que per a vostés siguen invisibles.

A mi m'agradaria que alguna volta algun de vostés obrira els ulls i mirara al seua voltant.
Miren, passegen-se pels carrers, passegen-se sense escorta, i voran com les persones, dones majors que demanen al carrer, cada volta més.
S'assemblen a les nostres mares.
No sé si això a vostés els remou la panxa o no, no sé si a vostés alguna cosa ja els remou la panxa.
Però pensen això.
Quan anem pel carrer les persones majors que demanen cada volta s'assemblen més a les nostres mares.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Ricardo Martínez té la paraula.

El senyor Martínez Rodríguez:

Gracias.

Bon dia, senyories.

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Oltra, pues para intentar que le votemos a favor no ha sido usted muy persuasiva.
Quiero decir que lo normal hubiese sido tratar al grupo que puede conformar una mayoría y sacar adelante la iniciativa de otro modo.
Pero, bueno, ya estamos acostumbrados.

En cualquier caso, agradezco a mi grupo la posibilidad de ejercer como portavoz en este punto.
Asistimos, en mi opinión, en estas Corts, a debates que están alejados de la realidad del ciudadano.
Tengo que decir que el debate que hoy tenemos aquí es, en mi opinión, muy importante.
Aunque, evidentemente, no estoy de acuerdo con todas las opiniones que se acaban de verter en el uso de la palabra por parte de la persona que me ha precedido.

Pero este debate es importante, porque hablar en Les Corts de pobreza, de exclusión social, ciudadanos que no llegan a final de mes, personas que ya están excluidas, personas que han visto truncado su futuro, colectivos en situación de riesgo, niños a los que garantizar un sustento diario por parte de las administraciones, porque muchas de sus familias, lamentablemente, no pueden hacerlo.
Me parece importante y centra el debate político, que creo que es fundamental, señorías.
Exclusión social ha habido siempre.
Y quienes tenemos responsabilidades públicas lo sabemos.
Es cierto que durante los últimos seis años, a causa de la crisis económica, el número de personas que han perdido su empleo, sus ingresos, su vivienda y la esperanza de vida se ha visto multiplicado en este número de personas.
Y además que el perfil de las personas en riesgo de exclusión ha ido cambiando, viéndose incrementado este grupo por personas, por ciudadanos, que con anterioridad a la crisis tenían un nivel de ingresos que les permitía vivir con dignidad y, a causa de la crisis, se han abocado a la pobreza.

Igual que nadie es ajeno a la enfermedad en una sociedad tan cambiante como la nuestra, casi nadie es ajeno a la pobreza, y si lo es, porque goza de un nivel elevado de ingresos, mal le irá ignorándolas, señorías.

Se centra el debate que hace el grupo proponente en la reforma de la ley de renta garantizada, que fue aprobado en estes Corts durante el pleno de los días 7 y 8 de marzo de 2007, únicamente con los votos a favor del Grupo Parlamentario Popular y el voto en contra de toda la oposición.
Es cierto que entonces el Grupo Compromís no estaba en la cámara, estaba Esquerra Unida.
Luego, en la siguiente legislatura ya hubo aquel compendio de la izquierda, que tuvo algunos.
.
.
malvados, dirían, el asalto al poder de una parte del actual Grupo de Compromís, por eso serían malvados los que dijeron aquello.
El señor Ribó, excelente parlamentario y entonces portavoz de Esquerra Unida, también votó en contra de la ley de renta garantizada de la ciudadanía, sin duda haciendo uso del derecho que como parlamentario le asiste.

Pero quería dejar de manifiesto y poner de manifiesto esto que para mí es importante.

Créame, señoría, si le digo que me encantaría poder votar a favor de su propuesta, pero hay una cuestión que está incluso por encima de las ideologías, que es el sentido de la responsabilidad.
Podría calificar su propuesta de demagógica, pero por respeto parlamentario no lo voy a hacer.

Hoy por hoy es insostenible económicamente y, por tanto, repito, desde la responsabilidad, lamentablemente, mire usted, inaceptable.
No acompaña memoria presupuestaria a esta modificación, pero la aprobación de esta modificación, según mis cálculos, que son míos y me puedo equivocar, supondría un capítulo de gasto no inferior a los 250 millones de euros anuales, señoría.

Ahora bien, dicho esto, también es falso decir que el Consell no ha salido en defensa de los colectivos desfavorecidos.
Esto es falso, de toda falsedad y sí es demagogia, señorías.

Quisiera aportar algunos datos que considero importantes.
Esta ley viene a recoger el derecho de los que tienen nada para sobrevivir.
Nace de las antiguas prestaciones económicas regladas e incide sobre las necesidades básicas de las personas, como alimentación, gastos de vivienda, salubridad, agua, luz, en definitiva, derechos básicos, que, como contrapartida, sí que es cierto, solicita de la persona la necesidad de buscar un empleo o de formarse en la búsqueda de un empleo, porque es evidente, señorías, que no se puede ni perpetuar ni cronificar la pobreza.

El Consell, justo el mismo año que estalla la crisis, en 2007, crisis que todavía padecemos, trae a la cámara esta ley para intentar favorecer a los ciudadanos que entonces ya estaban o en exclusión social o en riesgos de exclusión del sistema.

Los grandes… Los presupuestos de La Generalitat a lo largo del año 2008, y hasta el año 2013, han contemplado, contemplan, 74.
845.
000 euros, señorías.
Es decir, desde el primer año, que fueron 2,5 millones de euros, 2008, hasta el año 2013, que son 23.
600.
000 euros.
Estos importes, señorías, ya son habiendo realizado algunas deducciones que evidentemente también se hicieron en los presupuestos.

Les aportaré además datos de 2012, del último ejercicio completo.
Han sido 12.
282 las personas que se han visto beneficiadas de este derecho, y se emitieron, en el ejercicio 2012, 21.
408 resoluciones entre las estimatorias y las de renovación.
Estos son los datos, señorías.

Pero déjenme decirles que aquí faltan muchos más datos.
Faltan los importes que el Consell, desde sus distintas áreas, destina, por ejemplo, a las ayudas sociales en materia educativa.
Solo en educación se han invertido 71 millones de euros en el curso 2003 a 2004, pasando a ser en el curso 2011 a 2012, 228 millones de euros para becas de comedor, transporte escolar, bono-libro, bono infantil, porque muchos de los ciudadanos que perciben el derecho que regula la renta de garantía de ciudadanía reciben, porque así lo indica la ley, ayudas para el comedor escolar de sus hijos, o en algunos casos tienen concedida una vivienda social del IVVSA, o son beneficiarios de un programa de exclusión social o acuden a una ONG que también recibe fondos del gobierno valenciano que preside el señor Fabra.

Solo en el fomento del empleo y la formación para el empleo, inserción y orientación laboral, en el año 2007, y hasta el 2012, el Consell ha invertido más de mil setecientos cincuenta millones de euros, de los que se han beneficiado 1.
100.
000 ciudadanos, entre ellos personas que perciben esta renta.

Y esto en un contexto de fuerte bajada de ingresos e infrafinanciación por parte del Gobierno de España.

No les voy a dar más datos para no aburrirles, porque además…, además de que yo no soy demasiado partidario de determinados datos, porque se confunden, ustedes no cesarán en su campaña de medidas…, de medias verdades cuando no de mentiras continuadas.

¿Se debe hacer más?
Sin duda.
¿Se debe hacer mejor?
Sin duda.
Y una prestación social que no llega en tiempo a una familia es un fracaso de la administración, y hay que seguir trabajando para mejorar el sistema.

Quisiera además, señorías, reconocer el trabajo que en esta materia, en materia de ayuda a las personas menos favorecidas, hacen las ONG, del más variado color y condición, señorías, desde Cáritas, la Casa de la Caridad de Valencia hasta el Banco de Alimentos, y muchísimas organizaciones no gubernamentales y sus voluntarios, que trabajan y que desarrollan una labor encomiable, como lo hacen los equipos sociales de base de los ayuntamientos en nuestra comunidad, como lo hacen muchos de nuestros alcaldes, de distinto color político, y lo hacen muchísimos concejales de bienestar social, que están todos los días trabajando codo a codo con el ciudadano.

Pero en el breve tiempo de que dispongo, señorías, sí quisiera hacer algunas reflexiones.
Es evidente que la pobreza se ha agudizado con la crisis económica, señorías.
Pero ¿qué provocó la crisis, quién la motivó?
¿Qué hemos hecho desde el conjunto de los partidos políticos para denunciar la avaricia, la especulación incontrolada y el dinero fácil, señorías?
¿Dónde estaban los mecanismos de control y de análisis?
¿Dónde estaba el Banco de España y su régimen de inspección al resto de bancos y cajas cuando auditaban?
¿Qué auditaban, señorías?
¿Quién exigió entonces responsabilidades?
¿Qué han hecho los bancos, señorías, y qué hemos hecho nosotros, todos, en nuestro conjunto, para denunciar esa situación?

Quiero decir que no somos nosotros, los políticos, los únicos que hemos tenido responsabilidades en este tema, pero la sociedad sí que nos mira a nosotros, y de nosotros, señorías, sí que espera una respuesta.
Y, desde luego, por el bien del sistema social y democrático de nuestro país, creo que debemos dársela.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Martínez.

Per a rèplica, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Martínez, ha fet vosté al final de la seua intervenció unes preguntes molt interessants.
Efectivament, ¿on estaven quan es desregulaven els mercats, quan se va donar barra lliure a la banca, quan en els anys huitanta eixe tàndem, Thatcher-Reagan, van començar…?
No, no, no tire les mans… ¿Sap vosté on estava el seu partit?
Doncs el seu partit estava al costat de la senyora Thatcher.
Ahí estava el seu partit.
¿Sap vosté on estaven altres?
En contra d'això, en contra d'això.
Jo en el costat contrari d'on estaven vostés.
I, efectivament, ¿on estaven els mecanismes de control, què va passar amb Lehman Brothers?
, que, per cert, va ser en el 2008 i tots els analistes situen ahí el principi de la crisi.

En tot cas, en el 2007, este grup…, la primera pregunta al president de La Generalitat va ser sobre això, sobre la vivenda i la bombolla immobiliària.
¿Sap vosté què va fer el president de La Generalitat, del seu partit?
Riure's de nosaltres i dir que això…, que anava a esclatar la bombolla era una fantasia nostra.
I vosté estava aplaudint-li a eixe president.
Ahí estava vosté i ahí estàvem nosaltres.

Però ara estem parlant de la realitat quotidiana, dels efectes d'aquelles decisions que vostés prengueren.
I per això jo he dit: vostés empobrien la gent i ara l'abandonen.
I damunt, ara se riuen de la gent.
Eixe és el problema, senyor Martínez.
Vostés han abandonat la gent a la pobresa.

I ¿me parla vosté de les ONG?
Però vostés no escolten.
¿Vosté ha escoltat el que els diu Càritas, que calen més polítiques públiques?
¿Vosté escolta el que li diu el Banc d'Aliments?
No, això no.
Perquè vostés no se parlen amb ningú.
¿Per a què?
Ja se parlen vostés entre vostés.

I me parla vosté de mentida.
Quan la consellera promet unes ajudes vinculades a la situació de necessitat, i després quan la gent va a per les ajudes, els diuen que no n'hi han diners.
I vosté ve ací a dir és que és insostenible.
No senyor.
¡El que és insostenible és la pobresa, el que és insostenible és la injustícia!
Diners n'hi han, però vostés se'ls gasten en altres coses.
Vostés se gasten 300.
000 euros en un partit de bàsquet i tenen la gent passant fam.
Eixe és el problema, que les seues prioritats no són les nostres.
La llàstima és que són vostés majoria, eixa és la llàstima.
(Veus) No, per a la gent, per a la gent és la llàstima, senyor Maluenda.

El senyor vicepresident primer:

Senyories… Senyor Maluenda…

La senyora Oltra Jarque:

Ací, a més, estem parlant de democràcia, cosa que ja se veu, a la vista està allò de la democràcia com s'ho creuen vostés.

Senyor Martínez, ¿vosté no creu…?
Xxxt!
, Senyora Llinares, tranquil·litze's.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Llinares, per favor.
Senyora Oltra, ja no li…

La senyora Oltra Jarque:

Senyor Martínez, quan vosté parla…, quan vosté parla que la llei necessita modificacions o el mateix Consell diu que és necessari, ¿per què no vota a favor de la presa en consideració?
Açò només és una presa en consideració.
No va vosté a votar esta llei que jo propose, després podrà vosté fer esmenes.
Però vostés no se creuen la democràcia.
Vostés no deixen parlar a ningú que no siga de les seues files.
Vote vosté la presa en consideració d'esta llei i després vorem quines esmenes presenten.
Vostés tenen la majoria.
¿Quina por tenen?
Vostés tenen por a la democràcia, perquè estos debats no els volen fer perquè saben que estan en falta amb la gent més necessitada, perquè saben que vostés condemnen la gent més necessitada a més pobresa.
I per això, per exemple, prenen decisions com baixar les pensions als pensionistes, que és el que vostés han parlat.
Seguixen sense distingir el risc de l'exclusió.
Jo li estic parlant de gent que ja està exclosa.

I les xifres que vosté ha donat, i el problema de donar les grans xifres és que moltes voltes ridiculitzen la seua gestió, és que s'han donat dotze mil i tantes ajudes, dotze mil.
Senyor Martínez, sí, ho acaba de llegir vosté, 12.
000.
21.
000 resolucions, de les quals 12.
000 estimades.
12.
000 ajudes que poden ser d'un mes.
N'hi han 600.
000 persones aturades en este territori, 600.
000 persones.
D'eixes 600.
000, una quarta part no té cap ingrés en sa casa.
Això són més de 100.
000 persones.
¿M'entén?
Això són 150.
000 persones, que no tenen cap ingrés en sa casa, cap de la unitat familiar té ingrés en la seua casa.
I vostés n'han donat 12.
000, no aplega ni al 10% de la gent que no té ingressos.

Vostés vénen ací a traure pit d'unes xifres que haurien d'amagar baix terra, perquè són de vergonya.
Eixe és el problema.
Vostés varen fer molta propaganda en el 2007 amb la llei de renda garantida de ciutadania.
¿Per què fan vosté la propaganda?
Perquè la gent que sent això en les notícies se creu que és veritat.
Quan van a per l'ajuda perquè ho necessiten, aleshores es quan s'adonen que vostés mentixen i que vostés fan pura propaganda.

Miren, no hi ha llei garantida de ciutadania que valga per a alguna cosa si no està acompanyada de diners.
I vosté me diu que 250 milions són massa.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

Acabe, senyor president.

Són massa.
¿I la pobresa i la fam no és massa?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.
(Aplaudiments)

Senyor Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Señora Oltra, subestima usted a los ciudadanos.
Yo creo que no son tan poco inteligentes como usted hace ver en esta tribuna.

Mire, las pensiones.
A mí no me gusta el decreto de pensiones, y seguramente a mis compañeros tampoco, porque hace… Yo no voy a votar, señora Oltra, pero da igual.
No vamos a dialogar.
(Veus) La cuestión es: no hemos sido nosotros, señorías, quien ha congelado las pensiones en este país.
No.
Fueron otros.
(Veus)

Pero además de eso, además de eso, no nos gusta…

El senyor vicepresident primer:

Señorías…

El senyor Martínez Rodríguez:

…la reforma actual de las pensiones, pero es la reforma responsable y posible para que las personas que hoy tienen cuarenta años dentro de veinte años puedan percibir una pensión por mínima que sea.
Son las decisiones de un gobierno responsable, que tiene que tomarlas en beneficio de la ciudadanía, (aplaudiments) no en beneficio del electoralismo, siempre el electoralismo, señorías.

Mire, lo que ustedes han pedido aquí no está regulado, conforme ustedes lo han pedido aquí, en ninguna comunidad autónoma, y ustedes lo saben.
Y las hay gobernadas de todos los signos políticos.

Finalicé, en cualquier caso, mi intervención anterior con una serie de preguntas, que no son imaginativas.
Son las que nos hace la calle.
Y siguiendo con la reflexión que hice, quisiera ahondar en alguna de ellas.
Nosotros no somos los únicos responsables de la crisis, pero sí, como dije, sin duda tenemos una parte de responsabilidad en lo ocurrido, en unos casos por acción y en otros por omisión.

El último gobierno socialista, en 2007, cuando ya la economía daba signos evidentes de fatiga, negó la crisis y continuó gastando como si fuésemos ricos.
Además, en el traspaso de las responsabilidades de gobierno ocultó de manera deliberada el déficit, siendo el agujero de la deuda del estado mucho mayor de lo que inicialmente se indicó, colocando a España al borde de la intervención económica.

Esto ha provocado la necesidad, con mucho dolor, de hacer…, unos llaman recortes, otros llaman ajustes y otros llaman reformas de carácter social.
Debido a esto, y aunque esto es un atenuante, sí que es cierto que hoy la sufrida clase media es quien está pagando una parte importante de la factura de crisis que se generó en este país a través de la subida de todo lo cotidiano y a través de la bajada de los sueldos o de las pensiones.

Dicho esto, señorías, por eso quizá tuvo un eco tan positivo el hecho de que el presidente de La Generalitat en esta tribuna anunciase la bajada a seis impuestos para el año 2014.

Pero, señorías, la clase media, como decía, está siendo la gran perjudicada de la crisis.
Y en esto somos responsables seguramente los dos grandes partidos que hemos gobernado España hasta hoy, y los otros partidos, señorías, otros intentan única y exclusivamente sacar rédito político de la pobreza, señorías, que es algo miserable, para ver si de la desesperación de los ciudadanos sale la suma aritmética que permita llegar al poder, siendo la peseta que pueda faltar para el duro.
Al poder como fin, no como medio, señorías.
Esa es la triste realidad.

Cuando tenemos a Fabra contra las cuerdas, hay que acabar el trabajo, señorías, (aplaudiments) esa es la verdad, ¡la única verdad que preside!
Nunca una verdad política mejor expresada y más gráficamente descrita, sin querer ver que, en parte, desgastando al gobierno del presidente Fabra, lo que están desgastando es la marca Comunitat Valenciana, y desgastando a la tierra, lo que al final hace.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Martínez Rodríguez:

.
.
.
que la vida de las personas que viven en este territorio sea cada vez más compleja.
Es decir, están haciendo lo contrario de lo que dicen, están intentando desproteger a las personas.

Los partidos políticos, amparando.
.
.
, amparándose, intentando ampararse únicamente (veus) en el desgaste ajeno, nos hemos echado unos a otros la culpa de todo.
Durante todo el tiempo, y mientras, déjenme que les diga, otros, de nuestras acusaciones continuas y diarias, hacían única y exclusivamente caja, unos en votos y otros en dinero.

Gracias, señoría, votaremos en contra.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Martínez.

Per a fixar posició per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida, la il·lustre diputada Esther López té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida, como no puede ser de otra forma, y como hemos venido exigiendo constantemente en las propuestas de resolución del debate de política general, a través de proposiciones no de ley, etcétera, etcétera, hemos venido exigiendo esas recomendaciones del síndic, esas mejoras para que la renta garantizada de ciudadanía pueda ser eso, una renta, y que esté garantizada, que es algo que ahora mismo no se da, solo está en el nombre.
Por lo tanto, desde Esquerra Unida vamos a apoyar, por supuesto, esta proposición de ley del Grupo Parlamentario Compromís, que recoge en una especie de compendio todas esas necesidades de mejora que venimos reclamando toda la oposición constantemente.

En la comisión de política social ya hemos dicho siempre que es que se tiene que cambiar el nombre, es la comisión de la extrema necesidad, y constantemente los debates son sobre dependencia, son sobre renta garantizada de ciudadanía.
.
.
, que, por cierto, no pueden ser temas baladís, porque son derecho «subjetivos».
Ustedes, cuando no garantizan esos derechos subjetivos, están incumpliendo un mandato constitucional y el mandato del Estatuto de autonomía, que no solamente sirve para enarbolar la bandera de Comunidad Valenciana, sirve también para aplicar los derechos sociales y garantizarlos a la población valenciana, algo que ustedes se pasan por el forro.
(Veus)

Señorías, es que no solamente lo dice Compromís, no lo dice tampoco Esquerra Unida solamente ni el PSPV, es que lo dice el Síndic de Greuges, es el alto comisionado de las Cortes, que tiene que velar por la garantía de los derechos sociales.
El Síndic de Greuges abrió queja de oficio acerca de la renta garantizada de ciudadanía.
Cuando el síndic abre queja de oficio no lo hace porque no tenga otra cosa que hacer, lo hace porque se está dando cuenta de que hay una inaplicación constante y sistemática en un derecho fundamental, y eso, señorías, debería ser delito, debería ser delito que los gobernantes estén inaplicando sistemáticamente los derechos sociales en cualquier territorio.

Además, es que ustedes contestaron a esa queja de oficio con esas recomendaciones del síndic, que gran parte de ellas están en esta proposición de ley, con una respuesta que era: «Al recordatorio -«recordatorio», ¿eh?
, no recomendación, «recordatorio», es una obligación legal-.
.
.
».
El Consell decía: «Al recordatorio sobre la obligación legal de esta conselleria de dotar suficientemente la línea presupuestaria prevista para el pago de la renta garantizada de ciudadanía, tan solo indicar que la conselleria carece de capacidad para ello».
.
.
¿Cómo que la conselleria carece de capacidad para dotar suficientemente la aplicación de un derecho subjetivo y fundamental?
¿Ustedes están con esto reconociendo que son incapaces y que voluntariamente están vulnerando los derechos fundamentales de los valencianos y de las valencianas?

Es que, además, como excusa, dicen después (veus): «Es que las dotaciones presupuestarias se aprueban en las Cortes.
» «Se aprueban en las Cortes», ese poder legislativo perverso que no permite que tenga dotación suficiente presupuestaria la renta garantizada de ciudadanía.
.
.
O sea, que resulta que la culpa de que no se garantice presupuestariamente esa dotación de ese derecho fundamental la tienen las Cortes, no la tiene el Consell, porque dice que no tiene capacidad para ello.
Por favor, un poquito de rigor, señorías.

Pero es que, después, en una comparecencia, en una comparecencia de la comisión de la extrema necesidad, le decía yo a la señora consellera, señora secretaria autonómica en ese momento, le decía que a lo mejor se piden también cada vez menos rentas garantizadas y se piden también cada vez menos resoluciones de programas individuales de atención, es decir, de la ley de la dependencia, porque a lo mejor es que las administraciones no publicitan los derechos que tienen los ciudadanos, es que, a lo mejor, estas administraciones prefieren callarse y que la gente no se entere de que tiene derecho a una serie.
.
.
, a una serie de cuestiones fundamentales.

Y cuando yo le pregunto eso, me dice: «¿Que por qué no hacemos publicidad?
.
.
.
Pues, es posible, pero yo creo que hoy en día la publicidad ya nos la hacen los medios de comunicación».
.
.
(Veus) ¿Esa es?
, ¿Esa es la respuesta?
Esto está en el Diario de Sesiones, señorías, no me lo estoy inventando.
Si la secretaria autonómica tiene tan poca vergüenza como para contestar (veus) eso acerca de la obligación de la publicidad, acerca de los derechos a la ciudadanía, háganselo ver ustedes.

Cuando hablamos del informe de la memoria anual, el Síndic de Greuges vuelve a decirles: «Se comprueba notables retrasos en la resolución de expedientes»; y les recuerda: «Si no se garantiza.
.
.
, (veus) si no se garantiza que se le dé y se le resuelva el expediente de renta garantizada a los ciudadanos, se está vulnerando el derecho subjetivo.
»

Señorías, yo ya sé que ustedes no quieren aprobar esto, porque es una voluntad política,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora López Ramón:

.
.
.
es una voluntad política la de que no se apliquen derechos fundamentales, porque saben que necesitan pobres para que.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora López Ramón:

.
.
.
ustedes se sigan enriqueciendo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.
.
.
Gracias, señora López.

Recuerdo a los señores y señoras diputados (veus) la importancia que tiene respetar el reglamento en lo que se refiere a la cortesía parlamentaria, en referencia a terceras personas.
Muchas gracias.

Para fijar la posición del Grupo Parlamentario Socialista, ilustre diputado José Manuel Sánchez, tiene la palabra.
(Veus)

Señora López, por favor.

El senyor Sánchez Asencio:

Muchas gracias, señor presidente.

Buenos días, señoras y señores diputados.

Miren, en primer lugar, me van a permitir que comience mi intervención recordando que la Unión Europea reconoce el derecho fundamental de la persona a contar con unos recursos suficientes para vivir dignamente.
Igualmente, el artículo 15 de nuestro Estatuto de autonomía garantiza el derecho de los ciudadanos valencianos en estado de necesidad a la solidaridad y a una renta de ciudadanía.

En segundo lugar, ya les anuncio que el Grupo Socialista votará a favor de la proposición de ley planteada por el grupo de Compromís.

La proposición de ley que hoy sometemos a votación aquí, sin lugar a dudas es una oportunidad en un día como hoy para que se haga justicia.
Esperemos que en un día como hoy, en la votación de esta proposición de ley se haga justicia, se haga justicia socialmente con aquellos ciudadanos que menos tienen, y esperemos que hoy día también se haga justicia en Castellón, el día en que comienza el juicio contra Carlos Fabra.
(Aplaudiments)

Se trata de una modificación que, a nuestro entender, está más que justificada en las actuales circunstancias por las que atraviesan miles de ciudadanos en nuestra comunidad como consecuencia de una cruel crisis (veus) económica agravada.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señorías.

El senyor Sánchez Asencio:

.
.
.
por las políticas antisociales y de recortes llevadas a cabo por el Partido Popular.

Año tras año, desde su entrada en vigor, hemos podido comprobar cómo la renta garantizada de ciudadanía en esta comunidad ha sido objeto de numerosísimas quejas por parte de los ciudadanos ante el Síndic de Greuges, quejas que hacen referencia, por ejemplo, a la demora con la que se aborda la resolución de la prestación, haciendo que en algún caso el beneficiario haya tardado más de dos años en recibir el derecho que le asiste.
Demoras que sufren los más necesitados y que son responsabilidad directa de la conselleria, que, lejos de dar solución a los problemas, se ha dedicado de forma constante a recortar tanto los medios humanos como los económicos, como así hemos denunciado desde numerosas ocasiones el Grupo Socialista.

Así, en los peores años de crisis económica, lejos de realizar unos presupuestos solidarios, la Generalitat valenciana se ha situado a la cola de las comunidades autónomas a la hora de destinar recursos para la renta de ciudadanía.
Desde el inicio de la crisis, en el año 2008, el gobierno del Partido Popular en esta comunidad ha destinado 120 millones menos que las demás comunidades autónomas a las familias con dificultades económicas.
Según los datos de la propia conselleria de bienestar social, y aquí se ha hecho mención a ellos, en 2012 tan solo recibía este tipo de ayuda 1 de cada 415 personas en esta comunidad, mientras que la media estatal se situaba en 1 de cada 84.

Según estos mismos datos, en nuestra comunidad tan solo se está atendiendo por medio de la renta garantizada de ciudadanía al 0,24% de la población, cuando todos los informes publicados hablan de entre un 20 y un 25% de ciudadanos en esta comunidad que se encuentran en riesgo de extrema pobreza.

Por lo tanto, una vez más, los datos, sus propios datos, demuestran claramente que la norma que debería ser el principal instrumento del gobierno valenciano para dar cobertura a las personas más necesitadas, no funciona.
La renta garantizada de ciudadanía, a día de hoy, ni es tal renta ni mucho menos está garantizada en esta comunidad.
Ustedes, desde el inicio en la crisis, no han puesto en marcha ni una sola medida para rescatar a las personas, no han puesto ni una sola medida, y tienen el descaro de salir aquí a hablar de pensiones.
Ustedes, ahora que como mucho les prometen a los mayores subidas del 0,25%, ustedes que han tirado (veus) mano al fondo de reserva y han pagado las pensiones gracias al ahorro de Zapatero, (veus) ustedes que han necesitado (aplaudiments) 23.
000 euros de ese fondo de pensiones.

Y si.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señorías.
(Aplaudiments i veus) ¡Señorías, por favor!
, señoría, ruego silencio, por favor, (veus) ruego silencio.

El senyor Sánchez Pérez:

Yo entiendo que a ustedes les haga gracia, (veus) porque a ustedes,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

¡Señorías!
.
.
.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
para ustedes esto es, como ustedes dicen, «filfa».
Ustedes que se reparten mensualmente.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías.
.
.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
miles de euros en sobresueldos, (aplaudiments) para ustedes 400 euros ¡es «filfa»!
Por eso ustedes se ríen, porque para ustedes (veus) hablar de 300 euros todos los días aquí para gente que no cobra ni un solo euro y que no tiene nada para dar de comer a sus hijos, para ustedes es «filfa».
(Veus) Y ustedes se toman esto como lo que es para ustedes, «pura filfa».

Muchas gracias, señores.
(Aplaudiments i veus)

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
.
.
Gracias, gracias, señor Sánchez.
(Veus)

Finalizado el debate de este primer punto, señorías, vamos a proceder a su votación.

Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 46.

Proposició de llei de derogació de la taxa sobre les discrepàncies suscitades en relació amb instal·lacions del sector energètic competència de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 59.
646, BOC número 176).
Criteri del Consell (BOC número 185)

El senyor vicepresident primer:

Pasamos al debate del segundo punto del orden del día, que es la «presa en consideració de la Proposició de llei de derogació de la taxa sobre les discrepàncies suscitades en relació amb les instal·lacions del sector energètic competència de La Generalitat, presentada pel grup parlamentari d'Esquerra Unida».

N'hi ha un criteri del Consell que el llegirà.
.
.
Bé, al qual se referirà el secretari primer, que té la paraula.

Senyor secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

El Consell, en su reunión del 6 de septiembre de 2013 acordó manifestar a Les Corts su criterio desfavorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de derogación de la tasa sobre las discrepancias suscitadas en relación con las instalaciones del sector energético competencia de La Generalitat, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Este criterio de comunicó a las Corts Valencianes mediante escrito registro de entrada número 64.
223, y fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 185, de 24 de septiembre de 2013.

Pasaríamos así al debate la iniciativa, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor secretari.

En torn a favor, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, el que duem ací a considerar es una modificació senzilla, és una qüestió molt senzilla, molt simple i molt poqueta cosa, però que té una gran càrrega, una gran profunditat política.
Respon a una petició que va fer una organització de consumidors, anomenada Facua, que, preocupada per la implantació d'una taxa al consumidor i a l'usuari pel dret de formular reclamacions respecte al sector elèctric, ens va manifestar que seria convenient fer un canvi en la llei d'acompanyament per a suprimir eixa taxa.

I dic que és una qüestió que té una profunditat política molt important, perquè demostra o posa damunt de la taula la qüestió de qui governa realment i a més, no sols qui governa sinó, a més, per a qui governa.
I sembla clar, davant d'estes qüestions que pareixen molt senzilles, que qui governa o almenys per a qui es governa és per a les grans empreses, per als bancs, per a les grans constructores, en definitiva, per als oligopolis que tenen una gran capacitat de pressió de posar i llevar governs i de comprar voluntats a dojo.

I dins d'eixos grans oligopolis n'hi ha un, especialment beneït per la gràcia divina, que són les elèctriques i en general tots els que han de vore amb l'energia.
Només cal vore el que està passant davant de les costes del nord valencià amb el famós projecte Castor, que per tot el món o per molta gent s'havia advertit dels riscos enormes que açò suposava i que no va suposar ningun problema a l'hora de fer totes les autoritzacions.

Unes elèctriques que, a més, aconseguixen que els governs aproven uns dèficits que només ells saben com es calculen i que, en definitiva, beneficien amplament unes pujades de tarifes contínues, que l'únic que fan és castigar la butxaca dels petits consumidors, dels treballadors i d'eixa classe mitjana que abans es parlava d'ella i que jo ja no sé si existix o no.

I damunt d'això no sols que aconsegueixen eixes coses sinó que aconsegueixen una protecció extra, perquè quan s'aproven lleis, que teòricament han d'estar pensades en la protecció dels usuaris i els consumidors enfront dels abusos d'eixes grans empreses, resulta que per la porta de darrere els governs es dediquen a implantar mesures que el que fan és, diguérem, dissuadir les persones perquè al final no es complisca la llei com a tal.

El que demanem que s'aprove és un article que es va aprovar en 2010, en el que anomenem llei d'acompanyament, que marcava una taxa per discrepàncies suscitades amb relació a les instal·lacions del sector energètic competència de La Generalitat.
Una taxa que es va fixar en 33 euros, que després va se modificada a l'any següent en 25,08 euros i que ara està vigent una taxa de 19,80 euros.

Amb independència de la quantia establerta, el que hem de ressaltar és el concepte pel qual s'establix la taxa, discrepàncies suscitades en relació amb la instal·lació del sector energètic.
I ha de vore amb la llei que regula la comercialització del sector energètic, que establix que les reclamacions en relació als contractes de subministrament de la tarifa o accés a les xarxes o en facturacions, han de ser resolts administrativament per l'òrgan competent en matèria d'energia de la comunitat autònoma, independentment que puguen haver-hi accions judicials.

El que percebem, des del grup polític d'Esquerra Unida, és que la imposició d'una taxa que resulta obligatòria per a poder efectuar una reclamació per part de les persones usuàries dels serveis energètics, és un factor que limita els seus drets com a consumidores.
I a més adquirix especial gravetat en tractar-se d'un servei que és evident que és un servei essencial, com és l'energia.

Es tracta que una taxa, siga la que siga la seua quantia, per accedir al dret de protecció enfront dels abusos contractuals, resulta absolutament improcedent perquè és contrària a la protecció dels drets i suposa, en este cas concret, una indefensió enfront de l'oligopoli energètic.

Les empreses energètiques subministradores del servei han generat la pràctica abusiva de remetre les reclamacions pel seus serveis o la facturació a la Direcció General de l'Energia.
I aquesta, que sempre està ben disposada a rebre tots els suggeriments i a fer cas al que diuen les empreses energètiques, o bé no obri expedient o bé l'arxiva si no és ingressada la taxa esmentada.
Un fet que resulta més lesiu quan més baixa és la renda del consumidor o quan la quantia de la reclamació, que resultaria especialment dissuasiva i, per tant, discriminatòria per a quanties iguals o inferiors a depositar prèviament.

Els consumidors posen un exemple.
Una persona que reclame un problema en la factura de 15 euros, si ha de pagar 19 euros i no té cap garantia que al final li resolen favorablement o no, senzillament el que farà al final és no fer la reclamació i eixos 15 euros, siguen o no cobrats, sobretot si són cobrats il·legalment per part de la companyia, es quedarà en la seua butxaca.

Per tant, es vulnera la protecció dels consumidors que regula l'article 51 de la Constitució, que establix el principi rector de protecció pels poders públics de les persones usuàries i consumidores.
També vulnera l'article 9.
5 de l'Estatut i l'article 4 de l'Estatut de consumidors i usuaris, quan parla del dret de la protecció dels seus interessos i la instauració de procediments eficaços enfront de la inferioritat, subordinació o indefensió en què podrien trobar-se.
I l'article 7 d'eixa mateixa llei per la qual s'atorga un caràcter especial a la protecció per a l'administració dels béns de primera necessitat i els serveis d'interés general.

El que és més curiós d'açò és que a més el que el Consell en el seu propi criteri indica és que la taxa s'imposa primer perquè és una prestació patrimonial per utilització de domini públic o prestació de serveis o realització d'activitats en règim de dret públic, és a dir, el que es definix com a taxa.
Però una taxa s'imposa quan es tracta d'un servei que no es preste o realitze pel sector privat.
I ací el que fa el Consell és fer una lectura abusiva, i a nosaltres ens sembla absolutament improcedent, del que suposa una taxa.
Perquè és evident que este tipus de funcions no pot exercir-les el sector privat.
Per tant, dir que s'imposa una taxa per un servei, perquè no l'exigix el sector privat, quan el sector privat no pot exercir eixe servei perquè és una competència estrictament pública, és senzillament tractar de fer creure que els burros volen.

A més d'açò, el fonament, i ens diu el mateix criteri del Consell, el fonament inicial va a ser l'increment massiu de reclamacions.
És a dir, quan és produeixen els canvis normatius que impliquen que les companyies elèctriques comencen a abusar en els rebuts que facen i els consumidors, que no poden fer-ho a través de les associacions d'usuaris perquè també tenen problemes, els consumidors comencen a reclamar, ¿què se li ocorre al Consell?
En lloc de dir «bé, ací estarà passant alguna cosa amb el tema del rebuts, perquè de la nit al matí la gent comença a queixar-se», diuen «no, no, anem a posar una taxa perquè la gent s'ho pense dos voltes abans de posar una reclamació».

Això consideren vostés que és protegir els drets de la ciutadania, dels consumidors i usuaris?
O això senzillament és posar-se al costat de les companyies elèctriques perquè campen a capritx i puguen robar literalment els consumidors i usuaris valencians?
(Aplaudiments)

I després diuen: «No, hem baixat la xifra, perquè, clar, com les reclamacions no han anat baixat, hem vist oportú anar baixant la xifra.
» I al final han emprat, supose que per la reclamació o per les recomanacions del Síndic de Greuges, han canviat perquè si la taxa finalment, si la reclamació al final.
.
.
la pagarà, diguérem, la taxa el qui siga culpable de la reclamació, la qual cosa és una millora, però que no lleva l'element fonamental i és que pesa sobre el que posa una reclamació la possibilitat d'haver de pagar o acabar pagant una taxa que, insistixc, en algunes ocasions pot arribar a ser superior als diners pels quals es demana.

I només he de dir-los una cosa, per acabar.
No és que el que estiga defensant jo ací o defensem els d'Esquerra Unida no sé per què, perquè estem en contra de les elèctriques, o no és perquè ho demanen els consumidors.
És que els ho diu el Síndic de Greuges en una sèrie de queixes i de recomanacions que ha fet.
Llig algunes coses, algunes perles dels que diu el Síndic de Greuges en la seua reclamació.
Diu: «Les tasques d'inspecció i control podrien provocar una disminució de les reclamacions presentades pels consumidors, ja que les deficiències del servei serien detectades pels inspectors, prevenint possibles situacions irregulars i corregint-les, si fóra necessari, però en cap cas hauria de lluitar-se a penalitzar amb una taxa el consumidor perquè no es queixe ni reclame.
»

Què vol dir açò?
El Síndic de Greuges està dient-nos la major.
En compte de posar taxes, en compte d'esperar que la gent reclame, establisquen un sistema d'inspecció i vigilen perquè les elèctriques deixen de robar la ciutadania…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
Aproven aquesta llei i començarem a fer alguna cosa positiva.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Antonio Peral té la paraula.

El senyor Peral Villar:

Señorías.

El Grupo Parlamentario de Esquerra Unida presenta una proposición de ley para la derogación de la tasa sobre discrepancias suscitadas en relación con instalaciones del sector energético, competencia de La Generalitat, pues considera lesivo para los intereses de los consumidores y su derecho de reclamación la existencia de la misma, porque entienden que puede disuadirles de realizar la reclamaciones que les interese.

Y, como usted dice, pues, esto es bien sencillo, no resulta muy difícil de comprender.
Yo creo que la explicación del Consell en su criterio es muy sencilla, usted la puede tergiversar como quiera.
Pero, desde el punto de vista de este grupo parlamentario, que coincide plenamente con el criterio del Consell, pues está bien claro, pero en sentido contrario.

Como no puede ser de otra forma, también nosotros apoyamos y defendemos el derecho a reclamar de los consumidores.
Pero esta tasa no perjudica a ese legítimo derecho, no tiene por qué colisionar con la existencia de una tasa que el importe actual es de 19,80 euros, como usted ha reconocido en su intervención.
No parece que pueda disuadir a nadie de formular la reclamación, teniendo en cuenta, además, que le sería devuelta en caso de que la administración estimara la reclamación.

Así lo establece la Ley 10/2012, de 21 de diciembre, de La Generalitat, donde la tasa disminuyó, de acuerdo con esa recomendaciones que usted cita del Síndico de Greuges, disminuyó en un 40% y se incorporó como elemento de equidad en aras a salvaguardar, a salvaguardar, señoría, el derecho a la resolución de las reclamaciones presentadas por los consumidores.
Que el servicio fuera sufragado no por quién lo inicia, sino por quién resulte causante de la discrepancia, a la vista de lo concluido en el procedimiento, escuchadas las dos partes.

El fundamento inicial de la incorporación de esta nueva tasa fue el incremento masivo de reclamaciones desde 2006 en esta materia, no guardando relación el citado incremento con la evolución del desarrollo social de la comunidad, así como la temática de los expedientes tramitados en los que la mayoría de procedimientos, señoría, tenían que ser desestimados por carecer de fundamento jurídico.
Lo que, como cita el Consell en el criterio desfavorable a su proposición, hizo necesario establecer un reparto de responsabilidades en la tramitación de los expedientes entre la administración autonómica y los particulares que solicitan este servicio.

Desde un punto de vista estrictamente jurídico, entendemos que está absolutamente justificada y es coherente la existencia de esta tasa.
Tanto el artículo 98 del Real decreto 1955/2000, como el artículo 61 del Real decreto 1434/2002, señalan que las reclamaciones o discrepancias que se susciten en relación con los contratos de suministros o con las facturaciones derivadas de las mismas, serán resueltas administrativamente por el órgano competente en materia de energía de la comunidad autónoma en cuyo territorio se efectúe el suministro, la Dirección General de Energía.

El artículo 1 del texto refundido de la Ley de tasas, del Decreto legislativo 1/2005, entiende por tasa la prestación patrimonial de naturaleza pecuniaria cuyo hecho imponible consiste en la prestación de servicios, como este, o la realización de actividades de régimen de derecho público de su competencia.
Así, la gestión administrativa de los expedientes relacionados con reclamaciones en el ámbito energético, por supuesto que no la puede llevar a cabo ninguna empresa privada, la tiene que realizar la administración.
Y por este servicio cobra una tasa.
Requiere la imposición de una tasa para que de esta forma haga participar de la citada tramitación a los ciudadanos que requieran el servicio, que es lo que identifica una tasa como tal.

En concreto, la Dirección General de Energía ha informado al Síndico de Greuges, particularmente, y, en concreto, en uno de estos informes que yo le traslado en este momento, que uno de los argumentos principales a la hora de aprobar la tasa ha consistido en que desde 2006 ha habido un incremento masivo de reclamaciones en esta materia, no guardando relación el citado incremento con la evolución del desarrollo de la comunidad.

Además, es importante señalar que la tasa es una contribución económica que hacen los usuarios por la utilización de un servicio que presta la administración, no existiendo obligación de pago -como usted bien ha recordado en su intervención- si la persona en cuestión no genera el servicio.
Por lo que, con la imposición de esta tasa, no se estaría privando al consumidor de su derecho a reclamar, y mucho menos siendo una tasa de 19 euros, y mayormente cuando ésta se reintegra al reclamante si el sentido de la reclamación es a su favor.

Como ha indicado La Generalitat en varios informes sobre la tasa y, así mismo, en el citado criterio del Consell, el sentido de la tasa no es otro que limitar el gran volumen de reclamaciones presentadas a lo largo de los últimos años y mejorar así, mejorar, señor Torró, mejorar el servicio prestado por esta administración, en beneficio, en beneficio, señor Torró, de las legítimas reclamaciones de los consumidores, que si se colapsara el servicio porque hay unas reclamaciones subjetivas que, al final, devienen en que no se resuelven, si eso sucede, los usuarios, con legítimo derecho a que se solucione el problema que tienen frente a ese monstruo energético que les quiere esquilmar, pues, sería resuelto inmediatamente y su derecho legítimo restaurado en ese mismo momento.

Por lo tanto, es una tasa que no sólo no perjudica, sino que beneficia el interés del consumidor.

Desde el Grupo Parlamentario Popular entendemos su preocupación por la derogación de esta tasa porque, a su juicio, cree que puede cercenar el derecho a reclamar contra posibles abusos o anomalías en el servicio de cualquier suministrador privado.
Pero, señorías, nosotros entendemos que, en este caso, no concurren las circunstancias que alegan, por los motivos que durante mi intervención le estoy justificando jurídicamente y que ahora le reitero de forma sucinta.
El importe de la tasa, 19 euros, no cercena el derecho del consumidor a formular la correspondiente reclamación que, además, como saben, le sería devuelta en caso de que la administración estimara la queja presentada por el reclamante.
Y esto es una mejora de una ley posterior al informe del Síndico de Greuges que, además, se atiende a esa reclamación del Síndico de Greuges y que se adapta a la ley de 21 de diciembre de 2012.

Con esta tasa, además, ha mejorado de forma muy significativa el servicio, señor Torró.
Se evita el colapso del mismo, como ocurría cuando la tasa no existía.
Y se favorece la rápida resolución de posibles abusos, injusticias o errores que se pudieran producir en el consumidor y en el suministrador energético que fuera denunciado, favoreciendo así que estas reclamaciones tengan una rápida y satisfactoria resolución para el consumidor.

Por todo ello, le confirmo que el Grupo Parlamentario Popular votará en contra de su proposición de ley de derogación de la tasa sobre las discrepancias suscitadas en relación con instalaciones del sector energético competencia de La Generalitat.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Ángel Luna González)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Peral.

Para turno de réplica, el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Peral, una primera correcció.
¿Monstruo energético que quiere esquilmar?
No.
Monstruo energético que esquilma, que està esquilmant les butxaques de la ciutadania d'este país, esquilmant-les gràcies a vostés i gràcies a mesures com esta.

La mateixa reducció de la mesura dels 33 euros a 19,80, en possibilitat de tornar si és.
.
.
això, és un reconeixement implícit que la taxa és un abús, és un abús.

Quin servei està prestant-se?
Quin servei?
La taxa.
.
.
, un pot entendre la taxa per agafar un autobús, això ho pot prestar el sector privat; un pot entendre la taxa per pagar una universitat, ja ho veuríem en quines condicions i això, però, tal com estan les coses hui en dia, un pot anar-se'n a la universitat privada o la pública i en la pública li cobren unes taxes.
Però una taxa per una funció que és de l'administració?
Això.
.
.
?
Vosté ho entén això?
És com si la inspecció de treball o qui denunciara a la inspecció de treball li cobraren una taxa.
La inspecció de treball.
.
.
, paga alguna taxa qui fa una denúncia?
No, perquè és un servei propi de l'administració.
I ho diu el Síndic de Greuges: «Correspon a la conselleria competent en matèria de consum realitzar la inspecció i control de mercat dels béns, productes i serveis oferits als consumidors, practicar les oportunes preses de mostres de productes i prendre les mesures provisionals.
»

Les associacions de consumidors i usuaris haurien d'haver participat, que no han participat, no se'ls va fer ninguna consulta ni tampoc se'ls té en compte en les reclamacions que fan.

Estan violant-se els drets als consumidors, generant-se una situació d'indefensió.

El Síndic de Greuges també diu: «És evident que existix una notòria discriminació en el tracte rebut pels consumidors amb baixos recursos econòmics, ja que un ciutadà que reclame una devolució de 15 euros, per excés de facturació, no va a realitzar-la, ja que l'import -ací parlava de 33 euros, ara en són 19,80- que deu pagar per a poder exercitar els seus drets apareix com una barrera dissuasòria.
» Si és que, a més, és la primera decisió del Consell, que és una dissuasió perquè la gent no reclame, i vosté ací ho ha repetit.

Aleshores, estan fent que la gent no puga exercir els seus drets, quan correspon a l'administració.

Sap què més li diu el Síndic de Greuges?
Diu: «De tot el que s'ha exposat, sembla que no es complix amb l'obligació de supervisar de manera eficient el respecte als drets dels consumidors i usuaris.
La relació entre el consumidor i el subministrador del servei es troba en desequilibri, sent el consumidor la part més dèbil, per la qual cosa resulta justificada la seua protecció.
» I, encara diu més: «En moments de crisi, on les reclamacions es multipliquen, el Consell no hauria de reparar en despeses a l'hora de protegir els diners dels ciutadans d'a peu que presenten una queixa perquè senten que han perdut, o els han estafat -no ho afegisc jo, està entre parèntesi en la resolució del síndic-, vint, cent o dos-cents euros».

Vosté diu: «19,80 euros no és una barrera dissuasòria.
» Per a una persona que està cobrant el subsidi mínim, de misèria, que avui en dia reben algunes persones per a poder passar el dia, ¿sap que això suposa el 5% d'eixos ingressos?
, el 5%, eh?
, el 5%.
¿Sap que hi han més de cent mil persones que no tenen cap tipus d'ingrés, només en el País Valencià?
Doncs, ja m'explicarà a eixes persones si no és dissuasòria o no la barrera dels 20 euros.

Per tant, atenent, en primer lloc, que això, des del punt de vista pressupostari, és ridícul el que s'ingressa en eixe concepte, ridícul, atenent, en segon lloc, que és una funció que haurien de complir les mateixes administracions, sense que ningú haguera d'estar reclamant res, pensant que l'administració està per a evitar els abusos de les grans empreses i atenent, en tercer lloc, que hi han fonaments jurídics més que de sobra per a aprovar-ho, em sembla que, si vostés tingueren una miqueta de decència, una miqueta de decència, i pensaren en les persones i no en Iberdrola, en estos moments votarien a favor d'açò.

Com no van a fer-ho, demostren el que són, el partit que defensa els interessos de les grans companyies que han afonat este país i que seguixen afonant-lo.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Senyor Peral, té la paraula.

El senyor Peral Villar:

Señor Torró.

Señorías.

Es evidente que su punto de vista y el nuestro, así como el de La Generalitat y el del Consell, que conoce, pues, el criterio es distinto.
Y su criterio y su punto de vista son muy respetables.
El nuestro es distinto porque entendemos, a sensu contrario, que esta tasa no sólo no perjudica al consumidor, sino que le favorece, (remors) desde el punto de vista de que no genera un colapso en el servicio que, como usted puede imaginar, no está toda la administración dedicada a resolver este problema, que es uno más de los millones de problemas que tiene una administración; y que este coste ridículo -que usted valora como ridículo-, pues, son veintiún mil euros que usted ha podido comprobar, porque el Consell se lo explica en su criterio, que tiene un coste de veintiún mil euros porque está establecido así… Y se decide que, de forma proporcional, los ciudadanos que demandan este servicio que sólo puede prestar La Generalitat porque, ante una controversia con un operador privado, con un monstruo depredador privado que le suministra a usted la energía,…

El senyor vicepresident primer:

Señor Torró, por favor.

El senyor Peral Villar:

…en que probablemente estos señores no tengan nada que ver, porque no han influido en absoluto en la existencia de estos depredadores, sino que es todo culpa del Partido Popular porque somos los monstruos, cuando precisamente nosotros estamos intentando defender esos intereses bajando los costes de la energía y no dejando que se disparen los costes de la energía, como ha hecho este partido mientras gobernaba.
(Veus)

Este partido, el Partido Popular, lo que está haciendo es defender los intereses de los consumidores.
Se lo estamos explicando buenamente, (veus) porque el propio servicio estaba colapsado en el año 2006.

El Síndic de Greuges presentó un informe.
Y ese informe ha sido atendido por la Dirección General de Energía, ha sido (inintel·ligible) … Eran 35 euros, se entendió que podía ser disuasorio y se rebajó para que pudiera cubrir los costes.

La ley de tasas lo dice muy claramente, que esto es un servicio que presta La Generalitat porque no lo puede prestar ningún ente privado.
Precisamente, por eso es una tasa, porque no lo puede prestar ninguna entidad privada.
Eso es…

Mire, se lo voy a leer textualmente.
La Ley 1/2005 dice: «Se entiende por tasa la prestación patrimonial de naturaleza pecuniaria cuyo hecho imponible consiste en la utilización de su dominio público o en la prestación de servicios -prestación de servicios- o la realización de actividades en régimen de derecho público de su competencia -una competencia que es exclusiva de La Generalitat- y que se refiere, de modo particular, a los sujetos pasivos, debiendo tener en cuenta en este caso en particular que no se presten o realicen por el sector privado.
» Sólo puede resolver esa reclamación La Generalitat.
Por lo tanto, es una tasa correctamente aplicada que lo que pretende es devolver el legítimo daño que se haya podido…, resarcir en el daño que se haya podido ocasionar a un consumidor.

Precisamente por eso, se intenta que no se colapse este servicio, para que La Generalitat pueda resolver cuanto antes la reclamación formulada.
Y eso se ha atendido -como bien conocerá usted, probablemente- por el informe de la Dirección General de Energía, en donde se acepta la recomendación que se refiere a la comunicación a las empresas de la necesidad y deber de atender las reclamaciones procedentes de las asociaciones de consumidores y organismos públicos.
Usted lo sabe, hay un informe de la Dirección General de Energía.
Y así…

Además, se incorpora, en la última legislación de 2012, el que se devuelva la tasa al ciudadano cuando sea atendida y no carezca de fundamento jurídico.
Porque, por motivos subjetivos -que usted conoce que en este tema también se pueden producir-, pues, mucha gente puede reclamar sin derecho y colapsar el derecho legítimo de personas que realmente estén sufriendo un abuso.
Y, precisamente, precisamente porque existe una tasa, se pueden resolver mucho mejor y devolver ese legítimo derecho a los ciudadanos que reclamen porque se está atentando contra sus intereses.

Por lo tanto, señoría, al contrario de lo que usted piensa, nosotros estamos con el Consell que esta tasa está correctamente ponderada, que es proporcional, que no lesiona los intereses de los consumidores y que, al contrario, lo que consigue o lo que favorece es que se resuelvan mejor los derechos del ciudadano.

Por lo tanto, señoría, le insisto en el mismo criterio y en el mismo punto de vista que le he mantenido antes.
Vamos a votar en contra de su proposición de ley porque encontramos que no resulta necesaria la eliminación de esta tasa.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Peral.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Juan Ignacio Ponce té la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

El criterio desfavorable emitido por el Consell nos merece una especial atención ya que, más que un texto técnico jurídico, nos encontramos ante una declaración ideológica.
Eso sí, como tantas otras veces, camuflada de decisión pseudotécnica, que nos recuerda aquella frase tan repetida fuera de estos muros por una sociedad que está harta de ser esquilmada de «esto no es una crisis, es una estafa».

Textualmente dicho informe dice: «El incremento masivo de reclamaciones desde 2006 en esta materia, no guardando relación el citado incremento con la evolución del desarrollo social de la comunidad, hizo necesario establecer un reparto de responsabilidad en la tramitación de los expedientes entre la administración autonómica y los particulares que solicitan el servicio.
»

¿Reparto de responsabilidad?
O sea, hay un abuso, hay un problema con una gran compañía y ¿tiene que haber un reparto de responsabilidad?
Es totalmente inaceptable, va en contra de un principio básico del derecho administrativo, recogido en la ley de administraciones públicas, que es que no se puede derivar al administrado responsabilidades que son de la administración.

La dejación de la responsabilidad de gobernar por parte del gobierno valenciano parece estar tan asumida por ustedes que se refleja en todas sus actuaciones.
Eso sí, la dejación de responsabilidad de gobernar es solo ante la gran mayoría de los mal administrados por ustedes, es solo de cara a los intereses de la mayoría de la sociedad que ustedes sacrifican ante intereses que sí defienden con dictámenes como éste, el de los lobbies.
Ustedes emiten criterios y legislan contra los intereses de la mayoría.

Ustedes saben que el mercado energético, al que todos los valencianos han estado abocados, funciona -en términos reales- en un régimen de oligopolio territorial.
Saben, también, que los oligopolios -y viene en cualquier manual de economía- conllevan precios altos y servicios deficientes y, aun así, quieren reducir el número de discrepancias, o sea, de reclamaciones.
¿No sería mejor favorecer a la ciudadanía incentivando a la mejora de la prestación del servicio, atendiendo debidamente la prestación y la resolución de las reclamaciones?
¿Eh?
¿O aumentando directamente las inspecciones como les sugiere el Síndic de Greuges?
No.

¿Saben por qué las reclamaciones aumentaron en 2006?
Porque a partir de entonces aparecieron muchos pequeños operadores, muchos de ellos cooperativas, que empiezan a explicar el mecanismo de fijación de precios del sector eléctrico, hasta ese momento incomprensible para la mayoría de la sociedad.

¿Por qué en lugar de establecer tasas no impulsan iniciativas para permitir la entrada en el mercado eléctrico de estas cooperativas que generan mucho más empleo por unidad de producto y que solo utilizan fuentes renovables, además de ser más competitivas para el ciudadano?
¿Por qué no?
Bueno, nosotros vemos que el problema es que está en la puerta giratoria; salió en el último debate, vuelve a salir hoy, ¿eh?
, ustedes se agolpan en esa puerta giratoria.
El señor De Guindos fue consejero de Endesa hasta su nombramiento como ministro; el señor José Luis Olivas fue consejero de Iberdrola hasta mayo de 2012.

Si seguimos leyendo el criterio del Consell, pues volvemos a encontrar que no hay criterios técnicos, que no son más que opiniones o directamente ideología, ¿eh?

En definitiva, el mantenimiento de la tasa se considera razonable; paga el servicio quien causa la discrepancia, y proporcionado pues la tasa refleja el coste administrativo de servicio.

Insisten ustedes, nuevamente, en derivar las responsabilidades que son de la administración al administrado.
No es extraña esa reiteración, es el eje de su acción política.
¿Les extraña que ante dicho criterio la ciudadanía pueda pensar que ustedes penalizan al que discrepa de sus políticas o de los intereses de los lobbies que ustedes defienden?

Miren, los valencianos y las valencianas pagan por la energía eléctrica que consumen uno de los precios más altos de Europa, el tercero más alto, en concreto, sin ninguna relación con el nivel de los salarios y de las pensiones de los valencianos y valencianas, que son también los terceros pero, en este caso, por la cola, ¿eh?
Y, también, quieren eliminar, penalizándolo, el derecho a reclamar, porque eso es lo que se deduce de su dictamen, y, además, lo ha asumido directamente: «No obstante la evolución en el tiempo, tanto del número de reclamaciones como de su temática a la baja y con mayor fundamentación jurídica, ha llevado a las reformas donde la tasa ha bajado un 40% y se ha incorporado como elemento de equidad -que esto ya es alucinante- que el servicio sea sufragado no por quien lo inicia, sino por quien resulta causante.
»

Es decir, ustedes disminuyen las reclamaciones, objetivo conseguido para ustedes, y, entonces, pues, bueno, podemos bajar las tasas.
O sea, primero las tasas altas, que la gente deja de reclamar, y, luego, pues las ponemos a un precio más asequible.
Luego, enumeran otras explicaciones a esa bajada, pero lo sustantivo ya lo han dicho en las líneas que les hemos leído.

Por último, es un sarcasmo, señor Peral, hablar de equidad para hablar de una tasa; una tasa es una forma de fiscalidad no equitativa que no tiene en cuenta la diferencia de ingresos entre, por ejemplo, usted y un pensionista valenciano que cobre el mínimo.
¿Le parece justo que usted pague la misma tasa que una persona que cobra poco más que un salario mínimo?
¿Es eso equitativo?

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

¡No!
Es una tasa, nunca lo será, ¿eh?

Así que, no se extrañen de que para una gran parte,…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

…cada vez mayor, de la sociedad valenciana sea evidente que ustedes les están expoliando.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

En representació del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat Francisco Toledo té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Gràcies, president.

El criterio del Consell que acompaña a esta proposición de ley es para enmarcarlo.
Como ya se ha dicho reiteradamente, justifica que la tasa se creó en 2010 para rebajar el número de reclamaciones; es más, se felicita de que ha conseguido el objetivo: han bajado.
Solo por esto ya es suficiente para votar a favor de esta proposición de ley.

Mire, he repasado el Diario de Sesiones del pleno, de la comisión de hacienda, y en estas Cortes no se justificó el porqué de la introducción de esa tasa, en ningún momento.
Por tanto, hay que reconocer este excepcional ataque de sinceridad que ha tenido el Consell que nos dice ¡la verdad!
por una vez; lo normal es que nos hubiera justificado que es por cuestión económica, que la culpa la tiene la crisis, es la excusa que han usado reiteradamente para desmantelar la sanidad pública, la educación pública, la protección social, para demoler el estado del bienestar que nos ha costado treinta años en cambiar.

Pero, más, podían haber utilizado el último argumento del fondo de armario de argumentos impresentables del Consell, podían haber dicho que la Unión Europea no nos deja quitarla porque es la que utilizaron el otro día para decir que no se puede reclamar la deuda histórica, ¿no?
¡Vaya chorrada!
¡Vaya chorrada que no se pueda reclamar!

Miren, el criterio del Consell nos dice algo más, nos dice algo que no ha salido todavía en este debate, nos dice que el Consell, la Generalitat valenciana se ha estado aprovechando de los reclamantes y que les ha cobrado de más.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Toledo Lobo:

Le ha dicho alguien que justificaran que es la tasa adecuada, y lo ha justificado, dice: «El cost mitjà de la realització de les discrepàncies en matèria d'energia dels últims vuit anys, tenint en compte els recursos humans dedicats en la seua resolució, així com el gasto de gestió associat, es pot considerar en 19,80 euros.
» Nos dice eso, 19,80 euros.

Por lo tanto, en 2010, que les cobraron 33, les han cobrado de más; y, por lo tanto, en 2011, que les cobraron 25,08, les han cobrado de más.
Y, por tanto, han hecho una ilegalidad porque una tasa no puede ser superior al coste del servicio que se presta.

Por lo tanto, independientemente de que voten o no a favor de esto, lo que tienen que hacer es devolver a los miles de valencianos que les han cobrado de más esa tasa, para empezar.
(Aplaudiments)

Miren, ¿se imaginan a una empresa privada -que no sea un oligopolio- poniendo una tasa para evitar reclamaciones de clientes?
¿Se lo imaginan?
«Mire, vengo porque este aparato no me va bien, vengo a reclamar», pues, mire, pague 19,8 euros y veremos su reclamación, y, como no tenga razón, no le vamos a devolver los 19,8 euros.
¿Se lo imaginan?
¿Verdad que no?

Pues eso hacen ustedes, ¡fíjense, qué barbaridad!
¿Por qué?
Porque una empresa intenta buscar la satisfacción de los clientes, ustedes están provocando la insatisfacción de los ciudadanos, porque ya no solo los que están insatisfechos con su relación con las eléctricas tienen esa insatisfacción, es que, además, se añade la de que no puedan reclamar porque, efectivamente, hay muchos miles de valencianos que no pueden reclamar, que esa tasa les es disuasoria, ¿eh?

Nos decían que esto no disuade a nadie.
¿Creen que no disuade a los miles de valencianos en los que entra un sueldo en su hogar?
¿Creen que no disuade a los miles de valencianos que cobran los cuatrocientos y poco euros del plan Prepara?
¿Cree que no disuade a los jubilados que cobran su pensión mínima o que cobran un poco más y están manteniendo a toda su familia?
¿Creen que no les disuade a los que cobran el salario mínimo?
Les aseguro que a todos esos cientos de miles de valencianos no les sobran 19,8 euros al mes para presentar una reclamación.
¡Claro que es disuasoria!
Y ustedes mismos lo reconocen.
Por lo tanto, por una cuestión de principios esta tasa es impresentable.

Mire, cuando se creó esta tasa en 2010 el Grupo Socialista presentó una enmienda a la ley de acompañamiento, la número 28, y pedimos en ese momento la supresión porque nos parecía impresentable y perversa, porque perjudica a quienes menos tienen, a quienes no se pueden permitir ponerlo.
Evidentemente, los que recogen un sobre a fin de mes pueden permitírselo; a los que les toca la lotería cuatro veces en cinco años, como al señor Carlos Fabra que, a partir de ahora, va a tener que dar muchas explicaciones, pueden permitírselo, pero a todos los demás, no.
(Aplaudiments)

Mire, nosotros seguimos pensando lo mismo que en 2010, que esta tasa no debería existir.
Y les digo más, si ustedes no quieren eliminar esa tasa, cuando los ciudadanos nos den la confianza para gobernar esta Generalitat, que saben que, probablemente, será dentro de un año y ocho meses, cuando suceda eso… sí, es que tiene la cuenta atrás, lo siento, la tienen, ¿eh?
, cuando suceda eso, la suprimiremos nosotros porque nadie en esta comunidad tendrá que pagar por reclamar ante la administración o contra la administración,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Toledo Lobo:

…porque no se defienden los intereses de los consumidores poniendo tasas para disuadirles a presentar reclamaciones -como dicen ustedes.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Toledo.

Vamos a pasar, pues, a la votación de este segundo punto del orden del día.
Señorías, señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 43; votos en contra, 48.

Proposta de reforma dels articles 10 i 21 i d'inclusió d'un article 21 bis del Reglament de Les Corts, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 46.
740, BOC número 133)

El senyor vicepresident primer:

Tercer punto del orden del día: proposta de reforma dels articles 10 i 21 i d'inclusió d'un article 21 bis del Reglament de Les Corts, que presenta el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

A continuació, i per a la defensa de la proposta de reforma del reglament, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida té la paraula l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

«Yo he dado a conocer mi declaración de la renta.
» «No tengo ningún problema, ninguno.
» «Mire, y, además, creo que es bueno que los ciudadanos sepan dónde van los ingresos y los recursos públicos, que lo sepan, y, desde luego, debemos trabajar para generar esa confianza de los ciudadanos, y, sobre todo, ser capaz de que esa transparencia y ese saber transmitir a los ciudadanos lo que es nuestra situación, podamos generar confianza y, sobre todo, conexión con ellos.
» Alberto Fabra, 24 de setembre de 2013.
Debat de política general.

Les paraules d'un president que presumix d'haver fet pública la seua declaració de renda, no sabem ben bé si per a deixar en evidència tots els seus companys de grup, fins i tot per a posar-se ell mateix en evidència amb la contradicció, amb la incoherència de votar just al dia següent en contra d'una proposició que presentava Esquerra Unida perquè es feren públiques les declaracions de renda dels diputats i les diputades.

La senyora Elisa Díaz per a defensar la posició contrària del PP per una qüestió de democràcia -va dir-, que la nostra proposta era contrària a la democràcia.
¿És que és antidemocràtic el senyor Alberto Fabra quan fa pública la seua declaració de renda?
¿Per què no volen fer públiques les senyories del PP les seues declaracions de renda?
Jo crec que és una pregunta que la gent es fa raonablement i només es troba una resposta: esta, esta és la resposta (veus), i esta, i esta, i esta, i esta… La resposta també és esta: «Los diputados del PP se repartieron en Les Corts 457.
698 euros en sobresueldos en 2011.
» Un any de retallades, un any de crisi, un any d'atur, un any de pobresa, un any en què vostés estaven repartint-se mig milió d'euros en sobres al marge de la seua nòmina.
Eixa és l'única raó plausible -mentre no en donen una altra- per a entendre per què vostés no volen fer públiques les seues declaracions de renda.

Parlava el senyor president Fabra de la necessitat de generar confiança en la ciutadania, i jo ho ratifique.
Mire, els vaig a contar la meua experiència, la nostra experiència com a diputats i diputats que no sols treballem ací, sinó que anem a parlar amb la gent fent actes públics a les comarques, als pobles del País Valencià.
Moltes vegades, qualsevol que siga el tema de la xarrada, la gent acaba preguntant pels sous dels polítics.
Hi ha una preocupació.
Fins i tot hi ha llegendes, hi ha mites, hi ha exageracions.
I la gent agraïx moltíssim quan els expliquem exactament què és el que cobrem, i concretament nosaltres, què és el que donem a la nostra organització que no té finançadors privats i no té corrupteles.
Agraïx moltíssim la gent saber que hi ha un portal de transparència d'Esquerra Unida on poden comprovar exactament fins on va l'últim euro que nosaltres cobrem, tant en la nostra nòmina com en la subvenció del grup institucional.
Agraïxen molt també saber que cobrem un sou digne, un bon sou, perquè també fem un treball que requerix de temps, d'esforç i que ha d'estar dignament remunerat, però que no és un sou de privilegiat.
Quan sap que un diputat d'Esquerra Unida cobra de mitjana dos mil i poquets euros la gent ho agraïx, perquè pensava que eren 6.
000, 7.
000, 8.
000 euros.
Tal vegada és el que cobren alguns diputats del Partit Popular.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Blanco Giner:

Ara bé, cadascú té el seu règim retributiu intern.
.
.

El senyor vicepresident primer:

¡Señorías!

El senyor Blanco Giner:

Com nosaltres fem donacions.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor Rus… (Veus) ¡Señor Rus!

El senyor Blanco Giner:

Senyor Rus, per al poquet que parla vosté en esta trona, ara se dedica a cridar i no li diuen res.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, per favor.

Senyor Rus, per favor, després el Grup Parlamentari Popular tindrà l'ús de la paraula.
Guarde vosté les formes parlamentàries.

Moltes gràcies.

Continue, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Vull dir que nosaltres fem donacions a la nostra organització perfectament legals i declarades a hisenda, sabent, s'ha publicat, no s'ha desmentit, està en la comptabilitat del Partit Popular, en la A, la B no la coneguem, però la A va ser estripada per un pirata informàtic i està publicada en internet.

Que vostés, ja dic, en 2011, mig milió d'euros, declarats a hisenda o no, no ho sabem, perquè tampoc volen dir-ho vostés.

Sabem també que la pràctica totalitat de l'oposició ha fet pública la seua declaració de renda, està penjada en internet, en les pàgines web de cada partit o cada grup parlamentari.

On estan les seues?
On estan les seues?
En el Partit Popular només el president de La Generalitat, només una vegada, per cert, i a més és molt difícil de trobar-la.
Ahir vam tractar de buscar-la per internet i ens va costar moltíssim.
No està la declaració de renda del senyor Alberto Fabra en la web de Les Corts, per suposat, però tampoc en la web del PP, tampoc en la seua web, d'Alberto Fabra.
És molt difícil de trobar, eh!
És molt difícil!
I quan la trobes és la de 2011, no està actualitzada.
Els diputats i les diputades d'Esquerra Unida hem penjat la de 2012, i anirem penjant cada any les nostres declaracions de renda.
La del senyor president és de 2011.

Per contra, sí que podem vore la de María Dolores de Cospedal, de 2012, a més publicada en el butlletí oficial de Castella-la Manxa, el 18 de juliol de 2013.

Quina és la diferència?
Doncs que a Castella-la Manxa hi ha una norma que obliga a fer públiques eixes declaracions.
I ací no, perquè vostés no volen.
Però nosaltres portem la proposta.
I vostés s'han de retratar.
I eixes paraules del senyor Fabra en el debat de política general, ara han de comparar-se amb la seua votació i amb les paraules que diga el seu portaveu.

Nosaltres proposem un sistema que està en vigor en Castella-la Manxa.
Va ser aprovat en temps del PSOE, però se manté en època del Partit Popular i es complix amb María Dolores de Cospedal de presidenta.

Millorar amb els terminis del País Valencià i el règim de publicació d'Andalusia.
I bàsicament consistix en el següent.
Fins ara els diputats i les diputades feien dos declaracions: de béns i activitats.
Nosaltres el que volem és que hi hagen declaracions de béns més detallades, declaracions d'activitats més completes i una tercera declaració, que és importantíssima per a generar eixa confiança, i és la declaració de rendes, on tothom puga saber quant ingressa, de quina procedència, cadascun dels diputats i de les diputades.

La declaració d'activitats hauria de dir els càrrecs públics exercits, encara que no tinguen retribució, les activitats de representació o assessorament en qualsevol empresa, societat pública o privada, la participació en la gestió, direcció o assessorament d'institucions o entitats o qualsevol altra activitat no ocasional, no relacionada amb les que s'han mencionat anteriorment en els últims cinc anys.

La declaració de béns.
Qualsevol que llisca una declaració de béns d'alguns diputats i diputades, d'alguns diputats i diputades d'esta cambra, se riuria.
Perquè dius, compte bancari, el compte bancari amb un euro o amb un milió?
Nosaltres volem que diga la relació de béns immobles, amb indicació de la seua superfície, ubicació, títol i data d'adquisició, el valor dels saldos mitjans dels dipòsits bancaris, accions, fons d'inversió, pòlisses d'assegurança o altres d'anàloga naturalesa, i els vehicles o qualsevol altra classe de béns propietat del declarant, esmentats en la llei de l'impost sobre patrimoni.

I, en tercer lloc, una declaració de rendes, que especifique els rendiments anuals percebuts per qualsevol concepte, amb indicació de la procedència.
És molt important saber quant cobra i de qui cobra cadascun dels representants de la ciutadania, tant els que deriven del treball personal, dels béns mobles i immobles, valors mobiliaris, activitats empresarials, professionals, artístiques, beques, subvencions, indemnitzacions, etcètera, etcètera, etcètera.

Màxima transparència.
I per a comprovar que la declaració de rendes que es presenta a Les Corts és veraç, correspon almenys al que s'ha declarat a hisenda, tal com es a Castella-la Manxa, s'hauria de presentar una còpia de la declaració, que la major part dels diputats i les diputades de l'oposició ja ha penjat en internet.
I que el senyor Alberto Fabra presumix d'haver fet pública, la declaració de l'IRPF.
I qui tinga la sort de fer la de patrimoni, la de patrimoni també.

Volem que tot açò es publique en el Butlletí Oficial de Les Corts i en el DOCV de la Comunitat Valenciana, com també en la web de Les Corts.

Volem que es puga examinar per part de la Comissió d'Estatut dels Diputats i de les Diputades, que fins i tot es puga fer una inspecció d'ofici o a instància del grup parlamentari per part de la mesa quan no estiga complint-se amb el que marque la normativa.

Tal com passa en Castella-la Manxa, oferim que els cònjuges i els familiars puguen voluntàriament fer les mateixes declaracions d'activitats, béns i rendes, i que en el cas que no ho facen estiguen obligats a declarar la seua participació en el capital d'empreses, els seus llocs de direcció o assessorament de societats o els llocs que ocupen en representació de l'administració, en òrgans col·legiats o en la direcció d'empreses públiques.

I, per últim, plantegem un règim d'infraccions, perquè no té sentit que l'actual reglament de Les Corts diga que és condició per accedir a diputat o diputada el presentar una declaració de béns i activitats, i que després no diga que la no-presentació o el falsejament u ocultació de les dades ha de tindre necessàriament una conseqüència.
I per això plantegem un règim d'infraccions i sancions que arribarien des de l'apercebiment fins, en últim terme, i amb totes les garanties, la pèrdua de la condició de diputat o diputada.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

Si me deixa un segon perquè acabe jo.

El senyor vicepresident primer:

No, acabe vosté perquè el temps ha finalitzat, senyoria.

El senyor Blanco Giner:

El PP va retardar durant mesos el debat sobre aquest assumpte en la Comissió de Govern Interior, es trobava molt incòmode.
I, finalment, el 6 de setembre, a porta tancada, va imposar la seua proposta d'opacitat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
fruit de l'oportunitat, el Partit Popular i la resta de grups de votar una proposta de transparència.
Esperem que no fallen a la ciutadania.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per a torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Rafael Maluenda té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyor Blanco, vaja cinisme, vaja cinisme!

Mire, el seu grup parlamentari, el seu grup parlamentari tots els diners que rep de Les Corts per al funcionament del grup ho transferix íntegrament al partit.
I en el partit fan la distribució que els dóna la gana!

I què és el que passa?
Eludixen el control de Les Corts, eludixen el control de Les Corts.
Què ve a contar-mos vosté aquí a la trona?

I, mire vosté, la seua diputada en la Diputació de València, crec que es diu senyora Rosa Pérez, no ha volgut presentar la declaració de la renda.
No l'ha penjat, no l'ha penjat en la pàgina web, ni tampoc en la pàgina web d'Esquerra Unida.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Rus, per favor guarde silenci.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyor Blanco, i jo no sé, jo no sé si parlem de sous, doncs mire, vosté, eh, és una de les persones privilegiades d'esta cambra, perquè segons ha declarat vosté en la seua pàgina web, perquè acabe de comprovar-ho, vosté té unes rendes de treball de 61.
358,17 euros a l'any, que repartit en 13 pagues ix a 4.
719,85.
Prou més que un conseller.
Això ho ha declarat vosté.
No sé!
No sé d'on vénen eixos diners.

Però centrant-nos en la reforma del reglament, que és el que mos ocupa, mire vosté, no podem compartir la seua proposició de reforma ja que mos dóna la sensació que per a redactar-la ni tan sols han llegit el reglament, ni tan sols han llegit el reglament.
Ni tan sols han llegit el reglament perquè vostés plantegen una reforma de l'article 21.
1 per a incloure que també se presente la declaració de rendes.
Que no és veritat que el meu partit se negue.
El meu partit, el meu grup el que ha acordat és el que per unanimitat la Comissió de Govern Interior ha acordat.
(Veus) Sí, sí, sí!
(Protestes) Per unanimitat!
Sí, sí!
Sense ningun vot en contra.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco!

El senyor Maluenda Verdú:

Sí!
Sí!
Sí!

Senyor Blanco, senyor Blanco, vosté té el mateix motiu que jo per a saber-ho.
Vosté té el mateix motiu que jo per a saber-ho.
Aixina que no me faça tic i tic, eh?
Val.
(Remors)

Doncs mire, el mateix.
Mosatros no mos oposem.
Però jo el que me quede sorprés és quan vostés plantegen esta reforma sense haver llegit el reglament.
Perquè vostés reformen l'article 21.
1 i no s'adonen que l'article 5 i 8 diuen el mateix.

Si mos tornàrem bojos i votàrem a favor, que no crec!
, resulta que tindríem l'article 21 en contradicció en el 5 i el 8.
Seríem la rialla!
Si seríem la rialla!
Vosté no ha llegit.
.
.
?
És més, jo crec que vosté no ha fet esta reforma, que a vosté li l'han donat feta.
Però jo pense que vosté és més responsable a l'hora de treballar.
Algú li l'ha fet.
Li l'hauran fet, a la millor, des de la ignorància.

Entrant ja en la matèria que vosté plantejat, en l'article 21, diu: afegir en el punt 1.
.
.
, del que estan respectant tot el text que té el propi reglament, les rendes.
O siga, perquè els diputats hagen de presentar la declaració d'activitats i béns, com fan ara, més la de rendes.
Bé, és un criteri respectable, que es podrà compartir, es podrà compartir.
El que no es pot compartir és una iniciativa desgavellada, en la qual vostés, si ho recolzaren, estarien contradient el que el mateix reglament defensa en eixos articles que li he mencionat.
L'invite que agarre el reglament, que segur que el té per ahí o té l'ordinador a mà, i llisca vosté l'article.
Sí!

Si resulta que per accedir a la condició plena de diputat el lletrat major ha de comunicar prèviament a la cambra -ho diu l'article 5- quins diputats són els que han presentat la declaració d'activitats i de béns, d'activitats i de béns.
I sap el que planteja vosté?
Que en compte de presentar-ho a priori, que se presente a posteriori.
Deu dies després de la promesa o jurament.
.
.
Sí!
Sí ho planteja!
En l'article 8.
Diu que 10 dies després del jurament o promesa se puga presentar la declaració.
I què és el que passa?
No vindrien eixos diputats al jurament o promesa, perquè no haurien accedit a la condició plena de diputat.
No participarien, per tant, en l'elecció del president de Les Corts ni dels membres de la mesa.
És que és un autèntic desgavell, propi de qui no ha llegit el reglament, senyor Blanco, propi de qui no ha llegit el reglament.

I jo, la veritat, és que no m'ho puc creure.
Perquè vostés fan el títol de la seua proposició, el de reforma de l'article 10, 21, i afegir un article 21 bis.
Però no se'ls ha ocorregut mirar si eixa alteració que vosté proposa entra en contradicció en el que hi ha establit en altres articles del reglament.
No han llegit l'article 5, no l'han llegit?
Com tampoc han llegit l'article 9 quan parlen, en l'article 21 bis, de les sancions que s'aplicarien en cada cas per incompliment de l'obligatorietat.

Però a més ha dit una altra cosa que per a mi és un autèntic.
.
.
, bé, és propi d'eixos països de l'est que vostés tant admiren, l'antiga URSS, Cuba, no sé.
.
.
No!
Sí, sí, o la Romania de Ceaucescu, és possible que siga això.
Perquè diuen, diuen, que el diputat ha de presentar la declaració de la renda inclús cinc anys abans de ser diputat.
Això no és fiscalitzar el diputat!
Això és fiscalitzar un ciutadà!
Si eixe ciutadà, eixe diputat, cinc anys abans de ser diputat era un ciutadà normal!
(Aplaudiments) Això és el que vostés volen?
Això és la transparència?
Això és repressió, senyor Blanco!
Això és repressió!

No m'estranya en vostés.
No m'estranya perquè conec els sistemes de govern que el Partit Comunista ha desenrotllat en alguns països.
Partit Comunista al que vincule directament a les seues senyories.
Jo sé que a vostés això els honra.
A mi me recorda el mal que ha fet el Partit Comunista en tants països.

Però, clar, a més diuen: «i que presente la declaració de la renda la parella del diputat, la parella del diputat, o la parella sentimental, que presente la declaració de la renda».
Vostés no creuen tampoc en la separació de béns?
Clar, jo pense que la separació de béns no obligaria.
.
.
Vosté no fa eixe matís!
Vosté no fa eixe matís!

Jo li ho dic, el que vostés pretenen és una cosa que en algun moment, alguna de les qüestions que plantegen sobre esta matèria, podria ser assumible, estudiable, dur-la a comissió i, a través d'esmenes, millorar-ho.
Podria pensar-ho això.
El problema, el problema és que vosté ha presentat una proposició de llei…, o siga, una proposició de reforma del reglament dels articles 10 i 21, i sols es pot esmenar eixos articles.

Per tant, què faríem del 5 i del 8 i què faríem del 9?
Senyor Blanco, jo -ho dic de veritat-, jo veig ací una ignorància supina en la persona que haja redactat esta proposta de reforma del reglament.
I segur que el tripartit va a votar-ho a favor.
¡Home, faltaria més!
Segur que el compromís que tenen cara a les properes eleccions els obliga que voten a favor.

Però jo invitaria el grup majoritari de l'oposició que reflexionara i que, almenys, que es llegira l'article 5.
Si es llig l'article 5, ja en tinc prou.
No se pot accedir a la condició de diputat, mentre no s'haja fet la declaració d'activitats i la declaració de béns.
I el lletrat major té l'obligació d'(inintel·ligible) .
.
.
els diputats que han complit eixos requisits, com també haver presentat l'acta corresponent.
Són els requisits que s'exigixen per a ser diputat.

Però, no, no, vosté diu: «Que se retarde la presentació de la declaració d'activitats deu dies després.
» Ah!
, ¿deu dies després?
Aleshores, ¿jo, sense ser diputat, podré elegir el president de Les Corts, i sense ser diputat podré elegir els vicepresidents i els secretaris?
¿On s'ha vist això?
Clar, desconeixement total.

I després, quan parlen de sancions, parlen de qui falsege la declaració, i la sanció que apliquen… És desconeixement total de l'article 390 del Codi penal, que és el que tracta sobre la falsedat en documents públics, que se pot condemnar a presó de dos a sis anys i multa de dos mesos a vint-i-quatre mesos.
I vostés, ¿què?
Vostés diuen: «No, perd la condició de diputat.
» ¡Faltaria més!
No cal que ho diga.

Però, en qualsevol cas, qui pot determinar si un diputat ha fet falsedat en la seua declaració no és vosté ni jo, no és la Comissió de l'Estatut del Diputat, tindrà de ser un tribunal, tindrà d'haver una sentència ferma que aixina ho determine.
I, aleshores, sí se perdria la condició de diputat, però a més, se tindrien les responsabilitats tipificades en el 390 del Codi penal, senyor Blanco.
¿Què fem, senyor Blanco?

Jo, mire, jo crec que té… A vosté el considere una persona treballadora, que se prepara molt bé les qüestions, que les analitza i que les estudia.
Per això, m'atrevisc a dir que vosté no ha fet esta reforma, perquè si vosté haguera fet esta reforma, vosté sap que l'article 5 diu el que jo dic i l'article 8 diu el que jo dic.
I l'article 8 tampoc l'ha reformat.
I l'article 8 també diu que la declaració se presentarà d'eixa manera.

¿Què fem?
¿Fem un desgavell?
Mire, no.
Jo crec que el més raonable és que li votem en contra del que vosté ha presentat.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.
(Aplaudiments)

Senyor Blanco, per a rèplica, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Sí, senyor Maluenda, un desgavell…, un altre desgavell d'intervenció.
Vosté, per una banda, fica el ventilador amb falses acusacions, amb mentides.
I després entra en el filibusterisme de la part contractant de la primera part de l'article 5, de l'article 8, de l'article 10.

Anem a vore.
Primera mentida.
En la Comissió de Govern Interior no es va aprovar per unanimitat.
La síndica del Grup Parlamentari Esquerra Unida va demanar que constara en acta expressament la nostra oposició, perquè, a més, hem sigut els que hem estat demanant que es fera esta reforma del reglament, que teníem ajornada a l'espera de si era possible un consens.
I des del principi, vam dir que no estàvem d'acord.
El senyor Bellver ho sap perquè ho hem parlat en milers de reunions.
I ho sap la premsa i s'ha publicat, que nosaltres estem en contra i que no es va aprovar per unanimitat.
Una mentida.

Segona mentida o falsa acusació, que el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida es gasta els diners donant-li-ho al partit.
Perdone.
El Grup Parlamentari Esquerra Unida està complint absolutament amb tota la normativa.
I els diners que rep del finançament, que han retallat vostés, perquè vostés i vostés retallaren el finançament dels grups minoritaris, es dediquen al treball del grup parlamentari, al treball del grup parlamentari.

A més, vosté porta ací un tema que tampoc té directament a vore, perquè estem parlant de les declaracions de renda dels diputats i diputades.
I me planteja dos altres coses, que si la nostre diputada provincial no ha fet pública la declaració.
I el senyor Rafael Maluenda tampoc, (veus) el senyor Rafael Maluenda tampoc.
(Veus) No.
I el senyor Jorge Bellver tampoc, i la senyora Marisol Llinares tampoc.
I podria citar fins a 54 diputats del Partit Popular que no han fet pública la declaració de la renda.
I la senyora Rosa Pérez, diputada provincial d'Esquerra Unida, farà pública la declaració de la renda, no es preocupe.
Però vosté no l'ha feta ni la farà.
Per alguna cosa serà.
(Veus)

Després diu que jo sóc un privilegiat pel sou que cobre.
(Veus) Anem a vore, jo cobre el sou que vostés han decidit, el sou que vostés han decidit, perquè jo he votat en contra dels pressupostos de les Corts Valencianes.

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor Blanco Giner:

I jo cobre el sou que me pertoca legalment, que vostés han decidit.
(Veus) I després, jo, particularment, així com els meus companys, faig una donació que va superar en l'exercici 2012 els 10.
000 euros anuals declarats a hisenda, perquè jo tinc un règim retributiu que m'obliga a mantindre exactament el salari que tenia prèviament.
I jo cobre el que cobrava com a funcionari de La Generalitat, exactament el mateix.
¿Vosté pot explicar quant cobra realment?
¿Vosté pot fer pública la seua declaració de renda?
¿Vosté ens pot contar què hi ha ací dins, què hi ha ací dins cada mes?
No, no ho conten.
Despeses de representació.

I després ja comencen a dir que si vosté no ha fet esta reforma… Jo ho he dit, esta reforma està inspirada pràcticament de manera literal, amb algunes millores, amb el que està en vigor en Castella-la Manxa i que està complint la senyora María Dolores de Cospedal.
El règim d'infraccions que vosté ha ridiculitzat és el que està en vigor i està aplicant-se en Castella-la Manxa.
El règim de declaracions dels cònjuges, voluntari, voluntari, és el que està aplicant-se i en vigor en Castella-la Manxa.

Per altra banda, jo, de si nosaltres no creiem en la separació de béns, jo li respondria que vostés massa vegades, massa vegades creuen en la separació de béns, utilitzen la separació de béns.
Seria qüestió de vore el patrimoni que es posa a nom d'altres familiars en alguns casos ben famosos i ben coneguts.
Nosaltres no tenim res a amagar.

Després, vosté, que m'acusa a mi de no haver-me llegit el reglament, resulta que no s'ha llegit ni la nostra proposta, senyor Maluenda.
Diu que proposem que se facen públiques les declaracions de la renda dels últims cinc anys.
¿On diu això?
(Veus) No, no.
Jo no he dit això ni la proposta diu això.
Jo dic que proposem que es facen públiques les activitats dels últims cinc anys, les activitats, per a saber a qui ve a representar el diputat o la diputada en les Corts Valencianes, si a la ciutadania que l'ha votat o a l'empresa que li ha estat pagant.
A qui, a qui representa?
És molt interessant vore on van els polítics quan acaben la seua carrera -Felipe González, José María Aznar, Elena Salgado, etcètera, etcètera-, però també d'on vénen alguns d'ells quan arriben al parlament.
Quins interessos van a defensar.
Si és que a la millor estan representant interessos, com hem vist abans, de les elèctriques i no dels consumidors, no dels ciutadans i les ciutadanes.

I, per últim, ¿sap vosté que recentment, el 13 de febrer de 2013, s'han fet públiques les declaracions de la renda de tots els diputats del Partit Popular?
Estan penjades en la pàgina web del Partit Popular i estan penjades en la pàgina web del parlament.
Però això no ha passat ací, això ha passat a les Illes Balears.
El senyor Bauzá, que és tan de dretes o més que vostés, resulta que sí que sembla que vol trencar amb el seu passat de corrupteles.
I resulta que en junta de portaveus del parlament balear, a proposta del Partit Popular -prèviament altres grups també havien fet la proposta-, i ahí van fer eixa carrera per la transparència que critica tant el senyor Bellver, una carrera jo crec que molt positiva, una carrera en la qual vostés encara no han eixit a córrer.
I per eixa carrera a la transparència, en estos moments, acord de la junta de portaveus…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

….
del parlament balear, a proposta del Partit Popular, totes les declaracions de renda del Partit Popular en les Illes Balears són públiques.
¿Per què allí sí i ací no?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

¿Què han d'amagar vostés…?
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.
(Aplaudiments)

Senyor Maluenda.

Senyories, per favor.
(Veus) Senyories, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyor Blanco, jo no dic que siga il·legal que vostés lleven tots els diners al partit.
El que dic és que es gasten en el que volen i eludixen el control de la cambra.
¡Jo vullc saber també en què se gasten vostés els diners!
(Aplaudiments) ¿On està eixa transparència que vostés pregonen, on està eixa transparència?

Mire, i vosté diu que si jo… El senyor Torró tampoc ha penjat la seua declaració en la web i no crec, i no crec que tinga res a ocultar.
Fixe's vosté.
I no crec que tinga res a ocultar.
(Veus) No apareix.
No apareix perquè ho he estat comprovant.
I no crec que per això el senyor Torró tinga res a ocultar.
¡Faltaria més!

I la senyora Rosa Pérez…, la senyora Rosa Pérez tampoc l'ha penjada.
I no obstant, és la que està demanant en la diputació lleis de transparència.
(Veus)

Mire, i quant a la meua, mire, si vosté vol, jo repartisc la meua en el camp de Mestalla.
Fixe's vosté.
(Rialles i aplaudiments) Aixina de clar, aixina de clar.
¡I aquí no tinc ningun inconvenient, aquí no tinc ningun inconvenient!

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

Mire, mire, és un autèntic desgavell la llei.
Hi ha un moment que vosté, en el punt 12, està… Atenga, per favor, i aixina, com dia el senyor Ortuño…

El senyor vicepresident primer:

Silenci, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

…alguna cosa aprendrà.

Mire, vosté en el punt 12 parla del dret a la publicació gratuïta de la declaració d'activitats -que jo m'he referit a la declaració d'activitats de cinc anys abans-…, però quan parla de la declaració d'activitats de la parella, de la dona o dels fills, està dient que tenen la publicació gratuïta en el BOC si no han exercit el dret del punt 9.
Llija vosté el punt 9 a vore què té a vore amb el 12.
No té res a vore, no té res a vore.
No, no.
És que el que vosté planteja és el que vosté escriu, no el que diu.
Aquí el que estem discutint és el que vosté, negre sobre blanc, ha escrit.
I això és el que s'ha publicat, i això és el que si li votem a favor, és el que anirà endavant, no el que vosté interpreta aquí i mos conta.

Cal ser més clars, senyor Blanco.
Una cosa és pregonar i una altra cosa és donar blat, que ja estem acostumats i sabem vostés el que són capaços de fer.
Exigir el màxim als altres, però «mosatros, si podem, anem a eludir el control de Les Corts, que no sàpien en què mos gastem els diners».
Tots els diners van a Esquerra Unida, que és legal, però també obliga el reglament que eixe gasto que vostés fan amb eixos diners, que passe pel control de la Mesa de Les Corts.
I vostés això ho eludixen.
Vostés poden saber en què mos gastem els diners mosatros, o el Grup Socialista o el grup tal, però mosatros no podem saber en què se'ls gasta el seu grup.
Perquè, clar, és que és el partit el que els gasta.
¡Ah!
, molt bé, però són diners que se donen per a funcionar el grup parlamentari.

Transparència.
¿On està la transparència si eludixen eixe control?
Clar, eludixen eixe control.
Vostés tenen l'obligació de donar compte a la Mesa de Les Corts…, no de dir: «El mes de tal, transferència de equis miles de euros.
» No, no.
El detall desglossat de com han gastat eixos diners.
El detall desglossat en què se gasten els diners de Les Corts, els diners dels ciutadans valencians.
Vostés d'això no volen saber res, no volen saber res.
Tot al partit.
Perquè mosatros tenim un acord, el partit mos paga no sé quants… Mire, vosté arreplega 61.
000 euros, eh?
, que no és una broma amb el que està caent, senyor Blanco.
61.
000 euros perquè vinga aquí i que diga les coses que diu, jo m'ho pensaria un poquet abans de dir (veus) eixos…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco…

El senyor Maluenda Verdú:

No, no.
Sí, sí.

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

El senyor Maluenda Verdú:

Vosté diga-ho amb la màxima llibertat que estic dient-ho jo, amb la mateixa llibertat.
Vosté cobra més de 61.
0000 euros…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco…

El senyor Maluenda Verdú:

…a l'any.
Rep, rep.
(Veus) Clar que sí!
Senyor Torró, vosté faça la declaració ans de parlar, per favor!

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, per favor!

El senyor Maluenda Verdú:

Per favor!
Però, ¿açò què és?
(Aplaudiments) Què, que no els agrada, ¿eh?
, no els agrada, no els agrada que parlem d'estes qüestions.
No, no.
Per a vostés és molt fàcil tirar la pedra i després amagar la mà.
Però quan els tornem la cantalada, resulta que diuen que no és veritat, que sí tal… Mire, és veritat, el que jo li he dit és veritat.
Vosté guanya més de 61.
000 euros, el senyor Torró no ha penjat la seua declaració de renda en la pàgina web.
I vostés eludixen el control de Les Corts, dels diners que reben per a funcionar el grup parlamentari.
Aixina és, vullga vosté reconéixer-ho o no reconéixer-ho.
(Veus) Això és veritat…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco…

El senyor Maluenda Verdú:

…senyor Blanco.
I la meua declaració de renda, quan vullga, (veus) en el camp de Mestalla la repartisc.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, per favor.

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Gràcies, senyor Maluenda.

Per a fixar la posició del Grup Compromís, senyor Ferri té la paraula.

Demane silenci a les seues senyories per a escoltar les intervencions i respectar-les com se mereixen tots els intervinents.
Moltes gràcies.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor Maluenda, encara no m'ha quedat clar si al final van a fer-la vostés pública la declaració de la renda o no.
Encara no m'ha quedat clar, però bé… (Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor.

El senyor Ferri Fayos:

Miren, vaig a començar llegint dos titulars de la premsa valenciana dels últims mesos.
El 28 de gener, Las Provincias, de 2013: «El caso Bárcenas empuja al Partido Popular de Les Corts a revelar sus sobresueldos.
» Senyor Maluenda, deixe'm intervindre.
«Varios dirigentes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
consideran insostenible la opacidad en el reparto de los diputados y ayudas a los grupos.
»

El segon és del 9 de juliol, del diari Información: «La contabilidad del PP destapa sobresueldos millonarios en las Cortes.
Los parlamentarios populares -vostés- se repartieron casi medio millón de euros durante el ejercicio 2011.
» Per tant, (remors) entenem el context en què es presenta la proposta.
El context és el d'una desconfiança cap a una classe dirigent que s'ha estat enriquint a costa dels diners que haurien d'haver estat destinats a altres menesters, per exemple, amb diners provinents de donacions il·legals, com suposàvem que ha fet el Partit Popular estatal, o amb diners provinents de subvencions als grups, com ha passat a estes mateixes Corts Valencianes.

La proposta que estem debatent es centra en la declaració d'activitats, declaració de béns i declaració de rendes dels diputats i diputades.
Des de Compromís estem d'acord en complir un plus de transparència, en això estem d'acord, per això ho apliquem nosaltres mateixos i poden consultar en la nostra web els nostres salaris, la nostra declaració de la renda, en l'apartat de transparència ho poden trobar tot, les nostres dades fiscals.

Ara bé, no ens enganyem, la corrupció no s'evita amb la declaració, amb la publicació de les declaracions de renda.
Això diuen, per exemple, l'organització per la lluita i la transparència Acces.
info.
Açò no és la panacea i no pot servir com a placebo en la lluita contra la corrupció.
Per posar un exemple, els diners de la trama del Partit Popular i Bárcenas no apareixen a les declaracions de la renda, perquè són diners en negre; les activitats il·legals o irregulars no apareixen en els documents que s'exigeixen, i això ho hem de tindre en compte.

Allò més important és que cada euro públic estiga controlat i justificat, perquè, per exemple, ¿per què permetem al senyor Fabra cobrar el plus de residència a València mentres viu a Castelló?
¿Per què es pagaven dietes estratosfèriques en els consells d'administracions del port?
¿Per què es podien pagar «huevos Kinder», compres en supermercat -els pitets aquells que es compraven- i sopars amb diners de la caixa fixa de les conselleries?

Hem d'atacar l'arrel de la corrupció, que és, sobretot, la manca de control i la discrecionalitat en la utilització dels diners públics, a Les Corts, als governs i a tot arreu.
Però és que, a més, com ja he dit en altres ocasions, la transparència ha d'anar més enllà del tema econòmic.
¿Quantes iniciatives presenta cada diputat i diputada?
¿Quines són les agendes de diputats i diputades?
¿Quin ha sigut el vot, el sentit del vot, de cada diputat i diputada en cada proposta?
També és transparència i és informació que segurament a la ciutadania li pot semblar molt interessant per a fer-se una idea de com utilitza el seu temps, els seus diners, el seu escó, cada diputat i cada diputada.

Quan comences a rascar t'adones que cal una reforma global d'este reglament.
Considerem necessari, per tant, obrir el debat, i per això votarem a favor de la presa en consideració d'esta proposició, però, ara bé, si passa este tràmit, ja els puc anunciar que Compromís presentarem esmenes, i una molt important, (veus) eliminar la pèrdua de condició de diputat o diputada com a sanció.
No podem consentir ni acceptar ni aplaudir que la majoria puga expulsar els diputats de la minoria de Les Corts, siga amb l'excusa reglamentària que siga.
Amb la reforma que es proposa, tres cinquenes parts d'una comissió podrien fer que un diputat o diputada deixara de ser-ho, i això, des del nostre punt de vista, és inconstitucional, perquè vol dir que una majoria parlamentària pot anul·lar l'elecció del poble, i l'elecció del poble només la pot anul·lar o revertir el poble o, en cas de condemna, la justícia.

En canvi, la proposta que es planteja és una arma molt potent contra les minories.
Coneixent els precedents que tenim en estes Corts de diverses sentències dels tribunals per vulnerar els drets de diputats i diputades de l'oposició, no ens podem permetre donar-los una altra ferramenta.
Per això ja els anuncie que votarem a favor de l'admissió d'esta proposició, perquè considerem que és bo tractar el tema i mantindre obert el debat de transparència en Les Corts, i també els anuncie que, si és admesa, presentarem les nostres aportacions i esmenes al contingut, i esmenes, algunes d'elles, amb molta profunditat per a poder donar suport al tràmit definitiu.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Miguel Ángel Guillén.

Senyories.
.
.
Senyor Ferri, pregue ocupe el seu escó, si és tan amable.

El senyor Guillén Galindo:

Bien, gracias, señor presidente.

Curiosa coincidencia la de hoy, que estamos aquí, en estas Cortes, en este hemiciclo, hablando de honestidad y de trasparencia en esta cámara, y al mismo tiempo se ha iniciado un juicio oral en Castellón por corrupción, después de diez años de instrucción, (aplaudiments) nueve jueces y cuatro fiscales.
Y, además, a una persona a quien Rajoy.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor Guillén, señor Guillén.
.
.

El senyor Guillén Galindo:

.
.
.
lo definió como un ciudadano ejemplar.

El senyor vicepresident primer:

¡Señor Guillén!
, le ruego vaya (veus) a la cuestión.

El senyor Guillén Galindo:

Bien, seguramente con medidas como la propuesta ahora les habríamos ahorrado no poca faena a los jueces penales y, sobre todo, en esta comunidad, donde el colapso en los juzgados por asuntos de corrupción alcanza cotas alarmantes y la desconfianza en la política y los políticos conduce a una desafección generalizada de la política entre los valencianos.
Y me ciño a la modificación reglamentaria que se presenta.

Ya se ha dicho que sigue el modelo de Castilla-La Mancha y es una reforma muy similar a la que nosotros contemplábamos cuando propusimos, a finales del año pasado, una reforma completa del reglamento.
Es por eso que no tenemos ninguna duda en que la vamos a respaldar.
Pero, hoy, casi un año después de aquella iniciativa de modificación reglamentaria, pensamos que esta modificación se queda corta y que es insuficiente.
Por eso tenemos interés en que se tramite, también para poder enmendarla y poder mejorarla.

La propuesta que presenta Izquierda Unida amplía sensiblemente, es cierto, el deber de información de contenido económico que el parlamentario debe de presentar ante los servicios administrativos de la cámara.
Como novedad incluye la obligación de presentar el IRPF y la declaración de patrimonio.
Pero, al contrario, y llamo la atención sobre eso, de lo que sucede con las declaraciones sobre actividades, bienes y rentas, que sí que se publicarán en el boletín oficial de las Cortes o en el diario oficial de la Comunidad Valenciana y en Internet, según la propuesta, el IRPF y de patrimonio simplemente serán custodiadas por el letrado mayor y no publicadas.
Por eso nos parece insuficiente en los tiempos actuales, y el Grupo Socialista quiere ir mucho más lejos, y propondríamos, vía enmienda.
.
.
, aquí se ha hablado del acuerdo de la junta de portavoces del Parlamento de Mallorca: nosotros queremos, vía enmienda, proponer y presentar el modelo seguido en Extremadura, señores diputados, que ha sido aprobado a principios del verano y con el voto favorable del Partido Popular, no sabemos si por efectos de las calores del momento.

En esa propuesta se impone la publicación obligatoria de la declaración de la renta de todos los diputados en la página web de la asamblea parlamentaria de Extremadura, y ha sido apoyado, insisto, con los votos del Partido Popular, algo que aquí ya hacemos los diputados socialistas y la mayor parte de la oposición.

Miren, señores del Partido Popular, olvídense de sueldos, de sobresueldos, de simulación de despido, de indemnización en diferido y de otros eufemismos similares que utilizan.
Ahora tienen una ocasión de oro para aportar, por una vez, un pequeño grano de arena a favor de la trasparencia y la regeneración democrática.
Y, por otro lado, no estarían haciendo más que cumplir con sus propias normas internas, que yo me he leído y no sé si ustedes lo han hecho.
Me estoy refiriendo al código ético, por ejemplo, del Partido Popular, nada menos que del año 1993, al código de buenas prácticas del Partido Popular, presentado en 2009, nada menos que por Ana Mato, y que (inintel·ligible) .
.
.
volvió a presentar y a revender como nuevo en 2013.

En estos textos se habla con frecuencia de trasparencia, de ética, de responsabilidad, de autoexigencia, de integridad, de ejemplaridad, de honradez.
Incluso en el último congreso de ustedes, el decimoséptimo, Alberto Fabra, en su ponencia de estatutos, (inintel·ligible) .
.
.
ponente, decía que el PP diera pasos decididos adelante en pos de una mayor trasparencia, una defensa sin fisuras de los fundamentos éticos de la actuación política, y un exhaustivo esfuerzo de conexión con el conjunto de la sociedad española.
Y en otro momento añadía que se predicara con el ejemplo.
Lo decía Alberto Fabra, presidente de La Generalitat y presidente de ustedes.
O, la semana pasada, él mismo, el debate de política general, en el que el presidente de esta comunidad habló de regeneración democrática, y para ello lo hacía basándose en los principios de ejemplaridad y de trasparencia.

Señores del Partido Popular, no tienen más remedio en esta ocasión que cumplir con sus propias normas, hacer caso a su presidente, que lo ha reiterado hasta la saciedad, y predicar, como el proponía, con el ejemplo, que no es otra cosa que apoyar esta indubitada, aunque consideramos insuficiente, medida de trasparencia.

Miren, los socialistas lo vamos a hacer, sin ninguna duda, con firmeza, y lo vamos a hacer por convencimiento, por responsabilidad, por honestidad, pero, sobre todo, por coherencia, la que ahora les pedimos y les demandamos a ustedes.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Guillén.

¿Per a què demana vosté la paraula?

El senyor Blanco Giner:

Per a replicar afirmacions que han fet els representants del Grup Compromís i el Grup Socialista respecte d'este debat.

El senyor vicepresident primer:

Hi té vosté dret, efectivament.

El senyor Blanco Giner:

Simplement dir.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Un moment, un moment.

El senyor Blanco Giner:

¿Sí?

El senyor vicepresident primer:

Sí, sí.

El senyor Blanco Giner:

Agraïm el recolzament per part dels dos grups, i simplement puntualitzar: la declaració de rendes que se proposa en esta reforma reglamentària i que està en vigor en Castella-la Manxa és molt més detallada que la declaració de l'IRPF que se pot fer pública en la pàgina web, com s'ha penjat en Balears, en Extremadura o com hem fet pràcticament tots els diputats de l'oposició.
Garantix molt més indicar la procedència de cadascuna de les rendes que simplement fer pública la declaració d'hisenda.

Per això nosaltres fem esta proposta, de manera que la declaració que se presenta a hisenda servisca per a comprovar la veracitat, o almenys la correspondència amb el que es declara a hisenda, del que s'ha de detallar a Les Corts, que hauria de ser molt més transparent encara.
Per això, respecte a l'afirmació que voldrien anar vostés més lluny, crec que s'equivoca.

I, en segon lloc, (remors) respecte al règim sancionador per al fet que no se presente la declaració de béns, activitats i rendes, s'oculte o se falsege, dir-li al representant del Grup Compromís que si simplement s'establixen obligacions i no hi ha conseqüències del seu incompliment, no podem garantir (veus) que això és produïsca.

Ací ja és prou que no podem sancionar, perquè entra dins del joc parlamentari, les mentires, les intoxicacions, les falsedats que, per exemple, ha estat abocant el senyor Maluenda en la seua intervenció, (veus) però quan una persona.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
no presentara la seua declaració, el que nosaltres proposem és, (remors) que si no la presenta en termini, siga una infracció lleu, i la sanció és apercebiment; (veus) si després de ser requerit, en el termini d'un mes continua sense presentar-la, que siga una infracció greu, que simplement seria la publicació en el diari oficial del nom dels infractors i la infracció comesa; (remors) però, si després de tot això, una vegada ha sigut sancionat ja com a infracció lleu i com a infracció greu, (remors) una persona d'estes Corts continua sense voler donar a conéixer els seus béns, activitats i rendes, hauríem de fer complir el reglament, i si era un requisit per a accedir a la condició de diputat i diputada, en cas que l'haja falsejat o ocultat, eixa hauria de ser la sanció, que, per altra banda, està en vigor en Castella-la Manxa i no ha generat cap problema, perquè és la garantia que se complisca allò que diu la norma.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Bé, finalitzat el debat, passarem a la votació d'este tercer punt de l'orde del dia.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 42; vots en contra, 47.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre l'accident de metro ocorregut a València el 3 de juliol de 2006, a l'objecte d'investigar i conéixer nous elements que poden donar una visió diferent sobre els fets i variar les conclusions a què va arribar la primigènia comissió, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
921, BOC número 184), a la qual s'acumulen la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 62.
220, BOC número 184) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
500, BOC número 184)

El senyor vicepresident primer:

Passem al quart punt de l'ordre del dia, la proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre l'accident de metro ocorregut a València el 3 de juliol de 2006, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb el registre d'entrada número 61.
921, acumulada a altra presentada pel grup parlamentari d'Esquerra Unida amb registre d'entrada número 62.
220, i acumulada també a la presentada pel Grup Parlamentari Compromís amb el registre d'entrada número 62.
500.
(Remors)

Per al torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre senyor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyories, vull començar fent una salutació especial als membres de l'associació de les víctimes del metro i donar-los les gràcies per la seua lluita, (aplaudiments) tenacitat i constància durant set anys perquè es faça justícia als seus 43 familiars morts.
Ells ens han donat tota la força a nosaltres i han aconseguit despertar la societat valenciana.
Són combatius, valents i lluitadors, i sé que malgrat el seu dolor, no pararan fins que els responsables de l'accident paguen i puguen tancar definitivament el seu dol.
Vull dir-los que, com ells ja saben, en nosaltres trobaran tot el recolzament polític, moral i judicial.
Ànim i endavant.

Senyories, que la comissió d'investigació de l'accident del metro fou una farsa orquestrada pel Consell i el Partit Popular és una cosa que ja tots sabem.
Eixa comissió va mostrar lo pitjor, la pitjor cara del Partit Popular, una conspiració contra la veritat i la justícia de què hui tots ens avergonyim.
Ens avergonyim de tanta maldat, que hui encara continua, igual que ens avergonyim del somriure congelat i cínic del president d'estes Corts, senyor Cotino, en ser preguntat sobre l'accident.

Ens dóna por, senyors del Partit Popular, un polític com este incapaç de percebre, ni sentir la realitat, ni el drama i al que vull recordar-li que la seua obligació, a l'igual que la de Fabra i la de tots vostés, és entrar en raó i buscar la veritat del perquè un 3 de juliol de 2006 varen perdre la vida 43 persones que utilitzaven un servei públic de La Generalitat.

No volem que vostés hui, senyories del Partit Popular, tornen a polsar el botó de la crueltat i de la indiferència, davant el dolor de tants familiars i amics d'aquells 43 morts, davant el clamor de la societat.
Set anys després d'aquell dia, el dia de la gran tragèdia, encara la societat valenciana seguix tenint dret a tota la veritat.
I seguim exigint una nova comissió d'investigació en estes Corts.

Avui, senyories, el vel que ho tapava tot s'ha trencat.
Perquè hui sabem allò que no va voler saber la comissió en Les Corts.
Sabem que va haver amanyo en les respostes dels compareixents, sabem que varen haver-hi quatre, no tres, descarrilaments previs de la unitat sinistrada abans del 3 de juliol de 2006, la de la Font d'Almaguer era la que no es coneixia.

També sabem que s'ometia a la comissió l'informe del director adjunt d'explotació de FGV, elaborat el 15 de setembre de 2005, un any abans del mortal accident, on apuntava que els trens de la sèrie 3.
700 estaven al final de la seua vida útil i posava de manifest que la tracció i el seu control eren de tecnologia ja obsoleta.
Presentaven problemes de manteniment i resultava especialment complicat l'obtenció de repostos.
Tot i finalitzant literalment que «consideramos necesaria la renovación de estos trenes».
Aspectes tots ells, senyories, negats en la comissió per l'aleshores gerent de FGV Marisa Gracia.

Ara coneixem també que el pèrit nomenat per la jutgessa que en el seu informe digué que no constaven incidències prèvies de descarrilaments, el passat 11 de juliol, fa dos mesos, va declarar davant la fiscalia que estes dades no les coneixia en realitzar l'informe, perquè no se li facilitaren per part de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.
Així com tampoc coneixia que 13 dies abans del tràgic accident, el 20 de juny de 2006, s'havia produït un problema de frenat de la unitat sinistrada.
No es coneixia els antecedents de caiguda de vidres i marcs, fet fonamental, ja que este fou el motiu de la majoria dels 43 morts.

Ara també sabem que l'UTA accidentada 3736 va tindre 38 incidències prèvies en els frens que el pèrit no va poder analitzar per desconeixement, perquè FGV no li les passà.
O que tots els bogis del metro accidentat eren de segona mà.
O que estos bogis havien tingut 17 reparacions prèvies a l'accident.
O, la darrere informació obtinguda per este diputat, per mi, que Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana no disposa de les caixes negres, ni el seus registres, de l'accident de Picanya per a poder comparar-los amb l'accident del 3 de juliol.

Senyories, hi ha elements més que suficients per obrir una nova comissió d'investigació.
Per a tots els membres d'esta cambra l'atenció a les víctimes ha de ser igual, siga quina siga la seua condició.
Els recorde a vostés, senyors del Partit Popular, darrere de pancartes recolzant justament, molt justament, víctimes.
Però jo i el meu grup, la societat valenciana, també voldria vore'ls per primera vegada demà a la plaça de la Verge acompanyant en el dolor i la demanda de justícia les víctimes del metro, que també són víctimes.
(Aplaudiments)

Miren, hi ha un refrany africà que diu: les petjades, les huelles, de les persones que caminaren juntes mai s'esborren, es troben darrere de cada rostre ferit, darrere de cada familiar o amic en lluita, darrere de cada somni de justícia que amb tenacitat i coratge pretenem millorar la seguretat de tots, es troben en el crit i en el dolor.

El plor dels afectats hui és el nostre plor, és el nostre dolor i és la nostra demanda de justícia, senyors del Partit Popular.
Volem que la nostra memòria i el nostre cor siguen el suficientment grans per a poder ser lleials amb els morts innocentment, ser comprensius amb els turmentats psicològicament i ser durs, intensament durs, amb els qui com vostés declinen tota responsabilitat.

Sabem que si vostés hui tornen a polsar el botó de la infàmia i la no-transparència que tant pregonen, serà un altre consell d'esquerres el que d'ací a dos anys torne a crear una nova comissió per aclarir tot el que va passar, com en estos set anys han estat fent periòdics com Levante, El País o El Mundo, cadenes com La Sexta o emissores com la Ser, entre moltes altres.
Serà un president de La Generalitat socialista el que allò primer que faça una vegada elegit siga rebre l'associació de víctimes, cosa a la qual s'han negat tant Camps com Fabra.
(Aplaudiments)

Vostés, senyories del Partit Popular, avui, al contrari de les altres 11 ocasions en què hem demanat una nova comissió d'investigació, no es trobaran amb l'obscurantisme del sentit del seu vot.
Hui la societat valenciana ha despertat i clama justícia i exigix la veritat.
Hui els valencians sí que estan pendents del que passe ací i demà, en la plaça de la Mare de Déu, jutjaran el seu comportament i jutjaran el sentit del seu vot, senyors del Partit Popular.

No vagen darrere de la justícia, com estan fent en els casos de corrupció que tenen, i no intenten seguir tapant allò que els jutges pot ser no tarden en desvetllar.
Saben que la fiscalia ha interposat un recurs d'apel·lació contra l'auto del passat 16 de setembre pel que es denegà la sol·licitud de reobertura de llicències prèvies en el que es demana la reobertura d'estes diligències per l'existència de fets nous i altres no valorats.
Fets que han de ser tinguts necessàriament en compte en una altra comissió d'investigació per si foren objecte de depuració de responsabilitats polítiques.

Senyors del Partit Popular, peguen un pas endarrere i deixen de traspassar la línia, en este cas no roja sinó la línia negra, de la indignitat i de la inhumanitat, que és la línia que estan traspassant.

Per a finalitzar, senyories, dir-los que, malgrat els nostres intents, les veus silenciades de l'associació de víctimes vostés mai han permés que siguen escoltades en esta casa, més enllà de per uns breus segons a través d'una gravadora que el president de Les Corts tallà de forma immediata.
Però volem que sàpiguen, volem que sàpiguen que la nostra veu seguirà com un martell exigint la veritat, com un martell exigint la veritat.
Eixa veritat, senyors del Partit Popular, que durant set anys han amagat en l'exercici més gran d'indignitat, baixesa, deshonestedat i infàmia (aplaudiments) que s'ha vist mai en estes Corts.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

En torn a favor té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

En primer lloc, una salutació a l'associació de les víctimes del metro, que són exemple de dignitat i de lluita.

En el Ple de 5 d'octubre de 2011, la síndica d'Esquerra Unida, la senyora Marga Sanz, va intervindre en aquest ple demanant una nova comissió d'investigació de l'accident de metro de València.
En aquell moment va dir: «El que em sembla fora de tot enteniment possible és que un govern, siga del color que siga, es negue a assumir responsabilitats davant un accident del transport públic.
No en cap en el cap que després de cinc anys no sapiguem realment què va passar i que no s'hagen assumit responsabilitats polítiques.
» La senyora Sanz aquell dia va citar Saramago: «Som la memòria que tenim i la responsabilitat que assumim.
» I tornava a citar: «Governar és rectificar, estan a temps de fer-ho -els va dir- rectifiquen i tornen a obrir la comissió d'investigació.
»

D'això fa ja dos anys, en octubre de 2011.
Teníem raons més que suficients, perquè vostés, senyories del Partit Popular, van permetre que aquella comissió del metro, aquell paripé, es tancara de forma absolutament fraudulenta.
Perquè vostés, senyories del Partit Popular, van permetre que se censurara determinats testimonis, de manera que la comissió va quedar copada pels compareixents del Partit Popular i de l'empresa.
No va haver-hi pluralitat.

Teníem raons perquè vostés, senyories del Partit Popular, van permetre que es negara l'estudi dels 48 documents que va sol·licitar l'oposició.
Perquè vostés, senyories del Partit Popular, van impedir l'ampliació del temps de la recerca sobre un cas tan dramàtic, el major accident de metro de la nostra història, reduint-la a trenta dies en el mes de juliol.

Fa un any, el 3 d'octubre de 2012, vam tornar a portar a aquesta cambra l'obertura d'una nova comissió d'investigació.
Aquesta vegada ho vam fer amb la certesa, no solament que van mentir sinó que també van amanyar aquella comissió.
Que Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana va manipular, conjuntament amb responsables de la conselleria d'infraestructures, les respostes d'aquells que van comparéixer en la comissió, demostrant la indecència i la immoralitat de la qual el Partit Popular ha sigut capaç.

Vam parlar del contracte amb HM & Sanchis per assessorar als qui havien d'intervindre, de manera que la direcció de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana no solament va instruir sobre el que els seus compareixents havien de dir a la comissió sinó que el Partit Popular va coordinar les respostes dels membres de la conselleria que van ser citats a la comissió.
Demostrar una coacció, una manipulació i un engany sense límit.

Com a mínim 18 dels 32 compareixents van coordinar les seues contestacions.
Van saldar l'accident més important de metro amb 66 preguntes i respostes amanyades per arribar a la conclusió final que el sinistre no era ni previsible, ni evitable i que d'este no es derivava cap responsabilitat política, doncs, la causa de l'accident havia sigut l'excés de velocitat.
Textual estic llegint del que va concloure aquella comissió.

En la sessió de control del president, el 16 de maig passat, després de l'emissió del programa Salvados, que va remoure la consciència de tot l'estat espanyol amb la indignació i el clam de justícia en el carrer, després d'aquell 3 de maig amb la plaça plena, amb el calor dels valencians i valencianes als familiars de les víctimes del metro, vam tornar a plantejar l'obertura d'una comissió d'investigació, també com vam fer en el debat d'investidura del president Fabra.

Durant set anys no hem parat de repetir, machaconament, que l'accident del 3 de juliol de 2006 va ser imprescindible i inevitable.
Han estat tapant amb mentides les seues responsabilitats, les de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana i les del Consell.
Però, miren, açò avui ja no és creïble.
Avui coneixem el que no va poder conéixer aquella comissió d'investigació.
Sabem que la unitat 3.
700 va tindre incidències de frenat dies abans de l'incident, que van haver-hi descarrilaments previs a l'accident del 3 de juliol de 2006 en la unitat sinistrada, que no hi havia manteniment preventiu, que van saltar les finestres perquè el marc estava apegat amb silicona i els cossos van ser expulsats i triturats.
Que una sola balisa de 3.
500 euros, entre Jesús i plaça d'Espanya, podria haver evitat la bolcada.
I també sabem que van intentar comprar el silenci, el silenci en mig del dolor i de la desesperació.
Sabem moltes coses ja.

Aquest Consell té una responsabilitat política per no haver posat les mesures de seguretat necessàries i té aquest Consell una responsabilitat moral per no investigar amb profunditat l'accident.
Comparen el que van investigar ací, si és que pot investigar, amb el que s'està fent amb el trist accident de Santiago de Compostela.

És que no li cau la cara vergonya a aquest Consell?
És que no s'avergonyixen vostés, senyories del Partit Popular?
És que no se'n adonen que estan cometent un frau democràtic amb les víctimes, amb els seus familiars i amb tots els valencians i valencianes?
Per decència, per dignitat política i per la protecció dels ciutadans i ciutadanes, aquesta comissió d'investigació ha d'obrir-se.

Portem set anys esperant la veritat.
I vostés no poden amagar-se darrere d'una sentència judicial, perquè ací n'hi han responsabilitats polítiques.

Aquesta és la nostra responsabilitat política, la d'aquesta cambra, la d'aquest Consell, la responsabilitat de fer que la veritat isca a la llum.
I aquesta és, bàsicament, la seua responsabilitat, senyories del Partit Popular, que tenen la majoria a aquestes Corts i que depén de vostés.

Perquè ací hi ha dues coses damunt la taula.
En primer lloc, la seguretat actual i futura dels qui utilitzen el transport públic.
Hem de saber el que realment va passar i per què va passar per a prendre les mesures que impedisquen que un accident com aquell torne a repetir-se.
Negar la investigació és posar en perill la seguretat de les persones, és una gran irresponsabilitat.

I, en segon lloc, damunt la taula tenim la justícia que reclama a crits als 43 morts i als 47 ferits, el record dels quals i els seus testimonis ixen al carrer el dia 3 de cada mes, agitant les nostres consciències i advertint-nos que tenim un deute pendent.

Per açò, hui demanem novament l'obertura d'eixa comissió d'investigació de l'accident de metro.
Demanem veritat.
Demanem justícia i reparació per a les víctimes.
I, amb elles, al costat d'elles, exigim seguretat per a tots i per a totes.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

També en torn a favor, i en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada Mónica Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bon dia.

Benvinguts als qui veniu a demanar justícia i veritat.

I, novament, ens trobem en aquestes Corts parlant de l'accident de metro de 2006.

I la primera pregunta que s'ha de fer, davant la negativa tan reiterada.
.
.
Perquè ara pujarà el representant del Partit Popular i ens dirà quantes voltes hem discutit açò, per a escarni i vergonya de vostés.
Perquè si vostés hagueren votat alguna volta a favor de reobrir aquesta comissió de la veritat, no estaríem una altra volta discutint açò.

Però la primera pregunta que un se fa, davant les seues reiterades negatives, senyories del Partit Popular, perquè una comissió d'investigació parlamentària depure les responsabilitats de l'accident de metro a València en què van morir 43 persones i hi hagueren 47 ferits, és: ¿per què serveix una comissió d'investigació en les Corts Valencianes?

Doncs, bé, senyories, una comissió d'investigació parlamentària no pretén suplir l'ordre judicial -que és el que ens dirà ara el Partit Popular- que, com a poder independent, ha de portar el seu propi camí i, de fet, ahí estan els intents de la fiscalia de reobrir el cas.

Una comissió d'investigació parlamentària ha de cenyir-se a l'àmbit polític, on vostés i els seus governs han fracassat estrepitosament.
I l'objectiu ha de ser aclarir què ha passat i, si escau, les responsabilitats polítiques depurar-les.
I, a la vista dels errors comesos, fer propostes als parlaments i al govern perquè aquestes no tornen a repetir-se.
I, evidentment, en cas que d'eixa comissió se deduïsca que hi ha hagut algun delicte, òbviament, passar-ho a la fiscalia i al poder judicial.

I, ¿de veritat vostés, senyories del Partit Popular, em van a dir que això no és necessari, amb tot el que ha succeït al voltant de l'accident en el transport públic valencià el 3 de juliol de 2006?
¿De veritat no és necessària una comissió d'investigació, després de tot el que hem sabut després d'haver-se tancat aquella comissió de la vergonya que vostés van organitzar ací?

Han passat moltes coses, senyories, entre altres, lamentablement, un altre accident ferroviari, més greu que el de 3 de juliol de 2006.
I estem veient com les coses s'estan fent de manera diferent.
Estem veient com s'estan depurant responsabilitats, com la justícia està menejant-se, com la fiscalia està menejant-se, com en l'empresa de Ferrocarrils s'està investigant què ha passat, com no han desaparegut les caixes negres.
.
.
Tot el contrari del que va passar ací.

¿Hui vostés pensen afirmar, novament, que no cal investigar què va passar, quan en esta casa es van produir declaracions falses, una darrere l'altra, preparada per una empresa de publicitat, HM & Sanchis Consultores de Comunicación, SL -sí, senyor Maluenda; el mal és que està prescrit, eixe delicte està prescrit-, contractada amb diners de tots els valencians, dirigida per un senyor anomenat Jorge Feo -feo, feo el que van fer- que es dedicava a escriure articles d'opinió a la premsa, defensant la meravellosa gestió de la senyora Marisa Gracia, nomenada pel Partit Popular com a directora de FGV -segurament, els articles formaven part de l'acord?

Doncs, nosaltres discrepem.
Si vostés pensen que després de tot això no és necessari investigar, és que vostés estan ocultant moltes coses.
Nosaltres creiem que sí és necessari investigar si va ser la mateixa Marisa Gracia qui va organitzar el trist teatre que es va produir al parlament o l'ordre va venir a instàncies més elevades, ¿del president del Consell, potser; del vicepresident; de qui?
(Veus) Ah!
, vosté ho sap?
Té la bola de cristall, senyor Maluenda?
Està vosté hui actiu, eh!
.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

Per favor,.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
està vosté hui actiu.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
senyor Maluenda.

La senyora Oltra Jarque:

Qui va manar ocultar les proves i arreglar les declaracions?
(El senyor Maluenda diu: «Vosté ho sabrà, que està dient-ho.
»)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Maluenda, per favor, li pregue silenci.

No establisquen diàleg, senyories, si és possible.
Senyora Oltra, dirigisca's vosté a la cambra si és.
.
.
(Veus)

La senyora Oltra Jarque:

Estic callada, eh!
, senyor president.
En este moment estic callada.
És el senyor Maluenda qui té incontinència verbal hui.

El senyor vicepresident primer:

Per això li he cridat l'atenció, senyor Oltra.
Però.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

Moltes gràcies.
Li ho agraïsc.

¿Qui va manar ocultar les proves i arreglar les declaracions que es van produir ací i que, a més, totes les preguntes el diari El Mundo les va publicar en el seu dia?

¿Qui va vetar en la comissió amb les actes del comité de seguretat que proven la perillositat de la revolta i les denúncies dels sindicats al respecte?
Qui va vetar eixa documentació?

¿Qui va ordenar fer desaparéixer el llibre d'avaries, amb tres còpies en paper, i esborrar les dos còpies informatitzades en dos ordinadors diferents?
Ai!
, a què me sona açò?
Són vostés experts, eh!
, en esborrar ordinadors.

¿Qui va decidir amagar els tres descarrilaments previs de l'UTA 3.
736, un d'ells a trenta quilòmetres per hora, com hem sabut en el mes de maig d'enguany?

¿Qui va decidir que el pèrit no tinguera tota la documentació que necessitava per a fer un peritatge amb consciència, segons el seu leal saber y entender?

¿Estava el president d'aquella comissió d'investigació en connivència amb l'estratègia de la senyora Marisa Gracia per a impedir conéixer la veritat de l'accident?
(Veus)

¿Per què es va reduir tant la durada de la comissió?
¿És per això que es va mantenir el control, per part del PP, en tot moment sobre la comissió, impedint que se produïra una veritable investigació, impedint l'aportació de tècnics de l'oposició, vetant aportació de documents i convertint en un paperot la investigació d'un accident en transport públic, competència del govern autonòmic, causant 43 morts i 47 ferits?

¿Em diran que no és digne d'investigar que feia, llavors, el conseller d'agricultura, el senyor Cotino, de porta en porta dels familiars de les víctimes, comprant subtilment el seu silenci i perdó a canvi d'allò més anhelat pels valencians, un lloc de treball?

¿Per què no es va coordinar un servei d'assistència mèdica per als 47 ferits de l'accident fins l'alta definitiva?

¿Van hui a dir que, políticament, aquestes qüestions no són prou rellevants per a vostés per a ser mereixedores d'una comissió d'investigació?

Són les qüestions polítiques les que volem que s'aclarisquen.
Perquè en aquesta casa es va produir un frau als ciutadans, un frau a la representació dels valencians i, el que és pitjor, un frau als familiars de les víctimes que no han deixat el seu afany de saber què va passar, per què se'ls va negar la veritat i se'ls seguix negant a dia de hui, set anys després.

Tots, però especialment ells i elles, tenen dret a saber què va passar, qui va organitzar el frau i per què, què volien amagar.
Perquè si la veritat no era incòmoda, senyories del Partit Popular, per què la van ocultar?

¿Què els va portar a necessitar dels serveis d'una empresa de màrqueting per a preparar unes declaracions en una comissió parlamentària, si vostés no tenien res que ocultar?

¿Quines són les veritats incòmodes que de cap manera podien ser revelades en la comissió parlamentària?

¿Què oculten vostés encara: que els trens estaven en mal estat, com diu l'informe de 15 de setembre de 2005, un any abans de l'accident, i havien d'haver sigut retirats; que en una simple reprogramació de la balisa s'haguera evitat la mort de 43 persones i ferir-ne 47; que l'accident era evitable; que van fer desaparéixer proves judicials, com el llibre d'incidències?

Però tot això hui ja ho sabem, gràcies als mitjans de comunicació.
Gràcies al programa de Salvados, que Jordi Évole va dedicar a l'accident, ara ho sap a més tota Espanya.

Però què més estan ocultant?
¿Per què vostés seguixen tenint por a que preguntem més, a que indaguem més, si ja fa quasi set anys?

¿Per què se neguen sistemàticament que s'investigue la veritat, si gran part de les coses ja se saben?
Què és el que encara no se sap?

Perquè la bola de la mentida que vostés han muntat i de la manipulació és cada dia més gran.
I això és el que passa amb les mentides, senyories del Partit Popular, que, al final, un no les pot controlar.
¿No els van ensenyar a casa que no se mentix?
¿No els van ensenyar que les mentides tenen les potes molt curtes?

Tampoc les famílies de les víctimes es cansaran de reivindicar el seu dret a saber la veritat, de lluitar per saber fins on arriba la responsabilitat de cadascú en l'accident en què el seu pare, la seua mare, la seua germana, el seu germà, el seu fill va perdre la vida.

Perquè vostés avui no poden garantir que un accident d'aquesta envergadura no torne a passar, precisament per la seua bola de mentides.
Aquesta és una de les conseqüències que el Consell del Partit Popular s'haja esforçat més en tapar la veritat que en reparar els possibles perills d'un nou accident.
I això també els preocupa a les víctimes, perquè si alguna cosa volen, ja que no poden tornar-los els seus familiars, és que una cosa com esta no torne a passar mai més.

Fins i tot, van intentar canviar-li el nom a l'estació per a tapar, fins i tot esborrar el nom de la història de l'estació del fatídic accident.
I, només per la pressió ciutadana, vostés van haver de cedir i deixar-li el nom de Jesús que vostés volien esborrar.

Aquesta és la seua estratègia: tapar, tapar i tapar.
Però qui els anava a dir que s'anaven a trobar a una gent que no es rendia i, a més, s'anaven a trobar amb grans periodistes que no han deixat que la cosa caiga en l'oblit i amb uns valencians que no obliden ni desistixen en el seu afany de saber la veritat, i demà tornaran a omplir la plaça de la Mare de Déu, encara que vostés se tapen els ulls, se tapen les orelles i el seu president s'amague perquè ja no pot eixir al carrer.

L'afany dels familiars i les víctimes hauria de ser l'afany d'estes Corts que representen el poble valencià, hauria de ser l'afany del govern valencià, hauria de ser l'afany de qualsevol demòcrata que se pree.

Però vostés continuaran amb la seua infàmia, probablement, prement hui el botó.
Però, en tot cas, aquesta cambra algun dia, més prompte que tard.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-acabe, senyor president- més prompte que tard, no se'n pujarà al pitjor dels trens, que és el tren de l'oblit.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a exercir el torn en contra, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Buenos días.

En primer lugar, decir que el Grupo Parlamentario Popular, de nuevo, desde lo más profundo de nuestro corazón, con toda nuestra sinceridad, queremos hacer llegar nuestro dolor y nuestra solidaridad hacia las víctimas del metro y sus familias.
Les envío nuestras condolencias más profundas y el mejor de nuestros deseos para el futuro, con un abrazo fuerte, cargado de cariño y de un enorme respeto siempre.

Señorías, ni mi grupo ni el Consell al que apoyamos está aquí para que se le difame, para que se digan falsedades, para que se le hagan reproches infundados, cuando no falsos, para que se digan insidias y mucho menos para que se dude de nuestra humanidad, solidaridad ni de nuestros valores.

No vale venir aquí a lanzar preguntas al vacío, hablando de quién mandó ocultar pruebas, quién organizó el fraude, qué tipo de connivencia tenía el presidente de la comisión con no sé quién, (aplaudiments) …

El senyor vicepresident primer:

Señoría, un momento.

Señor diputado, (inoïble)…

El senyor Castelló Sáez:

Sí, sí, sí.
Estoy esperando.

El senyor vicepresident primer:

Ruego…

Señorías, se ha advertido reiteradamente, como se hace siempre, a todos los señores que acuden a las tribunas, que no se puede hacer ningún tipo de manifestación.
Lo dice así el artículo 107 del reglamento que tengo la obligación, como presidente de la cámara, de aplicar.
Y que, en caso de efectuarse algún tipo de manifestación, de aprobación o desaprobación, se debe abandonar la cámara.

Por tanto, ruego a los servicios de la cámara que procedan.
(Veus)

Por favor, señorías, por favor, señorías, les ruego respeten el curso de estos debates que está siendo razonablemente atendido por todos en un silencio respetuoso hasta ahora.
Ruego que podamos finalizar el debate en las mismas condiciones porque, entre otras cosas, es nuestra obligación también como parlamentarios.

Por lo tanto, señor diputado, continúe con su intervención.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Decía que aquí solo se ha venido a lanzar infundios e insidias contra nuestro grupo, contra el gobierno, tampoco sé muy bien contra quién porque, realmente, ¿de qué hablamos?
Cuando ustedes dicen, «¿quién mandó ocultar pruebas?
», «¿quién organizó un fraude?
», «han tapado la verdad», ¿de qué nos están hablando?
, ¡oiga!
, ¿de qué nos hablan?
Y más, cuando resulta que hay tres autos judiciales de un juzgado de instrucción, un auto de la audiencia resolviendo el recurso, incluso, uno del Constitucional inadmitiendo un recurso por vulneración de derechos.
¿De qué nos están hablando?

Quince días después del auto en el que el juez, sobre todos y cada uno de esos hechos que han hablado ustedes y que puso en conocimiento el fiscal del juzgado de instrucción para reabrir el caso, se ha manifestado y lo ha hecho de una forma, además, durísima, durísima.

Pero, además, decía que mucho menos tenemos la voluntad de entrar a ese tipo de debates con los grupos de la oposición si esos dardos vienen lanzados por ellos cuando ya es la enésima vez que lo realizan, para sacar jugo de un triste y un desgraciado accidente como el del metro, ahí no tienen ningún rubor, y para obtener un rédito político con toda claridad pero de una forma ruin, de una forma irresponsable y de una forma deshonrosa.
Yo, nuestro grupo se remite a los hechos, señorías, no a las insidias, a los hechos.

Ustedes, por lo tanto, señor Signes, posiblemente, cuando aprieten el botón, aprieten el botón de la demagogia, de la insidia y de la infamia hacia personas que está más que claro que nunca han tenido ninguna relación con este expediente, con este asunto del accidente del metro, y al que ustedes ¡sin ninguna prueba!
, ¡sin ninguna razón!
, les quieren hacer responsables de forma gratuita.

Siempre hemos demostrado nuestra predisposición a colaborar con la justicia, ¡siempre!
Y hemos dicho que si hubiera nuevos datos relevantes para reabrir la causa seríamos los primeros en apoyar la actuación, incluso el Consell aprobó en mayo un acuerdo en ese sentido.

¡No se puede ser más claro!
, señorías.
¿Saben lo que pasa?
Que es que la realidad es la que es, y es que ha habido un archivo de todas las cuestiones que ustedes plantearon hace unos meses, y todas esas cuestiones de las que ustedes hablan, el juez instructor, la jueza, los desbarata uno detrás de otro; es que hay asuntos de los que hablan que estaban en el expediente, es que hay muchos asuntos de los que hablan…, es que cita, incluso, artículos… perdón, el folio en el que estaban situados dentro del expediente.
Es que uno detrás de otro desmonta todos esos argumentos.

Y les decía que lo que sucede es que la realidad es que aquí hubo un accidente, lamentablemente -como decía en la camiseta que nos enseñaba- con 43 muertos y 47 heridos que sentimos (veus) como el que más,…

El senyor vicepresident primer:

Señoría.

El senyor Castelló Sáez:

…pero no como dice usted «cero responsables».

El senyor vicepresident primer:

Señora Oltra, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

Ahí es donde se equivocan.
No, no, no, no, no hay cero responsables,…

El senyor vicepresident primer:

Señora Oltra, por favor.

El senyor Castelló Sáez:

…hay un responsable de este accidente,… (la senyora Oltra Jarque parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor vicepresident primer:

Señora Oltra.

El senyor Castelló Sáez:

…hay un responsable de este accidente, lo dice el auto judicial que, por cierto, dice lo mismo que dijo esta comisión de investigación, no hay cero responsables, hay un responsable que, efectivamente, y desgraciadamente, falleció en el accidente.

Eso es lo que dicen todos los informes emitidos, eso es lo que dicen todas las resoluciones judiciales, eso es lo que dice, incluso, la fiscalía.
Y no estoy hablando de un informe que es que resulta que encargara la conselleria de infraestructuras.
¡No, no!
, estoy hablando de informes hechos por universidades de Madrid, de Barcelona, de Valencia, de técnicos de Adif, de personal del ministerio, estoy hablando de informes realizados por el propio perito judicial que nombra el juzgado.

Esos son los que dicen que hay un responsable, como sucede en miles de ocasiones, no con esta gravedad, como es lógico, en nuestro país durante todo el año, que hay accidentes que tienen un responsable porque hubo una negligencia clarísima de una persona que hizo circular ese vehículo, ese tren, ese metro, al doble de velocidad permitida y que fue la que causó el accidente.
¡Es que esa es la realidad!
¡Es que esa es la verdad!
Es que el resto son cuestiones que ustedes plantean que no tienen ningún arraigo con los hechos.
¡Ninguno!
Y no es una opinión mía -insisto-, es lo que se dice en la comisión de investigación donde pasaron cuarenta personas durante nueve sesiones maratonianas, y lo mismo que dice el juzgado en cuatro resoluciones judiciales.

Podemos comprender el dolor absolutamente, podemos comprender la pena absolutamente, pero lo que tenemos que entender todos es que la realidad es la que es y el durísimo auto del archivo de hace poco tiempo -cierto que está recurrido y que vamos a ver qué es lo que sucede y lo que dice- es tajante y claro.

Por lo tanto, todas aquellas justificaciones, algunas literalmente recogidas del programa de televisión de La Sexta, este infoshow que se hace en La Sexta -digo «infoshow» porque cuando entras a la página de Antena 3 Media y te califica el programa pone, «género: infoshow», por eso lo digo-, de la misma forma que dice una cosa que me parece de una falta de respeto ¡tan grande!
, ¡tan grande!
, y que ustedes recojan esto.
¿Ustedes saben que cuando hacen la descripción de este programa en la página de internet, al final dice, en La Sexta, ¿eh?
, en el programa este: «El caso no tuvo demasiada voz mediática, pero la asociación de víctimas del accidente sigue haciendo ruido.
» ¡Qué poca vergüenza, de verdad!
¿Cómo se puede decir, «sigue haciendo ruido»?
¿De verdad, de verdad les parece justo decir que las víctimas del accidente siguen haciendo ruido?
(Veus) ¿Les parece normal?
Y si nosotros, y si yo hubiera dicho aquí que las víctimas del accidente siguen haciendo ruido, ¿qué me hubieran dicho?
Ahora, si lo dice El Follonero no hay problema, ¿no?
(Veus).
No hay problema.

Bueno, he de decirles…

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

El senyor Castelló Sáez:

…que está absolutamente acreditado y probado y consta en todos los informes -por lo que ha comentado antes la señora Albiol- que nunca fallaron las medidas de seguridad, nunca hubo un fallo de las medidas de seguridad,… (veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

El senyor Castelló Sáez:

…que cumplían absolutamente todos los reglamentos de circulación de Ferrocarriles de La Generalitat, y lo que era exigible, que no hubo problema ni en las unidades, ni en las maquinarias, ni en la vía, que lo que hubo fue una lamentabilísima imprudencia del conductor, eso es lo que pasó, y que había todas las medidas necesarias.

Seria tan kafkiano llevarlo a ese punto de vista, como decir que cuando hay un accidente en una carretera perfectamente señalizada, con el firme en buen estado, porque un conductor hace un adelantamiento imprudente, la culpa es del estado o del titular de la carretera porque ahí tenía que haber una autovía.

Si cumple toda la reglamentación, ¡cumple toda la reglamentación!
Y lo que hay aquí es una imprudencia probada, acreditada, igualmente que está aprobado y acreditado que concurrían todos los requisitos de legalidad y de mantenimiento en las instalaciones.
Es lo que dijo la comisión, es lo que dicen todos los técnicos y todos los especialistas.

Por lo tanto, deben darse cuenta de que esa coincidencia en lo que dijo la comisión y lo que dice la justicia está claro que tiene todo el sentido y que demuestra dónde está la verdad y qué es lo que sucedió.

Decirles, finalmente, que cuando se plantean responsabilidades políticas hay que decir de qué acto, de quién, cuál es la actuación dudosa, culposa, la imprudente, cuál es la acción u omisión.
No me hablen de silencios, no me hablen de qué hubiera pasado si… Háblenme de hechos constatados, contrastados, de certezas,…

El senyor vicepresident primer:

Finalice, señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

…de realidades, pero no nos hablen ni de suposiciones, ni de hipótesis, ni de interpretación.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Castelló Sáez:

Acabo presidente.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Castelló Sáez:

Por lo tanto, cero manipulaciones, cero inmoralidad,…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

…cero silencios… (El vicepresident primer desconnecta el micròfon del senyor diputat) (Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, gracias.

Per a rèplica, en primer lloc, senyor Signes.

Senyora López.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

En primer lloc, expressar el nostre desacord, el meu desacord, almenys, personal, per l'expulsió del membre de l'associació de víctimes, que va perdre la dona en l'accident…

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, la qüestió.

El senyor Signes Núñez:

…que va perdre la dona en l'accident…

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor (veus), senyoria,…

El senyor Signes Núñez:

…i que hui el que volia expressar era el seu dolor.

El senyor vicepresident primer:

…per favor, vaja vosté a la qüestió de rèplica que és en el que està, ha de replicar al Grup Popular, senyoria.

El senyor Signez Núñez:

Mire, senyor Castelló, vosté pareix que no ha sentit la meua intervenció, o siga, jo he donat una relació molt llarga i molt exhaustiva de temes que s'han conegut després de la comissió d'investigació, que han anat apareguen i que no són temes que -digam- han sorgit de la premsa, són temes que hem tret de diversos documents, accessos a informació nosaltres, i pareix que no ha escoltat cap dels arguments que he donat que no se coneixien en el moment de la comissió d'investigació.

I, per tant, senyor Castelló, són elements nous, i com a elements nous cal obrir una nova comissió d'investigació perquè estudie uns elements que no coneixia aquella comissió d'investigació o no va deixar conéixer aquella comissió d'investigació perquè, si no, el resultat d'aquella comissió d'investigació -com tots sabem i com tots ja tenim comprovat i no fa falta que això se mos demostre- va ser una comissió d'investigació manipulada i amb resultats viciats.

Vosté no ha fet cap esment a totes les coses noves que jo li he esmentat.
I no parle.
.
.
la fiscalia, el recurs d'apel·lació que la fiscalia fa a la no-reobertura de diligències per part de la jutgessa.
El pèrit, el pèrit diu: «Según declaración del perito Don Andrés Cortabitarte, el 11 de julio de 2012 estos datos -que no conocía en el momento de realizar la pericia perquè no se li van facilitar per FGV- eren necessàries per a la realització del seu informe pericial, ja que s'ha de determinar el motiu dels descarrilaments i si estos accidents tingueren alguna incidència en l'estructura de la unitat sinistrada.
»

Per tant, és el mateix pèrit -diu la fiscalia- el que manifesta que estes dades són noves per desconegudes i deuen analitzar-se i determinar l'existència d'alguna anomalia o fallada tècnica que incidira en l'accident de l'NBY 3984.
Si això, si això li fa falta a la jutge, això fa falta que a estes Corts, que en el moment de la comissió d'investigació no se coneixia, fa falta que se torne a debatre eixos elements nous que han aparegut.

El mateix pèrit manifestà davant la fiscalia com, a més, consta en l'informe pericial, que Ferrocarrils mai li va dir que l'MQV 7555 havera tingut algun descarrilament previ.
Li he explicat abans quants descarrilaments previs havia tingut eixa UTA; quatre descarrilaments previs i les incidències que havia tingut eixa UTA, qüestiones que no sabia el pèrit en el qual se va fonamentar la jutgessa per a fer el seu auto.

I, naturalment, en la comissió d'investigació mai se plantejaren damunt de la taula perquè s'han conegut posteriorment, jo no sé si perquè no es coneixien o perquè algú deliberadament els amagà.
¡No ho sé!
, senyor Maluenda.
¡No ho sé!
Però com elements nous que apareixen, caldria obrir una nova comissió d'investigació per analitzar-los perquè, si no, tots tindrem un càrrec de consciència que eixa comissió d'investigació no se reobri i roman tancada sabent que n'hi ha elements que poden variar el sentir de la resolució de la mateixa comissió d'investigació.
I això és aixina, senyories.

També argumentà el pèrit que estos fets hauria d'haver-los tingut en compte per a determinar si existien errors estructurals en l'UTA.
¿Qui li amagà al pèrit estos informes?
¿Ferrocarrils?
¿Per indicació de qui?
, senyories.
Això ho hem d'investigar en una nova comissió d'investigació.

N'hi ha molts elements nous, molts elements nous que han aparegut i que no justifiquen -repetisc- no justifiquen per a res que vostés tornen a prémer i -repetisc- el botó de la infàmia i de l'opacitat.

Saben que n'hi ha molts elements nous, saben que n'hi ha motius per a reobrir la comissió d'investigació, saben que tot açò que jo he relatat cal discutir-ho, dilucidar-ho i contrastar-ho amb experts.
Saben que açò no es va vore en aquell moment.
I, per tant, repetisc, els demane que premen el botó.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señoría, termine.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
de la transparència i no el botó de l'opacitat i de l'obscurantisme.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Albiol, per a rèplica.

Entenem que l'element que ha posat forma part del debat que estem duent i que està en l'ús de la paraula.

Per tant, pot continuar.

La senyora Albiol Guzmán:

Exacte, forma part.
«43 morts, 47 ferits i 0 responsables».

A més, entenem nosaltres, senyor Font de Mora, que el Reglament de les Corts Valencianes ha de servir per a garantir la democràcia.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, senyoria.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
no per a tallar la veu de la ciutadania.
.
.
(aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, senyoria.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
com s'ha fet avui en .
.
.
(el vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, li pregue que vaja a la qüestió, que és la rèplica al representant del Grup Popular.
No té res a vore les decisions que haja pogut prendre esta presidència.

Continue.
Del contrari me voré en l'obligació de retirar-li la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

És indigne el que acaba de succeir en aquesta cambra, igual que indigne és que el senyor Cotino, després d'intentar comprar el silenci de les famílies, continue presidint aquesta cambra, continue.
.
.
(el vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, la cride a la qüestió per primera volta.
(Veus)

Señoría, por favor.

Continue la intervenció de rèplica a la intervenció del Grup Popular.
No està en qüestió ara la presidència de la cambra en absolut.

Continue, senyoria.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí està en qüestió, sí.

L'obscurantisme, la falta d'assumpció de responsabilitats, l'opacitat, tot això taca d'immoralitat els diputats i les diputades del Partit Popular.
Els taca d'immoralitat cada volta que premen el botó del «no» a la veritat i del «no» a la comissió d'investigació.

A què tenen por, senyories?
Per què tenen por que s'investigue?
Per què tenen por a la veritat?
Perquè nosaltres l'única cosa que estem demanant, quan demanem que s'òbriga la comissió d'investigació, és això, la veritat, que la veritat isca a la llum.
Volem justícia, volem reparació de les víctimes, però sobretot volem la veritat.
I eixa veritat és a la que vostés diuen «no», cada volta que apreten el botó del «no».
Diuen «no» a la veritat.
Supose, suposem, que serà perquè tenen molt a amagar.

El senyor Castelló dia que se necessitaven noves dades per a reobrir la comissió d'investigació, que no havia hagut res nou des d'aquella comissió d'investigació.

Senyor Castelló, però vosté no llig la premsa?
Vosté no sap que des d'aleshores hem sabut que vostés van manipular aquella comissió d'investigació?
Que la unitat va descarrilar?

Sabem moltíssimes coses des d'aleshores.
Sabem que aquella comissió va ser paripé, un paripé consentit, no sabem si preparat també, però consentit pel senyor Maluenda, que va ser el president d'aquella comissió d'investigació, de la fita més negra de la història de les Corts Valencianes.
El senyor Maluenda ens hauria de dir si sabia o no sabia si la comissió estava manipulada, que els compareixents tenien les respostes amanyades i que s'havien coordinat les respostes de l'empresa amb els representants de la conselleria.

Miren, «no ens cansarem fins a esbrinar la veritat», repeteix Beatriz Garrote cada dia 3.
Nosaltres diem que no ens cansarem tampoc de demanar una comissió d'investigació.

Senyories del Partit Popular, si no ho permeten vostés avui, el 2015 ho permetrà.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, li pregue…, sí, exactament, que retire l'element.
Molt bé.

A continuació, també en rèplica, la senyora Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Senyor Castelló, per què confon vosté les preguntes amb infundios e insidias.
Per què considera vosté que les preguntes són ofensives per al seu partit o per al seu grup?
Sap vosté per què?
Perquè vostés saben les respostes.
El problema que té vosté no són les preguntes.
El problema que té vosté i el seu grup són les respostes.
I és que vostés les saben.
I per això volen tapar la veritat.
No li molesten les preguntes!

I, parlant de preguntes, no s'ha preguntat vosté per què no està ací el senyor Cotino?
No s'ho ha preguntat?
Hi ha molts punts hui incòmodes per al senyor Cotino!
¡Menudo día!
 No s'ha preguntat vosté si el problema no és la pregunta, sinó que el problema són les respostes que vostés tapen?
No s'ha preguntat vosté que si van haver de pagar, amb diners de tots els valencians, a una empresa de màrqueting i publicitat per a, per exemple, anul·lar.
.
.
o, diguem, falsejar les dades relatives, a cuestiones relativas al quinto aniversario del accidente de 3 de julio de 2006, o relatives a la vaga.
Vosté s'ha preguntat per què contractaven màrqueting amb diners públics per a contrarestar a aquells que demanaven la veritat.

Vostés han tapat amb diners públics la veritat de l'accident.
I la tapen, la veritat, perquè la coneixen, eixe és el problema.

Les preguntes que tenien HM Sanchis les va fer la gent que sabia que el tren havia descarrilat, i la gent que sabia que el tren havia descarrilat a 30 quilòmetres per hora, no a 80, a 30, uns dies abans o uns mesos abans del fatídic accident.

Sap vosté que, senyor Castelló, a estes altures, set anys després, les víctimes no volen condols, les víctimes volen entrar al parlament i que se'ls respecte.
Les víctimes volen la veritat.
Les víctimes volen reparació.
Les víctimes volen seguretat que això no tornarà a passar.
Ja no volen els seus condols.
Ja han fet tard vostés als condols.
Les víctimes volen respecte, respecte d'un grup que diu vosté que respecta la pena i el dolor.

No, senyor Castelló!
Aixina no se respecta la pena i el dolor!
Aixina el que se fa és més gran la ferida.
I quan s'ha fet més gran la ferida se tira sal.
Això és el que fan vostés.
Això no és respectar el dolor.
Respectar el dolor és una altra cosa, senyor Castelló.

Si almenys tingueren vostés el que s'ha de tindre per a no vindre ací a fer un exercici de cinisme.
Les víctimes el que volen ja no és que vostés els diguen que l'accident va ser desgraciat o trist!
Això ja és irrellevant!
L'accident va ser desgraciat?
Clar que va ser desgraciat!
L'accident va ser trist?
Clar que va ser trist!
Però les víctimes ara el que volen és que vostés els diguen «perdó», perquè l'accident va ser desgraciat, va ser trist, però també era evitable.

Esta és la qüestió.
Si l'accident era evitable o no.
Que era desgraciat i trist ja ho sabem.
I ells ho saben millor que ningú.

La pregunta no és si era trist, que ja ho sabem.
La pregunta és si era evitable.
I això és el que s'ha de contestar en una comissió d'investigació.
Eixa és la pregunta rellevant.
No si és desgraciat.
De la desgràcia ja en saben prou.

I vostés saben molt de separació de béns, però es veu que saben molt poquet de separació de poders.
I torna vosté la trompa al xic en el tema dels tres autos judicials.
Ací el que s'ha de depurar són les responsabilitats polítiques d'eixes preguntes que a vostés els molesten tant.

Per què va durar cinc dies la comissió d'investigació?
Per què se van vetar documents?
Per què se van vetar declaracions?
Per què se van amanyar les declaracions?
Eixes són les preguntes que s'han de contestar ací.
Açò no és un jutjat, senyor Castelló.
Els delinqüents ja aniran als jutjats.
Ací el que volem saber és qui se mereix seguir sent polític o governant i qui no.
Això és el que se dilucida en una comissió d'investigació política, senyor Castelló.
Que vostés estan en política.

El que ací s'ha de dilucidar és si hi ha gent que encara té dignitat per assentar-se en un escó, o té la dignitat d'assentar-se en un Consell o en un alt càrrec com una secretària autonòmica.
Això és el que s'ha de saber.
La delinqüència i la dignitat són coses diferents.
Es veu que vostés no les saben distingir.
Perquè, a força del que porten damunt, ja no saben ni per on van.

Ací les preguntes que s'ha de respondre han de vore amb la responsabilitat política dels qui podien haver evitat un accident i no ho van fer.
I si eixes persones se seguixen assentant en escons blaus, rojos o en alts càrrecs.
I si eixes persones tenen la dignitat suficient per a representar el poble valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a rèplica, senyor Castelló, té la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, señor presidente.

Todos y cada uno de los asuntos -entre comillas- nuevos que ustedes han mencionado han sido valorados en el auto de archivo que apareció hace quince días.
No hay ninguno que no se haya analizado.

Nos han leído lo que decía el perito.
Voy a, en justicia, leer lo que dice el juez sobre lo que dice el perito, por ejemplo: «En este caso, la existencia de descarrilos de la unidad siniestrada previos al accidente de 3 de julio de 2006 tampoco puede calificarse de novedoso ese dato.
A raíz del acaecimiento del accidente, en diversos medios de comunicación aparecieron varias noticias referidas a los descarrilamientos previos que había tenido la unidad siniestrada.
La existencia de los mismos fue puesta de manifestó por escritos dirigidos a la Audiencia Provincial, interponiendo recurso de apelación por los procurados tal y tal, como consta en los folios 2.
227, 2.
233 y 2.
449.
Las referencias antedichas, de los descarrilos, no fueron valoradas como indicio relevante de la posible existencia de un fallo técnico de la UTA, ni por esta juzgadora, ni por la audiencia provincial ni por el propio ministerio fiscal.
»

Es que no sé dónde está la novedad, de verdad.
¿En que ha salido en el infoshow de La Sexta?
Vale.
¿Pero que estaba, que lo había publicado el Levante, y El País y El Mundo hace años?
¡Claro que sí!

Y luego me habla del otro descarrilo a 30 kilómetros por hora.
De verdad, creo que hemos de ser muy rigurosos.
Que había pasado hacía unas semanas.
Hacía tres años que había pasado, y era a causa de un bogie que se había roto, y que repararon.
¡Ya está!

Pero es que los otros accidentes a que se hace mención, uno es el 19 de septiembre de 1992, catorce años antes, otro el 5 de noviembre de 1994, doce años antes, y el último, tres años antes.

Es que la juez en su escrito, donde obran todas las pruebas en el expediente, habla del libro de reparaciones, de todas las reparaciones que se hicieron, a las que hace referencia el perito, que también nombra usted, y en las que dice por qué no tiene en cuenta esas circunstancias.
Porque las reparaciones eran de tipo muy menor, según reconocía el propio perito, y no tenían ningún tipo de incidencia.
Y porque hay una causa, porque hay un responsable que es quien llevaba esta unidad a ochenta y tantos kilómetros por hora en vez de a 40.

Si esto pasa todos los días en España, todos los días.
¡Todos los días están sucediendo hechos!
Por supuesto antes he dicho, con las debidas distancias y salvedades y de respeto a las víctimas.
Ahora como una continuación me permitían no hacerlo.
Pero, insisto, lo hemos visto este verano, en un accidente de autobús, en el que una vía perfectamente adecuada y perfectamente señalizada, por conducir a más velocidad de lo permitido y por su negligencia se estrelló y causó muertes.
Lo hemos visto en el accidente del Avia en Santiago de Compostela.
Son desgracias que suceden y que, aunque las reglamentaciones las cumpla la administración que presta el servicio público al cien por cien, siempre existe un riesgo de que un vehículo vaya a 300 kilómetros por hora.
O que un autobús vaya circulando a más velocidad de la permitida porque su conductor tiene esa temeridad.
Y aquí sucedió eso, señoras y señores diputados.
Sucedió eso.
Y todos los testigos así lo afirman.
Y todos los peritos, incluido el judicial, así lo afirman.
Y los expertos de Barcelona, y los de Madrid, y el de Valencia y el perito judicial así lo afirman.
Y la juez instructora, y la Audiencia Provincial y la fiscalía así lo afirman, que hay una causa y hay un responsable y que, lamentablemente, también falleció.

Les pido, por favor, que dejen de decir que aquel acto era evitable por una causa imputable a la administración.
Es que no tiene sentido, es que está archiprobado que estaba cumpliendo toda la reglamentación de circulación de ferrocarriles y de cualquier metro que hubiera en España funcionando o en Europa en aquel momento, de cualquiera.
¿De qué hablamos?

¿Sabe usted lo que hizo (inintel·ligible) .
.
.
evitable la juez?
Está claro que hay un responsable, quien causó ese exceso de velocidad de forma…

El senyor vicepresident primer:

Ruego finalice.

El senyor Castelló Sáez:

…de forma inaudita, insólita, inesperada, imprevisible e inexplicable.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Castelló Sáez:

Y por eso es razonable y jurídicamente irreprochable (inintel·ligible) …

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor Castelló Sáez:

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Anem a procedir, a continuació, a les votacions que se faran separadament per a cada una de les propostes.

En primer lloc, votarem la proposta de creació d'esta comissió, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista, amb el registre d'entrada número 61.
921.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 40; vots en contra, 48.

En segon lloc, votació de la proposta de creació de la comissió amb registre d'entrada número 62.
220, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 40; vots en contra, 48.

I, per últim, la votació de la proposta de creació de la comissió registre d'entrada 62.
500, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 41; vots en contra, 47.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació que estudie la gestió dels fons públics de La Generalitat invertits en la visita del papa Benet XVI a la V Trobada Mundial de les Famílies, i si escau, establisca les responsabilitats polítiques que hi corresponguen, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 62.
221, BOC número 184)

El senyor vicepresident primer:

Quint punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació que estudie la gestió dels fons públics de La Generalitat invertits en la visita del papa Benet XVI a la V Trobada Mundial de les Famílies i, si escau, establisca les responsabilitats polítiques que hi corresponguen, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

En torn a favor, té la paraula, en representació d'eixe grup, l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Com vostés saben, senyories, el 8 i 9 de juliol del 2006, el papa Benet XVI va visitar València, va participar en la V Trobada Mundial de les Famílies.

Des d'un punt de vista laïcista, era de tot punt improcedent la presència de tantíssimes autoritats públiques en un acte confessional.
Des d'un punt de vista simplement moral, de moral catòlica o d'ètica ciutadana, si volen, és absolutament inadmissible el negoci que es va muntar amb aquell esdeveniment.

Si molta gent vam dir «Jo no t'espere», carregats de motius pel paper que jugava i encara juga -confiem en els temps d'obertura- la jerarquia de l'Església catòlica, després, quan s'han anat coneguent les dades de latrocini que va produir amb aquella ocasió, jo crec que qualsevol persona de bé ha de dir que, com va dir el portaveu del Vaticà, és una qüestió realment lletja, «un assumpte certament lleig», va dir el portaveu de l'estat Vaticà.
Un negoci tèrbol, un negoci fosc, un negoci indiciàriament il·legal.
I, per això, està en estos moments sent investigat als tribunals.

És curiós, de tots els viatges que va fer el papa Benet XVI, i en l'exposició de motius els hem relacionat, de tots, dels 24, l'únic que ha acabat en els tribunals de justícia és la visita a València.
Quina casualitat, ¿eh?
Una peça separada del cas Gürtel, que ja compta amb 11 imputats.
¿Què li semblaria al papa saber que el seu viatge dóna nom a un cas de corrupció, que el seu viatge dóna nom a una peça separada del cas Gürtel?
¿Eixa és la manera de posar València en el mapa que tenen vostés?

És més, de totes les visites del papa Benet XVI a l'estat espanyol en aquells anys, la visita a València va ser la que més diners públics va costar, però de lluny.
Resulta que a Barcelona i a Santiago, per exemple, les televisions autonòmiques es van gastar no arriba a milió i mig d'euros per a retransmetre el que ací havia costat 14.
¿Per què serà?
Sembla que hi han alguns catòlics, segurament molt devots, que han oblidat un manament, el seté de la llista, «no robaràs», perquè el que és evident és que es va robar a muntó en aquell moment.

De moment, sabem que Radiotelevisió Valenciana, per exemple, va adjudicar un contracte de 6,4 milions d'euros per a la sonorització i la imatge de l'esdeveniment a una empresa constructora, a Teconsa, sense cap tipus d'experiència en el servei que se li havia contractat.
Una empresa que ja sabia mesos abans, i sembla que per boca del senyor Juan Cotino, que anava a rebre eixe encàrrec i que ja estava treballant per a buscar qui poguera fer els treballs realment, perquè va haver de subcontractar-los, lògicament, perquè era una empresa constructora.
Si hagueren de construir alguna cosa, doncs…, però es tractava de muntar pantalles.

D'eixos 6,4 milions, segons les investigacions de la policia, segons l'acusació de la fiscalia, segons els autos del jutge, 3,2 milions anaren a les despeses reals de la subcontractació d'eixe servei -ben car, ¿eh?
- i 3,2 milions anaren a comissions il·legals que se repartiren entre una pandilleta d'amiguets, fifty-fifty, 32 i 3,2.
1.
400.
000 euros el senyor Correa, il capo di capos; 630.
000 Pablo Crespo, el número dos, que per això l'escalafó està per a alguna cosa i ja mig quilet per al Bigotes i un altre mig quilet per a Pedro García, director de Radiotelevisió Valenciana.

El senyor Pedro García, alt càrrec d'esta administració, que va ser nomenant pel senyor Francisco Camps -que acaba d'absentar-se, per cert, una llàstima-, resulta que en estos moments està imputat per cinc delictes: suborn, malversació, blanqueig de capitals, prevaricació i frau fiscal.
Poca cosa, ¿veritat?
I tots el dies anem sabent noves cosetes.
Hui és que Correa va assistir a les reunions on es decidia com se repartia l'assumpte este del contracte de Teconsa.

També hem sabut, per declaracions de dos persones que participaren d'aquell negoci tèrbol, d'aquell negoci fosc, d'aquell negoci indiciàriament il·legal, que el senyor Cotino, Juan Cotino, crec que el fins ara president de Les Corts, encara que hui no exercisca, com s'ha comentat, per motius ben obvis…

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor.

El senyor Blanco Giner:

…n'hi han tres punts que l'afecten directament.
Sembla que també estava implicat.
Era conseller d'agricultura, però segons ha declarat José Selva Guillén, està imputat en el cas, que era el coordinador de la V Trobada Mundial de les Famílies, el senyor Cotino ja va dir que seria Teconsa l'adjudicatària del contracte abans que es fera la licitació.

I segons hui hem sabut, el senyor Juan Rincón Feliu, testimoni, directiu de l'empresa Orange Market, diu que assistia a les reunions on se preparava tot açò Enrique Pérez Boada, en delegació del senyor Juan Cotino -alguna cosa hauria de dir el senyor Cotino.
Després tenim una altra comissió d'investigació que l'afecta directament, però ja en són moltes.
És el metro, es el tema de Radiotelevisió Valenciana, és el tema del seus viatges a Roma, pagats per diners públics, les donacions de les empreses familiars al senyor Bárcenas, a Gürtel, etcètera, etcètera.

Però si parlem de la fundació, eixa Fundació V Encuentro Mundial de las Familias, que encara no està extingida ni liquidada, que ha complit d'aquella manera el seu objecte per al que va ser creada, però que continua arrossegant un pufo de 6 milions d'euros, 6 milions d'euros, les explicacions del senyor Bruno Broseta, que va vindre a estes Corts en comissió fa uns mesos, van ser molt reveladores, perquè no va ser capaç de dir exactament d'on vénen eixos deutes, a qui se li deuen eixos diners, quant se va gastar exactament.

Però sí que va dir que en 2010, com que hi havia un deute de 8 milions, i com que hi havien quatre patrons que tenien al 25% la seua participació, doncs que La Generalitat va decidir assumir el 25% del deute, i que per això va desviar una partida -que estava prevista per a coseta sense importància, que és el tema de l'extinció d'incendis forestals, que estes coses dels incendis forestals són qüestions menors- i se va dedicar a pagar part del deute d'eixa fundació creada per a la visita del papa.
Clar, va anar només La Generalitat.
És allò de: n'hi han quatre, que vaig, que vaig i només en va un.
I va anar La Generalitat, va posar 2 milions d'euros.
Però ni l'arquebisbat de València, ni la Diputació de València ni l'Ajuntament de València van posar ni un euro més.

Clar, en estos moments, a falta d'aclarir molts detalls dels comptes anuals, que jo he pogut vore personalment en el registre de fundacions, però que tenen requeriments de la mateixa administració, perquè no detallen exactament d'on provenen eixos deutes, no sabem en estos moments quants diners públics, públics -perquè si després n'hi han benefactors, si després n'hi han fidels que volen subvencionar la visita del papa o el que siga, que paguen les misses que calga-, però quants diners públics es van posar en aquell esdeveniment, que jo, insistisc, és un esdeveniment.

Va ser el primer dels grans esdeveniments, va inaugurar una nova etapa.
Abans n'hi havien obres faraòniques.
Abans estava Terra Mítica, estava la Ciutat de la Llum, estava la Ciutat de les Arts i les Ciències.
I això era de l'època de Zaplana.
Però quan va vindre Camps va decidir que estaven els grans esdeveniments, que duren dos dies, però que costen una milionada.
Este jo calcule que potser costara uns 23 milions d'euros, dos dies que va estar el PP, 11,5 milions per cada dia.
La fórmula 1 mos ix un poquet més cara, però no molt més.
I aixina hem tingut molts grans esdeveniments.
Este va ser el primer i va inaugurar eixa nova etapa de corrupció també associada a eixes polítiques.

De moment, més o menys sabem que uns 12 o més de dotze milions d'euros es va gastar la fundació, dels quals una part molt xicoteta són de donacions anònimes, que tampoc sabem si també seran diners de tots i totes, diners públics, en formació de donació.
Sabem que el Consell va posar prop de cinc milions d'euros en eixa fundació, que s'ha gastat, sembla, vora 11 en Radiotelevisió Valenciana cobrint la visita del papa, que l'Ajuntament de València 2,5 milions d'euros, que la diputació 330.
000.
No sé si el senyor Rus que estava tan inquiet fa un poc, podria aclarir-nos exactament quant va posar la Diputació de València, perquè l'alcaldessa no està tampoc.
I el quart, l'arquebisbat, que curiosament té la presidència efectiva, que curiosament és el representant legal, que curiosament és el responsable que no se presenten correctament els comptes, que no s'extingisca la fundació, va posar la incomparable xifra, la inigualable quantitat de 10.
000 euros.
Això sí que és un negoci, ¿eh?

El senyor vicepresident primer:

Vaja finalitzant.

El senyor Blanco Giner:

Tu te portes al jefe, te portes al papa, li montes ací un sarau i poses 10.
000 euros.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyoria.

El senyor Blanco Giner:

Els altres 23 milions d'euros ja te'ls paguen les institucions públiques governades pel Partit Popular.

Com que encara no sabem exactament quants diners…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

…i com no volem esperar a 2015 per obrir els calaixos i trobar-nos la informació i fer-la pública, presentem hui la proposta d'una comissió d'investigació on tot açò es puga aclarir.

El senyor vicepresident primer:

Val.
Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

I demanem el vot dels grups parlamentaris.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Fernando Giner.
Té vosté la paraula.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Blanco, el primer que vull dir-li és que, en general, la seua intervenció ha tingut un to per al que és habitual en vosté, prou acceptable, però ha vessat una qüestió que jo tinc necessàriament de rebatre-li, perquè afecta una persona que té una responsabilitat en esta cambra que no està present, que pertany al meu grup polític i crec que honrada i moralment això no es pot permetre.
I més….

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, li pregue que vaja a la qüestió.

El senyor Giner Giner:

Estic anant a la qüestió, estic parlant…

El senyor vicepresident primer:

No, no.
Si de cas, el grup vol fer alguna qüestió referent a la defensa d'algun parlamentari, ja ho farà.
Però vosté vaja a la qüestió.

El senyor Giner Giner:

Senyor president, estic replicant, però, bé.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Està replicant al tema de fons, no (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Giner Giner:

Estic replicant a la intervenció que ha tingut el senyor Blanco.
(Veus) Ara, si vosté vol limitar la meua rèplica, doncs, jo assumiré el que diga el senyor president, i punt.
(Veus) Però jo estic referint-me a una cosa molt concreta.

Senyor Blanco, hui mateixa ha fet vosté referència a notícies que s'han publicat i hui mateixa el senyor Cotino ha fet també declaracions en què ha negat absolutament la seua participació i ha afirmat que ni coneix ni coneixia el senyor Correa, al qual vosté ha fet referència en la seua intervenció.
No li preocupe tant, que també anirem al tema, (veus) senyora diputada.

El senyor vicepresident primer:

Senyora diputada, guarde silenci, per favor.

El senyor Giner Giner:

No m'ha deixat de produir una certa sorpresa que vosté, al final de la seua intervenció també admetera que és l'arquebisbat el que té la responsabilitat i la presidència efectiva en la fundació.
Ho ha afirmat vosté en la seua intervenció, al final.
I jo.
.
.
, em sorprén per una raó, perquè, sent de veres el que vosté ha afirmat, perquè és de veres que és aixina, estem parlant d'una fundació que, per tant, no és pública, com.
.
.
, i se'ls ha reiterat.
No és pública i els ho demostraré, amb raons, no amb crits ni tallant la intervenció d'un diputat quan està en la trona, amb raons.
I insistixc i torne a repetir, una fundació que no és pública, que no és pública, i, per tant, sorprén que vinguen ací ara vostés i plantegen una comissió d'investigació d'una fundació que no és pública, en què cert és que La Generalitat tenia un 25% de participació, però no res més.

I, clar, quan això ho contextualitzes, senyor Blanco, amb el que estem vixquent este matí ací, en Les Corts, i viurem esta vesprada i tal volta demà també, l'oposició ha presentat ni més ni menys que nou comissions d'investigació.
La presentació d'eixes nou comissions d'investigació són la constatació d'un plantejament del que per a mi és una autèntica causa general contra el govern valencià.
És allò que vostés han expressat d'una altra manera: «quan tinguem Fabra contra les cordes, cal acabar el treball».
Són formes de vore-ho, vostés ho diuen aixina, jo dic que això és una causa general contra el govern valencià.

En definitiva, constatem des del meu grup que estem davant d'una oposició que està instal·lada en la busca irresponsable, al meu juí, és irresponsable, de l'embolic per l'embolic, del cremar al govern al cost que siga, de sembrar zitzània, de produir dany, de desprestigiar, de sembrar enredros, i tot això que, en general, la veritat que moralment no és molt correcte, bé, quan afecta un tema com el que estem tractat en este punt, doncs, encara més.
Jo estic convençut que no tot val, que no tot val, que és legítim en democràcia l'alternança i l'aspiració d'obtindre la majoria, però jo crec que això no pot fer-se a qualsevol preu.

En el seu afany investigador, en eixa espècie de.
.
.
, jo diria, de furor litigandi que tenen vostés, a vostés no els importa invadir l'àmbit d'altres administracions, vulnerar la seua autonomia ni eixos tics als quals, preferixc no qualificar, mos tenen acostumats, que els porten a vostés a ser o a voler convertir-se en part i en jutges, a això estem assistint ací, en part i en jutges, o inclús a saltar-se la llei, com és el cas d'este punt, o buscar purgues inclús saltant-se la llei.
Estem parlant de l'intent de crear una comissió d'investigació d'una fundació que no és pública, senyories.

Parla vosté sempre, i li ho tinc de dir, des d'una suposada superioritat moral que jo, personalment jo, els negue, que no els reconec ni en el que és personal ni en el que és ideològic ni en el que és partidiste, en absolut.
I ara vaig a demostrar-li per què és una fundació que no és pública.
Es va constituir el 21 de giner del 2005, era una associacions sociocultural sense ànim de lucre, tenia la promoció i la col·laboració i el recolzament, l'organització i el desenrotllament del V Encontre Mundial de la Família als objectius, i no li admet que riga, perquè, mire vosté, jo li ho dic ací ben clar, jo era membre d'eixa fundació com a president (veus) de la diputació, sí, i no tinc res de què avergonyir-me'n, i lamente que algú haja pogut fer alguna cosa mal, i si algú ha fet alguna cosa mal, que caiga sobre ell la justícia, la justícia, però la justícia amb majúscules.

Jo vaig ser patró, en funció del meu càrrec com a president de la diputació, d'eixa fundació.
I li puc dir que res del que es va fer en el si d'eixa fundació, mentres jo vaig pertànyer a eixa fundació, és motiu d'avergonyir-se de res.
Ben al contrari, jo li ho dic, com a membre d'eixa fundació, en el que a mi respecta i en el que jo vaig intervindre i els membres que la conformaven, jo li dic, senyor Blanco, que no sols no cal avergonyir-se'n, sinó que em senc molt orgullós, i li ho dic des d'ací, del que vam fer des de la fundació en el que és responsabilitat de la fundació.

Una altra cosa és que vostés vullguen llançar sobre totes les persones algunes qüestions que, efectivament, ja s'estan investigant, hi ha al·ludit vosté, estan sub iudice.
 Doncs, bé, un altre motiu més per a que no siga procedent el tramitar eixa comissió d'investigació.
Vosté ja ha fet referència a quan es va fer l'encontre i, en definitiva, vosté sap, però li ho reiteraré, que la naturalea jurídica de la fundació era no pública, és una fundació en què participava, com ha dit vosté, l'arquebisbat, La Generalitat, l'ajuntament i la diputació.
No és una fundació del sector públic de La Generalitat, li ho afirme rotundament.
I li ho dic, ¿per què?
Mire's l'article 5.
3 del text refós de la llei d'hisenda pública i l'article 33 de la Llei 8/1998, de 9 de desembre, de fundacions.
Però és que, a més, tampoc pertany al sector públic empresarial de La Generalitat, que el citat text refós de la llei d'hisenda pública valenciana restringix a les entitats de dret públic i societats mercantils.
Res de tot això era eixa fundació.

Per tant, per molt que reiteren vostés, per molt que vullguen convertir en una veritat una cosa que és falsa, seguix sent falsa.
I esta fundació no era pública.
En tot cas, és el protectorat de fundacions el que legalment ostenta les competències de vigilància i control sobre la fundació, segons l'article 29 de la Llei 8/1998, de fundacions, i l'article 3 del Decret 68/2011, que el desenrotllava.
Per tant, si tenim en compte eixe marc jurídic, que és el que és i ni vosté ni jo el puguem modificar, si a més tinguem en compte el règim de presentació de comptes, els comptes de la fundació no són objecte de control per la intervenció general de la Generalitat valenciana, ja que no és una fundació, com estic reiterant-li, del sector públic de la Generalitat valenciana, ni han segut fiscalitzats per la Sindicatura de Comptes, ja que segons la definició de la Llei 6/1985, no és una fundació del sector públic de la Generalitat valenciana; i en virtut del Reial decret 1.
491/2011, d'adaptació del pla general de comptabilitat a les entitats sense fins de lucre, la fundació del V Encontre pot formular els comptes anuals de forma abreviada, i no està subjecta a l'obligació de sotmetre els seus comptes a auditoria, de conformitat amb els articles 21.
4 i 21.
6 de la Llei 8/1998, de fundacions.

I al dia de hui.
.
.
Per cert, i un incís, que em queda molt poquet de temps, jo tenia molt menys informació que la que he pogut constatar fefaentment que tenen vostés.
Vostés, com a grups parlamentaris, tenen absolutament tota la informació, des de la diputació a La Generalitat, la informació del que s'ha fet efectiu i del que s'ha pagat.
Al dia de hui, a més, en el registre de fundacions estan arxivades, és a dir, s'han depositat formalment tots els comptes des del 2005 al 2011.
Jo tenia algun dubte del 2010 i del 2011, però també he llegit en la premsa que la senyora Oltra havia pogut ja, en la fundació també, constatar la del 2010 i 2011.

En definitiva, senyor Blanco, la fundació no està subjecta tampoc als contractes públics.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja finalitzant.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
i, en conseqüència -i acabe, senyor president-, és absolutament improcedent que vostés demanen la constitució d'una comissió d'investigació.

No res més i moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.
.
.
Moltes gràcies, senyor Giner.

Per a rèplica, el senyor Blanco.
Té vosté la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Giner, jo pressupose que van a votar en contra de la proposta, però tampoc ho ha dit, però la proposta sol·licita crear una comissió d'investigació que estudie la gestió dels fons públics de La Generalitat invertits en la visita del papa a València, i com vosté primer s'ha perdut en vaguetats, intentant, per una banda, justificar el senyor Cotino, després parlant de furor litigandi, de la superioritat moral, etcètera, etcètera, quan ha entrat en matèria, quan jo pensava que vosté entrava en matèria, ha emprat cinc minuts per a dir-nos que la fundació no és una fundació pública, ho ha dit moltes vegades, que la fundació no és una fundació pública, que la fundació no és una fundació pública.
.
.
Bé, ¿però vosté defensa el vot a favor o en contra de la comissió d'investigació que no parla de la fundació?
.
.
.
Parla dels diners públics invertits en la visita del papa.
Vosté no ha dit la paraula «papa» en deu minuts.
.
.
Ha parlat de la proposta de comissió d'investigació sobre la visita del papa i no ha dit mai «papa».
Rècord.

Perquè el tema de la fundació, és una part.
.
.
¿Radiotelevisió Valenciana és pública?
¡Pregunte!
.
.
.
El contracte de Teconsa, ¿el va donar una empresa pública?
No sé, a la millor puja cinc minuts més i ens convenç que Radiotelevisió Valenciana no és pública.
I, per altra banda, eixa fundació, ¿manejava diners públics?
.
.
.
Siga pública o privada, que ara també li'n farem un comentari, ¡els diners eren públics!

I després vosté confon que siga fundació de La Generalitat amb que siga fundació pública.
L'argument que, com La Generalitat únicament té una participació minoritària del 25%, no forma part del sector públic de La Generalitat, és qüestionable, ¡però això no vol dir que no siga pública!
¡El 75% és públic!
Són quatre patrons: La Generalitat, la representava el senyor Francisco Camps, que en estos moments s'ha absentat; l'ajuntament, representava l'ajuntament la senyora Rita Barberá, que també és diputada d'estes Corts i que tampoc ens acompanya ara; la diputació, la representava vosté, per això m'ha agradat que vosté pujara a parlar, pensava que podia donar-nos més informació, però diu que en té menys de la que tenim els grups de l'oposició.
.
.
Dic, ¡uf!
, està vosté molt orgullós d'això, ¿i no en sabia res?
Vull dir, vosté anava allí i firmava el que fóra sense saber res, perquè si té més informació que nosaltres.
.
.
I el quart patró és l'arquebisbat.
Però, el 75% dels patrons, són públics, que, a banda, són els que ficaven tots els diners, perquè l'arquebisbat, 10.
000 euros.

Amb el seu plantejament que com que cap administració pública té més d'una participació minoritària, la fundació no és pública, per reducció a l'absurd, li dic: i si en compte de l'arquebisbat hi estiguera l'administració central de l'estat, hi hagueren quatre administracions públiques, cadascuna del 25%, la fundació seria privada, ¿veritat?
, perquè com cap d'elles seria majoritària.
.
.
¡No confonga vosté els termes!
La fundació serà o no serà del sector públic de La Generalitat, però la fundació és pública, igual que li ha demostrat el jutge Castro a la senyora Rita Barberá que la fundació de Turisme València és pública perquè està finançada amb fons públics.

Una altra cosa és el règim jurídic que li siga aplicable i que tinga de retre comptes anuals al registre de fundacions.
I, efectivament, en eixos comptes anuals veiem que té un pufo de 6 milions d'euros, i d'això vosté no n'ha parlat, vosté que era patró d'eixa fundació, vosté, que anava a fer-se les fotos amb el papa, vosté, que decidí finançar.
.
.
, m'agradaria que ho confirmara, perquè ja que no està la senyora Barberá ni el senyor Camps, no puc preguntar-los, però, vosté, que va a tornar a pujar ací, m'agradaria que diguera exactament quants diners va posar la Diputació de València quan vosté era president en la visita del papa.
Segons la informació de què jo dispose per retalls de premsa, 330.
000 euros.
¡Mire, la que menys hi va posar!
, ¿eh?
L'ajuntament, dos milions i mig; i el Consell, jo he calculat que més de cinc milió o prop de cinc milions.
El felicite, jo crec que no havia d'haver-hi posat ni un euro, però si és de veres que només en va posar 330.
000, va ser el més llest.

I la següent resposta que hauria de donar vosté, com a representant del Grup Popular que recolza el govern, és què va a passar amb eixe pufo de 6 milions d'euros, ¿qui el va a cobrir?
Perquè La Generalitat ja s'ha fet càrrec de 2 milions, però l'ajuntament, la diputació i l'arquebisbat, no sembla que vullguen pagar res.

I, per últim, vosté hauria de dir-nos, de veritat, què pensen votar.
I no me parle de causes generals, perquè jo estic ací defensant una única comissió, i, a més, eixa paraula, eixe terme de causa general, ens retrotrau records molt amargs, sobretot per a esta part de l'hemicicle.
Però diga'ns quina és la raó per a no voler investigar.

Un dia, el senyor Ovejero va comentar que anava a fer-se una investigació interna, que s'anaven a revisar els contractes.
.
.
Voldríem saber si s'ha fet alguna cosa al respecte, perquè, evidentment, la justícia està fent el seu paper, però jo crec que el parlament valencià també hauria de fer-lo.
I, en este cas, que se gastaren més de vint milions d'euros per a una visita de dos dies, és absolutament indecent.
I que no vullguen donar explicacions, és encara més indecent.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Blanco.

Respecte a Radiotelevisió Valenciana li he de recordar, que ho deuria saber, que és una entitat de dret públic, que té personalitat jurídica pròpia i amb plena capacitat d'obrar en el compliment dels seus fins.
Això ho ha de saber vosté com a diputat.
I, d'acord amb el que disposa l'article 14 de la Llei 7/1984, de creació de radiotelevisió, esta entitat en les seues relacions jurídiques externes, en les adquisicions patrimonials i en la contractació està subjecta, sense excepció, al dret privat.
Al govern valencià, per tant, no li correspon intervindre en la gestió ordinària de Radiotelevisió Valenciana.

I vaig a fer-li jo una reducció d'eixes que fa vosté a l'absurd.
Jo també li puc fer una reducció a l'absurd.
Vosté quebranta l'esperit i la lletra de la llei.
Jo li he dit meridianament clar que legalment, legalment, és una fundació que no és pública.
Però com això a vostés no els interessa, li peguen la volta, i volen deduir que perquè n'hi han membres o patrons que són entitats públiques, ja la conclusió final és que és pública.
No, mire, vaig a fer-li una reducció a l'absurd.

Els sindicats, Comissions Obreres, per exemple, majoritàriament, d'on rep els diners?
Diners públics, ¿no, senyories?
Per tant, seguint eixa lògica tan aplastant que utilitza vosté, al manejar diners públics, nosaltres podríem argumentar també que volem crear una comissió d'investigació per esbrinar algunes coses, per exemple, que el senyor Toxo, que ahir deia, per exemple, manifestava i es negava a dir el que cobrava, i ací no se li ha negat a vosté donar ninguna dada, es negava a dir el que cobrava, perquè deia que no estava disposat a fer ningun striptease indecent, podríem esbrinar, també per mig d'una comissió d'investigació d'eixe tipus a la qual vosté conclou, el que cobra el senyor Toxo i totes les altres històries que al voltant es poden fer.

Creu vosté que eixe raonament això se sosté?
Eixa és la reducció a l'absurd, això és la reducció a l'absurd que fa vosté.
Això és la reducció a l'absurd que fan vostés.
Però vostés, permeta'm que li diga, no mos poden donar lliçons en gestió, ningú, perquè ací, en gestió de botes, gestión de botes, que està ara molt de moda ara també, o en factures falses o en gestió d'ERO, mosatros a vostés no els puguem donar cap lliçó.

Vostés sí que reiteradament ací mos donen lliçons i utilitzen les paraules, perquè les han utilitzat vosté i em dolen, de cinisme i de demagògia i també de manipulació.
Ací, vostés, ho fan constantment.

Vol saber allò de la diputació?
Jo ho he esbrinat.
Al voltant als 350.
000 euros és el que va aportar.
Per cert, una de les aportacions més quantioses va ser l'adquisició d'unes cadires, que després es van repartir en tots els pobles de la província.
Va ser una inversió d'eixos 350.
000.
I tot el que va fer la diputació, si vol, jo li done el procediment en el que es va contractar les quantitats i tot.
Però crec que no fa falta, perquè vostés ho tenen.
No tinc cap dubte que ho tenen.

Jo normalment, no m'he referit al papa perquè.
.
.
doncs, mire, cadascú és com és i jo sóc un pecador, però sóc creient i normalment per a mi, el que per a vosté és el papa és el sant pare o sa santitat o com vullga, però dóna igual.
Això és una cosa del que jo senc i ni les seues rialles, ni ningú pot fer-me a mi penedir-me ni sentir-me minorat en els meus sentiments i en les meus creences.
En absolut.
(Aplaudiments)

I ha dit vosté, ha dit vosté també que això de la causa general.
.
.
Bé, jo he utilitzat eixa expressió perquè és més que arxiconeguda.
A la millor, donant-se el cas que es dóna, havia d'haver parlat de purgues, que a vosté li sonaria un poc més.
(Remors)

I, en tot cas, vostés que diuen desconéixer els comptes i per això sol·liciten eixa investigació es contradiuen, perquè després utilitzen totes les informacions i en totes les informacions que no n'hi ha més.
Vostés coneixen el que n'hi ha i el que ha aportat les distintes administracions.

Des de les institucions tota la informació que s'ha reclamat s'ha oferit i s'ha facilitat, tota la que s'ha oferit.
Des de les institucions li estic dient: no intente manipular més, que és que estem farts de tanta manipulació.
Estic parlant des de les institucions.

I en el que respecta a radiotelevisió i les seues contractacions, en ningun moment, i li ho vull reiterat, estes s'han fet en el govern valencià.
Mire, a vostés a la millor és que no els va agradar això de 4.
000 periodistes, 20 hores de senyal, 133 televisions, 300 milions d'espectadors.
En fi, no els va agradar.
Mosatros creguem, i estem satisfets, que va ser un moment històric…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Giner Giner:

…per a la comunitat.
I jo, personalment, li torne a reiterar que em senc orgullós i no me penedisc de res, perquè de res he de penedir-me.
(Aplaudiments)

Gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Giner.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president, substitut.

El Grup Parlamentari Compromís anem a votar que sí a la creació d'aquesta comissió d'investigació.
I anem a votar que sí, no per una qüestió de creença.
Mire, jo crec que en la visita del papa algú se la va portar molt grossa.
Jo crec que la visita del papa, efectivament, va ser una excusa per a fer partidisme polític, propaganda política d'un govern.
Jo crec que, efectivament, se tancaren vostés o els manats del senyor Cotino amb els empresaris per a negociar a vore qui se'n duia la part del patís que s'anaven a repartir.
Però no és una qüestió de creença, això és el que jo crec.

Però, ¿i les evidències que indiquen que això és possible que passara?
¿No tenen dret els ciutadans de saber les respostes, de saber la veritat?
Eixa és la qüestió.
Miren, la política i la democràcia no se pot fer a colp de creença, així no, sinó d'evidències i de realitats.

És curiós que darrere del debat de la comissió d'investigació de l'accident del metro haja arribat el debat de la comissió d'investigació de la visita del papa.
I és que estan íntimament relacionats.
Estan íntimament relacionats perquè, efectivament, vostés taparen, vullgueren amagar i manipular els fets reals de l'accident del metro perquè tenien la visita del papa.
I algú, políticament, estava molt interessat i està més que assenyalat.
I hui, en eixe alarde de covardia política que tant els caracteritza a la bancada popular, no ha vullgut donar la cara.

Tampoc el senyor Rus, que sempre va per ahí demanant la xequera, però després, quan li anem a preguntar cara a cara, bé, i vosté de la chequera no se acuerda, no?
Perquè, clar, els diners de La Generalitat sí que se posaren, però ¿i els de la diputació?
Doncs, no dóna la cara, no.
És curiós.
O el expresident Camps tampoc dóna la cara.

És que vostés fins i tot perden les formes quan donen la cara i resulta que ix un membre de la fundació a defensar el no, a que s'investigue també la fundació.
Vostés ja ni el decor.
No guarden ni el decor.
No tenen arguments polítics per a dir que no a que, efectivament, per exemple, estiga en un jutjat que la fundació no ha pagat el milió d'euros en viatges que se van costejar amb fons públics.
Un milió d'euros?
Qui va a vindre?
Qui era tan important que vinguera per a que els valencians i valencianes hàgem d'assumir un milió d'euros en viatges per a vore el papa?
Que és, que si no li ho pagaven no venia ni Cristo?
És curiós, no?

O, per exemple, que diguen vostés que és que la fundació no és pública, que l'arquebisbat és qui ostenta la presidència.
És a dir, l'empar que suposadament les administracions han de donar als ciutadans queda relegat i submís a la voluntat de l'arquebisbat.
És a dir, que el 75%, tres administracions com l'ajuntament, La Generalitat i la diputació no poden dir-li a l'arquebisbat que, efectivament, ha d'entregar els comptes i ha d'entregar-los detallats.

No és cert que nosaltres hem tingut accés a tots els comptes, no, a les memòries amagades.
Igual que el Consell.
O és que vosté no sap que el senyor Castellano li ha demanat a la fundació que detalle el cost, els diners, les pèrdues que ara té la fundació i per això no se pot liquidar?
Que no li ho ha dit als seus companys?
Que no li ho ha dit?
I qui és el responsable polític d'estar en eixa fundació i de no exigir abans d'entregar eixes memòries econòmiques al protectorat, al registre de fundacions, que se detalle tot el cost?
Qui és i per què no dóna la cara per estes administracions?

També volem saber la vinculació amb la trama corrupta Gürtel i volem saber-la des de l'àmbit polític no solament judicial.
Vostés està clar que les responsabilitats polítiques les amaguen, les amaguen darrere de procediments judicials.
Quina pena.

Miren, senyor Blanco, deien en València «jo no t'espere».
Els de Compromís el que volem dir és «jo no te pague».
Tenim molt clar que els diners que a dia d'avui se deuen, eixos diners és deute il·legítim i volem també en esta comissió d'investigació quantificar-los i no pagar-los.
I estem convençuts que el «jo no t'espere» d'aquell dia, acabarà sent el «jo no te pague».
I els ciutadans de forma majoritària ho aconseguiran.

Res més.
Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyora diputada, titular.
(Rialles)

Passem a continuació a la fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista, Josep Moreno, il·lustre diputat, té la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

«A la atención del papa Francisco I sobre el escándalo del encuentro de las familias en Valencia.

»Estimado pontífice, yo no creo en Dios, en ningún Dios, de hecho, y mi moralidad ha querido seguir hasta el día de hoy el dictado de la razón y las evidencias reveladas por la ciencia.

»Reconozco ante su santidad que no frecuento los altares y no doy el nivel en el test de patriotismo, pues comparto con el sabio Antonio Fraguas su desdén por las banderas, cuando afirma que, detrás de todo patriota, siempre se esconde un escaso lector, un nulo viajero o un historiador borracho.

»Sin embargo, fui educado en el respeto al derecho ajeno y siempre sentí una sincera admiración por aquellos que se conducen en sus vidas sometidos al imperio de una fe que, como la cristiana, les lleva a comprometer sus vidas en el empeño de conseguir un mundo más justo.

»Nunca fui un nacionalista, santidad, pero eso no me ha impedido reconocer entre quienes se identifican con una patria a hombres y mujeres que han querido condensar en una bandera o en los límites de aquello que han considerado su nación la aspiración colectiva de libertad y justicia de un pueblo del que se sabe en parte hay corresponsables.

»Durante dos décadas, el Partido Popular de mi tierra se envolvió en la bandera de los valencianos secuestrando para sí la potestad de decidir quiénes éramos y no éramos valencianos.
Justificó su delirante discurso político y la desmesura de sus acciones de gobierno, afirmando que el objetivo era situarnos en un mapa dibujado en las servilletas de la boda de los Aznar.

»Hoy sabemos que aquellos hombres y mujeres fueron de todo menos patriotas.
El saqueo de los recursos públicos que debieron destinarse a educar, curar y atender a su pueblo, les ha convertido, de hecho, a los ojos de la historia del pueblo valenciano en traidores a aquella patria cuya bandera se hartaron de sobar.

»Inserta en aquella estrategia se organizó la visita del papa Benedicto a Valencia, cuyo saqueo, la justicia y hoy estas Cortes pretenden investigar.
Nunca hubo razón, ni ciencia en sus actos.
Nadie hablará de ellos desde la admiración intelectual o política, nada tangible, ni memorable quedará de su paso por nuestras instituciones, más allá de un inmenso reguero de vergüenza y rabia contenida entre una ciudadanía que a día de hoy les tiene confinados en sus casas, esas de las que ya no se atreven a salir.

»Si jamás les guió ni la luz de la razón, ni el interés de la patria, la pregunta es: ¿fue acaso su locura inducida por su proclamada fe?
¿Fue acaso el fervor con el que abrazaban su credo el que les convenció de que aquel que hoy sabemos repugnante y retorcido atajo era a los ojos de su Dios un camino recto?

»La respuesta la encontré en su homilía, pronunciada durante la misa en la casa Santa Marta de Roma, donde este verano recordaba a los cristianos las palabras del apóstol Juan cuando decía que los corruptos son el anticristo que están en medio de nosotros, pero que no son de los nuestros.
(Aplaudiments)

»Recordaba el santo padre de los cristianos que los corruptos son gente desmemoriada, que se vuelven adoradores de sí mismos.
Cuánto mal hacen los corruptos a la comunidad cristiana, se lamentaba usted, al tiempo que añadía, -atiendan-: “La lengua de los corruptos es la hipocresía.
Éstos quieren una verdad esclava de sus propios intereses.
Su amor es hacia sí mismos, esta idolatría narcisista que los lleva a traicionar a los otros y les conduce a abusar de la confianza de los pueblos”.
(Remors)

»Terminaba su santidad recordando a los corruptos que, como Judas -estic reproduint les paraules…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, silencio.

El senyor Moreno Escrivà:

…del papa, per favor-.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Silencio, por favor.

El senyor Moreno Escrivà:

…que, como Judas, el suyo… (veus i aplaudiments), que, como Judas -paraules del papa-, el suyo es un pecado de la avaricia, que acaba siempre en corrupción.

»Después de oír estas palabras en boca de un hombre santo, hoy ya me asiste una certeza: de las traiciones a su pueblo habrán de responder ante la justicia de los hombres y verse los corruptos a las puertas del presidio.

»Pero, si yo me equivoco y finalmente Dios existe, de las traiciones a su fe, convertidos, según sus propias palabras, santo padre, en anticristos, sólo les esperan las puertas del infierno.

»Atentamente, Josep Moreno.
» (Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies…

El senyor Moreno Escrivà:

Senyores i senyors diputats del Partit Popular, pensen bé quin botó premen, perquè la presó és per a uns anys, però l'infern se fa com els discursos de Fabra, etern.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies.

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyor Moreno.

Senyor Moreno, després de l'epístola, en la democràcia sempre ve l'evangeli de la votació.
I anem a procedir a ella.
(Veus)

Senyories, senyories, (veus) senyories, senyores i senyors diputats, comença la votació.
Vots a favor?
39.
Vots en contra?
47.

Senyories, se suspén la sessió fins a les quatre i mitja.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 34 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 31 minuts)

Proposta de creació d'una comissió d'investigació que aclarisca les adjudicacions de contractes de La Generalitat a les empreses que figuren com a donants del Partit Popular en la comptabilitat aportada per Luis Bárcenas a l'Audiència Nacional i establisca les responsabilitats polítiques escaients, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 62.
222, BOC número 184), a la qual s'acumula la proposta presentada pel Grup Parlamentari Compromís per a aclarir possibles tractes de favor de La Generalitat i Bancaixa des de l'any 2003 a empreses o grups empresarials propietat o administrats per familiars directes del president de Les Corts, senyor Juan Gabriel Ferrer (RE número 63.
182, BOC número 184)

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida amb registre d'entrada 62.
222, acumulada a la proposta de creació presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 63.
182.

Torn a favor, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Senyories.

Anem a debatre conjuntament dos iniciatives diferents, i això és perquè en la Junta de Síndics se va imposar el criteri del grup majoritari, que jo crec que és una confessió velada, no sé si conscient o subconscient perquè, clar, Esquerra Unida proposa que s'investigue l'adjudicació de contractes a empreses que presumptament han finançat il·legalment el Partit Popular, i Compromís demana que s'investiguen els tractes de favor de La Generalitat i Bancaixa a la família Cotino, i el Grup Popular (rient) decidix que tot és el mateix, el finançament il·legal del PP i el tracte de favor a la família Cotino.

I, realment, estem d'acord que són qüestions que estan connexes, relacionades, encara que havérem preferit un debat diferenciat perquè, concretament, la nostra proposta es referix a l'adjudicació de contractes a altres empreses també, empreses que apareixen en el llistat de Bárcenas, eixe llistat que va arribar al jutge Ruz, que en un primer moment va negar la seua autenticitat el mateix tresorer però que, després, el senyor Bárcenas, la veritat, ha deixat en l'estacada el seu partit, els ha fet una mala jugada, ¿no?
, perquè ha reconegut que és la seua lletra, que són donacions reals i ha començat a cantar, ¿no?
De moment, ja porta una bona partitura cantada i comencem a vore com n'hi ha evidències d'escàndol polític i de possibles il·legalitats penals i ja s'ha començat a jugar molt amb els terminis de prescripció, etcètera, etcètera, cosa que em sona -perquè són molts els casos ja que afecten el Partit Popular o han afectat el Partit Popular- que, al final, fins i tot demostrant-se que estava clar el comportament de determinats responsables polítics d'una manera absolutament contrària a l'ètica pública, han quedat arxivats per qüestions formals o procedimentals, i ahí està el cas Naseiro, etcètera, etcètera.
Supose que el senyor Carlos Fabra hui, també, o demà quan comence el judici que s'ha ajornat hui, començarà també a utilitzar la mateixa estratègia; a vore si se poden anul·lar converses, si se pot parlar de terminis de prescripció, etcètera, etcètera.

Però el cas és que ací estem a Les Corts, estem al parlament, estem al lloc on s'han de demanar responsabilitats polítiques per fets que són gravíssims, tractes de favor a i de la família Cotino, de les empreses de la família del senyor Juan Cotino que ha ocupat -crec- pràcticament tots els càrrecs més importants, a excepció de la presidència de La Generalitat, que n'hi ha a esta autonomia.
Si no recorde malament, ha sigut regidor de l'Ajuntament de València, ha sigut delegat del govern, ha sigut director general de la policia, ha sigut conseller de diverses conselleries, i, ara, hui, no exercix però és president de Les Corts, ¿no?

Tractes de favor a la família Cotino, per exemple, en l'adjudicació de contractes públics.
Nosaltres, simplement anat al diari oficial i fent una recerca de totes les adjudicacions publicades a la família Cotino, és a dir, al grup Sedesa, o a les UTE participades pel grup Sedesa, hem trobat més de mil huit-cents milions d'euros.
¡No és poca cosa!
, ¿eh?
És l'empresa que més adjudicacions ha rebut de totes estes que apareixen en la llista de Bárcenas per part de la Generalitat valenciana.

Parlem també de les residències de la tercera edat, Gerontocentros del Mediterráneo, grup Savia que -si no m'equivoque- són també més de dos-cents milions d'euros i, a més, s'ha denunciat de manera reiterada el tractament absolutament privilegiat que ha rebut este grup d'empreses dedicades a atenció als majors, tant en els pagaments com en els concerts.

I, ara, hem conegut l'escàndol de Bancaixa, eixos 35 milions d'euros en préstecs a empreses també participades per Sedesa o per la família Cotino que la mateixa Bankia, successora en eixos drets de Bancaixa, ha dut a la fiscalia.
És a dir, no és Esquerra Unida, no és la conspiració judeomaçònica de la qual vostés parlen constantment, sinó que és la mateixa Bankia, el senyor Goirigolzarri -si ho he dit bé-, el que ha anat a la fiscalia a dir que hi ha préstecs que estan atorgats en condicions irregulars i que haurien de ser investigats.
I suposem que si va a la fiscalia és perquè pensa que n'hi ha il·legalitats que afectarien també les empreses de la família Cotino.
Eixos són els tractes de favor que ha rebut.

Però, també n'hi ha tractes de favor de la família Cotino -presumptes-, tractes de favor de la família Cotino sempre amb el mateix beneficiari o, almenys, que nosaltres conegam, el beneficiari és sempre el Partit Popular.
Ho hem vist en el cas Gürtel, on està imputat el representant legal de l'empresa Sedesa, nebot del senyor Juan Cotino, i sembla que qui porta les regnes d'eixe grup empresarial, que és el senyor Vicente Cotino, i ho hem vist també en el cas Bárcenas; apareix en el quadern, en eixa comptabilitat B, en eixos registres de la ignomínia que suposa el major escàndol de corrupció de la democràcia espanyola, un apunt de 200.
000 euros l'11 de març de 2004 -una data d'infaustíssim record- en què se va registrar una donació a la campanya electoral del Partit Popular, se suposa que era tres dies després, quan concloïa amb les eleccions que, finalment, va perdre el senyor Mariano Rajoy.
Eixe apunt, després, ha estat ratificat pel mateix senyor Bárcenas, que va dir que sí, que Juan Cotino, perquè l'anotació diu «Juan Cotino, Sedesa», i sempre queda el dubte de si confonen Juan amb Vicente, un Cotino per l'altre.
.
.
, al final, sabem que és Cotino però no sabem molt bé si és un o l'altre, però el cas és que aquí fica «Juan Cotino, Sedesa», i quan li pregunta el jutge Ruz, en la transcripció que s'ha fet pública de l'interrogatori, el senyor Bárcenas diu que sí, que sí, que el senyor Cotino va anar i va a donar 200.
000 euros al senyor Álvaro Lapuerta, que en aquell moment era el tresorer del Partit Popular.

¡Clar!
, tenim l'apunt comptable en el quadern, tenim la declaració de Bárcenas i també tenim l'ampliació de querella que ha presentat Izquierda Unida, perquè ací no feia ningú res, estava passant el temps, la fiscalia no actuava i semblava que podien començar a prescriure tots els presumptes delictes.
Izquierda Unida assumix la seua responsabilitat, va presentar una querella en el mes de febrer, una querella per la qual el senyor Bárcenas està ara en la presó perquè, si no, encara estaria passejant-se per aquí i burlant-se de la gent, una querella per la qual hem començat a saber coses, una querella en la qual n'hi ha moltes persones ja imputades, en la qual s'està, fins i tot, interrogant alts càrrecs del Partit Popular i en la qual nosaltres hem volgut incloure, lògicament, eixes donacions perquè ens preocupa moltíssim pel que representen d'alteració de les normes més bàsiques de la convivència democràtica i del respecte a l'erari públic.

Si tot això fóra de veres, eixe presumpte tracte de favor a la família Cotino per part de les administracions i de la família Cotino al Partit Popular, la conclusió estaria clara: ací sempre ix guanyant el Partit Popular, la família Cotino és una guanyadora neta perquè, clar, rep molt més del que aporta, rep i dóna, però, clar, dóna 200.
000 euros i rep 1.
800 milions, encara que pogueren haver-hi més donacions i més martingales, al final, evidentment, ix beneficiada, i els pagans som nosaltres, els ciutadans i les ciutadanes, les persones que hauríem de tindre uns polítics en qui confiar i que es trobem davant un gran escàndol de corrupció, tant davant una organització creada per a delinquir que durant vins anys, com a mínim, està acreditat documentalment que ha funcionat com una maquinària criminal, que ha estat constantment pagant sobresous -en el cas dels papers de Bárcenas- a ministres que, després, decidien tant contractacions com, fins i tot, polítiques, perquè hi ha una declaració en què un exministre diu que ell no s'ocupava dels contractes; fins i tot n'hi ha un empresari, el senyor Villar Mir, que diu que a ell no li preocupaven els contractes, ell s'ocupava de les polítiques; i n'hi havia una comissió d'infraestructures en el si del Partit Popular, però una comissió que no pensen vostés que estava creada per part de dirigents del partit, militants del partit, diputats o diputades del partit per a fer el programa, ¡no, no, no!
, aquí estaven les principals empreses constructores d'este país les que després resulta que donaven diners al Partit Popular per a decidir les polítiques.
Perquè un contracte és una cosa xicoteta, un pla hidrològic nacional, o una línia d'AVE, o un aeroport sense avions són molts contractes, molts, molts contractes.
I aquí està el negoci, aquí està la corrupció.

El cas és que nosaltres demanem que això s'investigue, entenem que és un assumpte molt greu, que els tribunals han de determinar la responsabilitat penal, però que el parlament ha d'exigir les responsabilitats polítiques.
En el cas del senyor Cotino, nosaltres li les vam demanar en el mateix mes d'agost quan açò se va fer públic, vam demanar la seua compareixença en Diputació Permanent; no va ser atesa, després ell va demanar comparèixer a porta tancada, en secret, sense que pogueren escoltar-lo els mitjans de comunicació en la Comissió de l'Estatut del Diputat, va donar explicacions insuficients i incompletes, i, després, el PP va rebutjar la nostra proposta perquè compareguera en una comissió oberta, normal, on s'han de donar explicacions a cara descoberta, en la comissió de coordinació.

Per tant, entenem que n'hi ha voluntat de tapar un escàndol que -ja dic- no sols afecta el grup Sedesa, no sols afecta la família Cotino.
Per posar un exemple, també tenim documentats 895 milions d'euros en contractes a Fomento de Construcciones y Contratas i més de mil milions a Sacyr Vallehermoso, grans empreses que han estat sent beneficiades de les adjudicacions de La Generalitat.

En definitiva, entenem que estem davant un filet del que estirar d'una madeixa molt gran, de l'immens crim social que s'ha perpetrat contra la ciutadania.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
a este país durant vint anys i, per això, hem presentat la querella criminal per a acabar amb la impunitat dels corruptes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
i per això demanem hui la investigació parlamentària d'aquestos contractes de la Generalitat valenciana perquè és la nostra responsabilitat com a diputats i diputades controlar l'acció del Consell i més en estos casos.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Torn a favor, Grup Parlamentari Compromís.

Senyor Ferri té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Bé, abans que res, com el senyor Blanco, m'agradaria agrair la presidència, malgrat la seva absència, a la mesa i la Junta de Síndics per haver ajuntat aquestes dos comissions d'investigació perquè el que relata és el fet que tinguen una relació íntima, ¿no?
, el fet de les donacions i els tractes de favor a les empreses de la família Cotino i el cas Bárcenas perquè, en realitat, nosaltres no ho havíem presentat en eixe sentit però el Partit Popular, amb la seua majoria, ens ho ha dit ben claret.

Per una banda, tenim les empreses que realitzen les donacions il·legals al Partit Popular, empreses que viuen d'adjudicacions i contractes públics, i amb eixos diners, amb eixes donacions il·legals el Partit Popular presumptament pagaven sobresous en negre i feien trampes per a guanyar les eleccions.
Eixa és una part de la trama que vostés han ajuntat ara mateix, però a canvi, ¿a canvi de què feien estes donacions?
¿Pagaven simplement perquè els agradava al Partit Popular?
¿O rebien alguna cosa a canvi?
Ací trobem el cas paradigmàtic dels possibles tractes de favor cap a empreses propietat i administrades per l'entorn del molt excel·lent absent president de Les Corts, el senyor Cotino.

Cal una comissió d'investigació perquè cada dia apareixen més dades i coneixem més detalls dels possibles tractes de favor que presumptament acabaven en donacions tan generoses com il·legals al Partit Popular.
I hui venia en la premsa: «Un cargo del Gürtel vincula a Cotino con el amaño de la visita del papa.
Correa y Pérez Boada participaron en las reuniones preparatorias -según el testigo-.
» Cotino ja s'ha afanyat a desmentir i ha dit que denunciarà qui diga això, que això és de veritat.

En el cas Sedesa, les adjudicacions anaven acompanyades amb visites a Gènova, amb maletins plens de diners negres, i així ho diu Bárcenas amb els seus papers reconeguent la seua lletra: «11 de març de 2004, Juan Cotino, Sedesa, 200.
000 euros», 200.
000 euros en negre, ¿a canvi de què?

Comencem per Bancaixa.
A l'agost vàrem conéixer que Bankia estava investigant operacions irregulars de Bancaixa amb grups relacionats amb els Cotino i amb altres empresaris valencians.
Al setembre hem conegut més detalls: Bankia ha portat estes operacions a la fiscalia i -segons relata El País-, el supervisor del Banc d'Espanya va fer constar les operacions més cridaneres però no va fer res, no les va portar a la justícia.
Segons este informe, Bancaixa va comprar per a Sedesa, per 5 milions, noranta-tres finques en sòl no urbanitzable a Llíria, i deia, «la taxació aportada no pot identificar-se amb el sòl de la compravenda».

Bancaixa també adquireix el Gran Hotel Xirivella, SL, que el seu principal actiu és un sòl urbà terciari a Xirivella.
No es presenten comptes auditades, la taxació de 34,9 milions està condicionada a l'aprovació de llicències.
Transcorregut un any des de la taxació, no s'ha portat cap documentació que reduïsca les incerteses que revela i tot indica una deterioració que s'estima en el seu valor net comptable de 9,7 milions d'euros.

Un altre cas, Bancaixa va adquirir per a Sedesa per 3 milions el sector residencial La Maimona, propietari d'uns terrenys a Llíria que -segons el supervisor- no se sustenten amb documents, en tant no es demostre, es considera que el seu valor és zero, deterioració, 2,8 milions d'euros.

Bancaixa compra per 37 milions el 50% del residencial La Maimona -una altra vegada-, amb un patrimoni des de 10,3 milions, però que en una taxació es va elevar a 75,2 milions en valorar el projecte basat en un camp de golf, hotel i 200 habitatges.
Però la sentència judicial va anul·lar el pla perquè incloïa sòl no urbanitzable especial, i el dany produït a Bancaixa va ser de 13,8 milions d'euros.

Al desembre de 2008, Alternativas Energéticas, vinculada a Sedesa, cedeix a Bancaixa, per 15 milions, els seus drets de crèdit enfront Endesa.
Segons el supervisor s'ha estimat l'existència d'una deterioració de 5 milions per la diferència entre l'import comptabilitzat i el garantit.

També hem conegut el préstec de 35 milions d'euros a Share Capital en la qual participaven Asedes Infraestructuras y Sedesa Real State, ambdues de la família.

Estos diners es van utilitzar per a comprar actius immobiliaris a Europa de l'Est i es van haver de renegociar amb Bancaixa.

En global tenim un cost estimat per a Bancaixa amb pèrdues de 71 milions d'euros.
Això pel que fa a Bancaixa.
Recordem que Bancaixa era una caixa d'estalvis controlada pel Partit Popular i utilitzada com si fóra la banca privada per als seus amics.

La corrupció va lligada a la falta de control dels diners públics i a la sensació d'impunitat.
D'això parlàvem este matí, i ací s'ha donat eixe còctel explosiu.

Però creiem que no només s'ha beneficiat estes empreses des de Bancaixa.
Bancaixa era una peça més de tot el poder hegemònic del Partit Popular en la nostra terra.
Les residències de la tercera edat també han sigut una important font d'ingressos d'esta família empresarial involucrada en les donacions il·legals al Partit Popular.

Novament ens trobem davant d'un negoci vinculat de forma directa a l'administració pública.
I ja en l'any 2010 la meua companya, Mònica Oltra, va denunciar que La Generalitat, sense cap motivació, rebaixava les sancions imposades per la inspecció de serveis socials a les residències vinculades a la família Cotino.

Entre 2007 i 2010 esta forma de procedir va suposar una rebaixa de les multes de 106.
000 a 585.
000 euros.
Però abans de la rebaixa d'estes multes venia l'adjudicació.
I veiem com sistemàticament i de forma especial, mentre Cotino manava a la conselleria, rebien adjudicacions de places de geriatria en detriment de les places públiques.
No en va en 2008 el mateix Cotino va eliminar el límit del 33% de les places subvencionables en les residències privades.
Un yo me lo guiso, yo me lo como en tota regla.

El resultat: un augment del 182% de les estades subvencionades al grup Savia per part de La Generalitat.

Abans que arribara Cotino a la conselleria en 2006, les persones allotjades en residències amb subvenció pública eren 716; en 2007, amb Cotino en la conselleria, la xifra va passar a 928; a la fi de 2008 la xifra es va disparar fins a 1.
938 i va pujar fins a 2.
020 en 2009.
Sembla que Cotino es va fer un guisat i se'l va menjar tot.

Volem crear una comissió d'investigació per a investigar-ho tot.
Es va beneficiar les empreses de l'entorn dels Cotino en les adjudicacions enfront d'altres empreses?
Quin va ser el cost per a les arques públiques d'este favoritisme?
Va haver-hi tracte de favor durant la gestió de les adjudicacions amb rebaixa de sancions?
Qui va ordenar Bancaixa assumir el risc per les operacions de les despeses de l'entorn Cotino?

Són moltes preguntes que caldrà contestar, amb la presència d'experts i amb la documentació.
Però pot ser no acabe investigant-se perquè en estes Corts hi ha un grup majoritari, que es diu el Partit Popular, i segurament s'oposarà.
Seria tota una sorpresa.

Pot ser voten en contra d'esta proposta, perquè no els escandalitza que Bancaixa, en lloc d'estar al servei del nostre teixit productiu, haja estat a disposició dels amics del Partit Popular, regalant diners a uns, mentre estafava les persones majors amb preferents.

Potser voten en contra d'esta proposta, perquè no els escandalitza que existisquen partits que es financen il·legalment, que admeten suborns d'empreses a través de donacions il·legals, que reparteixen diners negres entre els seus dirigents, que destruïxen proves essencials en processos judicials i que compten amb dirigents que menteixen en els parlaments a la ciutadania.

Potser voten en contra, perquè no els escandalitza que els diners de la ciutadania hagen anat a parar a adjudicacions ruïnoses per a les arques públiques.

Potser no els escandalitza tot açò perquè formava part d'una forma de viure, servint-se de la política.
Esta forma de viure i de governar ens ha dut on estem.
Ens va dur a concentrar els recursos en pelotazos immobiliaris, ens va dur a dilapidar els recursos públics per a beneficiar a uns pocs i ens va dur a abandonar la nostra economia productiva.

Tot està connectat.
El saqueig que hem patit per dècades i la nostra ruïna actual són dos cares de la mateixa moneda.

Des de Compromís sempre volem presentar propostes en positiu per a eixir del forat, però també volem que els que s'han beneficiat de la nostra ruïna ho paguen, i que no torne a passar mai més.

Com entenc que és l'objectiu compartit per la totalitat d'esta cambra, confie que voten a favor d'esta comissió d'investigació.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat César Sánchez.

Senyories.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ferri.

Señor Blanco.

No hay en esta cámara ningún partido que esté en condiciones de dar lecciones de nada al Partido Popular.
Ni lo está el único partido en España condenado por financiación ilegal, al que se le conocen condonaciones millonarias por parte de entidades bancarias -hablando de bancos en el día de hoy-, ni lo están ustedes, señores de Izquierda Unida, copartícipes de las alimañas en Andalucía o de haber soportado alcaldesas como la de Manilva, comunista, después de ver lo que hemos visto.
O de defender en esta cámara y en este atril a gente que está en la cárcel a cualquier precio.

Ni lo está Compromís, un partido que donde gobierna es opaco, como en Sueca.
Años sin rendir cuentas ante la Sindicatura de Cuentas.
Un partido, Compromís, al que el Tribunal de Cuentas detectó irregularidades en su contabilidad electoral en el 2011.
Ni están en disposición de dar lecciones a nadie ni se las vamos a permitir.

Señorías, el Partido Popular es un partido serio, un partido que tuvo el coraje de sacar a España de los escombros socialistas en 1996, que heredó en 2011, de nuevo, un país en bancarrota, quebrado, falto de credibilidad en el exterior y de confianza en el interior.
Es un partido que está sacando, una vez más, el carro del fango y colocando a España donde le corresponde.

Un partido que ha transformado esta comunidad desde el año 1995, haciendo de esta tierra un lugar mejor para vivir.
Y eso pese al abandono del Gobierno de España del Partido Socialista, (aplaudiments) que durante el tiempo que gobernó el señor Rodríguez Zapatero dejó de mandar a nuestra comunidad más de nueve mil millones de euros.

No están ustedes en disposición de dar ninguna lección al Partido Popular, que es un partido honrado.
Sus miles de concejales y alcaldes en la Comunidad Valenciana, sus altos cargos (veus) y los diputados de este grupo parlamentarios -mírenlos bien- son personas honestas, comprometidas con esta tierra…

El senyor vicepresident primer:

Señora Mollà.

El senyor Sánchez Pérez:

…y honradas.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señora Mollà.

El senyor Sánchez Pérez:

Señorías, una comunidad no se gobierna con camisetas ni se gobierna con el puño en alto.
(Veus) Ni se gobierna…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.
Señora Mollà.

El senyor Sánchez Pérez:

…siendo serviles con la minoría radical, antisistema y catalanista.

El senyor vicepresident primer:

Señora Mollà.

El senyor Sánchez Pérez:

Ni se gobierna judicializando la vida pública.
Ni se gobierna desde el enfrentamiento social ni desde el ataque a los empresarios, porque tengan una u otra opinión.
(Aplaudiments) Ni desde el populismo.
Se gobierna desde la sensatez, el sosiego, el compromiso y la responsabilidad, que es lo que les falta a ustedes.

Señorías, y a la vez miembros del tripartito, ustedes ya no saben qué hacer para alcanzar el poder y todo les vale.
Y lo más triste, vinculan, y lo he dicho en alguna ocasión en esta cámara, sus posibilidades de éxito electoral a que a la gente le vaya mal.
Y eso es lamentable.

Algunos miembros de sus partidos participan incluso en diadas independentistas.
Diadas que quieren secuestrar nuestra historia.
(Veus) Lo que somos y, lo más importante, lo que mayoritariamente queremos ser en adelante.

El senyor vicepresident primer:

Señor Sánchez, por favor.

El senyor Sánchez Pérez:

Atacan a los empresarios, como después veremos, que es el punto…

El senyor vicepresident primer:

Señor Sánchez, trate de hilvanar su intervención.
(Veus)

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Voy al punto del orden del día, como no podía ser de otra manera.

El senyor vicepresident primer:

Señora Mollà, si la cride a l'ordre, la tendré que (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Sánchez Pérez:

Si es necesario atacan a los empresarios, como después veremos.
Si es necesario atacan a las instituciones, atacan a entidades bancarias que deciden apoyar a empresas valencianas que generan empleo y oportunidades.
Porque para ustedes todo vale.

A ustedes, que van ya con la calculadora en la mano, cualquier cosa les vale -como decía-, y es triste no tener una oposición responsable, constructiva y que arrime el hombre en un momento tan complicado en nuestra comunidad.

Señorías, yo, desde aquí, y en contestación a las dos solicitudes de Izquierda Unida y de Compromís, acuso a la izquierda de esta comunidad de falta de responsabilidad; de usar la calumnia (aplaudiments) y la mentira como discurso político; de ser ambiguos con el respeto a la justicia; de obviar la decencia; de ser incapaces de pedir perdón o rectificar, aun sabiendo que han hecho un daño irreparable a personas honradas y decentes.

Señorías, Sedesa es una empresa con una historia de más de sesenta años.
Alguno puede pensar con estas palabras que estoy aquí defendiendo esta empresa, y quiero dejar claro que lo haría con todas y cada una de las miles de pequeñas, medianas o grandes empresas de nuestra comunidad, de los miles de autónomos que en nuestra comunidad levantan la persiana todos los días para crear oportunidades.

Es inadmisible que ustedes estén haciendo, por un puñado de votos, lo que están haciendo con empresas en nuestra comunidad.
Si son ustedes capaces de hacer esto en la oposición, no quiero imaginar un gobierno del tripartito en esta comunidad.

Los comunistas nacionalizando empresas, Compromís catalanizando la comunidad y el PSOE colaborando con ambos.
(Protestes i aplaudiments)

¿Ustedes creen que alguien crea una empresa hace sesenta años con el firme propósito de trabajar con La Generalitat en el siglo XXI?
Porque si ustedes creen eso, deberían creerlo también del gobierno de Zapatero, que facturó más a Sedesa durante sus años de gobierno que la propia Generalitat valenciana.

En el año 2007 los ministerios del gobierno de Zapatero contrataron a Sedesa casi cuarenta millones de euros para la realización de obras.
El 15% de su facturación, según se desprende de información que he podido acceder hoy a través de la página web.
Cuando ese mismo año lo facturado por La Generalitat representó el 12%.
Es decir, Sedesa contrató más con Zapatero que con la Generalitat valenciana.

Del mismo modo, esa motivación debía servir también para explicar que durante esos años el Ayuntamiento de Alcorcón, gobernado por el PSOE e Izquierda Unida, le contrató más que el conjunto de La Generalitat, así como distintos ayuntamientos, como Fuenlabrada, Soria o Miranda del Ebro, que precisamente no estaban gobernados por el Partido Popular.

Salgan aquí y digan si acaso que todos esos contratos se amañaron también.
¿Es acaso Sedesa también sospechosa en todos esos contratos, señorías?
¿Lo hacía acaso a cambio de donaciones al PSOE, o Izquierda Unida o los alcaldes del Partido Socialista?

Un poco de seriedad, señorías…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Sánchez Pérez:

Insisto, ¿alguien cree que una empresa se crea hace sesenta años con el objetivo de trabajar con La Generalitat sesenta años después?

Miren,…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

El senyor Sánchez Pérez:

…soy consciente de que en esta cámara hay algunos políticos que disfrutan del privilegio de la verdad, a quienes no les interesa lo más mínimo lo que pueda yo decir aquí hoy, porque sus mentes no aceptan argumentos más allá del dogma establecido y prefabricado de sus intereses.
Pero les aseguro que en el camino de la destrucción y de la irresponsabilidad no nos van a encontrar.

En España durante los últimos años hemos vivido tristes episodios de supuestos casos de corrupción, que han afectado a todos los partidos políticos que de una u otra manera han tenido responsabilidades de gobierno.
Pero sostengo que ni esas personas supuestamente implicadas representaban a la totalidad de los partidos a los que pertenecían, ni se puede juzgar a sus compañeros con el mismo rasero, porque es una grandísima irresponsabilidad y una enorme injusticia.

Ni Bárcenas es el PP.
Ni los más de cien imputados de los ERE corruptos de Andalucía son el PSOE ni Izquierda Unida.
Ni la alcaldesa de Manilva es de Izquierda Unida ni representa a Izquierda Unida.
Si hicieron algo mal, tendrán que dar cuenta ante la justicia, pagar por ello y devolver hasta la última peseta.
Y les aseguro que el Partido Popular (aplaudiments) estará ahí.

Señorías, no vamos a apoyar esta comisión.
Esto es el parlamento, el parlamento valenciano, no un juzgado.
Vamos a seguir respetando el estado de derecho.
El respeto a la justicia, que ustedes ya le han faltado recientemente el respeto a la justicia.
La presunción de inocencia, que para ustedes en unos casos sirve y en otros casos no sirve.

La norma fundamental de convivencia que nos dimos, la Constitución, y el Estatuto, que a ustedes tampoco parece servirles.
Lo lamentable es que «a ustedes» incluya también al Partido Socialista.

Y el firme convencimiento de que solo desde la estabilidad de las instituciones democráticas, y no desde la ruptura, como quieren algunos y soportan otros, se puede salir adelante de este difícil momento por el que está atravesando nuestra comunidad y España.

El Partido Socialista tiene mucho que explicar en esta cámara del apoyo que está brindando a la ruptura social en nuestra comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sánchez.

Para réplica, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

La veritat és que tenia curiositat per vore qui fea la defensa del senyor Cotino hui.

Perquè, mire, el dia 6 de setembre tinguérem la comissió a porta tancada, la Comissió de l'Estatut dels Diputats i Diputades, quasi… pràcticament ningú de vostés va poder vore-ho, però jo sí perquè estava allí, en sóc membre.
I vaig tindre la sort de poder comprovar en directe com el senyor Maluenda, a penes utilitzava uns pocs minuts i a penes defensava el senyor Cotino més que amb la boca xicoteta.

Però després, a la vista de tothom, el 18 de setembre, se va debatre i votar la proposta d'Esquerra Unida perquè Cotino compareguera en una comissió normal.
I el senyor Ovejero crec que va utilitzar un minut i mig en la seua intervenció.
Ell que normalment ho té tot molt ben cronometrat, va ser molt, molt, molt concís.

Jo pensava: ¿qui eixirà hui a defensar el senyor Cotino, i parlarà també dos o tres minuts?
I m'he adonat que no, que el senyor Sánchez s'ha estés deu minuts, però no ha pronunciat mai, ni una sola vegada, el nom del senyor Cotino, ni el cognom, ni una sola vegada.
Si este matí el senyor Giner ha sigut capaç de parlar deu minuts sobre la visita del papa sense dir «papa», vosté ha sigut capaç de pujar ací i parlar sobre dos comissions d'investigació que afecten el senyor Cotino sense dir la paraula «Cotino».
(Veus) No passa res, la poden dir.

Igual que el senyor Rajoy no volia dir Bárcenas, ¿sembla que en el Partit Popular comença a haver també un sentiment de preocupació per associar-se al senyor Cotino?
És que això és el que es llig en premsa, eh?
Diuen que comença a quedar-se a soles i que ja no el defensen.
I vosté puja ací i ens fa una perorata sobre l'honradesa del seu partit i sobre que no poden donar-los lliçons i comença a confondre, a mentir, com és habitual.

I jo vaig a aprofitar, mira, per a aclarir-li algunes coses, encara que quasi que preferisc que continuen per ahí, perquè vostés mateixos desmereixen el resultat que van obtindre i que no van a repetir.

Vostés diuen: «Artimanyes d'Andalusia.
» Jo no sé molt bé a què se referix.
Allò dels ERO, l'altre dia ho dia la senyora Elisa Díaz, i li dia jo que tenia falta de cultura política, perquè els ERO d'Andalusia, que és un problema de corrupció ben gros, no correspon a l'etapa en què Izquierda Unida estava en el govern d'Andalusia.
Correspon a la legislatura anterior o a les legislatures anteriors.

És més, li vaig dir: hi ha hagut una comissió d'investigació, que allí sí que se va aprovar, sobre els ERO d'Andalusia.
I, ¿sap quin grup la va demanar?
Izquierda Unida.
I, ¿sap com es va tancar eixa comissió?
Amb unes conclusions pactades pel Partit Popular i pel Partit Socialista, que va votar en contra Izquierda Unida perquè no van voler entrar al fons de la depuració de responsabilitats polítiques.
(Veus) Això són els ERO.
Cada volta que parlen dels ERO, demostren una ignorància supina, una incultura política incomparable, perquè no té res a vore amb Izquierda Unida, que ha sigut l'organització política que més ha estat denunciant-los en tots els àmbits que ha pogut.

En segon lloc, Manilva, alcaldessa imputada i expulsada d'Izquierda Unida.
¿L'alcaldessa d'Alacant està expulsada del Partit Popular?
¿L'alcaldessa de Novelda està expulsada del Partit Popular?
(Veus) ¿L'alcalde de Castelló està expulsat del Partit Popular?
(Veus) ¿Els diputats i diputades imputades, que en son un grapat, estan expulsats del Partit Popular?
La de Manilva, sí.
Aixina que lliçons sí que li'n podem donar, senyor Sánchez.
Moltes lliçons li podem donar al partit polític que més (aplaudiments) imputats per corrupció té en tota Espanya, al partit polític…, i jo crec que l'únic partit polític en el món, l'únic, que té a tots els seus extresorers en la presó, en la presó o imputats.
El senyor Álvaro Lapuerta està molt malaltet i no pot entrar, però tots els seus extresorers estan en estos moments processats per la justícia.
Doncs, clar que podem donar lliçons.

Després, diu vosté que la justícia…, que els jutjats han de fer la seua feina i que nosaltres no podem convertir açò en jutjat.
Nosaltres hem presentat la querella, té més de trenta mil adhesions.
La querella que Rajoy, per cert, va anunciar i no se va atrevir a presentar.
Rajoy va dir que se querellaria contra Bárcenas.
Cospedal va dir que se querellaria contra Bárcenas.
I de moment, l'únic que s'ha querellat contra Bárcenas és Izquierda Unida.
Però saben vostés que sí que han fet algunes actuacions judicials.
Per exemple, han esborrat els discos durs del senyor Bárcenas, que els havia requerit el jutge Ruz.
Eixa és la seua col·laboració amb la justícia.
Diuen: «Que actuen els tribunals, que les responsabilitats se depuren en la justícia», i vostés esborrant les proves.
Eixa és la seua manera d'entendre la col·laboració amb la justícia.

Pel contrari, nosaltres pensem que cada àmbit té les seues competències, que ací s'han de depurar responsabilitats pel que és un cas absolutament clar de col·lisió entre interessos privats i responsabilitats públiques.
Els senyor Cotino en estos moments està en entredit.
Jo crec que també dins el Partit Popular, i la seua intervenció ho ratifica.
El senyor Cotino en estos moments és sinònim d'escàndol, és sinònim d'escàndol en la visita del papa, en el contracte a Teconsa, en intentar comprar les víctimes del metro, en el cas Bárcenas, en el cas Gürtel, en el cas de Bancaixa, en la manipulació en Radiotelevisió Valenciana, que també va ser denunciada.
Fins i tot podíem també plantejar-los una comissió d'investigació sobre els contractes de l'administració general de l'estat a l'empresa Sedesa.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

Perquè vosté diu que també li va donar contractes Zapatero.
¿Està vosté a favor que s'investiguen els contractes de Zapatero?
Eixe 15% de contractació i el 12% també.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Nosaltres el que no tenim por és que s'òbriguen els calaixos, les portes i les finestres de l'administració i que se conega.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.
El seu temps ha finalitzat.
Gràcies.
(El vicepresident desconnecta el micròfon del diputat.
Aplaudiments)

Senyor Ferri, per a rèplica.
Té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

La veritat és que aquesta és la primera comissió d'investigació que isc a defensar en aquest parlament.
Jo crec que una comissió d'investigació, tant el vot a favor com el vot en contra, es defensava amb arguments i no amb tonteries, com vindre a parlar de si el PSOE vindrà a fer-mos de palmeros, mentres nosaltres fem no sé què i altres fan no sé quants.
Estem parlant d'una comissió d'investigació i no he sentit encara cap argument del senyor César Sánchez en contra per a defensar el no d'esta comissió d'investigació.

I diu que açò no és un jutjat; però açò és un parlament.
I ja sabem que per al Partit Popular les Corts Valencianes no són més que una institució buida de contingut, que cal buidar de contingut i que a més no ha de servir per a res.
Però és que per a nosaltres és una institució que ha de servir per a depurar les responsabilitats polítiques, perquè les responsabilitat polítiques no es depuren en els jutjats, es depuren ací en el parlament.
I volem saber si des del govern valencià va haver un actuació dirigida, va haver una actuació dirigida per a beneficiar les empreses del senyor Cotino.

Per tant, tenim dubtes raonables, que s'han exposat ací per part de nosaltres, per part del Grup d'Esquerra Unida, tenim dubtes raonables que volem que es resolguen.
I que vosté si realment sap resoldre eixos dubtes raonables, puge ací i diga'ls, diga vosté quina és la resposta a eixos dubtes raonables, que ara després li exposaré.

Perquè, per exemple, també és un dubte raonable.
.
.
.
, vosté parlava ací que tot els partits tenim el nostre.
Si vosté realment té eixos dubtes, ¿per què no proposa una comissió d'investigació per a investigar l'opacitat que diu vosté que tenim nosaltres?
¿Per què no proposa una comissió d'investigació?
Nosaltres, que tenim dubtes raonables, proposem una comissió d'investigació.
I estic segur que com vostés no saben respondre a eixos dubtes raonables, deurien recolzar-la, si encara els queda una miqueta de dignitat.

Perquè jo també tinc el dubte raonable que vosté, senyor César Sánchez, que apareixia en la llista de los premiados por el Gürtel, que li van regalar una polsereta -no me'n recorde què li van regalar-, ¿pensa vosté tornar eixa polsereta?
¿Per què li va regalar el Gürtel eixa polsereta?
Sí, sí.
Vosté apareixia en la llista de los regalitos del Gürtel.
(Veus) Sí senyor, no sé exactament què és el que era.
(Veus) Sí senyor.

Vosté diu.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

Vosté ha fet referència que «aquí no se gobierna con camisetas».
Jo no crec que vostés estiguen ací per a donar lliçons de vestuaris.
Vostés no estan ací per a donar lliçons de vestuaris, i menys, menys quan ací sembla que es governa gitant-se amb la gent, segons (inintel·ligible) .
.
.
ahir el president de La Generalitat, ací es governa gitant-se amb la gent.

I els dubtes raonables dels que li parlava.
Torne a preguntar: ¿es van beneficiar les empreses de l'entorn dels Cotino en les adjudicacions enfront d'altres empreses?
¿Per què van donar les empreses relacionades amb el senyor Cotino, amb la seua família, per què van donar diners il·legalment al Partit Popular, segons consta, suposadament, en els papers de Bárcenas?
¿Quin va ser el cost per a les arques públiques d'este favoritisme cap a les empreses de Cotino?
¿Va haver-hi tracte de favor durant la gestió de les adjudicacions amb la rebaixa de sancions, les adjudicacions en geriàtrics?
¿Va haver-hi tracte de favor?
¿Per què es van rebaixar les sancions?
Són uns dubtes raonables que volem que es resolguen.
I vosté no ha sigut capaç de pujar ací i de resodre'ls.
Per tant, deuríem assentar-nos tots i parlar en una comissió.

¿Qui va ordenar a Bancaixa assumir el risc per les operacions de les empreses de l'entorn de Cotino?
Senyors del Partit Popular, ja sabem que vostés estan acostumats, perquè ho viuen, que existisquen partits que es financen il·legalment; que existisquen partits que admeten suborns de les empreses amb donacions il·legals -sabem que estan acostumats-; que destruïxen proves essencials en processos judicials, quan vostés sempre diuen que la justícia actue, però després són els primers que destruïxen proves en processos judicials i que compten amb dirigents que mentixen a la ciutadania.

Senyors del Partit Popular, sabem que estan acostumats a això, però vostés tenen una possibilitat de canviar.
.
.
Este matí en l'encíclica que mos ha llegit el senyor Moreno, ¿no s'han sentit identificats, no s'han sentit al·ludits?
¿No?
Deurien, deurien.
Igual vosté no, però alguns del seu grup, deurien.

En fi, espere que en el torn de rèplica que té el senyor Sánchez aprofite per a aclarir-nos eixos dubtes raonables que tenim i si va a tornar o no la polsereta aquesta del Gürtel.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Señor Sánchez, para réplica, tiene la palabra.

El senyor Sánchez Pérez:

Señor Blanco, se refería su señoría al señor presidente de Les Corts, Juan Cotino, que no lo he nombrado, lo voy a nombrar.
Juan Cotino es una persona honrada, honesta, con principios y con valores, y usted no puede decir lo mismo.
(Aplaudiments)

Usted no puede decir lo mismo porque no tiene credibilidad, porque viene aquí a esta tribuna a mentir, a mentir.
El vicepresidente de la junta, de Izquierda Unida, le ha pedido recientemente a la jueza que pase página, ¿que pase página de qué?
¿De la desvergüenza, de robar a los andaluces?
El portavoz del parlamento asturiano, de su partido político, está imputado, y hasta donde yo sé, sigue de portavoz en el parlamento asturiano.
Mantienen a un concejal que está acusado de delito de estafa en Ibi, y usted de esa persona no se acuerda.
Usted no tiene vergüenza, porque viene a esta tribuna a mentir, a intentar utilizar una bandera que no es suya, a intentar utilizar una banda, que es la de la decencia, que se la apropia (veus), pero que no ejerce.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías.
.
.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
en ningún caso.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.
(Veus) Señorías, si es posible mantener el silencio.

Continúe, señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

No dice usted en este parlamento que iniciaron solicitando que el señor Juan Cotino fuese como imputado y que ahora han retrocedido y quieren que vaya como testigo.
No lo dice usted aquí ese retroceso en Izquierda Unida, porque saben que no hay nada, porque lo único que quieren es utilizar este parlamento como comparsa.
Y es una vergüenza que sigan utilizando este parlamento como un circo para conseguir lo que no pueden conseguir en las urnas.
Y ese descrédito al que usted y su grupo político somete a este parlamento es sostenido por otros grupos políticos, que debieran estar del lado de la decencia, de la sensatez y de la responsabilidad.

Señorías, yo les ruego que mantengan la calma, que mantengan la calma, que la tormenta se está acabando.
Tendrán tiempo ustedes para el nerviosismo.
El río baja poco revuelto y van a tener poco que pescar.
Las mentiras tienen las patas muy cortas.

Señorías, no vamos a permitir que utilicen el parlamento como si fuese un tribunal de justicia.
Máxime viendo, como he dicho en mi primera intervención, que no respetan a la justicia.
Recientemente, a dos parlamentarios del Grupo Popular los jueces les han dicho que no hay nada, y ustedes, en vez de pedir perdón, (veus) lo que han hecho (aplaudiments) ¡es cuestionar a la justicia!
Pueden continuar ustedes por ese camino.
El Partido Socialista, que tendrá la oportunidad ahora de fijar posición, Izquierda Unida y Compromís, que ya sabemos a qué se dedican y a qué quieren dedicarse en el futuro.
(Remors)

Nosotros nos vamos a dedicar a seguir trabajando por los valencianos, a seguir respetando a las instituciones, a la justicia, a no faltar al respeto a este parlamento, que es la cámara en la que se tienen que debatir los temas de interés para los valencianos, y, en ningún caso, a usurpar las funciones de este parlamento, porque tienen ustedes un problema y es que ya no son capaces de convencer absolutamente a nadie.

No se puede estar constantemente atacando a empresas.
Y, en relación al tema que nos ocupa, atacan ustedes a Lubasa, al grupo Cyes o al grupo Villalba, entre otras empresas, en la documentación que han presentado en la solicitud de comisión de investigación.
De todas estas empresas dependen muchísimos puestos de trabajo, dependen muchísimas oportunidades en esta comunidad, son empresas que durante los últimos años han trabajado para que esta comunidad esté donde esté, y ustedes las atacan.
Les ruego que pidan perdón.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Muchas gracias, señor Sánchez.

No, no.
.
.
, senyoria, senyoria, el debat s'ha mantingut en les línies que tots els grups han entés i no hi ha lloc (veus) a que prenga vosté la paraula.

Senyor Torres, en representació (veus) del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula.

Per favor, ¡assente's!
, no hi ha cap.
.
.
(Veus) No hi ha cap alteració de l'ordre, senyoria.
(Veus) Senyoria.
.
.

Señor Torres, por favor, ocupe la tribuna.
(Veus)

Señor Torres, entiendo que renuncia a la intervención.
(Veus) Pues, ocupe usted la tribuna.
Siéntese, por favor, siéntese, (veus) siéntese.
Sigamos la sesión en los términos en que.
.
.
(Veus)

Senyor Blanco, ocupe el seu seient.
Senyor Blanco, per favor, ocupe (inintel·ligible) .
.
.
(Veus) ¡No té vosté l'ús de la paraula!
El senyor Torres té l'ús de la paraula.
(Veus) ¡Senyor.
.
.
, senyor Blanco!
, el cride a l'ordre per primera vegada.
Prenga vosté seient, per favor.
Senyor Blanco, el cride a vosté la segona vegada a l'ordre i li dic que, si el cride per un tercera vegada, tindrà d'abandonar la sala.
(Veus) ¡Senyor Blanco, el cride a l'ordre per tercera vegada!
¡Abandone vosté la sala!
(Veus)

Senyor Torres, té vosté la paraula.

El senyor Torres Salvador:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados, buenas tardes.
(Veus)

Mientras el Grupo Parlamentario Popular usando y abusando.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor.
.
.
, perdone, señor Torres.

Señorías, por favor, (veus) silencio.
Señorías, por favor.
.
.

¡Señora López!
, la llamo al orden por primera vez.
(Veus) Continúe, ser Torres, por favor, le compensaré el tiempo al final.

El senyor Torres Salvador:

Vale.

Mientras el Grupo Parlamentario Popular, (veus) usando y abusando de su mayoría absoluta (veus) está impidiendo en el pleno de hoy que se imponga en esta cámara la transparencia sobre determinados asuntos y sobre determinadas gestiones de la Generalitat valenciana, el «ciudadano ejemplar» señor Carlos Fabra, por fin (veus) comparece hoy y rinde cuentas ante la justicia (aplaudiments).
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Torró.
.
.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
por todo lo realizado en los últimos años.

El Grupo Parlamentario Socialista va a apoyar las dos comisiones de investigación, (veus) la primera, relacionada con la adjudicación de contratos por parte de la Generalitat valenciana a empresas que hicieron donaciones al señor Bárcenas, empresas que habían recibido de la Generalitat valenciana adjudicaciones de obras por importe superior a los dos mil doscientos millones de euros, que se dice pronto.

Y, la segunda, relacionada con los tratos de favor que la Generalitat valenciana o Bancaja han podido ofrecer a las empresas del grupo de la familia del señor Cotino, empresas que han facturado a la Generalitat valenciana por un importe superior a los mil doscientos millones de euros.
No estamos hablando de bromas.

Ambos temas están en los tribunales.
El primero, en la Audiencia Nacional y, el segundo, en el Tribunal Superior de Justicia (veus) de la Comunidad Valenciana.
Y respetamos lo que la justicia decida ahí.
Pero, claro, (veus) hay un mínimo denominador común en ambos casos y son las empresas de la familia de una persona que es nada menos que el presidente de las Cortes Valencianas, la familia de un señor que ha sido delegado del gobierno, director general de la policía y conseller de distintos gobiernos de esta autonomía, y que, por lo tanto, ha tenido.
.
.

El senyor vicepresident primer:

¡Senyor Rus!

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
la posibilidad (veus) de influir directamente.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perdone, señor diputado, perdone, señor diputado, un momento.

Señor Rus, le ruego guarde silencio.
De lo contrario, tendrá que abandonar la sala.
(Veus)

Continúe, por favor.

El senyor Torres Salvador:

Ha tenido posibilidad de influir directamente en beneficiar de una forma directa a todas las empresas de su familia.
Empresas de su familia que eran él, porque él, hasta el año 2002, era el propietario mayoritario de todo el grupo empresarial de su familia, tenia la mayoría de las acciones, que las vendió en el año 2002, pero se quedó con un porcentaje, según él mínimo, del 9%, y aun así continuó la Generalitat valenciana y el sector público empresarial ofreciendo contratos a su familia, que en algunos casos hemos detectado que eran total y absolutamente irregulares, porque esa empresa no quedaba la primera ni era la que mejores ventajas ofrecía a la Generalitat valenciana, y aun así se lo ofrecieron.

La investigación en la Audiencia Nacional está avanzando y van apareciendo nuevas pruebas que certifican claramente que esas fotocopias que no eran nada, al final no son fotocopias, al final es «la contabilidad B del Partido Popular», eso es.
Y en el caso concreto de todas las actuaciones que han venido teniendo las empresas del señor Cotino con la Generalitat valenciana, hay hecho total y absolutamente probados.
Las empresas de su familia han recibido contrataciones de obras por importe superior a los mil millones de euros, han recibido adjudicaciones de prestaciones de servicios por importe superior a los doscientos millones de euros, esas empresas han participado en muchísimos UTE que han prestado servicios importantísimos a la Generalitat valenciana, la empresa Diversia, la empresa Terra Natura, el proyecto Parques Eólicos de la Comunidad Valenciana.
.
.

Hay fundadísimas sospechas de que se ha tratado con favor a todas las empresas de la familia del señor Cotino por parte de la Generalitat valenciana, en el tema de las obras y en el tema que ya hemos hablado en muchísimas ocasiones de las residencias de la tercera edad.
Pero es que la UDEF y la propia Agencia Tributaria han descubierto claramente que en las elecciones del año 2007, las empresas de la trama Gürtel hicieron trabajos para el Partido Popular por importe de 3,3 millones de euros, pero el Partido Popular solo pagó 870.
000.
Los otros 2.
500.
000 euros los estuvieron pagando las empresas que estaban siendo beneficiarias de las adjudicaciones de La Generalitat.
Y en el año 2008, exactamente igual, la red de la trama Gürtel realiza trabajos para el Partido Popular por 1,7 millones de euros, pero el PP solo paga 600.
000.
¿Quién pagó el resto?
Lo pagaron las empresas que estaba siendo (aplaudiments) beneficiadas por el Partido Popular.

Miren ustedes, el señor Cotino mintió, el señor Cotino mintió, dijo que en julio había abandonado las empresas de su familia: mentira.
Bancaja, Bancaja, en su sesión del 11 de julio del 2007 le concede un préstamo de 52 millones de euros, más un aval de 29 millones de euros, al señor Cotino y su familia (veus) para la reestructuración de sus empresas.
Pero es que en esos mismos años, que es cuando están financiando al Partido Popular, año 2007 y 2008, Bancaja.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaya finalizando, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
le dio un crédito de 97,7 millones de euros más a las empresas del señor Cotino, y 35 millones de euros para Share Capital, para los negocios en la Europa del Este.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Luego, han esquilmado.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
a Bancaja y a la Generalitat valenciana, nos han estafado (aplaudiments) a todos los valencianos.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Passarem a votar a continuació per separat cada una de les propostes.
En primer lloc, la proposta del Grup Parlamentari Esquerra Unida amb el registre d'entrada número 62.
222.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 38; vots en contra, 46.

Votació de la proposta de creació d'una comissió d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre 63.
182.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 38; vots en contra, 46.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la despesa de 7,2 milions que la Generalitat valenciana ha gastat en la fundació Agua y Progreso, el procediment seguit en la contractació, els treballs realitzats i els objectius aconseguits, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
501, BOC número 184)

El senyor vicepresident primer:

Sèptim punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la despesa de 7,2 milions que la Generalitat valenciana ha gastat en la fundació Agua y Progreso, el procediment seguit en la contractació, els treballs realitzats i els objectius aconseguits, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 62.
501.

Per al torn a favor, té la paraula en representació del grup parlamentari l'il·lustre diputat Enric Morera, per un temps de deu minuts.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Assistim a un ple atípic, però després d'escoltar un poc tot el que hem escoltat i com s'ha articulat el ple, és evident que és una obligació moral tirar-los a vostés al carrer.
(Veus) Estan contra les cordes, és evident, (veus) i estan.
.
.
, i estan en una situació que vostés mateixa s'han posat.
I és evident que necessitem una regeneració democràtica importantíssima.
Que vostés rebutgen hui ací tot el que s'ha plantejat que són qüestions bàsiques per a poder començar a eixir del pou i començar a recuperar la democràcia per als ciutadans.
.
.
El debat que hem tingut sobre l'accident del metro, sobre la proposta de renda garantida per a persones que ho estan passant molt mal, hi han unes situacions gravíssimes, tot el que ha.
.
.
, l'estafa que ha segut la seua gestió en la visita del papa, i que vostés continuen impassibles al ademán, és una invitació que se'n vagen, que deixen de fer mal a la nostra autonomia, que deixen de fer mal al nostre autogovern i que vostés deixen de ser un gravíssim problema per a la vida de tantíssimes i tantíssimes persones.

Per això nosaltres anem a treballar de forma decent, sensata i responsable per a acabar amb esta situació.
Si no fan cas, els tribunals els posaran a vostés al lloc.
Hui mateix, un dirigent importantíssim del Partit Popular que ha participat en tota esta situació que patim ara, el senyor Carlos Fabra, doncs, està assentat a la banqueta dels acusats.

El senyor vicepresident primer:

Señor.
.
.
, señor Morera, ¿podría hilvanar usted su intervención al tema que le ha traído?
(Veus)

El senyor Morera Català:

És el tema, (veus) és que és el tema: on estan els diners dels valencians, senyor president, on estan els nostres diners, perquè els diners que vostés han dedicat a tot el que han dedicat, no estan en les butxaques de qui tenien d'estar, de les persones que estan molt necessitades, de la nostra economia, de la nostra societat.
És el tema, president, ¿on estan els nostres diners?
I com vostés no volen.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perdone, senyor Morera, no sé si.
.
.
És que jo llig ací el tema (veus) de la fundació Agua y Progreso.
.
.

El senyor Morera Català:

I els diners que han desaparegut.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Jo li faig la mateixa observació que li he fet (veus) al representant del Grup Popular, senyoria.

En fi, senyoria.
.
.

El senyor Morera Català:

Vaig al cas, senyoria, ja aniré «hilvanant» el nostre discurs.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor.
.
.
En un cas.
.
.
Senyora Oltra, en un cas i en un altre, tinc de fer complir el reglament, i en un cas i en un altre, ho he fet.
(Veus) En un cas i en un altre.

Per favor, senyor Morera, continue.

El senyor Morera Català:

Vaig al.
.
.
«Agua para todos», però «agua no para todo», l'aigua com a excusa per a saquejar les arques públiques, no, i ací és el que ha passat.
Perquè jo crec que en este cas, que no és el cas més important de totes les comissions d'investigació que s'han demanat ací, en estes Corts, el leitmotiv, este cas el connecta a tot un conjunt d'elements d'unes trames que vostés han protagonitzat i que nosaltres demanem explicacions i que s'acabe l'opacitat, perquè si no tenim explicacions en seu parlamentària, com és el cas que planteja ara el senyor president i ja els altres que s'han plantejat, acabaran vostés en els tribunals.

Si tenen una agenda judicial que jo no li la desitge al pitjor enemic!
Tenen vostés, perquè no van fer cas de les necessitats de transparència, de saber on estan els nostres diners i donar la cara i la seua responsabilitat política en seu parlamentària.
És que açò és un parlament, són les Cors Valencianes.
I si vostés en les Corts Valencianes posen una muralla per a no saber on estan els nostres diners, els diners públics, després passa el que passa.
El que li passa, després de demorar-ho tants i tants anys, al expresident de la Diputació de Castelló, que ha de respondre per delictives gravíssims de tràfic d'influències, de cohecho, m'agrada més la paraula valenciana, suborn, i frau fiscal.

Este, el cas que nosaltres plantegem que s'investigue, jo crec que té tots els elements de tots els casos que estem parlant ací.
Quins són els elements i els ingredients d'esta gran fundació?
Primer, diners públics.
Que nosaltres sapiguem, més de set milions d'euros, que diu, «xe, total, 7 milions d'euros», com si fóra això un aperitiu, però estem parlant de més de mil milions de les antigues pessetes.
Estem parlant de tot el que no anirà en les beques de menjadors, que hi ha famílies que no poden portar els seus xiquets als menjadors escolars per falta de recursos.
Ahí estan, en este xiringuito.

És una fundació.
Què vol dir això?
Que totes les fundacions que s'han creat són entitats opaques, que després no han donat comptes on havien de donar.
I la lleugera supervisió que s'ha fet per part de la Sindicatura de Comptes, vostés se l'han passat pel forro de sus caprichos, és a dir, no han fet ni cas de tot el que puntualment amb els limitats recursos que té la Sindicatura de Comptes els ha indicat.
Per exemple, ha fet una indicació que «los contratos revisados que se han adjudicado mediante procedimiento urgente negociado sin publicidad».
.
.
I ho critica.
Però han continuat fent-ho.
Una fundació com un xiringuito per a eludir qualsevol transparència dels diners públics.

Opacitat.
Opacitat, per a què?
Per a contractar les persones que a vostés els ha donat la gana.
Com pot ser que en tot el sector públic valencià i en este no tinguem una relació de llocs de treball?
I quan mirem algunes de les persones que estan ahí contractades que hem pogut saber, no són persones que els unisca una gran qualificació professional, ni tècnica, són persones del PP.
El candidat del PP a l'alcaldia de Carcaixent, el senyor Comos, actual director general de l'Aigua, està contractat allí; el senyor Medina; una enxufada, que es la senyora Carmen Vila, que en algun moment feia SMS contra Zapatero i se dedicava en les seues hores de treball, no sabem el que feia, a atacar el president del govern d'Espanya.
Enxufats, tenim enxufats.
No sabem quants, estos tres els tenim detectats.

Per tant, eixa opacitat ens porta a eixe enxufe.
Però té més ingredients que la fan més concreta esta fundació i, per tant, que necessitaríem investigar-la.
I és que ha sigut una arma de manipulació massiva al servici de l'estratègia electoral del Partit Popular.
Aigua de manipulació massiva.
Perquè vostés han utilitzat els recursos públics, l'opacitat, els enxufats, per a llançar missatges a favor del Partit Popular en la seua estratègia de manipulació massiva en un tema tant important com l'aigua, on l'altre dia el nostre president vam vore com ja claudicava davant la senyora Cospedal i acceptava un pacte hídric de la conca del Xúquer que és una estafa per al poble valencià.
I com tenim en perill una qüestió tan important, com és el transvasament ja existent del Tajo-Segura.

Per tant, tenim un altre element, que han utilitzat uns recursos públics per a col·locar unes persones del PP per a fer una campanya electoral, paraelectoral, dels missatges del Partit Popular.
I això, senyories, se necessita una gran investigació.
I saben per què?
Perquè vostés no són de fiar.
Perquè vostés han guanyat les eleccions fent com Armstrong els tours, amb dòping, utilitzant recursos públics en la seua estratègia electoral.
I eixa és l'autèntica realitat.
Tenen vostés, a banda d'este cas, molts casos judicials, que (inintel·ligible) .
.
.
 que actue la justícia, de finançament il·legal del Partit Popular.

Senyories, si estem esperant que el senyor Mariano Rajoy mos diga com va pagar el Partit Popular la factura de Feria Valencia de l'últim congrés que van fer ací!
Aleshores, ací el que hi ha és una gran trama i el que nosaltres, com oposició, posem damunt la taula és una gran trama ací, una gran trama, és una.
.
.
crec que s'ha dit «una causa general contra el PP».
.
.
No.
És una causa general a favor de la decència, de la transparència, de la regeneració democràtica.

Vostés no són de fiar, no són de fiar.
I vostés necessiten una important regeneració interna.
Només cal vore el que tenim ací.
Necessiten regenerar-se com a partit que, després de díhuit anys i d'unes pràctiques que mos han portat a esta situació i han danyat tant la nostra econòmica, el nostre benestar, la nostra societat, necessiten dir: ja està bé.
I per això la societat els ha posat contra les cordes.

Però què podem esperar d'un president de La Generalitat davant la humiliació dels pressupostos generals de l'estat que diu que «proyectan la comunidad hacia el futuro».
Però açò quina vergonya és?
Jo és que crec que vostés l'haurien de canviar perquè no dóna el nivell, no dóna la talla, no ens representa.

I és necessari que vostés deixen de fer-nos mal, perquè en la seua incapacitat hi ha 10.
000 llocs de treball que no vindran a la nostra terra, perquè ara necessitem obra pública, necessitem polítiques d'estímul, necessitem que els diners que vostés van clavar en la butxaqueta de fundacions, com Agua y Progreso, saber on estan per a intentar recuperar-los, per a intentar recuperar-los, per a intentar recuperar eixos diners per allò públic i que des d'ahí se puguen fer polítiques públiques.
Perquè sense autonomia financera, no hi ha autonomia política.
I en la seua subordinació a Madrid, la del president de La Generalitat, mos estan afonant.

Com volen que fem res amb vostés si totes les declaracions que hem fet ací se les han passat per l'arc de triomf?
No és de fiar.
El president de La Generalitat no pot liderar res si dóna per bons estos pressupostos, si retira l'Estatut que vam aprovar estes Corts, el retira de Madrid.
Per això és una necessitat democràtica que vostés deixen de fer mal a la nostra societat, a les persones, a la gent que viu en esta terra i que quan més prompte acaben i demanen perdó per tot el mal que han fet.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Per a torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Maritina Hernández té la paraula.

La senyora Hernández Miñana:

Bona vesprada, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Morera, vaig a començar pel que a la millor podia ser el final.
No, no anem a recolzar la seua proposta.
I no ho anem a fer, perquè no té cap de sentit.
Quan vaig llegir la proposta me n'aní als documents, a la informació, que a més és pública i que estic segura que vosté també coneix molt bé, tots els informes de sindicatura que estan penjats en les pàgines web.
I, per descomptat, ninguna objecció sense esmenar, inclús la que vosté ha citat, i ninguna limitació a l'abast.
Per tant, de la lectura d'açò tenia clar que no tenia ningun sentit.
Però, per descomptat, després de sentir-lo hui a vosté encara ho veig prou més clar.

Però és que, a més, vosté mateixa ho ha dit.
L'únic que volen és tirar-mos al carrer sense guanyar unes eleccions.
Eixe és el seu concepte de democràcia?
És això el que vostés creuen que és la democràcia a la Comunitat Valenciana?
La democràcia a la Comunitat Valenciana se diu guanyar unes eleccions.
I açò, ací, ho ha fet el Partit Popular.
(Aplaudiments)

Diu vosté que volen treballar d'una forma decent i responsable.
Guanyen en les urnes.
Això és decent i és responsable.
No tirar-mos al carrer perquè creguen, sense llegir absolutament res d'uns informes, i vosté mateixa ho acaba d'exposar, que puga haver-hi o deixar d'haver-hi.
Per tant, com li dia, entenc que no té cap de sentit les auditories, els informes i el compliment de legalitat, des de la constitució a la dissolució de la societat, no parlen de ningun tema d'eixos.

Quin és l'assumpte?
Vosté ho ha dit.
L'assumpte és que a vosté i al seu grup no els agrada el que representa esta fundació.
No compartixen, no estan d'acord amb els principis que han vingut defensant, ni tampoc estan d'acord amb els seus objectius.

I, clar, vostés quan alguna cosa no els agrada, no estan d'acord, no compartixen, demanen una comissió d'investigació.
No, senyor Morera, cal ser un poc més rigorosos, un poc més seriós i fer vertaderament política com cal.
No val tot en política, li ho han dit este matí.
Vosté probablement, com ja li han dit este matí, estiga pensant en purgues i estiga pensant en guanyar de forma espúria.
Mosatros treballant junt als ciutadans.

Vosté sol·licita una comissió d'investigació sobre el gasto que la Generalitat valenciana ha fet en la fundació Aigua i Progrés, el procediment per a la contractació, els treballs realitzats i els objectius aconseguits.
I si em permet li diré que és un interés lloable, és legítim, desde luego, però que es resol, com ja han tractat vostés de fer, amb preguntes escrites, amb la sol·licitud de documentació, inclús amb debats en comissions, però desde luego no en una comissió d'estes característiques.

Però com pregunta quin són els objectius i les finalitats de la fundació li les vaig a dir.
El fi general, l'objecte, seria potenciar i afavorir el desenrotllament d'un ús racional i solidari dels drets relatius a l'aigua, aixina com l'impuls cívic i institucional en defensa d'una política hídrica idònia per a les necessitats de la Comunitat Valenciana, una política hídrica idònia per a les necessitats de la Comunitat Valenciana.
I, els seus fins, la defensa i el suport, des de l'àmbit social, dels drets dels valencians a un equilibri hídric nacional que mos equipare amb la resta dels ciutadans espanyols.

Per tant, fer un seguiment exhaustiu de les iniciatives de l'estat i de la Unió Europea amb tot allò relacionat amb les matèries d'infraestructura hídriques.
Impulsar i facilitar el coneixement entre el ciutadans, les empreses, les institucions de la nostra comunitat, de les iniciatives en matèria hídrica que tinguen incidència en la Comunitat Valenciana.
Formació, informació i sensibilització de la nostra societat sobre la problemàtica de la falta d'aigua a la Comunitat Valenciana, que supose que això sí que serà un tema que compartirem amplament.

Per això, les activitats realitzades de les quals vosté dubta són numeroses, sols vaig a fer un somer resum.
L'organització d'un congrés en Alacant sobre solucions viables i sostenibles al dèficit hídric existent a la Comunitat Valenciana; junt a la universitat CEU Cardenal Herrera, l'organització d'un congrés «Aigua, solidaritat entre els pobles»; jornades de planificació hidrològica i sequera, estudiant diversos casos de caràcter internacional per a estudiar els diferents instruments per a resoldre la falta d'aigua en els territoris, el cas de Virgínia, de Nova York, de Puerto Rico, d'Austràlia, de Palestina i Israel en una, crec, molt seriosa reflexió sobre l'aigua com a recurs per a compartir i no per a separar; campanyes sobre l'estalvi d'aigua amb caràcter general, però també per a la població infantil.

I, per descomptat, temes de planificació hidrològica, com a fre a la desertificació.
Supose que eixe serà un tema que a vosté li preocuparà moltíssim, perquè és preocupant de deveres.
Que hi haja algú que reflexione, que treballe i que estudie sobre eixe assumpte, crec que és digne de reconéixer.

Congrés internacional sobre instruments de planificació hidrològica; celebració del Dia mundial de l'aigua.
En el marc de la Unió Europea, participar en l'informe de sequera i falta d'aigua a la Unió Europea per a les distintes regions europeus.
I, en el mateix marc de la Unió Europea, participació en la Green Week, on es van fer anàlisis de diferents models de gestió mediambiental.

Però també, junt a la Universitat Jaume I de Castelló, i la Diputació Provincial de Castelló, un congrés sobre insuficiències hídriques i transvasaments en les regions mediterrànies.
Supose que en Castelló serà important parlar de deficiències hídriques, perquè no se li escapa a vosté que també les tenen les comarques del nord de Castelló.

Però la firma d'un conveni, en este cas amb la Universitat també Jaume I, sobre l'avaluació de la incidència del canvi climàtic en les conques del Xúquer i del Segura.
No li sembla important conéixer quina és la incidència del canvi climàtic en dos conques que tenen tan d'impacte en la socioeconomia de la nostra comunitat?

Però també participar en les jornades organitzades per la Universitat d'Alacant en este cas -ja hem nomenat quasi totes les universitats de la Comunitat Valenciana- en les jornades «Transvasament i dessalació en el món, especial anàlisis del cas dels bancs d'aigua».

Però ha participat en tots els congressos de caràcter nacional que s'han anat realitzant durant els anys de la seua activitat, relacionats amb el medi ambient i amb les cimeres del desenrotllament sostenible.
Però també ha participat en jornades sobre reutilització d'aigües regenerades en el marc de la gestió integral del recurs aigua.

I jo crec, vosté ho ha anomenat, que estarem d'acord que és importantíssima la participació d'entitats de la nostra comunitat, en este cas de la fundació, en estudis que analitzen les repercussions del transvasament Tajo-Segura, especialment per a la província d'Alacant.
L'anàlisi econòmica, social i ambiental d'este transvasament en la citada província.

Però jo crec que també és important parlar de l'aigua com a recurs del segle XXI i això junt a la universitat politècnica amb la qual firma un conveni per establir una càtedra sobre temes de gestió medi ambiental, específicament en temes d'equilibri hídric, en temes de gestió de l'aigua, en temes de regeneració i reutilització.

I en la Universitat d'Alacant, de nou, un estudi sobre la realització de l'inventari del patrimoni hidràulic de la província d'Alacant.
Igual a vosté no li pareix interessant conéixer el patrimoni de la província d'Alacant, però segur que als regants i a aquelles persones relacionades amb la conservació del medi ambient els pareix extraordinàriament important.

I jornades, com deia, en la càtedra de la Universitat Politècnica de València, relacionades amb l'aigua, en este cas per al Tajo-Segura, com un transvasament estratègic i irrenunciable per als abastiments urbans i per als regadius de la província d'Alacant.

¿És que a vosté li pareix mal que una fundació de la Comunitat Valenciana treballe sobre el que suposa, de forma estratègica, el transvasament del Tajo-Segura?
¿És que li pareix mal que analitze quin és el seu impacte en els abastiments urbans i sobre els regadius de la província d'Alacant?
Jo crec que, vertaderament, són treballs necessaris per a la societat valenciana, especialment per a tots aquells que tenen a vore, com deia abans, en la conservació del medi ambient.

A la millor, el que a vosté no li agrada és que també s'haja fet una mostra i un llibre sobre el transvasament de l'Ebre, govern de la Segona República Espanyola, i que això s'haja presentat en diverses ciutats.
Doncs, a mosatros mos pareix que també és absolutament oportú, perquè conéixer quina és la verdadera història del dèficit hídric i les diferents solucions i quan s'han aportat és absolutament necessari.

Però me vaig a detindre un poquet en un cas clarament fonamental, la participació, com a experts en matèria hídrica, defenent la creació d'una autoritat nacional de l'aigua per a tota Espanya.

Mire, conca hidrogràfica i unitat de conca havien sigut, des del segle XIX, una referència unànime en la gestió de l'aigua per a tot el món, per a tots els interlocutors.
Una idea patentada des d'Espanya i que assumix no sols la nostra Constitució, sinó també la directiva marc de l'aigua.
Una llei d'aigües que replegava açò i que és el govern del president Zapatero, en un decret llei, el 25 d'agost de 2011, que en una reforma d'eixa llei d'aigües trenca la unitat de gestió de conca.
¿Tampoc ahí havia d'intervindre la fundació Aigua i Progrés?
¿Tampoc ahí havia d'intervindre, defenent els interessos de tots els regants de la Comunitat Valenciana, defenent els interessos de les nostres conques i d'eixa gestió d'unitat de conca dels rius que passen pel nostre territori?

En definitiva, senyor Morera, la fundació ha treballat junt als ciutadans, junt als regants.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
i com vosté mateixa ha dit, no hi ha ningun requeriment i no hi ha per part de ningun òrgan fiscalitzador.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
Per tant, no hi han raons objectives per a demanar una comissió d'investigació.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Hernández.

Senyor Morera, per a rèplica, té vosté la paraula.

El senyor Morera Català:

Doncs, moltes gràcies, senyor president.

Jo crec que vosté m'acaba de donar tota la raó, me l'acaba de donar tota.

Sobre les divisions i les purgues, vosté ho sabrà en el seu partit, que estan totalment dividits i pegant-se furgades uns cap els altres.
D'això no els donarem lliçons, perquè vostés soletes ja en tenen prou.

Però, clar, el que jo vinc a reclamar és que s'investigue el modus operandi d'este xiringuito per a eludir diners públics.
Perquè, mentres eixos diners -més de cent milions d'euros- se n'han anat a enganyar i a estafar i a manipular el nostre poble, no han anat a combatre la desertització, no han anat a treballar per una política hídrica de consens; han anat a enverinar les consciències del nostre poble i a estafar els nostres conciutadans.

Perquè, senyoria, ¿com si no esta fundació no s'ha posat i no ha fet res en una qüestió que és essencial, que és llei, que s'ha de transposar a l'ordenament intern, que és la directiva marc d'aigües?
Ni una sola actuació en el que és una qüestió fonamental del nostre desenvolupament hídric de futur, de la Unió Europea.
No ha fet res.
Enganyar, manipular, donar diners a entitats per a manipular-les i comprar-les, molts diners d'eixos cent milions, per a enfrontar el poble valencià, uns contra altres.

I, mentrestant, què?
Doncs, una qüestió fonamental que havia de fer el govern valencià, que és transposar i posar en marxa el pla de la conca del Xúquer que, ves per on, és la conca pilot de la directiva marc d'aigües, la conca pilot, que no han fet res.
.
.
A última hora han presentat un projecte, un projecte hídric, el pla hidrològic de la conca del Xúquer, que és una autèntica estafa.
Vostés van a fer pagar diners als ajuntaments de la Ribera, una qüestió que és una autèntica estafa.
Vostés han posat en perill l'Albufera.
I vostés han posat en perill el riu Xúquer.

I, senyoria, el que els queda de governar.
.
.
, perquè, efectivament, en eleccions -i si poden ser el més prompte possible, però sense trampes, sense trampes-, en les eleccions els direm que ja està bé.

I, mentrestant, jo el que li aconselle és que fem eixa comissió d'investigació, perquè el nou govern no consentirà que diners públics se'n vagen i se destinen per a enganyar i manipular la consciència del nostre poble, i tot euro públic ha de tindre una traçabilitat, saber on està, jo el que li aconselle és que, mentrestant, denuncien vostés eixe pla de la conca del Xúquer perquè perpetua l'espoli hídric en La Manchuela per quatre latifundistes, amics, familiars de la senyora Cospedal, que per quatre latifundistes no poden posar en perill el futur hídric del nostre poble, matar el riu Xúquer i matar l'Albufera.

I els problemes hídrics són difícils, són complicats.
Però la manipulació que vostés han sembrat durant tants anys, en diners públics.
.
.
, no eixirem del pou.

Planten vostés i diguen «no» al pla hidrològic.

També li aconselle una altra cosa.
És que si vosté no sap dir-me ací -perquè no ho hem pogut.
.
.
, no ho sabem- la relació de persones que han tingut un salari públic, en diners públics, que no sabem com han entrat a treballar en la fundación Agua y Progreso.
.
.
Done-mos vosté la llista de.
.
.
Mosatros diguem que són enxufats, però igual resulta que han entrat en un procés reglat, de capacitat, de mèrit a eixa entitat.
Però és que no ho sabem.
Jo li n'he anomenat tres que són del Partit Popular, tres.
Però done-mos vosté la llista per a fer eixe magnífic treball que vosté diu que han fet.
És que no ho sabem.
Ahí n'hi ha part d'eixos quinze mil enxufats que nosaltres hem dit; que vostés han fet la reducció del sector públic deixant els enxufats i tirant els bons treballadors.

Si vosté no és capaç de dir-me, ara i ací, la relació de persones que han estat pagades sense saber el que fan, doncs, és evident que necessitem saber quin ha sigut el modus operandi del Partit Popular perquè en diners públics fer fundacions, societats, empreses, xiringuitos per a col·locar els seus, per a donar-los diners i per a no fer res.

I, mentrestant, els diners.
.
.
Que ara la gent es pregunta: «On estan els nostres diners?
Què s'ha fet dels nostres diners?
Per què estem en esta situació d'insolvència?
»; els hem de dir: per una mala gestió, dilapidadora -després en parlaré-, dels governs del Partit Popular i per una falta de finançament.
I a la falta de finançament, mane el PP o mane el PSOE, diguem «prou».

Agarre les paraules del senyor Alfonso Rus i li demane al president de La Generalitat que vaja i que mos donen el taló.
No estem per a actuar, no estem per a.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Morera Català:

.
.
.
fer declaracions.
Que vaja i que reclame el que és nostre, i la resta són contes i saraus.
I no mos demanen arrimar el muscle a tanta incompetència com la que tenim en el president de La Generalitat.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Gràcies, senyor Morera.

Senyora Hernández, per a la rèplica.

La senyora Hernández Miñana:

(El senyor Morera parla amb el micròfon desconnectat) Jo me pensava que mos l'anava a dur vosté, vist a la pàgina web que havia de parlar d'eixe tema.
(Rialles.
Aplaudiments) Aleshores, evidentment, esperant m'he quedat.
(El senyor Morera continua parlant amb el micròfon desconnectat)

A la millor, senyor Morera,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
vosté, amb el permís del president,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
a la millor, senyor Morera, a vosté el que li haguera agradat és que hui ací parlàrem de la fundació Nova Cultura de l'Aigua.
A la millor, vosté ahí sí que compartiria els principis i els objectius; i ja li pareixeria bé que emeteren determinats tipus de missatges, missatges tots en contra i que no afavorixen en absolut el que és l'estratègia dels regants valencians.

Estem davant d'una qüestió per a vosté absolutament ideològica i absolutament de voler guanyar un govern sense passar per les urnes.

No sols tenim posicions diferents, sinó que, a més, són posicions absolutament molt distants.

Vosté diu «sí» o diria, crec que jo, ací no s'ha pronunciat, però sembla que podria dir «sí» a la fundació Nova Cultura de l'Aigua que, com li deia, afavorix tesis, les tesis per exemple de les dessaladores, enfront de tesis que sempre han defés els regants, els empresaris, el món del turisme a la nostra comunitat.
Mosatros, evidentment, diguem «no» a eixa fundació.

Vosté diria «no» als transvasaments.
És que mosatros diguem «sí» als transvasaments.

Vosté diria «no» al progrés socioeconòmic de les comarques d'Alacant, que necessiten l'aigua a través del Tajo-Segura, però, a més, comarques que estan en clar perill de desertització.
I mosatros no sols diguem «sí» a eixe transvasament, sinó que, a més, diguem «sí» a revertir l'actual situació.

Vostés diuen «no» al desenrotllament de l'agricultura sostenible i competitiva.
I mosatros diguem que sí a eixe desenrotllament, perquè genera ocupació, riquesa.

Vosté diria «no» a frenar la desertificació, pel que estem vegent.
No ha parlat en absolut de per què seria necessària la gestió del recurs aigua, el reequilibri hídric a la nostra comunitat.
En canvi, mosatros diguem «sí» a allunyar eixa façana de la desertificació, eixa línia que separa, que marca la diferència d'un territori fèrtil i del desèrtic.

Vosté diria «sí», probablement, al dessalatge com a solució per a eixe dèficit hídric.
I mosatros, evidentment, diguem que no.

En conseqüència, vosté diria que sí a un atac mediambiental importantíssim pel consum d'energia, per l'atac al medi marí, però també, com li deia abans, per la desertificació.
I mosatros, naturalment, diguem que no a eixe tipus de polítiques, i ho fem junt als ciutadans.

Vosté diria «sí» a una aigua cara i de baixa qualitat.
I mosatros diríem que no, perquè volem una aigua d'alta qualitat a un baix preu.

Vosté diria que sí a unes construccions que sembla que per a altres coses el que és faraònic els pareix fatal i, en canvi, a grans dessaladores, que són obres verdaderament faraòniques i no rendibles, els pareixen bé.
I mosatros diguem que no, perquè no volem hipotecar el futur dels ajuntaments.

Vosté sembla que diu que sí a eixes grans empreses que tenen capacitat de fer eixe tipus d'instal·lacions.
Mosatros diguem que no perquè recolzem el xicotet empresari agrícola, l'agroalimentari i, com deia abans, tot el teixit turístic de la província d'Alacant.

En fi, senyor Morera, el que per a vostés és «no», clarament per a mosatros és «sí» perquè, efectivament, estem en diferents posicions.
I vostés han de guanyar-se eixos vots diguent el que vullguen dir i mosatros sabem molt bé què és el que hem de dir, perquè és el mateix que està demanant el poble valencià.
Per això, mosatros diguem que sí als transvasaments, als regants, a l'agricultura i a la conservació del medi ambient.

El que per a vosté és «sí», en sentit contrari, per a mosatros és «no».
«No» a les dessaladores i «no» a la ruïna del camp valencià.

Per això, vosté diu que no a esta fundació i mosatros creguem que sí, perquè, verdaderament, ha estat treballant en eixes estratègies.

Vosté diria que sí al canvi de paisatge en les comarques d'Alacant, i mosatros un «no» radical.
Manteniment del paisatge i de l'activitat que el fa possible, i això sols és possible amb aigua de qualitat i que siga a un preu competitiu.

Vosté diu que sí a esta comissió d'investigació, sense dades objectives -i no les ha presentat ací-.
I mosatros diguem que no a la utilització d'esta cambra amb la finalitat d'arraconar i acabar amb un govern.
És una forma, com li he dit abans, espúria de voler accedir al poder, i vosté ho diu sense ningun rubor.

Vosté diu «no» al que diuen els ciutadans, al que diuen els regants, al que diu el sector turístic.
I mosatros els diguem que sí.

Per això, els votants a vosté li diuen «no» i a mosatros mos diuen «sí».

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Hernández.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, a Ibi no hi ha cap regidor d'Esquerra Unida imputat, val?
Ho deixe.
.
.
, (aplaudiments) que abans ho havia volgut dir el meu company i no li ho han deixat dir.

Agua y progreso.
¿Agua y progreso?
Home, aigua.
.
.
, sense dubte la de l'Ebre ni un duro; i, progrés, encara menys.

Vostés han estat promovent una fundació que s'ha dedicat a fer pseudociència durant molt de temps.
I ací el que es demana -després parlarem un poc del fons de la qüestió- és, sobretot, un aclariment del que ha fet eixa fundació.

Ací tinc jo la memòria de 2010, de la fundació Aigua i Progrés.
Bé, a banda d'un muntó de notes de premsa, estan els comptes que no aclarixen absolutament ¡res!
, ¡res!
¿En què s'han gastat els diners?
En 2010 -que és aquesta memòria que tinc jo ací-, el pressupost era 860.
000 euros.
Sabem que d'eixos 860.
000, 262.
026,72 es van gastar en personal.
¡I no n'hi ha res més!
, ¿eh?
No se sap res més amb aquest document, ni tan sols, ja no una relació de llocs de treball, ni tan sols el nombre de treballadors que solen aparéixer en els pressupostos quan vénen les empreses públiques… VAERSA, 1.
200 treballadors.
Ací, ni tan sols n'hi ha una relació numèrica de la quantitat de treballadors que n'hi ha ací, i s'enduien quasi la tercera part, ¿eh?
, un 30% del pressupost total.
I la resta, ¿en què s'ho han gastat?
En propaganda, perquè altra cosa no han fet.

Vostés van muntar un «think tank», ¿val?
, un xiringuito propagandístic però amb una diferència molt important respecte als «think tanks».
Normalment, les «think tanks», que són entitats d'estudi que es dediquen a promoure determinades línies o corrents ideològiques, solen estar patrocinades per fundacions privades.
Ací, la particularitat és que és l'administració la que munta una fundació per a promoure un determinat tipus d'idees sobre la política hídrica amb diners públics, per tant amb finançament públic i amb un control que s'escapa d'allò públic perquè només el poden controlar els mateixos membres; només cal vore que el president de la fundació era el conseller que duia al seu càrrec l'aigua i que, en alguns moments -o quasi sempre-, va ser el president de la conselleria de territori i medi ambient.

I ¿què han fet?
¿Estudis?
¡Sí!
¿Rigor en els estudis?
¡No!
¡Zero rigorosos!
¡Nuls!
El problema és que a la gent que ha estat fent informes per a la fundació Aigua i Progrés, la immensa majoria de la comunitat científica, biòlegs, enginyers, geògrafs, economistes, sociòlegs i un llarg etcètera, ¿val?
, diuen que són informes que no reunixen els criteris mínims de rigor, ja no és que defensen una postura o una altra, que això encara es podria vore perquè la ciència dóna per a molt; és que el problema és que no tenen el rigor suficient com per a passar un examen objectiu per a arribar a publicar-se.
És a dir, eixos informes, que han costat milers i milers d'euros, no haveren vist mai la llum de no haver sigut pels diners que ha posat esta fundació, que ha posat el progrés.

I, ¡clar que sí!
Vostés han fet açò per a promoure el transvasament de l'Ebre, per a fer propaganda al transvasament de l'Ebre.
Ho hem discutit ací moltes voltes, podríem entrar en moltes coses, però jo li cite dos qüestions que estan fora de lloc en el seu discurs i que demostren que ni vostés ni les persones a qui vostés paguen l'informe tenien idea -o massa idea- del que estaven parlant, o, millor dit, sí que la tenien però l'ocultaven.

No es pot parlar d'excedents ni de dèficit, això són afirmacions acientífiques, allò que l'aigua es perd a la mar, doncs simplement el que diu això és que no sap el que és el cicle hidrològic, punto, ¿val?
O la qualitat del recurs que ha estat absent absolutament de totes les consideracions, per no parlar de la defensa i les especulacions sobre els milers de llocs de treball que anava a generar el transvasament de l'Ebre sostingut sobre uns càlculs que -insistisc- no resistixen la més mínima crítica per part d'un comité científic mínimament seriós.

Això és el que vostés han estat pagant, 7,2 milions d'euros, i el que volem saber és com s'han gastat eixos diners.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Torró Gil:

I, senyora Hernández, en estes memòries no se sap.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, per a fixar la seua posició, la il·lustre diputada Vicenta Crespo té la paraula.

La senyor Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories, vaja per davant, senyors del Grup Compromís, el recolzament del Grup Socialista a la proposta de constitució de la comissió sol·licitada.

La fundació Agua y Progreso, de naturalesa privada però creada i mantinguda des del primer moment de forma, pràcticament, exclusiva amb fons públics transferits per La Generalitat, fou creada en el 2004 per a servir de plataforma al Partit Popular valencià en la seua particular i demagògica guerra de l'aigua, sota l'eslògan «Agua para todos» contra el govern socialista.

No solament els màxims responsables del patronat de la fundació han sigut sempre membres del govern valencià i destacats càrrecs del Partit Popular, però també les persones que han treballat han sigut molt pròximes a eixe partit.
Un exemple molt clar, senyories, d'eixa situació és el caramel que se li ha donat al que fou el seu director, el senyor José Alberto Comas.
¿Saben on està actualment eixe senyor?
Ocupa de forma digital la dirección general de l'aigua en la conselleria de «cargos para todos».
Dóna igual que sigues l'ex d'aigua «para todos» com la secretària personal del president, com el cuiner de torn o el coach que assessora Fabra.
(Aplaudiments) Sí, senyories, càrrecs «para todos».

Senyories, com en tota xarxa d'organismes i entitats relacionades amb La Generalitat i creades pel Partit Popular per a fugir de qualsevol control, i en això -crec- el senyor Carlos Fabra és un mestre i els haurà donat moltes lliçons a tots, les notícies que, poc a poc, anem sabent del que realment s'ha fet amb grans quantitats de fons públics rebuts, no poden més que portar-mos preocupació.

Hem sabut, per la documentació a la qual hem tingut accés el Grup Socialista, que el govern del Partit Popular ha transferit, entre 2004 i 2012, 7,2 milions d'euros a eixa fundació: provinents, 3,6 milions, de la Presidència; 3,7 milions d'euros de Medi Ambient, quan tenia les competències en aigua; i 0,2 milions d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.

Senyories, amb eixa xifra de 7,2 milions s'haguera pogut acabar les obres competència de La Generalitat del transvasament Xúquer-Vinalopó (aplaudiments) i no castigar els alacantins, els regants del Vinalopó a una semisequera durant més de cinc anys.

Miren, esta comissió està més que justificada perquè vostés, en resposta del mes de setembre, obvien el destí que la fundació Agua y Progreso ha donat a eixos 7,2 milions d'euros.

I, ¡clar!
, nosaltres, els socialistes, tenim el convenciment que eixa informació és la punta de l'iceberg d'una xarxa de malbaratament de fons públics que s'ha amagat sistemàticament i no únicament per a Agua y Progreso, sinó també per part d'eixes entitats públiques i semipúbliques sostingudes amb fons públics i favors públics.

Senyories, no han sigut únicament estos fons públics els que ha rebut eixa fundació.
Com ja denunciava el Grup Socialista en el seu moment, l'empresa pública EMARSA, dins de la corrupta trama de finançament per la qual està sent investigada judicialment, també aporta fons públics a la fundació, més de vint-i-quatre mil euros.
¿Seria per a pagar traductors?
¿Per als estrangers que s'acostaven a menjar paella al riu?
No ho sabem.
Però, hi ha més; a un membre històric del PP, en el moment de deixar l'any 2012 el seu lloc en la fundació, se li abonen prop de 21.
000 euros en concepte de triennis, senyories.

Senyories, el Grup Socialista continuarà demanant tota la informació que fins ara ens han amagat perquè resulta imprescindible que donen compte de tot, que no quede cap aspecte opac del funcionament de la fundació Agua y Progreso al llarg dels huit anys de vida que el PP li va atorgar i que mataren quan arribà Rajoy a la Moncloa i no portava ni una coma en el seu programa electoral sobre transvasament.
(Aplaudiments)

La comissió d'investigació, senyories, hui se'ns presenta com l'únic camí vàlid per a aconseguir tota la informació que vostés es resistixen a facilitar-mos.

I, per tant, senyora Morera, el meu grup votarà a favor.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

A continuació, doncs, passarem a la votació del sèptim punt de l'ordre del dia.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 35; vots en contra, 45.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació per a aclarir el procés de privatització del servei de ressonàncies magnètiques que suposarà una despesa als valencians i valencianes de 767 milions d'euros des de l'any 2000 fins al 2018 amb un cost mitjà superior a les ressonàncies realitzades de forma directa per equips públics, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
628, amb correcció d'errades RE número 63.
528, BOC número 184), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 64.
276, BOC número 185)

El senyor vicepresident primer:

Passem a l'octau punt de l'ordre, al seu debat: proposta de creació d'una comissió d'investigació presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 62.
628, amb correcció d'errades registre d'entrada 63, 528, que s'acumula a la proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, registre d'entrada número 64.
276.

En torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyories.

Miren, ho vaig a deixar clar des del principi, senyories, i, sobretot, senyories del Partit Popular, nosaltres sabem que el contracte de ressonàncies és una sagnia per als valencians i valencianes.
Així ja, les cartes de presentació estan damunt de la taula.
I, l'informe de la Sindicatura de Comptes és una confirmació d'aquesta sagnia.

La comissió d'investigació que nosaltres demanem, per tant, no ha d'anar per ací, per a confirmar el que ja sabem, és a dir, la comissió d'investigació no està per a repetir el que ha fet la Sindicatura de Comptes; ja sabem que les ressonàncies privatitzades són una sagnia per al poble valencià, sinó que la pregunta és què n'hi ha darrere perquè els valencians paguem les ressonàncies més cares de tot l'estat espanyol, i, en conjunt, a la vista de la facturació que realitza l'empresa, i, a més, la cinquena comunitat més cara a preu de la ressonància magnètica simple.

Això ¿per què i per a què?
¿És perquè vostés són tan incompetents que les empreses privades els enganyen i els diuen que van a actualitzar els equips, per exemple, i, després, no els actualitzen i vostés no s'enteren perquè són tan incompetents vostés?
¿Pot ser açò?
Diu que sí el senyor Bellver, igual és això.

¿És possible que siga perquè no es realitzen inspeccions que evidencien que l'UTE incomplix els contractes tant en nombre de personal contractat com en actualització dels equips i vostés no s'enteren, no s'assabenten?
«Vale», diu ara el senyor Bellver.

¿És perquè no n'hi ha personal en intervencions que pose fre a l'abús pel que fa al cobrament de ressonàncies com a triples quan no ho són, quan són simples i se cobren les triples.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-¿continue?
- i se factura, a més, per serveis que no es presten?
¿És això?

¿O és perquè hi ha membres del seu govern -ara, massivament presents a esta sessió plenària-, familiars, amics, que estan traent profit del sobrecost que paguem per cadascuna de les ressonàncies?
¿Pot ser que siga això?

¿O és perquè estes empreses fan donacions il·legals al Partit Popular?
També podria ser.

¿O és perquè a vostés, ara, els han pillat?

¿O és perquè vostés trucaren la convocatòria incloent exigències per dificultar que ningú més es poguera presentar més enllà de la gent amb la qual havien pactat l'adjudicació per continuar incomplint els plecs de contracte i continuar repartint-se els diners?

¿Quina és la resposta correcta?
, senyories.
¿Quina creuen vostés?
¿No és això digne que siga sotmés a una investigació parlamentària, que posem llum sobre estes preguntes?
¿No és digne de saber per què paguem més per un servei pitjor?
De segur que ací n'hi ha gent que volguera saber-ho.

I miren si tenen magnetisme les ressonàncies magnètiques que, vostés, al 27 de febrer de 2008 van fer una foto -que aquí se van ajuntar tots-, i esta era una foto per a celebrar les noves afiliacions al Partit Popular, que estan aquí molt.
.
.
mire, el senyor Rus està, porta la corbata de hui -crec-; està la senyora Barberà, que ara se n'acaba d'anar; està el senyor Blasco, que tampoc està; està el nebot del senyor Blasco.
(Veus)

Però, a més,… No, vosté no està, senyora Maluenda; si no, li ho haguera dit.
Li ho haguera dit.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, no dialoguen, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

Vosté no està, i el senyor Bellver tampoc.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Bellver.

La senyora Oltra Jarque:

Era una foto -jo li ho explique-, és una foto per a celebrar les noves afiliacions al Partit Popular.
La foto és del 27 de febrer de 2008.
I a banda d'estar el senyor Blasco, el senyor Sergio Blasco, nebot del senyor Blasco, Rafael, que ara no està; i a banda d'estar la senyora Barberá, el senyor Rus i el senyor Betoret -tampoc està-, està, oh!
, quin magnetisme!
, Vicente Cervera, el radiòleg d'Eresa, l'empresa adjudicatària de què estem parlant, i després coordinador del Servei de Radiologia de l'hospital general.
Ah!
Es va afiliar al PP, es va fer la foto.

I Francisco.
.
.
-sí, poden estar afiliats-, Francisco Tríllez, director comercial d'Eresa.
Jo dic que quant de magnetisme tenen les ressonàncies.
Quina cosa, eh!
El magnetisme!

El doctor Zaragozá, director mèdic de l'hospital general.
I Luis Blanco Vidal, cap de Tecnologia de la Conselleria de Sanitat i actual directiu també de l'hospital general.
Tots juntets, per mor de les ressonàncies magnètiques, tots ahí, pam, pam, pam, juntets.

Pel que sembla, segons consta en aquest document, Sergio Blasco era, en data 18 d'abril de 2002, soci del Centro Computeritzado Levante, SL, que va ser absorbit per Iberdiagnosis, que, per cert, és la principal accionista d'Eresa.
Ah!
Aquí ja anem a acostant-mos a la cosa, veritat?
I els principals responsables d'Eresa s'afilien al PP en un acte públic molt emotiu.
Preciós!
Preciós.

Eresa és l'empresa a la qual Sergio Blasco li encarrega en exclusiva els serveis de diagnòstic per imatge i a la que paguem amb diners públics per una tarifa B, centres i hospitals, aliens a la xarxa pròpia de l'Agència Valenciana de Salut.

Seran tot açò casualitats?
Tot açò serà casualitat?
O amb la família Blasco no existixen les casualitats?

Segons resposta a la petició del contracte de ressonàncies magnètiques a l'hospital general, que està diputada fa, ens diuen: «El Consorci de l'Hospital General Universitari de València no ha firmat cap contracte per a la realització de les ressonàncies magnètiques, ja que continua vigent el subscrit per la Diputació de València amb anterioritat a la creació del consorci.
»

D'aquesta manera ens expliquen que l'hospital general no ha tret mai a concurs el servei de ressonàncies magnètiques, que factura milions d'euros a l'any.
En concret, a l'any 2012 han estat 4,5 milions d'euros en concepte de ressonàncies magnètiques.

Sabem que el servei es va adjudicar el 8 de maig de 1989, per adjudicació directa a Eresa, per cinc anys prorrogables per períodes de tres anys.
Posteriorment, Sergio Blasco ha estat ampliant l'objecte del contracte i prorrogant sense descans i sense passar per cap convocatòria pública fins a l'actualitat.

Si passem a la Conselleria de Sanitat, desvetllem que l'actual conseller va defensar públicament allò indefensable, després de l'informe de la Sindicatura de Comptes, que ve a advertir-nos que ens estan furtant i, a més, ens deixem furtar.

De 2000 a 2008, l'adjudicació va ser per lots, tenint Eresa l'adjudicació dels hospitals de Castelló i València, i Beanaca i Inscanner es repartiren les d'Alacant.
Beanaca els sonarà també perquè és de l'amic del senyor Zaplana, expresident de La Generalitat, el senyor Carlos Paz.

Zaplana va ser qui va privatitzar un servei que si fos públic estalviaria als valencians un 40% del cost.
Amb eixa privatització, Carlos Paz no ha parat de guanyar diners.
Esta és la gran defensa dels serveis públics del Partit Popular.

Ara diuen, en resposta parlamentària, que abans de la privatització estudiaren si era més econòmic.
Ens agradaria vore eixe informe.

De 2008 a 2018, la convocatòria sota el número d'expedient 638/2008 ix per un únic lot, i exigix per a presentar-se que se tinguen set equips de ressonància magnètica a la privada, amb la intenció de dificultar que altres empreses es presenten.
I així, Eresa, Beanaca i Inscanner, juntament amb Ribera Salut -ja tardava en eixir- munten la famosa UTE Erescanner Salud.
I estem parlant d'un contracte de vora cinc-cents milions d'euros.

I qui està darrere de tot açò en aquell moment?
Bé, en aquell moment els qui estan al front de la Conselleria de Sanitat, són, com a secretari autonòmic, el senyor Luís Rosado, com a conseller, Manuel Cervera.
I a més, el responsable -que els sonarà pel cas Esabe-, Eloy Jiménez Cantos, director general de Recursos Econòmics de la Conselleria de Sanitat.
I dic que els sona per Esabe, que és un altre tema de corrupció declarat i analitzat i investigat per l'Audiència Nacional.

I qui apanya la situació just abans de l'informe de la sindicatura i abans d'abandonar la conselleria l'UTE incomplidora, que està estafant els valencians, està incomplint quant al personal, està incomplint quant a la segona consola, està incomplint perquè no actualitza els equips que ha d'actualitzar.
Qui està davant?
La resposta és senzilla.
Un mes abans d'anar-se'n el senyor Luis Rosado signa l'informe, signa el contracte, i ho deixa tot ben lligat i tot apanyadet a esta adjudicatària.

I quan diuen, pot ser que no tinga incidència les actualitzacions, com alguns caps de servei, encarregats precisament de les privatitzacions, que pareix que treballen més per a les empreses que per a La Generalitat, diuen que les actualitzacions no són tan importants.
Doncs imaginen les seues senyories si una ressonància en compte de durar 40 minuts, dura 20, si això és bo per al pacient, però també pel número de pacients que se pot atendre.
Però es veu que això per a vostés no és important.

Després de huit anys sense actualitzar els equips, després de signar un contracte en el 2008 que preveu expressament l'obligació d'actualitzar els equips, i forma part del preu que paga la conselleria, al 2012 el conseller pacta expressament que no cal que s'actualitzen els equips, és a dir, ja els exonera, després de huit anys, d'incompliments.
Això ho tenen vostés a la pàgina 19 de l'informe de la sindicatura.
És o no és açò una estafa?
És o no és digne de ser investigat?
No haurien d'investigar aquestes adjudicacions, aquestes privatitzacions, que als valencians ens costen tant?
Nosaltres entenem que esta és una de les comissions.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
més importants que estan demanant -i acabe, senyor president-, perquè esta és una comissió que tractar de parar el saqueig de hui.
Esta no és una comissió del passat, és una comissió que el que vol és tapar i parar la sagnia de hui.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

També en torn a favor, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

L'informe publicat per la Sindicatura de Comptes desmunta, una vegada més, la cantinela del Partit Popular, de la dreta, del neoliberalisme, que els serveis privatitzats són més econòmics que els serveis gestionats directament per l'administració pública.

L'informe de la sindicatura, amb un títol claríssim, «ressonàncies magnètiques, una oportunitat d'estalvi», destapa la gran mentida.
Aquesta gran mentida, que diu que la privatització ens estalvia diners.
Aquesta gran mentida sota la que s'amaga el saqueig de les arques públiques, un saqueig practicat en forma de concerts i privatitzacions.
Un saqueig que practiquen les empreses amigues del Partit Popular.
Un saqueig, no solament consentit, sinó que promogut, propiciat i planificat pel govern del Partit Popular.

En el cas de les ressonàncies magnètiques la conclusió és clara.
El govern va privatitzar les ressonàncies magnètiques perquè determinades empreses, perquè determinats amics guanyaren diners.

I això ha suposat que diners que podien haver anat a parar a fer centres de salut, o a posar en marxa l'hospital de Llíria, o l'hospital de Gandia, que porten un any tapiat, que eixos diners.
.
.
, o que podien haver anat a pagar els medicaments de les persones amb discapacitat o de les persones majors, eixos diners acaben en butxaques privades.

I això és el que demanem que s'investigue.
Les responsabilitats polítiques que hi ha darrere de la privatització de les ressonàncies magnètiques.

L'informe de la Sindicatura de Comptes destapa el modus operandi de l'espoli de les arques públiques.
Contractes amb una durada molt superior al de la resta de territoris de l'estat espanyol.
Contractes molt més cars.
Dels 33 contractes que hi ha a l'estat espanyol per a gestionar ressonàncies, en el País Valencià és el cinqué més car.

Fem un 72% més de ressonàncies que la mitjana estatal.
Clar, a més ressonàncies, més negoci.
En el País Valencià es fan 37 ressonàncies per cada mil habitants.
La mitjana estatal és de 21 ressonàncies per cada mil habitants.

Fem al País Valencià quatre vegades més ressonàncies que al País Basc o que a Múrcia.
Fem tres vegades més ressonàncies que a Canàries, que a Catalunya o que a Andalusia.
Una prova, una ressonància en el servei privatitzat ens costa 257 euros de mitjana.
La mateixa prova feta a l'Hospital Peset o al Sant Joan, d'Alacant, que són els dos únics hospitals que tenen el servei públic, costa 108 euros.

Per tant, estem pagant una mitjana de 149 euros més per cada ressonància, estem parlant d'un sobrecost del 137%.
És un robatori a les arques públiques en tota regla.

Les ressonàncies se van privatitzar a l'any 2000.
Aleshores era Zaplana el president.
Esquerra Unida es vam oposar amb força, i amb força es van oposar també els professionals.
12.
000 treballadors i treballadores de la sanitat pública, un terç del total, ni més ni menys, un terç, van signar un manifest contra eixa privatització, van signat en contra que un amic de Zaplana fera negoci amb l'alta tecnologia.
Però el Partit Popular, el govern, va fer oïts sords a les queixes dels professionals.

L'any 2008, uns mesos abans que s'acabara el contracte i quan ja estava més que demostrat que resultava el servei privatitzat molt més car que el servei públic, es va tornar a adjudicar.
Esta vegada teníem a Cervera de conseller, al senyor Cervera de conseller de Sanitat i a Francisco Camps com a president.

L'informe de la Sindicatura de Comptes deixa clar que la privatització de les ressonàncies ens suposa un sobrecost de 16,8 milions d'euros a l'any.
I porten privatitzant-les des de l'any 2000.
I si nosaltres no ho evitem estaran privatitzades fins a 2018, de 2000 fins a 2018.
Esperem que en 2015 s'acabe.
Però, si no, del 2000 a 2018 tenen previst això.

Per tant, estem parlant de 16,8 milions per 18, estem parlant de 300 milions d'euros de sobrecost.

Si les ressonàncies no s'hagueren privatitzat podríem tindre 300 milions d'euros més.
I amb eixos 300 milions d'euros podríem fer sis hospitals o podríem fer més de cent centres de salut.

Però no.
El govern del Partit Popular, tots els governs, el de Zaplana, el d'Olivas, el de Camps, i sembla que també el de Fabra, preferixen que eixos diners se'ls repartisquen els accionistes de les empreses que gestionen el servei de ressonàncies.

I qui s'està quedant els nostres diners?
Qui hi ha darrere d'aquestes empreses?
L'any 2000 es van repartir el pastís.
Les ressonàncies de Castelló i València per a Eresa, de la família Saus, Vicente Saus, amic personal de Zaplana.
Les ressonàncies d'Alacant per José Carlos Paz Figueroa, també amic de Zaplana.
Mitjançant dues empreses: Inscanner i Beanaca.
D'accionista d'Inscanner ni més ni menys que Luis Concepción, que va ser diputat del Partit Popular en aquesta cambra i que va ser president de la comissió de sanitat.
Eixe senyor està darrere d'una de les empreses que es queda els diners de les ressonàncies magnètiques.

I és que al final tot queda en casa.
Al contracte de 2008, això sí, es va ampliar el negoci amb Ribera Salut, una de les grans beneficiades de la privatització de la sanitat valenciana.

Clar que fa falta una comissió d'investigació!
Clar que sí!
Clar que cal depurar responsabilitats polítiques!
Clar que cal saber per què ací se fan més ressonàncies que a la resta de l'estat, i per què són més cares i per què se'ls va donar el contracte a aquesta UTE quan hi havia una altra que ho feia per cent milions menys.
O millor, per què se li va donar el contracte a cap UTE, per què no se fa des de la pública?
Que és des d'on s'ha de fer i des d'on ix més econòmic.

Les ressonàncies ens costen 16,8 milions d'euros a l'any més del que costarien si foren públiques.
I ho diu la Sindicatura de Comptes.
I resulta que eixos diners, eixos 16,8 milions d'euros, se'ls estan quedant quatre amigatxos del Partit Popular, quatre amigatxos.

Clar que cal una comissió d'investigació, clar que sí!
Una comissió per a vore quines relacions personals hi havia entre els qui van decidir privatitzar i qui va obtindre eixa adjudicació.
Una comissió per a investigar si açò, tal i com sembla, va ser un favor del govern a uns amics.
Favors que ben segur el Partit Popular es cobra.
I és que d'algun lloc han d'eixir els diners per a tant de sobresou.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per al torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Luis Ibáñez té la paraula.

El senyor Ibáñez Gadea:

Presidente, señorías, buenas tardes.

Es razonable que los grupos de la oposición después de leer el informe del síndic, se planteen preguntas.
Es positivo que exista un órgano fiscalizador, como es el síndic, y que aporte los datos que veo que se han leído.
También son muy razonables las alegaciones presentadas por la Conselleria de Sanidad.

Aquí estamos hablando de dos temas: de política de conciertos y de alta tecnología.
Si hablamos de alta tecnología, estamos hablando de una especialidad complicada, profesionales muy cualificados, avances tecnológicos constantemente, estamos hablando de una herramienta diagnóstica muy potente, de altas inversiones en aparatos e infraestructuras, de equipos complejos.

Pero para hablar de todo esto, vamos a hacer un poquito de historia.
La primera persona, el primer paciente, la primera exploración de alta tecnología, el primer contraste, ¿quién externalizó las altas tecnologías por primera vez -no se ha dicho ni una sola vez anteriormente-?
El Partido Socialista Obrero Español.

En el año 1984 se produce la primera resonancia externalizada concertada con el sistema público.
En el año 1988, el primer TAC externalizado concertado con el sistema público y ubicado en un hospital público.
En el año 1990, se hace la primera resonancia externalizada concertada con el sistema público y ubicada en un hospital público.
Todos los hitos han sido durante el gobierno del PSOE.

Dicho esto, ya que no hemos sido los inventores de este tema, hay que seguir haciendo historia.
El que les habla, en el año 1995, en el mes de agosto, fue nombrado director territorial de Sanidad y Consumo.
Y una de las primeras entrevistas que tuve fue con el representante entonces de la empresa Eresa, que ya me contó algunas de las cosas que ustedes ahora han parecido olvidar.
O sea, que aquí estamos hablando de un tema que viene de muchísimo tiempo atrás.
El presidente de la diputación y otro presidente de la diputación, a medida que les oían hablar, no dejaban de recordar que todo este tema que estamos hablando no lo inventamos nosotros.
Es cierto que lo hemos mantenido.

Y cuando hablamos de políticas de conciertos, estamos hablando de las prestaciones externas en el capítulo presupuestario 412.
24.
En estos momentos, a través de ese capítulo, es donde en estos momentos se ha hecho una auditoría, concretamente en lo que es las altas tecnologías y en las resonancias magnéticas.

En estos momentos tenemos un contrato vigente, que es del 30 de octubre de 2008 hasta el 30 de septiembre de 2018.

Ha habido un informe importante del síndic en el cual ha sacado una serie de conclusiones y una serie de recomendaciones en relación con los costes del concierto y con los ahorros potenciales, en relación con el control realizado por la Conselleria de Sanitat de la prestación concertada, en relación con el contrato 638/2008 y su modificación en noviembre de 2012 y ha hecho una serie de recomendaciones.
Recomendaciones como que la conselleria debe analizar y evaluar los ahorros potenciales en el coste actual, debe evaluar la implantación progresiva de la modalidad Fe en distintos hospitales no solo por el ahorro, sino para asumirlo como recurso propio a partir de 2018.

También habla de constituir la comisión paritaria para elaborar una descripción detallada y exhaustiva del catálogo de exploraciones.
La comisión paritaria ya se ha constituido y está trabajando.
Elaborar por el servicio de conciertos un protocolo o procedimientos con indicadores clave, mejorar la efectividad del control, etcétera, etcétera.

Ante todo esto, ya el conseller manifestó en su momento, respecto al mencionado informe de la sindicatura, que en ese informe hay aspectos que no se han tenido en cuenta, como la inversión necesaria para adquirir el equipamiento, la amortización del mismo o la adecuación o contratación de la plantilla de facultativos para realizar las resonancias, aspecto que ahora está externalizado.

Cabe precisar que este estudio tampoco tiene en cuenta el coste que supondría para la sanidad pública la contratación del personal necesario para realizar estas pruebas y el mantenimiento de los equipos.
Es incuestionable que el contrato tiene un período temporal concreto, hasta 2018, y la Conselleria de Sanidad tiene que cumplirlo, aunque intentando aplicarlo de la forma más eficiente posible.

En estos momentos, por darles una información, la comunitat cuenta con 58 equipos de resonancia magnética, de los cuales 27 son privados y 31 están instalados en centros públicos, de los cuales 2 son completamente públicos.
Esta es la realidad.

Si hacemos un análisis comparativo con otras comunidades en lo que son sus conciertos y lo que es este tipo de contratos, hay una similitud.
Y en estos momentos, todos estos problemas que se plantean aquí podemos hacernos eco de planteamientos similares en otras comunidades autónomas.

Aquí ha habido desajustes, hay discrepancias y hay interpretaciones distintas, pero, en cualquier caso, se han adoptado las siguientes medidas.
El 11 de julio se convocó la comisión mixta de seguimiento del contrato, la última que se ha convocado, aunque otra prevista para el mes de octubre, y se abordaron los siguientes acuerdos: revisión del catálogo de prestaciones y costes, valoración de la tasa adecuada de frecuentación de la exploración, valoración de la consideración del plus del contraste, evaluación de los protocolos de la sedación y anestesia, recomendaciones de control de la demanda y de la gestión para los distintos departamentos, escritos a las direcciones de los hospitales para revisiones más exhaustivas de las facturaciones de las empresas concertadas realizadas hasta la fecha y las sucesivas.
Y esto es la realidad en estos momentos en la conselleria.

He tenido la oportunidad de escuchar a sus señorías, concretamente en las dos intervenciones, con una misma finalidad, pero con talantes distintos.
La diputada de Compromís ha hecho una serie de afirmaciones que yo solamente le digo que los juzgados están donde están, y si usted tiene que decir algo, dígalo allí.
Aquí nosotros entendemos que lo que hacemos es trabajar como podemos y con las herramientas que tenemos de la mejor forma posible.
Pero ha hecho duras, dolorosas y muy difícil de aceptar por este grupo parlamentario.

En la intervención de Esquerra Unida se ha hablado de lo público, me parece correcto -siempre lo hace-, pero también tiene que pensar que ustedes en estos momentos están sustentando a otro gobierno, el cual, si hablamos de este tema, podemos explicarle muchas cosas, como haré posteriormente.

En cuanto al tema de la frecuentación, que también se ha tratado aquí, es un tema muy interesante.
Todas las resonancias magnéticas, todas, llevan detrás una petición por un médico, por un facultativo, en la Comunidad Valenciana.
Todas las resonancias magnéticas en la Comunidad Valenciana son autorizadas posteriormente.
¿Quién va a parar esto?
¿Ustedes?
¿Son ustedes los que van a decir que estamos pidiendo los médicos muchas resonancias?
¿Nos hemos puesto a pensar qué opinan los ciudadanos de este servicio?
¿Nos hemos puesto a pensar esta empresa dedicada a la alta tecnología cuál ha sido su esfuerzo y todo el bagaje que tiene detrás?
¿Nos hemos puesto a pensar todo eso?

Si ustedes lo que pretenden es descalificar la gestión de la Conselleria de Sanitat a través de un informe, por ahí no tienen recorrido.
El informe está claro y las medidas por parte del gobierno valenciano están puestas en marcha para corregir, en la medida de lo posible, algunos de los desajustes que pudieran existir, pero entendiendo que el esfuerzo es continuo, permanente y constante.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ibáñez.

Senyora Oltra, per a rèplica, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ibáñez, vosté diu que és raonable que ens fem preguntes.
Sí, òbviament, és raonable.
El que no és raonable és la postura de vostés, el que no és raonable és la postura de vostés, que ni se fan preguntes, es veu, probablement perquè, com dia este matí, vostés ja saben les respostes.

I diu que també són molt raonables les al·legacions de la Conselleria de Sanitat.
Mire, això ja no és tan raonable.
¿Sap vosté per què no és raonable?
Perquè el que no és raonable és que la Conselleria de Sanitat, en compte d'estar defensant l'interés públic, estiga defensant l'interés de les empreses.
Això no és raonable.
Perquè a la Conselleria de Sanitat se li paga des dels diners públics per a defensar l'interés públic, no per a defensar l'interés privat de quatre empreses d'amics de vostés.

I després vosté diu: «És que vosté ha fet unes afirmacions molt doloroses que no podem acceptar.
» Mire, perdone, però no.
I jo, una altra cosa no, però encara entonar, entone bé, i sé distingir una afirmació d'una interrogant.
I jo ací el que he llançat és a muntó de preguntes, que a vostés els piquen les preguntes.
Però, com dic, el problema no està en la pregunta, senyor Ibáñez.
El problema està que vostés saben les respostes.
I vostés saben que totes estes preguntes, les respostes posen en la picota la seua actuació.
I quan dic «la seua», no dic la seua personal, sinó la de vostés com a grup, que dóna suport a un govern que ha consentit i ha promogut tot això.

I, ¿vosté me dirà a mi que es normal que aquells que adjudiquen els contractes sense concurs, sense transparència, sense res, a més siguen beneficiaris de determinats moviments accionarials dintre d'estes empreses?
¿A vosté això li pareix normal?
¿Això no s'ha d'investigar?

¿A vosté li pareix normal que les empreses adjudicatàries hagen cobrat per damunt del preu i hagen cobrat ressonàncies simples com si foren triples sense que ningú els haja dit que això no ho poden fer?
¿Això no s'ha d'investigar?

¿A vosté li pareix normal que s'hagen compromés i que tinguen com a obligació contractual en el plec de condicions instal·lar qualsevol actualització dels equips i no ho hagen fet?
¿Això no s'ha d'investigar?

¿Li pareix normal que s'hagen compromés, perquè és una obligació contractual del plec de condicions, a tindre una segona consola i no la tinguen, una segona consola perquè els professionals, que tant parla vosté, tinguen vint-i-quatre hores al seu abast eixa possibilitat?

¿A vosté li pareix normal que la conselleria haja renunciat a implantar el model C, que és aquell pel qual els facultatius dels propis centres sanitaris facen els informes i no facultatius de les empreses, i aixina estalviar-se els facultatius de les empreses i hagen dit que no?
Després vosté ve ací a dir que n'hi ha un problema de personal.
Si el personal està i està format, però s'ha renunciat al model C, perquè en el model B, l'empresa s'endú més diners.

¿A vosté li pareix normal que la conselleria haja renunciat a facilitar el líquid de contrast, que quan el compra la conselleria directament l'ix a la meitat de diners, i s'haja renunciat perquè l'empresa cobre el líquid de contrast al doble que l'ix a la conselleria?
¿Això no s'ha d'esbrinar, això no s'ha d'investigar?

¿Li pareix normal, li pareix normal que en estos anys haguem pagat 108 milions d'euros més per un servei que ens haguera costat molt menys si s'haguera fet directament o si l'empresa haguera complit els plecs?
108 milions d'euros.
Oiga, que Gürtel, Brugal i Nóos són una bicoca al costat d'açò.
Açò és el major saqueig que han patit les arques valencianes, les arques públiques.
Açò podríem estar davant el major cas de corrupció al nostre territori.
¿I a vosté li pareix que açò no s'ha d'investigar?

Doncs mire, ¿sap vosté què?
Que una cosa sí que té raó.
I és que nosaltres sabem on estan els jutjats i que com presumiblement vostés van a votar en contra d'açò, no se preocupe que com sabem on estan els jutjats, açò, tot açò aplegarà als jutjats i a la millor d'ací un temps i d'ací uns anys vostés tindran d'amagar el cap baix de terra.
Per no donar ara la cara, per no voler ara investigar, açò els esclatarà en la cara, perquè, com dic, podem estar davant el pitjor cas de corrupció que s'haja vist a este territori.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

En torn de rèplica també, la senyora Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Ha començat el senyor Ibáñez la seua intervenció dient que ací estem parlant d'alta tecnologia.
No, senyor Ibáñez, ací no hem vingut a parlar d'alta tecnologia, ací del que estem parlant és d'un saqueig de les arques públiques, ací del que estem parlant avui és del robatori que s'està portant a terme als diners del tots els ciutadans i ciutadanes del País Valencià amb la complicitat del Partit Popular, amb la complicitat del govern.
.
.
(Remors) Bé, amb la complicitat, no: robatori directament perpetrat pel govern del Partit Popular.
Ací del estem parlant és de l'espoli de les arques públiques en favor de quatre empreses.

El senyor Ibáñez no ha contestat absolutament res del que li hem dit que cal investigar.
¿Per què és el contracte més llarg de tot el territori espanyol?
El més llarg, quant a ressonàncies, és el del País Valencià.
¿Per què (veus) és un dels contractes més cars,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
el cinqué contracte més car dels 33 que n'hi han de ressonàncies magnètiques?
¿Per què?
I, sobretot, no ha contestat per què se li dóna aquest contracte als amics del Partit Popular.
(Remors) ¿És casualitat?
¿És casualitat que uns contractes milionaris se li donen a amics personals de l'aleshores president, del senyor Zaplana?
¿És casualitat?

Cal investigar, ¡clar que sí!
, clar que cal investigar per què se li dóna un contracte a l'empresa Eresa i a Inscanner i a Yanaka: perquè eren les tres empreses amigues del Partit Popular.
Per això volem una comissió d'investigació.
(Veus) I si cal anar a jutjats, s'hi anirà, però són dos coses diferents, una cosa és allò que ha de resoldre la justícia, i si cal anar-hi, s'hi anirà; i una altra cosa són les responsabilitats polítiques.
(Veus) És una cosa molt bàsica, però que les seues senyories sembla que encara no han entés, la diferència entre allò que han de decidir els jutjats, entre allò que s'ha de jutjar, les responsabilitats jurídiques, penals, com li vullgam dir, i les polítiques.
És l'abecé, però les seues senyories encara no ho han entés.

Dia el senyor Ibáñez que l'informe, «sí, pues, da una serie de conclusiones, de recomendaciones».
.
.
Sí, senyor Ibáñez, clarament, l'informe diu que les ressonàncies privatitzades ens costen a tots els valencians i valencianes 16,8 milions d'euros a l'any més que si foren gestionades directament per la conselleria, un sobrecost del 137%.
Això és el que diu l'informe, clarament, i això és del que vosté no ha dit ni pruna, això és el que nosaltres estem reclamant des de l'any 2000, des de sempre, que siguen públiques, perquè privatitzades ens costen molts més diners, concretament, un 137% més de diners, i vosté, d'això, no n'ha dit ni pruna.

Dia vosté, senyor Ibáñez, «bueno, igual hay que corregir algún desajuste».
.
.
No, és que no cal corregir «algún desajuste», el que cal és rescatar per a la gestió pública eixes ressonàncies magnètiques, que les ressonàncies magnètiques se gestionen directament per la Conselleria de Sanitat, per a que eixos 16,8 milions d'euros puguen ser destinats a la sanitat pública, a construir centres de salut o hospitals, o als medicaments.
.
.
Al que siga necessari, però no que se'n vagen al compte corrent de quatre empreses, per molt amigues que siguen de Zaplana o de Fabra o de Camps o de qui siga, m'és igual de qui siguen amigues, però no és possible que eixos diners estiguen anant a eixos comptes corrents, i per això fa falta una comissió d'investigació, ¡clar que sí!
, ¡clar que fa falta!
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Torn de rèplica per al senyor Ibáñez.
.
.
Té la paraula.

El senyor Ibáñez Gadea:

Bien, recordarle que en el año 1995, cuando ocupé mi primer despacho en la Dirección Territorial de Sanidad -y Consumo, entonces-, tuve una entrevista en la cual se me explicó todo lo que había hecho anteriormente el gobierno socialista.
Por lo tanto, aquí tenemos una larga historia en la que todos podemos decir.
(Veus) Sin embargo, el Partido Popular no adoptó la postura que están adoptando ustedes en lo que era un política que lo que pretende es dar el mejor servicio a los ciudadanos.
Y eso, a ustedes, como a las alegaciones de la Conselleria de Sanidad, les importa poco, ustedes lo que quieren es venir a hacer ruido, a soltar su discurso y a no ver otras cosas que yo les voy a contar.

Mire, en el año 2009, (veus) nos consta, esto son palabras que quiero que las escuche.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

Continúe, señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Vamos a ver, algunas frases:

«En el año 2009, nos consta que los precios y condiciones para la realización de los estudios de resonancia magnética nuclear tuvieran una regulación específica actualizada, por lo que cada hospital fija su presupuesto unitario de licitación sin limitación alguna.
Esto es un tema a tener en cuenta.

»Sería recomendable también establecer los mecanismos adecuados que faciliten el intercambio de información y el control sobre los precios, permitiendo conseguir las mejores condiciones económicas de las empresas suministradoras y la fijación de un precio máximo.

»Cada documento oficial de solicitud de resonancia magnética, para que tenga validez ha de contar con la conformidad de la dirección.
Hay un hospital que un 35% no la tenía, y otro hospital, que tampoco voy a dar el nombre, un 67%.

»De las muestras analizadas, hay que señalar que no siempre los estudios remitidos contienen todos los datos que debiera, como el caso de la identificación del especialista.
En resonancia magnética nuclear, la última actualizada, los precios no se revisan desde el año 1995.

»Conclusiones.
Hay que establecer directrices y procedimientos comunes al objeto de que los hospitales actúen con criterios homogéneos para hacer operativa la información relativa a los servicios efectuados.
Asimismo, necesaria la implantación de un sistema de información centralizado.
Y con el fin de evitar incrementos de gastos innecesarios que pudiera provocar una gestión ineficiente, se recomienda la adopción de mecanismos de validación y control de los servicios facturados.
»

Todo esto es duro, estamos hablando de un informe duro, solo que este informe duro es del pleno de la cámara de cuentas del informe de fiscalización y análisis y seguimiento de los servicios concertados de la Junta de Andalucía, y todo esto está publicado en el Boletín Oficial de la Junta de Andalucía, con fecha Sevilla, 17 de febrero de 2012.

Ustedes que no han escuchado, solamente quieren decir lo que les interesa.
¿Qué ocurre?
¿Que aquí piden una comisión de investigación y en Andalucía, después de decir lo que he dicho, silencio?
¿Aquí qué es lo que están pidiendo y no se les oye absolutamente nada en las otras comunidades?
¿Qué es lo que está ocurriendo?
¿Qué es lo que pretenden ustedes?
Pues, si lo que pretenden es desviar la atención, pues, han tenido aquí su tiempo y su momento, pero nuestras políticas seguirán funcionando y trabajando.

Me gustaría también, aparte de decir lo que he comentado, una de las alegaciones que me gustaría que se tuviera en cuenta, dice así: «Están basadas en la calidad de la atención y la accesibilidad a la prestación, y si las exploraciones se han efectuado con todas las garantías de seguridad y control médico que son exigibles en la actualidad o si se han producido errores diagnósticos imputables a una deficiente realización de las exploraciones, o si, por el contrario, se ha obtenido una prestación con alto nivel de calidad, con alto nivel de acierto diagnóstico especializado, con estándares de mínima demora y otros datos que, a nuestro juicio, son fundamentales para hablar de la eficacia de una prestación sanitaria y compararla con otras alternativas.
»

Por tanto, en la Comunidad Valenciana no se ha hablado de estos criterios orientados a la calidad percibida del ciudadano, y, señoras y señores diputados, cualquiera de ustedes que tenga que hacerse una resonancia, cualquiera de ustedes que tenga un familiar o amigo o conocido que se tenga que hacer una resonancia, sepa que detrás de este bolígrafo, detrás de un ordenador, Abucasis, Orión o el sistema que sea, hay unos técnicos muy competentes y un servicio que funciona muy bien, y el servicio funciona muy bien.
Y ustedes lo que pretenden aquí es hacer ruido olvidando el pasado, olvidando lo que pasa en Andalucía, y esto es lo que hay.

Así que, señoras y señores, nuestro trabajo es el que ustedes conocen, y en estos momentos, como representante, como portavoz de la comisión de sanidad, tengo que decir que el servicio de resonancias magnéticas en la Comunidad Valenciana tiene un alto prestigio, está acreditado para ello y las personas y ciudadanos que lo tienen que utilizar, lo pueden hacer con toda tranquilidad.

De todo lo demás, ya saben ustedes lo que tienen que hacer.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ibáñez.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat Ignacio Subías, té la paraula.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Mire, de lo que hoy hablamos aquí, comienza aproximadamente en el año 2000.
Curiosamente, el año 2000, (veus) poco antes.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señoría, señor Maluenda, por favor.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Señor Maluenda, cuando quiera debatimos de (inoïble) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

No, ya le he llamado la atención al señor Maluenda, señor diputado, continúe,.
.
.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
le ruego no insista.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Es que es frecuente.

El senyor vicepresident primer:

Es que es demasiado frecuente, sí, señor, venga.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Sí.

Mire, como digo, (veus) poco.
.
.
, lo del año 2000 es poco antes de que comenzara el caso Fabra, de don Carlos, caso que hoy comienza a juzgarse, y con el tiempo (veus) nos encontramos ante un tema bochornoso, un tema bochornoso que incide en el modelo sanitario, en la defensa de los profesionales como carrera profesional como tal dentro de la radiología, y de la sostenibilidad, es decir, de un tema económico por sobrecostes.

El primer concurso se adjudicó en contra de la opinión de los profesionales, de las sociedades científicas y del Partido Socialista, pero les dio a ustedes igual, porque querían privatizar la alta tecnología para dársela a empresas y amigos.
Se les avisó de que las resonancias magnéticas era una técnica más del diagnóstico y que no puede separarse de otras técnicas, que suponía una rotura de los servicios de radiología, que suponía una desmotivación y que limitaba la carrera de los profesionales, que se produciría un incremento de las pruebas y que habría un incremento y desviación del gasto.
Les dio igual, pero se fueron cumpliendo todos los pronósticos.

El presidente de la sociedad valenciana de radiología del momento, insisto, presidente de la sociedad valenciana de radiología, le escribió una carta al entonces presidente de La Generalitat donde decía que tenía dos alternativas, ceder a las presiones económicas a costa de la destrucción de la especialidad sin más justificación que un formidable negocio, o paralizar el concurso, abrir el diálogo con los profesionales y trazar las líneas de futuro.
Presidente de la sociedad valenciana de radiología, no Partido Socialista.

La respuesta fue el silencio, pero se fueron cumpliendo todos los pronósticos: problemas en los servicios, incremento del número de pruebas, desviación del gasto.
Pero a ustedes les dio igual.
Hasta el conseller de turno del momento, hoy aquí, dijo que cuando llegara el 2008 procedería a revertir el servicio para la administración.
Pero llegó el 2008 e hicieron oídos sordos, sacaron un nuevo concurso, por diez años, por cerca de quinientos millones de euros.
El Partido Socialista, en una proposición no de ley, aquí, este servidor, les pidió que se revirtiera estas pruebas a los centros públicos.
Pero ustedes nuevamente hicieron predominar el negocio por encima de los intereses de los ciudadanos.
No me respondieron entonces a la cantidad de preguntas que les realicé.

A pesar de nuestras denuncias, durante estos cinco años desde el último concurso, ustedes han seguido defendiendo su modelo con argumentos inconsistentes, persistiendo en la ineficiencia, en el despilfarro y en el descontrol.
Y ahora llega una auditoría de la Sindicatura de Cuentas que les dice, entre otras muchas cosas, que si la gestión fuera pública nos estaríamos ahorrando casi diecisiete millones de euros; que.
.
.
(Veus) Lo que hace es solicitarles un cambio de rumbo, les dice también que si realizaran las pruebas el proveedor, (veus) pero la información la realizaran los profesionales, nos estaríamos ahorrando unos dos millones de euros; solamente que si el contraste se comprara desde los centros públicos, nos podríamos estar ahorrando 900.
000 euros; que si el contrato debiera se en función del número de exploraciones y no del número de pacientes; que falta control en los centros sobre las empresas; que la conselleria, tema gravísimo, carece de la información adecuada de forma periódica, es decir, de indicadores básicos para poder comparar; que los criterios de facturación no están suficientemente detallados en los pliegos del contrato; que no se dispone de los informes suficientes para evaluar el cumplimiento de la empresa; que el plazo del contrato es excesivo, y esto incide fuertemente en el tema.
Como digo, es un informe contundente.

Mire, entre las propuestas que realizamos aquí en el debate del estado de la comunidad y que les dijimos que había que revertir para el sistema público, la representante que salió en un momento determinado del Partido Popular dijo una argumentación realmente peregrina, curiosa, y es que este concurso no lo hizo este gobierno.
Y tenía razón, lo hicieron los gobiernos del señor Zaplana y lo hicieron los gobiernos del señor Camps.
¿Qué quería decir?
¿Que se han equivocado, que van a cambiar de rumbo?
En cualquier caso, como ven, hay múltiples motivos para que haya una comisión de investigación.

Pero les digo, como me imagino que no la van a aceptar, tendrán que dar ustedes explicaciones porque el Partido Socialista ha pedido la comparecencia del conseller para lo mismo.
Y ahí tendrán que darlas.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Subías.

A continuació passarem a les votacions, que seran separadament per cadascuna de les propostes.

En primer lloc, votarem la proposta de creació presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 62.
628.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 36; vots en contra, 46.

Votació de la proposta de creació d'una comissió d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada 64.
276.
Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 36; vots en contra, 46.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació que aclarisca quines han estat la gestió, les contractacions, la destinació i el resultat de les injeccions de capital, i també els balanços comptables i la situació econòmica actual en les empreses públiques o societats participades de la Generalitat valenciana, i també la depuració de responsabilitats en el cas de pèrdues per mala gestió, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 63.
232, BOC número 184)

El senyor vicepresident primer:

Nové punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 63.
232.
En torn a favor, en representació del grup que presenta esta iniciativa, l'il·lustre diputat Enric Morera té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, no tinc el més mínim dubte que donaran suport a la nostra proposta, perquè és una proposta sensata, és una proposta seriosa, molt seriosa, com totes les que hem presentat ací i que mos situaria en un camí de millora i de recuperació de la confiança que ara no té la nostra autonomia pels governants que ens ha tocat patir.

És una proposta de creació d'una comissió d'investigació que té com a únic objectiu saber per què hem arribat ací i fer una auditoria del deute, del deute de La Generalitat.
Tenim un deute molt gran, el major de totes les comunitats autònomes, per càpita, de vora 30.
000 milions d'euros.
I ens agradaria saber per què hem arribat ací i per què este deute, este deute públic, ens ofega d'esta manera tan important.

Nosaltres considerem que hi ha un deute legítim, un deute que els governs fan quan han de fer obres d'inversió i eixa inversió no es pot atendre en el pressupost ordinari i per tant cal fer un deute per anar pagant-lo poc a poc, per les inversions que s'hagen de fer correctament.
I també hi ha una altra via per aconseguir, per a tindre deute, que és el dèficit anual, puntual, que se puga generar, perquè no se quadren els pressupostos, perquè hi ha més despeses que ingressos.
I això considerem que és un deute legítim i que tenen molts governs en molts llocs del món.

Però en el nostre cas considerem que hi ha un deute il·legítim, que és una fórmula que el govern valencià ha usat d'una forma molt reiterada, fins i tot el president Fabra en els últims dos anys ha tirat mà d'este mecanisme, que considerem que no és legítim.
I és que eixe deute s'ha generat en gran mesura per a camuflar d'una forma poc correcta la falta de recursos i que s'ha concretat en el que són les adquisicions d'accions d'empreses públiques.
Eixa fórmula, que s'ha fet d'una forma molt ostentosa, nosaltres hem quantificat, després d'un treball important, en uns 2.
900 milions d'euros.

En este informe, que és un informe que hem fet a través de la informació que ens dóna la Sindicatura de Comptes, eixa sindicatura que els ha dit a vostés que eixa fórmula per a finançar o per injectar eixos diners no és legítima, no és correcta.
I, per tant, és una trampa legal que suposa tirar una pilota cap endavant i suposa incrementar el deute públic d'una forma molt exorbitant.

Eixes ampliacions de capital i eixa compra d'accions per empreses públiques mos condicionen, condicionen la solvència de la Generalitat valenciana, mos creen una minva per a poder funcionar i suposa que entre el deute legítim i el deute il·legítim estem pagant uns interessos enormes; només en l'últim any més de 1.
325 milions d'euros per amortitzacions i per interessos.
És una quantitat enorme, és la tercera conselleria.
I eixos recursos que havien d'anar a altres llocs no estan anant on toca, a atendre les persones i s'estan destinant a pagar tot el mal, tot l'enorme dèficit anual acumulat.
I, per tant, part d'eixe deute que no ens mereixem.

A nosaltres no ens ixen els números, a nosaltres no ens ixen els números de tot el que vostés diuen que s'ha fet.
I com que no hi havia un finançament autonòmic suficient s'han anat fent.
I no mos ixen els números i per això necessitaríem vore tot els recursos que s'han destinat, que no estan pressupostats per a les obres públiques, per a col·legis, per a carreteres, per a una sèrie de coses.
.
.
, no mos ixen els números.
I per això hem calculat tots els recursos que vostés han destinat, els seus governs, als quals vostés han donat diners, per a vore eixos diners on se n'han anat.

Alguns exemples.
Per exemple, la Ciutat de les Arts i de les Ciències per a fer els convenis de la València Summit, això és deute il·legítim.
Per què?
Perquè la CAC, la Ciutat de les Arts i les Ciències, com no tenia tots els recursos per atendre eixes històries que vostés han plantejats, ampliava capital.
Les ampliacions d'accions de capital per part de la societat, de l'empresa pública, és deute il·legítim.
I és un deute il·legítim, perquè no està pressupostat i vostés han tirat el recte.

O és un deute il·legítim les diferents ampliacions de capital que ha tingut Radiotelevisió Valenciana, una Radiotelevisió Valenciana en la qual els treballadors no són els culpables, però eixes diferents ampliacions de capital o aportacions, eixa compra d'accions ¿per a pagar què?
Per a pagar coses que ací hem parlat este matí, per a pagar tot el desvarío que va a suposar, i està en els tribunals, la retransmissió de la visita del papa en el que va a suposar l'adquisició i l'entrega a l'empresa Teconsa del senyor Ulibarri i tot el que s'està investigant per part dels jutjats.
Com que no hi havien prou recursos en televisió valenciana, solució: ampliació de capital, aportacions patrimonials i, per tant, eixos diners nosaltres considerem que els ciutadans no els han de pagar sinó que és deute il·legítim.

Quants diners ens costa la seua insolvència, esta fórmula de la qual s'ha abusat per part de l'administració?
Què ens costa als ciutadans?
Ens costa diàriament, només en interessos, 500.
000 euros.
És una autèntica barbaritat.
Estem pagant 20.
000 euros a l'hora per esta insolvència.

Per tant, nosaltres demanem investigar-ho, demanem auditar-ho, començar a posar ordre, vore quina forma han tingut vostés per a incrementar el nostre deute en qüestions que no s'havia d'haver incrementat.

I, per tant, nosaltres els proposem que analitzem per què s'ha usat i s'ha abusat d'esta fórmula, quina és la quantitat del deute il·legítim.
I comencem a posar ordre en el caos que vostés ens han deixat en l'administració pública valenciana, abusant del crèdit que ara en estos moments es tapa amb terra i abusant d'unes fórmules que, des del nostre punt de vista, no són assumibles i que han devaluat i estan devaluant el benestar del poble valencià.

Nosaltres, com ja vam explicar, no assumirem les despeses il·legítimes d'un govern que mos ha portat a esta situació i auditarem, contracte per contracte, factura per factura, per a saber aquelles que no s'han de pagar i que només se poden assumir des d'un plantejament no legal i, per tant, no les pagarem.

Eixa és la proposta que fem, que fem una comissió d'investigació de l'autoria, auditem els comptes de la Generalitat valenciana, i saber exactament quin és el deute legítim i quin és el deute il·legítim per eixir d'esta situació a la qual vostés ens han portat.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per a torn en contra, per part del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Rubén Ibáñez té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Bueno, creo que si no tengo mal entendido este ya es el último punto de la tarde.
Y parece ser que el señor Morera nos ha querido congregar aquí, a través de una supuesta comisión de investigación, para vendernos su libro, un libro ya excesivamente conocido, señor Morera, el del deute il·legítim, pero que en poco o nada tiene que ver con la convocatoria real de este punto.

Y yo, si me lo permite la presidencia, voy a leer de qué se trataba este punto.
Era la propuesta de creación de una comisión de investigación que clarifique cuáles han sido la gestión, las contrataciones, el destino y el resultado de inyecciones de capital y también los balances contables y la situación económica actual de las empresas públicas o sociedades participadas de la Generalitat valenciana y también la depuración de responsabilidades en el caso de pérdida por mala gestión.
Nada tiene que ver con la deuda ilegítima.

Yo, al final, señor Morera, creo que hoy han quedado patentes varias cuestiones.
En primer lugar, y si me lo permiten sus señorías, que ciertamente cuando les dejamos en sus manos, en las manos de la bancada de mi izquierda, el orden del día no avanzamos nada.
Hui no han aprovat res, res que contribuïsca a generar progrés a la nostra comunitat, res, absolutament res.
Perquè allò cert és que vostés se centren únicament i exclusivament en comissions d'investigació per a tindre un xicotet espai polític en esta cambra, perquè de propostes, ninguna.

Y al final, si me lo permiten, la gran pregunta de esta tarde sería, señor Morera: quo vadis, señor Morera?
¿Qué es lo que usted de verdad pretende?
¿Qué motivación tiene para presentar esta propuesta?
Yo he estado atento esta tarde ahí sentado y he oído al señor Ferri que creo que ha dicho algo -y usted no dudará de la capacidad que tiene su compañero de grupo- ha dicho algo interesante, es decir, tanto en la posición a favor como en la posición en contra lo mínimo que se puede esperar es que se tengan argumentos.
Y yo ciertamente no he encontrado ningún argumento relativo a la comisión de investigación que usted presenta en su primera intervención.

Me gustaría saber quién y dónde usted encuentra ese aval a la simpleza de sus palabras.
No ha dado ni un solo dato, no hay un mero indicio, no hay un nada.
Usted ha venido aquí, nos ha vuelto a enseñar su libro, el del deute il·legítim… Por cierto, que también me ha sorprendido, fíjese, lo he estado buscando y yo creía que era una idea suya, pero he visto que ni tan siquiera es una idea suya.
Si pones en el buscador «deuda ilegítima», te sale un dominio de una página catalana.
¿Hasta en eso, señor Morera también usted copia a los catalanes?
(Remors) ¿Hasta en eso?
(Aplaudiments) Yo sinceramente, señor Morera, le veía con más recursos que esos.

Y usted ha dicho que presentaba una propuesta sensata, seria, que mejore la confianza y la legitimidad de estos gobernantes que nos ha tocado sufrir.
Es literal lo que usted ha dicho.
Usted ha hablado de confianza y de credibilidad.
Yo lo primero que me pregunto, también, es cuál es la credibilidad que usted tiene, no usted, señor Morera, sino que tiene su grupo en esta cámara.
Porque, claro, un grupo que, si me lo permite, llega a esta cámara con unas ciertas artimañas.
.
.
No le diré un engaño, pero sí una tomadura de pelo.

Ustedes engañaron a sus vecinos de arriba, a Izquierda Unida, para hacerse con un espacio físico en esta cámara.
Un grupo que siendo 6, no se sabe muy bien quién lo acaba de dirigir y son 6, no le digo si fuera 40.
Y que ni tan siquiera, a la hora de cumplir con los acuerdos sobre los escaños, se ponen ustedes de acuerdo.

Con esas características, señor Morera, ¿me puede decir qué credibilidad es la que tiene su grupo para hablar de credibilidad en las propuestas en esta cámara?
Ninguna.

Pero, es más, es que a ustedes no les interesa saber cuál es el estado de las cuentas públicas ni les interesa saber cuáles son las auditorías que se realizan de las cuentas públicas ni les interesa saber absolutamente nada, sencillamente porque todos esos datos, si quieren, los tienen.

Mire, en esta comunidad, en cuanto a cuentas públicas, no existe falta de transparencia.
(Remors) En esta comunidad, en cuanto a las cuentas públicas, no existe opacidad.
Esta comunidad, señoría, es la más transparente de España, en cuanto a la presentación en cuentas y en cuanto a colgar los informes de la Sindicatura de Cuentas.
Es la más transparente de España, señoría.
(Aplaudiments) Y, por lo tanto, permítame, señor Morera, que no venga aquí a darnos clases absolutamente de nada.
Usted tiene un discurso absolutamente falto de rigor.
Usted se aposenta, se coloca detrás del deute il·legítim, del austericidi o del rescatem personas, que es lo único que sabe decir, pero no aclara nada más.
Es decir, siempre está en lo mismo.

Usted sabe, señoría, que existe una cuenta general de La Generalitat; una cuenta general que la realiza la intervención general.
Esa cuenta general -entiendo que su señoría conoce- la conforman las cuentas anuales, el informe de auditoría de las cuentas y el informe de cumplimiento de legalidad; tres documentos.
Dentro de las cuentas anuales está el informe de gestión de cada uno de los administradores de las empresas que conforman el diferente sector público de la Generalitat valenciana.
Si usted no lo conoce, ése ya es un problema suyo.
Pero, claro, no puede estar aquí diciendo algo que es totalmente falso, totalmente falso.

No hace falta que venga usted a auditar nada, porque ya se audita; lo audita la intervención general de la Generalitat valenciana -que supongo que usted no se pondrá en contra de ella- y lo audita la Sindicatura de Cuentas.
No hace ni tan siquiera un punto ustedes le han dado valor, máximo valor a lo que dice la Sindicatura de Cuentas; pero a la hora, parece ser, de poner en juego las cuentas de la administración, usted ese informe no lo quiere decir.

Mire, señoría, informe de la Sindicatura de Cuentas, último informe aprobado -se lo digo para que vea que no me lo invento-, página 22, le remito a la página 22: «Sobre la adecuación de la información financiera, los principios contables de aplicación y cumplimiento de la legalidad vigente en la gestión de los fondos públicos: se presenta de acuerdo con los principios contables y con la normativa legal que le son de aplicación.
»

Punto b: «En relación con las situaciones de responsabilidad contable -que esto parece que a usted le interesa bastante-», en relación con esta situación se dice en el informe, página 23: “Con el análisis de la documentación revisada, teniendo en cuenta los alcances expresados en aquellos y en el ejercicio de la función fiscalizadora, no ha encontrado situaciones en las que pudieran concurrir las características básicas de la responsabilidad contable”».

¿Quiere usted venir aquí a fiscalizar algo que ya está fiscalizado?
¿O me quiere usted decir que no está de acuerdo con el síndic y que usted pone en tela de juicio los informes de un auditor externo, como es la Sindicatura de Cuentas?
¿Ni tan siquiera eso va usted a respetar, señor Morera?

Usted sube aquí a contarnos su libro.
Nos miente, se lo acabo de demostrar.
Nos miente descaradamente porque todos los informes de auditoría son favorables en este aspecto.
Y usted nos quiere engañar, engañar como usted hizo para llegar a este punto donde están ahora situados.

Ustedes son una gran mentira, señor Morera, una gran mentira.
Y son, si me lo permite, un serio problema para esta comunidad; (veus) no tienen credibilidad, no son de fiar y, desde luego, con la mentira no se puede ir a ninguna parte.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera, per a rèplica.

Té la paraula.

El senyor Morera Català:

Senyor Rubén Ibáñez, jo pense que els perillosos són les persones que estan seient-se davant la banqueta dels acusats en uns juís orals, en obertura de juí oral, com el president de la diputació Carlos Fabra, del qual vosté va ser vicepresident (veus) -ex, bé; va ser president, he dit, i vosté va ser vicepresident-, i totes aquelles persones que mos han portat a la situació que ja no es pot amagar.
Hem arribat a una situació que ja no es pot amagar.

El perill objectiu per al nostre benestar, per al nostre autogovern, per a les persones que vivim en esta terra són vostés.
Vostés hauran d'explicar moltes coses, i hauran de donar la cara.
I hauran de respondre per què esta devaluació i per què som líders en tantes i tantes misèries a què vostés mos han portat; per què els nostres xiquets patixen com estan patint i tenim el nivell de desocupació com el que tenim.
.
.
Són vostés amb les seues polítiques, els que mos han portat ací.

I jo.
.
.
Me pregunta vosté on vaig?
A posar ordre en tot este desastre, a posar ordre en el seu desgovern.
Perquè de les dades que li he dit que hem obtingut dels informes de la Sindicatura de Comptes, que vostés volen reduir, a la qual nosaltres tenim un gran respecte perquè vostés no la deixen treballar totalment en el que hauria de fer, que és fiscalitzar-los millor.
.
.

I m'ha recordat vosté en la seua intervenció al senyor Francisco Camps -que ha vingut a votar i se n'ha anat-, que está todo perfectamente auditado.
Si estiguera todo perfectamente auditado, no tindrien vostés tants problemes amb la justícia.
Perquè això va a vindre i vindrà i continuarà venint.

Dels informes de sindicatura, fins 2011, li torne a dir, que ampliacions de capital en empreses fallides.
.
.
, que això és una forma per a incrementar un deute que no ens mereixem, que és una fórmula que vostés han usat i que pagarem tots els ciutadans.
N'hi ha més de dos mil nou-cents milions d'euros en ampliació d'empreses fallides, d'ampliacions de capital o aportacions de capital.
Això és una fórmula que ja han dit que no se pot continuar fent.
I vostés han fet fins a eixa quantitat, ací tinc els números.
Perquè vostés han fallit a la nostra institució, vostés han fallit a la Generalitat valenciana, l'han portat a la insolvència màxima.
Si no tenen crèdit.
Si estem en una situació de suport financer a través del pla de proveïdors, entre altres coses perquè el govern central no ens dóna el que ens pertoca.
Què mos està contant?
Mos estan portant a una situació que no és assumible per la majoria de ciutadans.

I el que estic diguent és que això no es pot tornar a fer.
No només tenim un deute il·legítim de 2.
900 milions d'euros, del total de deute de més de vint-i-nou mil -que és cosa inaudita, els números estan ahí-, sinó que li vaig a donar una altra dada que és absolutament preocupant, perquè estem asseguts davant una situació explosiva i vostés continuen impassibles l'ademán.
¿Sap vosté, que no forma part del (inintel·ligible).
.
.
de deute il·legítim, a quantes empreses fallides han avalat vostés en la seua megalomania, en la seua bogeria, el senyor Boada a través del IVF o el seu govern?
A quantes empreses?
5.
000 milions d'euros d'avals a empreses que no valen res.
És que això és una autèntica situació de catàstrofe econòmica per a esta terra.
5.
000 milions!

I el president de La Generalitat, el senyor Fabra, té culpa de tot això també, té gran culpa de tot això, comprant empreses que no valen res, però que tenen deutes que mos fan assumir als ciutadans, com Valmor.

I mos han de donar vostés lliçons?
Vostés no poden donar ninguna lliçó.
Vostés el que han de fer és demanar perdó.
I el que haurien de fer, si realment vullgueren que començàrem a arreglar la situació, és reconéixer la gravetat de la situació; una gravetat que, en gran mesura, ve per la seua incapacitat de governar esta terra, de liderar res, perquè enganyen la ciutadania.
I el que haurien de començar a fer és començar a fer cas, entre altres institucions, a la Sindicatura de Comptes.
Si en l'anterior punt la Sindicatura de Comptes els ha dit que és més econòmic, és més rendible, que és més positiu una gestió pública de les ressonàncies magnètiques i vostés han adjudicat a sus amiguitos del alma.
.
.

Aleshores, què estem parlant ací?
¿No veu que la impostura és de tal magnitud que ja no tenen res a oferir, que estan esgotats, que mos porten a una situació de catàstrofe, mos ha portat a la misèria més absoluta, a ser líders del deute, de desocupació, i la misèria moral a què han portat estes Corts impedient qualsevol actuació positiva per a eixir d'este forat a què mos han portat?
No veu que no té trellat?

Jo li recomane, realment, que facen vostés una reflexió profunda a la situació en què estem, en què vivim, què patim per les seues polítiques, i comencem a canviar i a caminar cap a la situació a la qual nosaltres els estem proposant.

No volen?
Doncs, nosaltres continuarem en la nostra línia de recuperar la dignitat de la Generalitat valenciana.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Morera Català:

.
.
.
i avançar cap a un model més positiu per als nostres conciutadans.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Senyor Ibáñez, té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Yo lamento, señor Morera, que haya sido incapaz de entrar en el tema en cuestión.
Usted no se ha salido ni media palabra de su libro, es lo que ya tenemos acostumbrado en esta cámara.

Usted no ha sido capaz, objetivamente, de dar ni un solo dato por el cual ustedes quieren esta comisión de investigación para analizar las cuentas del sector público y las responsabilidades que se puedan derivar de los administradores de estas empresas.
No ha dado ningún dato.
Es más, casi lo ha tocado usted de pasada.
Por lo tanto, no se extrañará que le votemos en contra.

Pero yo creo que ha dicho cosas ciertamente de calado, interesantes para el debate político, ¿no?
Porque, al final, ante la falta de propuestas de la oposición, pues, bueno, también tenemos una oportunidad para que cada uno se retrate.
Ustedes nos señalan todos los días con el dedo, y nosotros no tenemos la posibilidad de, pues, que ante la opinión pública, escenificar qué son y qué representan ustedes, porque creo que también es importante.

Porque usted ha dicho aquí una cuestión… Ha dicho antes, si mal no recuerdo: «¿Cómo hemos llegado a esta situación?
».
No, si el problema no sería cómo hemos llegado a esta situación; el problema sería cómo llegaríamos a otra diferente.
Porque, claro, de esta situación del gran deute y todo esto que usted habla… Por cierto, le he echado de menos esta mañana en la conferencia que ha dado el portavoz del grupo de expertos, no sé si no ha podido venir o no le ha interesado; le hubiera… (veus) -no, no, era antes del pleno-, le hubiera venido bien para refrescar un poco las ideas.
Yo creo que no…, quiero pensar que usted no juega a huir de este tema porque no le interesa lo que dicen, ¿verdad?
Porque, si hubiese estado presente, se daría cuenta que el gran problema de esta comunidad no es un problema de gasto, es un problema de ingreso, es un problema de financiación.

Y, a pesar de eso, y a pesar de eso, y retomo el tema de cómo hemos llegado a esta situación…, supongo que es en la situación en la que en los últimos años, pues, hemos puesto en marcha un colegio a la semana, un centro de salud al mes o un hospital al año, por ejemplo, por ejemplo.
No sé si usted está hablando de esta situación.

Pero, bien, ustedes se presentan aquí o ha dicho que viene aquí a poner orden.
Usted viene con la camiseta del orden, la ley y el orden, señor Morera.

Y, además, ha dicho algo importante: «A mosatros no mos ixen els números», lo ha dicho, se lo he cogido textual.
No me extraña, no me extraña de quienes, por un lado, lideran el municipio más opaco de toda la Comunidad Valenciana, que es Sueca, el más opaco.
(Veus) Pero, bueno, sí, eso ya se ha acabado, es cierto, no sé quién lo ha dicho por ahí, pero es cierto.

Pero, por si había alguna duda, vamos a referirnos al Tribunal de Cuentas.
¿Qué dice el Tribunal de Cuentas sobre Compromís, los que vienen a poner orden a esta cámara, el ejemplo de los ejemplos?
El Tribunal de Cuentas, en un informe de este año, sobre Compromís nos dice -sólo voy a leer lo más negativo para que…, tampoco no los quiero aburrir, ¿no?
, es bastante largo-, (veus) página 67, 68 y 69, para que no haya ninguna duda del informe: «Han presentado las cuentas anuales fuera de plazo.
No ha remitido el informe preceptivo relativo a los resultados del sistema del control interno de la formación política -importante-.
Las actividades del grupo parlamentario en las Cortes Valencianas no figuran en los estados contables -¿cómo es posible eso?
-, (veus) por lo tanto, la contabilidad del grupo no ha podido ser objeto de fiscalización por el Tribunal de Cuentas.
» (Protestes) Bueno, esto es un ejemplo importante…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…Pero, claro, esto sería alarmante si dijeras: ¿y han tenido sus señorías, ha tenido el Grupo Compromís la posibilidad de defenderse?
«En el plazo otorgado, la formación política no ha presentado alegaciones.
» (Veus) No tiene nada que decir.

Pero, bueno, respecto a las subvenciones de los grupos parlamentarios, es importante reseñar el último apartado, el 4: «De la respuesta a la solicitud de información, enviada por el Tribunal de Cuentas a las Cortes Valencianas, se obtiene que el importe de subvención concedida a la formación política por importe de 454.
709,16 euros, esta subvención no figura integrada en la contabilidad remitida.
(Veus) ¡Vaya por Dios!

El senyor vicepresident primer:

Señorías, señorías.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Ustedes, ustedes vienen aquí ¿a poner orden?
Empiecen por su casa, y, desde luego, no aparezcan más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ibáñez.

Para fijar la posición del Grupo Parlamentario d'Esquerra Unida, tiene la palabra la representante de dicho grupo, ilustre diputada Esther López.
(Veus)

Señorías, por favor.
(Veus) Vamos a ver.

Señorías, señorías, por favor, que va a intervenir la señora López.

Señor Ibáñez, señor Morera, discutan después en el pasillo, por favor.
(Veus)

Por favor, señorías.

Por favor, señor Pañella.

Estamos terminando la sesión y hay una diputada, les ruego respeten el turno de intervención.

Señor Morera, le llamo al orden.

Señor Ibáñez, le llamo al orden también.

Señora López, por favor, proceda.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Me había asustado, creía que me iba a llamar al orden y ya llevaría dos.

El senyor vicepresident primer:

No, señoría, por eso, como lleva dos, he sido cuidadoso.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.
(Rialles)

Desde Esquerra Unida, como no podía ser de otra forma, daremos el apoyo, también, a esta propuesta de comisión presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Señorías, han sido 2.
500 millones de euros perdidos, perdidos por las empresas públicas valencianas, 2.
500 millones que han tenido una repercusión muy importante para las arcas públicas valencianas, tanto por las repercusiones negativas en la disponibilidad de los fondos de La Generalitat para atender a los servicios o a la ciudadanía, como por el coste de oportunidad derivado de la inversión de dinero público en las mismas cuya rentabilidad social o económica podía haber sido más beneficiosa para los valencianos y valencianas, evidentemente, en otros destinos.

Y la sociedad valenciana, señorías, quiere saber, quiere saber cómo han sido posibles estas pérdidas, quiere saber cómo se han gestionado estas empresas, quieren saber cómo se han gestionado los contratos, a quiénes, por qué, por qué cuantía, con qué condiciones, quiere saber para qué han servido.

Y la liquidación de muchas de esas empresas no es ni la solución ni por supuesto exime de responsabilidades y ni mucho menos contesta a los interrogantes, todo lo contario; abunda en la opacidad y el oscurantismo que ha rodeado al plan de reestructuración y racionalización del sector público empresarial de la Generalitat valenciana.
Se crearon para unas funciones y es nuestra obligación conocer el cómo y el porqué de estos desastrosos resultados en muchas de las empresas de la Generalitat valenciana o intervenidas por ella, de sus fracasos, y no solo porque ha tenido unas consecuencias desastrosas para las ya maltrechas cuentas de La Generalitat, sino para las propias cifras del paro.
Se han acumulado deudas inmensas impagables con unos desorbitados costes en intereses bancarios para el erario público y unos incalculables costes de oportunidad.

Señorías, con esta comisión de investigación lo que queremos es conocer mejor o conocer por fin el destino y el resultado de las inyecciones de capital, la evolución de los balances contables y por qué exactamente sus gestores han conducido a muchas de ellas a una lamentable situación de quiebra.

Señorías, queremos, como a lo largo de toda la sesión de hoy hemos pedido, queremos la máxima trans-pa-ren-cia sobre cómo se han deteriorado los valores patrimoniales de estas sociedades y su evolución, porque esto no se produce de la noche a la mañana.

Queremos conocer e investigar todas las actuaciones del Consell y de las empresas públicas afectadas por situaciones de quiebra e insolvencia para poner a disposición de estas Cortes la información precisa para determinar, en su caso, las responsabilidades políticas que se derivaran.
Vamos a poner ejemplos.

Empresas como CIEGSA, con 2.
010 millones en 2012 de gasto sin consignación presupuestaria.
Se debería contestar aquí por qué con las continuas ampliaciones de capital a cargo de las arcas de La Generalitat arrojaron, en 2012, 120.
000 euros de débitos.
CIEGSA revelaba una absoluta falta de liquidez cuando había recibido ese año 57 millones de los presupuestos, la misma cantidad que en 2011 que se sumaba a los 25 millones de 2010, y así sucesivamente.
En 2013, la Generalitat valenciana siguió comprando acciones de CIEGSA por 17 millones a una empresa pública que ese año ya no iba a funcionar y que ya dejaba de construir centros escolares.
Por tanto, La Generalitat asumía deudas de CIEGSA, ¿desde cuándo?

Y, miren, señorías, es que éste no es más que uno de los múltiples ejemplos; la Ciudad de las Artes y las Ciencias, CACSA, conocida internacionalmente como ejemplo de cómo Calatrava nos la clavaba.
Pueden leer el New York Times…

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor, le ruego mantenga un lenguaje parlamentario que entre dentro de los límites de la cortesía.
(Veus) Esto se publica en todo el mundo, estas cosas.

La senyora López Barceló:

Evidentemente, se publica en todo el mundo,…

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor,…

La senyora López Barceló:

…en la página web de Esquerra Unida llamada Calatrava te la clava, que ha sido publicada en el New York Times…

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor,…

La senyora López Barceló:

…hablando de cómo pagábamos al señor Calatrava millones de euros por proyectos que nunca se realizaron.

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor,…

La senyora López Barceló:

Y lo siento mucho pero ese es el nombre de la página web.

El senyor vicepresident primer

Pues lo utiliza usted en privado pero no en la tribuna.
Señoría, esto es una cámara parlamentaria.
Esto es una falta de cortesía obvia.

Señoría, por favor, le ruego se reporte.

Continúe.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

La Ciudad de las Artes y las Ciencias registró al cierre de 2012 unas pérdidas de 43,9 millones de euros, 55 millones un año antes, o la Ciudad de la Luz con una deuda de 498 millones que llevó a La Generalitat a los tribunales después de recibir cada año más un 1,2 millones de euros.

Miren, señorías, yo no sé si esto es cortesía parlamentaria, pero votar que no a que tengamos transparencia de por qué esos millones se han ido a parar ahí, discúlpenme…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señoría.

La senyora López Barceló:

…pero, evidentemente, no es ya cortesía, es una falta de vergüenza enorme.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señoría, señora López.

Para fijar la posición del Grupo Parlamentario Socialista, ilustre diputado señor Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

¡Ay!
, los clavos, los clavos, los clavos de la cruz del madero.

Mire, en 2011, primer año del gobierno del señor Fabra: las empresas públicas baten el récord histórico de pérdidas, 845 millones -según la Sindicatura de Cuentas-.
Se desviaron, de lo que aprobaron estas Cortes, 845 millones.
Bien, el señor Fabra dice que solo había gobernado medio año, que la reestructuración del sector público empresarial empezaba, que… bueno.

Segundo año, 2012, el gobierno del señor Fabra ya no tiene esas excusas, todo el año es suyo y medio año anterior.
Además, la reestructuración ya estaba en marcha, habían hecho decretos para controlar el gasto del año anterior.
Bueno, pues, consiguen lo que parecía imposible: baten el récord de pérdidas nuevamente del sector público empresarial, más de novecientos millones de euros de pérdidas.
Se han desviado, de lo que aprobamos estas Cortes en 2012, más de novecientos millones, y eso que La Generalitat había asumido 2.
500 millones de deuda del sector público empresarial, con lo cual había asumido gran parte de los costes financieros, si no, hubieran superado los 1.
000 millones de euros de desviación, este año 2012, año entero del gobierno del señor Fabra.
Bueno, y no pasa nada, ¡no pasa nada!
¡Nadie tiene que dar ninguna explicación!

Mire, 900 millones es el presupuesto de tres consellerias.
A excepción de Educación, Sanidad y Bienestar Social, las demás están por 300 millones, tres consellerias enteras del presupuesto anual.
Eso han sido las pérdidas en 2012, o sea lo que se han desviado de lo que aquí aprobamos.
Y a ustedes les parece tan natural, no hay que explicar nada, no hay que buscar ninguna explicación.
¿No se dan cuenta de la barbaridad?

Miren, les voy a dar tres clamorosos ejemplos para que reflexionen, aunque yo sé que el verbo reflexionar no entra entre los que conjugan, no es su favorito.

Miren, en el presupuesto de 2012, Circuito del Motor, aprobamos en estas Cortes 22,8 millones de presupuesto; las pérdidas en 2012 han sido ¡64!
¡Más del triple del presupuesto que aprobamos!
Pero, ¿cómo es posible?
¿No hay que explicar nada?
Pero es que el año anterior solo eran 4, han pasado de 4 a 64 millones de euros las pérdidas, y no hay nada que explicar, ya veo que agachan la cabeza casi todos y miran para otra parte.
(Veus)

Mire, Ciudad de la Luz -que, por cierto, está cerrada, no fa res, ¿eh?
-, Ciudad de la Luz, 22 millones de presupuesto, se ha pasado en 21, se ha pasado en 21, más que el año pasado, y no pasa nada; Sociedad de Proyectos Temáticos, 165 millones de presupuesto en 2012 aprobado por estas Cortes, se pasa en 96 millones ¡Y no pasa nada!
¡No pasa nada!
Por cierto, diez más que el año anterior.
¡No pasa nada!
, ¿eh?

¿Cómo se han producido estos resultados tan catastróficos?
Fíjense que lo que se han pasado es lo que han cortado en ¡sanidad y en educación!
¡Lo que han recortado en sanidad y en educación!
Y no hay que explicar nada, no hay que explicar nada.
¿A dónde ha ido ese dinero?
¿Quién ha decidido autorizarlos?
¿Por qué es explicable esta desviación?
¿Quiénes son los responsables?

Bueno, está claro que este es el fracaso de reestructuración del sector público, que el problema -como les dijimos- no estaba en el personal, no es una problema de personal, es un problema de animal, de animaladas, de animaladas que hacen ¡todos los años!
(Aplaudiments)

Miren, estas tres sociedades que les he dicho, ¿sabe cuáles son los gastos de personal?
3,25 millones, lo que aprobamos aquí, y, entre lo que les aprobamos y lo que se han pasado, han gastado 391.
El personal era el 0,8%.
Así que, reestructuren personal y verán como se quedarán exactamente igual porque el problema -les vuelvo a decir- es de animal, de animaladas.
Así que, ¡basta ya con toda esta historia!

Miren el balance de las entidades, sumen, solo hace falta saber sumar, y eso sé que todos lo saben hacer, otra cosa es que lo practiquen, ¿eh?
Entre las deudas a corto plazo, a largo plazo y las deudas comerciales son casi doce mil millones de euros las que tiene el sector empresarial.
Sí, lo han oído bien, casi doce mil millones, ¿eh?
Casi como la deuda histórica, pero no les preocupa.
Y lo único que dicen es que «bueno, hemos construido colegios y hospitales».
¡Hombre!
, es que en dieciocho años ¡no iban a construir colegios y hospitales!
¡Faltaría más!
Pero la prueba del algodón -ya que tenemos a la señora consellera- es que en barracones somos los que más tenemos, 800; que en hospitales somos los terceros por la cola, los terceros por la cola, o sea que les han faltado construir muchos colegios y muchos hospitales para llegar a la media.
El problema no está en eso, está en todo lo demás que sabemos, en las animaladas.

Miren, nosotros presentamos una interpelación por la transparencia y responsabilidad del sector público, la votaron en contra; presentamos en el debate de política general unas propuestas en el mismo sentido, las votaron en contra, y eran propuestas para que esto no pasara; y, después de todo esto, evidentemente, esto también lo votan en contra.

Los valencianos sí que necesitan explicaciones de por qué de este desastre año tras año, ustedes no se las van a dar porque para ustedes nada de transparencia.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Toledo Lobo:

No estamos en la comunidad de la transparencia, estamos en la de la apariencia.

Y nosotros -como les he dicho esta mañana y sé que se ponen muy nerviosos y se lo recordé-, dentro de un año y ocho meses vamos a buscar las explicaciones…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

El senyor Toledo Lobo:

…porque eso es lo que les queda.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Toledo.

Senyories, finalitzat el debat del nové punt de l'ordre del dia, passarem a la seua votació.
Ocupen els seus escons.

Senyories, comença la votació.
Vots a favor, 33; vots en contra, 46.

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 46 minuts)