Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 28 de juny de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 31 minuts.
Presi-deix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 27.
Primera reunió.**

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació (BOCV número 46)***

**El senyor president:**

Bon dia.

S'obri la sessió.

Bon dia, senyors diputats i senyores diputades.

De acuerdo con el artículo 63 del Reglamento de las Cortes Valencianas, se propone la alteración del orden del día por la inclusión de un nuevo punto referente a la propuesta de tramitación por el procedimiento de lectura única, previsto en el artículo 129 del Reglamento de las Cortes Valencianas, del Proyecto de ley de modificación de la Ley 5/2002, del 19 de junio, de creación del Consejo Valenciano de Universidades y de la Comisión Valenciana de Acredita-ción y Evaluación de la Calidad en el sistema universitario valenciano y, si procede, debate y aprobación del proyecto de ley por el citado procedimiento.
*(Pausa)*

¿De acuerdo?
*(Pausa)* Pues, como la votación es afirmativa por consenso, se incorpora el nuevo punto del orden del día como punto número 9.

Entramos en el punto número 1 del orden del día, que diu: Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació.

Tiene la palabra don José Ferraro para la presentación del dictamen de la comisión.
*(Remors)*

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies.

Molt excel·lent senyor president, il·lustres senyores i senyors diputats.

Em correspon com a president de la Comissió d'Obres Públiques i Transports, i per acord unànime d'esta, realitzar la presentació del dictamen per al Projecte de llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació.

Este projecte de llei va ser presentat en les Corts Valencianes el passat 26 de novembre del 2003, i tramitat per la Mesa de la cambra en la seua reunió de 2 de desembre, sent publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 26, de 30 de desembre de 2003.

El termini per a la presentació d'esmenes va finalitzar el dia 17 de febrer de 2004 i es varen presentar dos esmenes a la totalitat, una del Grup Parlamentari Socialista i una altra del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, que es varen rebutjar en la sessió plenària celebrada el 31 de març del 2004.

Una volta rebutjades estes esmenes a la totalitat, la Comissió d'Obres Públiques i Transports, en reunió celebrada el 21 d'abril de 2004, realitzà la recepció d'esmenes i el nomenament de la ponència encarregada d'informar el projecte de llei, al qual havien sigut presentades un total de 59 esmenes parcials, 3 del Grup Parlamentari Popular, 17 del Grup Parlamentari Socialista i 39 del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, i la ponència va emetre el seu informe el mateix dia de la recepció, açò és, el dia 21 d'abril del 2004.

La Comissió d'Obres Públiques i Transports es reuní l'11 de maig per a aprovar el dictamen que hui presente davant de les seues senyories.

Durant el debat en comissió varen ser aprovades un total d'11 esmenes parcials.
Com es desprén d'allò que s'ha assenyalat ha existit un debat important entorn d'este projecte de llei que en estos moments, per al seu debat davant del ple de la cambra, s'han mantingut un total de 44 esmenes, 15 del Grup Parlamentari Socialista i 29 del Grup Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa.

Senyories, el contingut del projecte de llei que hui presente versa sobre un tema de gran importància política, fonamentalment per dos motius.
D'una part, la seua àmplia incidència social ja que hi ha molts ciutadans i ciutadanes que aspiren a disposar d'una vivenda en les millors condicions d'edificabilitat i, d'una altra, perquè enfront d'un desenrotllament constructiu sense contenció, hem de procurar una edificació idònia, adequada a l'entorn i que no sols done respostes als problemes actuals sinó que partisca, a més, d'una anàlisi realista de futur.

Pels motius que he indicat a les seus senyories i per altres que vostés sense dubte coneixeran, el projecte de llei és de molta importància i requerix, com es va fer en la comissió, que posem entre tots el màxim esforç a perfeccionar-lo si fóra possible.

Així, com a president de la Comissió d'Obres Públiques i Transports, espere i desitge que durant el debat i en el dia de hui siga possible aconseguir el màxim consens.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ferraro.

Vamos a comenzar el debate de las enmiendas y vamos a entrar dentro de lo que vamos a considerar el bloque uno, que son 13 enmiendas que presenta L'Entesa.
Corresponde a las enmiendas 2, 3, 4, 8, 9, 13, 21, 24, 33, 34, 36, 14 y 16.

Para el turno de defensa, tiene la palabra el señor Joan Antoni Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories, en primer lloc demanar disculpes.
Hem tingut problemes per poder arribar a València a l'hora prevista.

Este bloc d'esmenes fa referència a una sèrie de punts molt heterogenis.
En primer lloc, fan referència a l'article 1, l'esmena 2 i l'esmena 3.
La proposta és desdoblar la definició que es fa en l'article 1 de manera que queda per una banda la regulació del procés d'edificació i, per altra, se reforce el sentit de l'article introduint una referència concreta i específica al tema de la regulació de la qualitat.
Pensem que, a més, això aniria d'acord amb la mateixa denominació de la llei i que, d'alguna manera, seria reafirmar la importància que se suposa que el tema de la qualitat deu tindre.

I, després, en el mateix article 1, en el punt 3, la referència que es fa a la normativa estatal, no sé si això serà com a conseqüència que aquest projecte de llei ha dut una sèrie d'anys de tramitació i en el seu moment, quan se va començar no estava aprovada definitivament la Llei orgànica de l'edificació a nivell estatal.
En aquests moments sí que ho està i, per tant, pensem que cal fer la referència que es fa genèrica, cal fer-la expressa a aquest supòsit.

Després, les esmenes 4, 8 i 9 fan referència a l'article 2, a l'àmbit d'aplicació.
Nosaltres volem també ahí afegir o completar la definició de l'àmbit d'aplicació d'aquesta llei.
En eixe sentit, demanem que s'incorpore en el punt 1 una definició que diga que és d'aplicació a tot el procés d'aplicació, entés aquest com tota classe d'obra de fàbrica i construcció amb materials de diverses classes i adherit de manera permanent al sòl, etcètera ­el text està en l'esmena.
Considerem que és una manera també d'evitar possibles conflictes inclús de tipus judicial i de delimitació de l'afecció que fa aquesta llei a l'àmbit d'aplicació d'esta.

En l'esmena a l'article número 4, afegir també un paràgraf en el qual diga expressament que un altre dels elements a tindre en compte és un disseny a part en la tipologia edificatòria aplicable, qüestió esta que en determinats supòsits, especialment pel que fa referència a preservació de centres històrics o de llocs d'un cert interés, jo crec que és important que quede regulat perquè a pesar que està en altra legislació, crec que seria interessant que figurara així.

L'esmena número 9 fa referència a una cosa que per evident, probablement a la millor algú dirà que no fa falta, i és afegir un apartat que diga que "s'evitarà la construcció d'edificis en zones que representen problemes d'alt risc com, per exemple, les zones inundables o aquelles que per raons geotècniques ho desaconsellen".
Això, estem farts de vore que la llei va en eixa línia, el Patricova va en eixa línia, però també estam farts de vore que cada volta més s'edifica en barrancs, s'edifica en torrenteres, s'edifica en llocs on quan es produïx una inundació són llocs habituals de vore's afectats per estes circumstàncies.

Una cosa és vore com escometen el problema que ja tenim damunt de la taula, però jo crec que és important, en eixe sentit, sempre que es puga, reafirmar la voluntat que eixa equivocació que se va cometre en el seu moment, que no continue.

Després, hi ha un bloc d'esmenes que fan referència jo crec que a un problema fonamental d'aquesta llei, que va motivar el debat d'esmena de totalitat i, d'alguna manera, hipoteca la nostra opinió sobre esta.
Nosaltres pensem que aquesta llei és una espècie de llei escaparata, una mera declaració d'intencions.
Després de vindre tard en comparació amb altres comunitats autònomes, la veritat és que no aporta grans solucions.
Hi ha cinc articles de la llei, cinc articles dels més amples d'aquesta llei, que en té 38, que es dediquen a parlar de les accions que l'administració pensa fer.
O siga, accions en la promoció, accions en l'edificació.
.
.
però en totes elles hi ha un element definitori, que la Generalitat Valenciana "podrà, voldrà, estudiarà" però res de compromís.
Nosaltres, en gran part d'aquestes propostes que ahí vénen estem d'acord però pensem que si anem a una llei que supose canvis i supose d'alguna manera un compromís per part de la Generalitat en eixe sentit, deurien, per una banda, refondre eixe missatge publicitari ­que jo crec que no és més que això en estos moments­ i anar a compromisos més seriosos.
O siga, el "podrà" eixe substituir-lo per definicions molt més imperatives que comprometen de veritat la Generalitat en eixe sentit.

Nosaltres, eixos cinc articles els hem refós en un altre, hem creat una esmena pròpia per a eixe altre, en el sentit de traduir això que per a nosaltres considerem que no són més que meres declaracions d'intencions de manera que es puguen fer com a compromisos i que la gent, d'alguna manera puga vore que això va seriosament.

Després tenim un altre bloc d'esmenes, la 28, 30 i 31, que fan referència a l'article 16 on diu les obligacions que han de tindre els agents de l'edificació.
Nosaltres, on diu "el constructor principal" volem dir també "el constructor principal i els subcontractistes" a l'hora dels requisits que se deuen implantar en el tema que per part de l'administració.
.
.
, l'article 16 és el que fa referència a la construcció, i ahí, en eixe article 16, en el punt 3, nosaltres diem que els requisits que es demanen al constructor principal siguen també d'aplicació als subcontractistes.
Per què?
Jo crec que és evident, el sector de la construcció està ple de subcontractistes, de millor o pitjor qualitat, i els requisits quant a la competència o no per a poder dur endavant aquestes funcions deuen exigir-se també a aquestes persones.

També diem que es demane.
.
.
, en l'article 17, al mateix temps que parla del projecte bàsic i del projecte d'execució, la memòria de qualitats, que sabem que és un document que oficialment deu constar ahí, però el projecte de llei, igual que anomena normativa ja existent, ja que l'anomena, també hauria d'anomenar això, ja que s'han donat en moltes ocasions problemes en eixe sentit.

L'esmena número*.
.
.
(Remors)* Eixes són les esmenes que conformen aquest bloc, este primer bloc que hem fet d'esmenes a la llei, i totes elles van en eixa línia d'intentar concretar el que per a nosaltres considerem que és una llei que encara que vinga tard, perquè, evidentment, ve tard en comparació amb altres comunitats autònomes, almenys, ja que ho fa, que ho faça en compromisos que puga ser una llei que d'alguna manera puga ser executable, no que es dediquen tota una sèrie de noves declaracions d'intencions però que no concreta res, i que en algun cas, com en algunes de les esmenes que hem fet referència anteriorment, inclús suposa un retrocés.
Jo crec que en este aspecte quanta més concreció, quanta més transparència i quanta més determinació a l'hora de l'aplicació de les responsabilitats i de les competències seria molt millor per a tots.

En eixa línia van aquestes esmenes que considerem interessants i considerem que haurien d'aprovar-se per una millor qualitat de la llei específicament.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Por favor, tiene la palabra para el turno de réplica el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Señor Oltra.

Yo, en primer lugar, quiero celebrar que esta ley llegue a esta cámara, que esta cámara autonómica apruebe una ley sobre la calidad de la edificación.
Yo creo que en una sociedad moderna como la nuestra, una sociedad europea, que legislemos sobre la calidad es muy importante.
Y en la edificación que afecta de manera tan importante, tanto a la calidad de vida de los ciudadanos, a todo el desarrollo de una sociedad moderna, pues, yo creo que el enfocar toda la regulación de los distintos agentes y de las distintas actividades que hay que realizar en la construcción, enfocarlo bajo el prisma de la calidad es fundamental.

Yo creo que partimos de un marco estatal muy importante, la Ley nacional, que por primera vez en muchos años ha conseguido establecer clarísimamente cuál es el proceso constructivo, cuáles son los agentes y establecer todas las garantías para los ciudadanos para que todas las viviendas, las construcciones y todo tipo de actuaciones edificatorias tengan, además de un control técnico, de un ajuste a todas las normativas más avanzadas controladas por la administración, también tengan ese compromiso y esos seguros, esas garantías de aseguramiento por parte de promotores, de técnicos y de más que garanticen a los ciudadanos que cuando están invirtiendo en un producto tan importante económicamente en sus vidas tengan esas garantías.

Por eso, celebrando que esta ley esté hoy aquí en una cámara autonómica, que además estamos desarrollando y concretando a nivel autonómico esta ley, yo creo que es importante que estemos satisfechos y, en principio, la-mentar que haya enmiendas a la totalidad yo entiendo no justificadas.

Y entrando concretamente sobre las enmiendas que plantea usted, señor Oltra, decirle que las vamos a rechazar, las vamos a rechazar porque no aportan nada nuevo, ninguna mejora a lo que es la ley, alguna hemos aceptado en comisión, pero las que usted plantea por los motivos que le voy a decir, pues, realmente no aportan nada.

Cuando usted plantea la enmienda número 2, cuando habla "separar edificación y calidad", yo creo que es una enmienda conceptualmente errónea.
El Partido Popular ha presentado esta ley de forma indisoluble, lo que es edificación y lo que es calidad, y toda la ley se estructura precisamente en el control de ese proceso y los agentes para garantizar que ningún proceso constructivo tenga alguna deficiencia de calidad.
Y es más, marcando unos objetivos muy ambiciosos de calidad.
Por lo tanto, es algo que no podemos aceptar, el separar lo que es edificación y calidad.

Cuando habla usted de que no hay una remisión expresa a la ley estatal, bueno, pues, claramente se habla de la legislación estatal, y hay que entender que la legislación estatal no es únicamente la Ley de ordenación de la edificación, sí es ese conjunto de normas para las que el estado tiene competencias, normas básicas, órdenes, decretos a nivel nacional, que si únicamente hiciésemos referencia a la Ley de calidad a nivel estatal, pues, quedarían sin aplicación en la Comunidad Valenciana.

Lo mismo le puedo decir de las enmiendas 4, 8, 9, cuando habla de definiciones o habla de tipología, diseño.
Pues, realmente, escuchando la definición que usted ha planteado yo creo que no aporta nada nuevo, yo creo que es mucho más razonable en coherencia con la legislación estatal que atendamos a la definiciones ya existentes de edificio y en la aplicación racional y no introducir una nueva definición dentro de lo que es la ley, de lo que sería un edificio que realmente no aporta nada.
Lo mismo podríamos decir de la complejidad que entraña, a no ser que se desarrolle y se concrete muy exhaustivamente, cosa que se puede hacer, evidentemente, reglamentariamente, de conceptos como tipología o diseño en los que siempre es complicado entrar.

Cuando hablamos del tema de inundabilidad, yo creo que, bueno, es que tampoco aporta nada porque yo creo que la inundabilidad, que es un riesgo territorial, pues, clarísimamente se tiene que controlar a través de los planes de acción territorial y su inclusión en lo que son los planes urbanísticos.
Pero, evidentemente, no licencia a licencia en cada una de las actuaciones.
Si tenemos una licencia tiene que cumplir ­y más en esta Ley de calidad de la edificación­ las condiciones de calidad y, por supuesto, tiene que cumplir los planes urbanísticos que, a su vez, han pasado por todos los informes de Patricova, Confederación, comisiones territoriales, donde ya se ha pasado el tamiz de lo que son las zonas inundables y las condiciones que tiene que tener la edificación.
Por lo tanto, duplicar el proceso lo único que puede llevar es a confusión, a conflicto y, realmente, no aportar nada porque eso ya estaba incluido en las condiciones anteriores de las licencias.

Cuando hablamos del grupo de enmiendas 13 a la 36, cuando usted habla de suprimir las acciones de la administración, yo tengo una cierta complejidad porque, realmente, lo normal es que un partido como el suyo lo que defienda es siempre el papel preponderante de la administración frente a la sociedad, y lo que plantea generalmente es, precisamente, hacer hincapié, cada vez mayor, en todas las acciones de la administración.
Y, entonces, bueno, yo creo que hay una contradicción con lo que es la estructura de la ley ­ya le he dicho­, orientada precisamente en el proceso constructivo asociado a la calidad, y usted lo que pretende es, tal vez con una cierta coherencia también, agrupar todas las acciones de la administración para que sepamos claramente qué es lo que tiene que hacer, e incluso suprime algunas de ellas.

Yo creo que en los artículos 5, 8, 12, 22 y 25, cuando se habla de las condiciones generales de la administración, en la promoción, en el proyecto, en la ejecución de la obra, en la vida útil, en cada uno de esos artículos se marcan condiciones muy importantes de las actuaciones que tiene que realizar la administración.
El refundirlas y suprimir algunas de ellas yo creo que lo que hace es quitar, quitar ese papel que tiene que estar de garante de la administración y, en todo caso, introducir una confusión importante desde el punto de vista conceptual y desde el punto de vista real para los agentes de qué acciones va a tener en cada momento la administración.
Por lo tanto, son un grupo de enmiendas que también vamos a rechazar.

Y en el último grupo que teníamos en esta agrupación yo creo tenemos distinta justificación, yo tenía las enmiendas 14 y 16, y yo creo que no aportan nada tampoco esas dos enmiendas en cuanto son temas puramente semánticos, incluso creo que alguno tiene algún error puesto que "habitados" y "habilitados" no son sinónimos ni son singular y plural.
Claramente el artículo cuando habla de "habilitados" quiere decir aquellos que están capacitados para tomar esas decisiones y no tiene nada que ver con habitados.

Pero, ya que usted ha planteado el tema de los subcontratistas, yo creo que en la Ley está perfectamente regulado, y es que exige todas las garantías para lo que serían los constructores de capacitación y certificación técnica, pero es evidente que aquel que va a llevar adelante una parte de la obra no tiene que tener la misma.
.
.
la calificación para llevar a cabo todas las partes de la obra.
Y así está enfocado.
La obra tiene toda la garantía por parte del contratista y, luego, él puede actuar con cada una de las subcontratas específicas por los oficios con total garantía y tendrán que estar capacitados para ello.

Por lo tanto, señorías, señalar que vamos a rechazar este grupo de enmiendas.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Para el turno de réplica, si lo desea tiene la palabra el señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, senyor Modrego.
Home!
, vosté també és coherent.
O siga, el primer missatge seu és que les esmenes nostres no aporten res.
Això tampoc!
Tot el que vinga de l'oposició mai aporta res per a vostés o per a vosté, especialment.
Home!
, en la comissió es van aprovar una sèrie d'esmenes nostres que jo crec que era una demostració que no eren esmenes gratuïtes.
I em dóna la impressió que avui, doncs, és possible que s'aprove alguna més, inclús molt important, que vosté inicialment va rebutjar, però que després jo crec que millora substancialment el text del projecte de llei.
És una llei molt tècnica, no és una llei d'estes ­diguem­ per a lluir-se a nivell propagandístic.
És una llei delicada en el sentit que el tema que toca és un tema delicat, no és un tema per anar per ahí venent-lo publicitàriament, a la millor altra sí, però esta en concret crec que no.

En tot cas, vosté ara diu que està molt content perquè un tema tan important.
.
.
Doncs, home!
, hi ha una certa incoherència ahí perquè si és un tema tan important, tan necessari, doncs, home, ja fa nou anys que vostés governen!
Menys mal que era important, perquè, si no, la presenten dins de vint anys!
Home!
, cal també ser un poquet respectuós amb la pròpia memòria històrica, perquè altres comunitats autònomes, a la millor no tan donades a la fantasia, ja tenen lleis aprovades en aquest sentit.
I ja que han tardat tant, doncs, li torne a dir el mateix que vam parlar en el debat de totalitat.
Home!
, ja hem debatut ara mateix una sèrie de normativa sobre el tema tant de l'edificació com el tema de l'habitatge com el tema urbanístic.
Hi ha ara tres o quatre lleis en debat, unes més avançades que altres.
No haguera estat de més saber refondre tota eixa normativa.
Ara ja sé que hi ha un problema, que el estava en una conselleria ara està en dos, però crec que no haguera sigut un problema molt més gran.

Vosté en el tema dels subcontractistes ­i vosté a més que treballa en el sector, doncs, hauria de conéixer­ hui en dia ja s'ha passat d'aquella època que el subcontractista feia una part específica, concreta i xicoteta de l'edificació, hui hi ha subcontractistes que ho fan tot, absolutament tot.
O siga, hi ha un senyor que és el que signa la contracta, però eixe no fa res, eixe subcontracta el cent per cent de l'obra a un altre, i eixe altre.
.
.
És una cadena impressionant.
I en eixe sentit, quantes més garanties es demanen a eixe tipus de gent, que jo no tinc res en contra d'elles, però, sí que és cert que hi ha cada volta més problemes amb ells, doncs, no estaria de més.

En el tema de la inundabilitat, que vosté deia.
.
.
Si jo ja sé, ho he nomenat que existeix el Patricova i que existeix tota una sèrie de normativa.
Però, que més dóna que això figure també en aquesta llei que, entre altres coses, va a garantir la qualitat i se suposa que la seguretat dels edificis.
Considerem que és una cosa bàsica que figure ahí, que siga una declaració d'intencions però contundent en eixe sentit.

I, després, per últim, vosté ahí no sé si és que s'ha equivocat o no però ho ha entés com un missatge, inclús, de cara a nosaltres de reconeixement de la coherència quan diu que la supressió que demanem dels cinc articles, eixos que comencen tots per accions de l'administració, doncs, que arriba a ser coherent.
Crec que textualment és el que ha vingut vosté a dir.
En el que ja no estic d'acord és que vosté sap que en l'esmena 36 eixe paquetot d'esmenes i de declaracions d'intencions que la conselleria ha fet en eixe tema, que jo crec que és un poc de cara a la galeria, perquè, home!
, si té intenció de fer això, doncs, ho podria haver fet directament, en gran part d'ell directament ja en el projecte de llei, i, si no, doncs, en un manament més imperatiu, no el podrà o el voldrà o ja estudiarà, que és un poc el que fa referència eixos cinc articles.

En l'esmena 36 nosaltres el que fem és refondre eixos cinc articles en un però que val per eixos cinc i, probablement, un poc més.
O siga, els mateixos compromisos que ahí estan, per a nosaltres en un, però, a més, amb un caràcter imperatiu.
On diu: "podrà", "estudiarà", etcètera.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que "ho farà".

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Señor Oltra, el motivo de rechazar las enmiendas yo creo que ha quedado claro en mi exposición anterior.
Realmente, yo creo que se ha quedado claramente justificado que no aportan nada y por eso no las aceptamos.
En el caso que hemos entendido que aportaban se han aceptado, se han aceptado en comisión y en comisión quedamos que alguna de las enmiendas podríamos trabajarla para presentar alguna transaccional en el día de hoy y estoy convencido que así va a ser.

Por lo tanto, yo creo que le he argumentado clarísimamente.
Usted puede seguir opinando que a nivel de licencia de obras, pues, puede ser conveniente hacer un informe de inundabilidad, pero lo puede ser también de problemas de deslizamiento, de contaminación de acuíferos y podemos duplicar o llevar hasta el límite un poco del absurdo el proceso de lo que sería la obtención de una licencia de obras para lo que ya ha habido documentos previos trabajados.

Claro, si usted sigue manteniendo que eso es lo razonable, pues, yo creo que llegamos a un punto, vamos, de que no es posible acuerdo, porque entendemos que el planteamiento que hace esta ley y está haciendo el Partido Popular es mucho más racional, y lo mismo en las distintas enmiendas que usted ha planteado.

Yo creo que, evidentemente, es una ley muy técnica, puede tener alguna redacción distinta en algún punto, pero yo creo que la coherencia, que es un elemento fundamental de esta ley, la tiene, y alterarla en base a aceptar alguna enmienda por una cierta conveniencia, pues, yo entiendo que de cara a la galería creo que no es razonable.
Usted mismo ha dicho que es una ley técnica, que es una ley, me ha parecido entender, hasta positiva, que ustedes han hecho mejoras que se han aceptado algunas.
.
.
Yo creo que es así, y es una ley ya.
.
.
, y luego podemos profundizar en lo que sería en la explicación de voto el componente técnico, tecnológico, de tradición administrativa, que tiene esta ley.

Y yo creo que el valor de esta ley es el principio de la calidad, el principio de la sistematización, el crear un marco global, identificar los papeles de cada agente y tener las garantías para edificación y los ciudadanos que esto supone.

Y eso está recogido perfectamente en esta ley, y en este grupo de enmiendas que ustedes han planteado, desde luego, no hay ninguna mejora en lo que han planteado sus señorías.
Por lo tanto, las vamos a rechazar.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

¿Se puede hacer la votación de todas las enmiendas conjuntas?
*(Pausa)* Pues, procedemos al comienzo de la votación.

Comienza la votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor, 42 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas.

Procedemos a la votación del título de la ley, que no tenía enmiendas presentadas, y al artículo primero, que tenía dos enmiendas.
¿Las podemos votar conjuntamente?
Por separado.

Procedemos a la votación del título de la ley.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 3 votos en contra y 31 abstenciones.

Procedemos ahora a la votación del artículo primero.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 6 votos en contra, 28 abstenciones y 1 nulo.

Procedemos al debate del segundo bloque de enmiendas presentadas por el Grupo Socialista, que corresponde a las enmiendas números 6, 7, 10, 11, 12, 22, 25 y 26.

Tiene la palabra el señor Sanmartín, por favor.
.
.
*(Pausa.
Remors)*

A las enmiendas citadas se añade la número 5, que corresponde al artículo segundo.
Es decir, van a debatirse las enmiendas 5, 6, 7, 10, 11, 12, 22, 25 y 26.

Tiene la palabra, señor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

El primer bloc d'esmenes pensem que és il·lustratiu per a resumir, jo diria, el caràcter central d'aquest projecte de llei.
Pensem que la característica definitòria és la falta de compromís, falta de compromís que es detecta clarament en dos aspectes clau.

En primer lloc, coincidiran amb mi que aquest projecte, donat el seu caràcter tècnic, necessita d'un extraordinari desenvolupament reglamentari.
Per aquesta raó no hem acceptat, i no acceptem, que en cap dels articles es contemplen, doncs, terminis per a executar els reglaments.
Les nostres esmenes, en aquest sentit, ho corregixen.
de fet, jo, les preguntes que faig, per exemple, quan preveuen desenvolupar reglamentàriament les concepcions tècniques de l'edifici previstes a l'article 12?
, per exemple, el contingut mínim dels projectes d'edificació, la verificació dels projectes, tot el tema de l'assistència tècnica.
.
.

Podríem anar citant tota una sèrie d'articles similars, però el segon aspecte també que detecta aquesta falta de compromís és que en cap lloc ­adone-se'n­ se marquen imperatius en els temps verbals, o almenys en molt pocs llocs, sempre es parla normalment de "podrà" i mai, per exemple, de "haurà de".
Com a exemple, jo li poso l'article 12 on es diu que la Generalitat podrà fomentar la qualitat dels projectes, etcètera i tal.
Bé, si realment hi ha voluntat política, diguen que la Generalitat "fomentarà" la qualitat dels projectes mitjançant els aspectes que creguen oportuns: guies de projectes que faciliten el disseny, bases de dades sobre els agents de l'edificació, tema de productes, etcètera.

Una segona qüestió, i que agafa una altra part de les esmenes, és que apareix tota una altra sèrie de punts que fan referència, pensem que de forma molt important, als requisits bàsics de l'edificació.
Si bé és cert que es contemplen en el projecte aspectes com la funcionalitat, la seguretat, l'habitabilitat, trobem a faltar, sorprenentment, aquells aspectes com els relatius a la ubicació i a la sostenibilitat.

Respecte a la ubicació pensem que és oportú i és necessari, sobretot en zones de nova urbanització, introduir com a requisits previs els compliment de les infraestructures contingudes als plans generals, les condicions de connexió i integració, sobretot la disposició i dimensionament òptim dels sòls dotacions, zones verdes, equipaments i altres, així com la disposició de tipologies d'edificació que garantixquen la inserció en l'entorn preexistent.

Respecte a la sostenibilitat, l'única cosa que esmenten vostés és l'estalvi energètic, però s'obliden de mesures importantíssimes per a l'estalvi de l'aigua, mesures per a fomentar la utilització de materials autòctons i no contaminants, o mesures per a optimitzar la utilització dels recursos disponibles mitjançant una adequada política de ­diríem­ reciclatge i ús eficient.

Per últim, i no demanem la lluna amb això, pensem que és una cosa molt senzilleta.
El que demanem és que vostés parlen que per a fomentar la qualitat s'establirà un sistema d'avaluació i un distintiu d'edificis, que podrà ser oficialment reconegut.
El que diem nosaltres és que en un termini concret es puga crear una agència pública d'acreditació encarregada d'atorgar aquest distintiu de qualitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt excel·lent president.

Senyories.

El Grup Socialista, que va presentar una esmena de totalitat demanant la devolució d'este projecte de llei, no està per la labor del diàleg, del consens, de col·laborar a millorar el text de llei, perquè en fase de comissió se li han oferit transaccionals, concretament a l'esmena 25 que acaba de defensar, i no l'ha volguda acceptar, no l'ha volguda acceptar perquè no vol millorar la llei, i acceptàvem part del que plantejava, però, vaja, eixa és la seua responsabilitat.

Mire, l'esmena número 5, efectivament, seria un error acceptar-li eixa esmena.
Per què?
Perquè vostés volen posar portes al camp.
Mire, vostés volen que en el termini d'un any des de l'entrada en vigor de la llei, reglamentàriament s'especifiquen tots.
.
.
, i se determinen, totes les tipologies dels edificis: vostés creuen de veritat que això se pot fer en un any?
, no pensen que això pot estar sorgint dia a dia?
Ni se pot fer en un any ni en un sol reglament, caldrà avançar, caldrà anar avançant, i conforme vagen detectant-se eixes situacions, caldrà anar incorporant-les.

Però, dia que vostés no estan per la labor de col·laborar, però és que, a més, no li han prestat a este projecte de llei l'atenció que mereix, no li han prestat l'atenció que mereix des d'un inici, ni tan sols al seu pas per comissió.
El senyor Sanmartín ha defensat una esmena, l'esmena 22, que jo no sé què és el que li va passar a vosté quan estava en comissió?
Eixa esmena se va aprovar per unanimitat en la comissió.
Tanmateix, vosté ve aquí a defensar-la, o potser és que està fent un vot particular, perquè vol que s'anul·le la incorporació de la seua esmena que van fer en la fase de comissió?
O és que està pretenent aixina que el Grup Popular cànvie el seu sentit del vot?

Jo pense, senyor Sanmartín, que és que no li han prestat l'atenció deguda a un tema tan important com és esta llei.
Fixe's que diu: addicionar a l'article 4.
1 i 2.
.
.
L'esmena diu: és l'extensió dispositiva de l'esmena 59 relativa a l'exposició de motius.
.
.
Volen vostés que s'incloga.
En la fase de comissió vosté ja sap que li vam rebutjar també l'esmena 59, sap que li la vam rebutjar també, per tant, tampoc té massa sentit que vosté defense astò.

Però, de totes formes, eixe article, el que fa és desenrotllar requisit bàsics de l'edificació referint-se a l'edifici de forma individual, considerat sense implicacions exteriors.
L'urbanisme, com qualsevol altre tipus de normativa sectorial que incidixca en l'entorn de l'edifici, com siga el medi ambient, patrimoni històric, geotècnia, activitats qualificades, etcètera, són, per suposat, condicionant de l'activitat edificadora, i com a tal se té en compte en el projecte de llei, però l'objecte d'esta és l'edificació i no totes les possibles circumstàncies que emmarquen l'activitat que se regula en la seua legislació corresponent, a on pertoca, en la Lrau, però no en esta llei, que és sobre la qualitat dels edificis.

Pense que continuen sense centrar-se en qui és l'objectiu de la llei i per això tenen, doncs, eixes contradiccions.
Defensen esmenes que en comissió ja s'han votat favorablement, a més, per unanimitat, i rebutgen transaccionals que, d'alguna forma arrepleguen els plantejaments que vostés fan, però amb una redacció ­considerem, i perdone l'expressió­ més adequada que la que vostés plantegen.

Per tant, no veig eixa voluntat de millorar la llei, sinó una constant intenció de rebutjar i de tractar d'erosionar el Govern, perquè ha portat una llei que a vostés mai se'ls havia ocorregut, però que és una llei molt necessària, molt convenient i molt adequada.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Para el turno de réplica, tiene la palabra don Alfons Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Molt breument, senyor Maluenda, en estos 39 segons, se'ns acusa de no voler arribar al consens i al diàleg.
Evidentment no es pot arribar a cap consens i a cap diàleg quan aspectes que pensem que són essencials, no es poden acomplir.
Li insistisc: falta de compromís en el tema de marcar la temporalitat per al desenvolupament d'aquest projecte i falta de compromís en requisits bàsics, bàsics, relatius a l'edificació, com són tots els de sostenibilitat.

Però, a més a més, vosté ha afegit una segona qüestió: el tema de per què ­interrogant ha fet vosté­ introduïx en un projecte de llei que tracta sobre l'edificació, el tema de la urbanització.
Clarament que sé que en la llei urbanística, la futura llei urbanística valenciana que debatrem aquí ho podrem incloure.
Però quin mal li fa un aspecte tan important, com és la necessitat d'incorporar, paral·lelament a la qualitat dels processos edificadors, la regulació dels processos d'urbanització?
Mire el que li vull dir: si el que realment volen vostés és millorar i fomentar la qualitat de l'edificació, entenc que obligatòriament s'hauria d'incloure la millora, la millora i la qualitat de les urbanitzacions sobre les quals s'assenten aquestes edificacions.

En definitiva, no té cap sentit millorar la qualitat edificatòria sense considerar prèviament ni l'entorn en el qual s'ubiquen les edificacions ni la qualitat de les urbanitzacions en les quals s'assenten.
Aixina és de senzill.
Falta, per tant ­ja li vaig dir el dia de la comissió­, una part important de la llei per elaborar: aquella que definisca i formalitze les mesures de foment i control de la qualitat de les urbanitzacions que nodreixen aquestes edificacions dels serveis i infrastructures adequades.
Vosté em va dir: "Això ja ho diu la Lrau".
Ho diu la Lrau entre interrogants i entre cometes, perquè la Lrau monopolitza i explica de forma monogràfica el tema de l'agent urbanitzador, però quan passa a parlar de la qualitat de les edificacions, pense, i estic segur, que ho inclouran a la millor en la llei urbanística valenciana, però que té un sentit, i molt concret, introduir-lo en el concepte de qualitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por favor, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Sanmartín, vosté eixa porta del diàleg i del consens se la va tancar el dia que va presentar l'esmena de totalitat, cosa que crec que el seu grup no compartia, perquè els comentaris que hem escoltat pels corredors és que ningú estava en la línia que vosté va defensar.
I ahí és on vosté se la va tancar, perquè no se pot dir que se torna esta llei al Consell i, al mateix temps, voler negociar.
O una de dos: o vosté no sap el que està fent quan està dient que se torne el projecte de llei al Consell o no sap el que està fent quan està dient que sí que està per la tasca del diàleg i de l'enteniment.

Jo pense, senyor Sanmartín, que no se poden, encara que s'estiga d'acord en algunes qüestions, que diem que són pròpies d'altres lleis, perquè siguen sensates per a altres lleis, no es pot per això exigir que s'incloguen en esta llei.
Si mosatros li férem cas a vosté ­li ho vaig dir en la comissió­, convertiríem el projecte de llei ­i ho dic moltes voltes­ en el llibre gros de Petete.
Convertiríem este projecte, i qualsevol projecte de llei, en el llibre gros de Petete, perquè totes aquelles qüestions en què no s'estiga en contra en el contingut de la llei, si cal incorporar-les, anirem afegint folis, i folis i folis i al final no tindria sentit.
Per a interpretar la llei, mire, caldria estar llegint-la un mes seguit sense descansar.
I això és impossible.

Jo pense que ­i ho he dit abans­ vostés no han aportat a esta llei res positiu.
Vostés és una llei que no volen que se promulgue.
És una llei que consideren que no és necessària, una llei que consideren que no és convenient.
Si no, no tindria sentit l'esmena de totalitat de devolució sense un text alternatiu.
Però, clar, el Grup Parlamentari Popular entén que és un bon projecte, que el contingut d'eixe projecte és l'adequat, que és el que ve a donar garantia als usuaris dels edificis en general, públics o no públics.
I, per tant, excepte aquelles matisacions que vosté ha fet, que en comissió li hem acceptat i que eren positives, no trobem arguments seus per a canviar d'actitud i acceptar-li alguna esmena més.

Per tant, en este bloc, ja li dic, la 22 ­no sé si vosté s'ha donat compte ja­ està aprovada per unanimitat en comissió, i vosté l'ha defensada; i la 25, li vam oferir una transaccional, que mantenim ­i li ho he dit des de la trona­, i vosté no s'ha referit.
Això me demostra que no hi ha ninguna voluntat per arribar a acords.

Res més i gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Antes de sometar a votación las enmiendas, yo quiero hacer una consulta.
Señor Maluenda *(remors)* ­Maluen-da, Maluenda, he dicho; ahora lo he dicho bien­, la enmienda número 22, que figura en el bloque, luego en el dictamen de la ley no figura.
¿Ha sido aceptada en la comisión?
La 22.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Ha sigut acceptada en comissió per unanimitat, i aquí està el *Diari de Sessions*.
Per unanimitat.
I si vol, li llig el que diu el *Diari de Sessions*.
Mire: "Anem a votar l'esmena 22.
¿Vots a favor?
Per unanimitat queda aprovada l'esmena 22".

Res més.
Gràcies.

**El senyor president:**

 

Entonces, ahora no ha sido debatida y, lógicamente, no es sometida a votación.

¿Pueden ser votadas todas las enmiendas conjuntamente?
*(Pausa)* Pues procedemos a la votación de las enmiendas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 38 votos a favor, 41 votos en contra.

Ahora procedemos a la votación del artículo 2.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 38 votos en contra y 1 voto nulo.

Ahora sometemos a votación el artículo 3.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 38 en contra.
Queda aprobado el artículo.

Sometemos ahora a votación *(remors)* ­perdón­ el artículo 4.
Por favor, comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 38 votos en contra.

Continuamos ahora la votación con el artículo número 5.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 6 votos en contra, 32 abstenciones.

Votamos ahora el artículo número 6.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 en contra, 32 abstenciones.

Votamos el artículo número 7.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones, 2 votos nulos.

Votamos el artículo número 8.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 74 votos a favor, 6 votos en contra.

Ahora procedemos a la votación de los artículos 9, 10 y 11.
¿No hay ningún problema en votarlos conjuntamente?
*(Remors)* ¿Perdón?
De acuerdo.
Empezamos por el número 9.
Comienza la votación del número 9.
Resultado de la votación: 77 votos a favor, ningún voto en contra, 3 abstenciones.

Votamos ahora el artículo número 10.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 73 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones y 1 nulo.

Votamos ahora el artículo número 11.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: ­por favor, el silbidito.
.
.
­ *(remors)* 37 abstenciones, 42 votos a favor.

Ahora votamos el artículo número 12.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 38 votos en contra.

Entramos ahora en el debate del tercer bloque de enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario Socialista, que corresponden a las enmiendas números 27, 29, 32, 35, 40, 44 y 45.
Tiene la palabra, para su defensa, el señor Adolfo Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Si abans déiem que era un projecte incomplet perquè pensàvem que no es concretava ni la temporalitat ni mesures concretes en els temes de sostenibilitat per als requisits de l'edificació, ara tornem a insistir, tornem a insistir que és un projecte incomplet perquè pensem que hauria d'haver un major compromís per part de la llei pel que fa referència al tipus de control i homologació de les anomenades entitats de control de qualitat oficialment reconegudes.

I dic això per l'extrema importància que a partir d'ara se donaran a aquestes entitats.
Miren, vostés introduïxen com a novetat el que anomenem el silenci positiu, quan la sol·licitud de llicència, bé siga d'obra o bé siga d'ocupació, estiga acompanyada de certificat emés per una entitat de control de qualitat.
Fins ara, recordem que el silenci era al contrari.
M'imagine que vostés pretendran justificar-ho dient que així es retallen o s'acurten els terminis.
Jo, sincerament, ­ho vaig dir a la comissió i ho torno a dir ara­ ho interprete com una privatització en tota regla de les competències que al respecte té l'administració local, els ajuntaments.
Vostés intenten suplir de forma subsidiària el que són les oficines tècniques que actualment existeixen a tots els ajuntaments.
I com deia abans, vostés, en conseqüència, no han concretat, no han concretat per a res quin és el nou tipus de control o homologació que pensen exercir des de l'administració sobre aquestes entitats, que a partir d'ara tindran, com vostés saben perfectament, molta més feina.

I això comportarà, al nostre parer, dos problemes afegits importants.
En primer lloc, la conselleria no té instàncies suficients per a exercir la tutela sobre aquestes entitats, siguen laboratoris de control de qualitat o siguen oficines de control tècnic.
Però és que el segon problema és l'agravi comparatiu que suposa aquest nou mecanisme, ja que el pagament que s'ha de fer a aquestes entitats de control suposaran un cost addicional.
Si bé pot resultar, aquest cost, d'escassa.
.
.
jo diria d'escassa entitat per a grans promocions, atenció!
, no succeirà així en petites promocions, sobretot de vivenda pública o en el cas de vivendes unifamiliars de promoció pròpia.
Pense que ­insistisc­ és un aspecte clau, clau en aquesta llei, el del silenci positiu i el de les entitats, siguen oficines de control tècnic o laboratoris de control de qualitat.
I en el desemparament que queda l'administració municipal i, sobretot, la falta de control que pot tindre al respecte l'administració autonòmica.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Bé, abundant en el que he dit anteriorment, el senyor Sanmartín continua sense enterar-se de la fase de comissió d'este projecte de llei.
Ha defensat l'esmena 35 a l'article 25.
1, que va ser acceptada per unanimitat, per unanimitat en la comissió.
I el senyor Sanmartín la torna a ficar en este bloc.
No sé si és que vol que ho incorporem dos voltes.
Si mos equivocàrem i se l'acceptàrem, estaríem dos voltes fent el mateix, el que ja vam fer en comissió.

Quant a fixar un termini d'un any des de l'entrada en vigor de la llei per a desenrotllar el reglament dels llibres d'órdens i assistència i *(inintel·ligible)* de qualitat de l'obra, no s'estima adequat que la llei se sotmeta al termini d'un any per al desenrotllament d'estes qüestions, perquè entenem que se podrà fer en un mes, en dos mesos, en un any, o s'haurà d'estar constantment fent les modificacions perquè se regule en la forma més adequada.

També hi ha hagut una transaccional aquí que tampoc mos va acceptar en comissió, que és a l'esmena 32, concretament a l'article 21.
2.
Però jo vull ressaltar, perquè el temps està molt escàs, el poc interés que vostés li han prestat a esta llei ­i ho he dit abans.
Fixen-se el que és el súmmum de l'absurd, el súmmum de l'absurd és l'esmena 44, de supressió.
Proposa suprimir el punt 1 de l'article 35.
Fixen-se el que diria el projecte de llei si acceptem l'esmena.
Si suprimim el punt 1, que és el que establix els efectes que té en general el silenci administratiu en la sol·licitud de llicències d'ocupació, i no substituïxen el que ve a continuació, resulta que diria la llei, acceptant la seua esmena: "No obstant l'anterior.
.
.
" I saben què és "l'anterior"?
El que el senyor Sanmartín ha suprimit.
O siga, que no hi hauria res però diríem, en el segon punt, "no obstant l'anterior".
El que demostra, una volta més, que no s'han preocupat, no s'han preocupat.

Mire, en l'esmena 45, a l'article 35, volen imposar als ajuntaments l'obligatorietat d'emetre la llicència d'ocupació i la cèdula d'habitabilitat, les quals acrediten que l'edifici complix la normativa sobre l'habitabilitat.
El Psoe vol que els ajuntaments hagen d'expedir a la volta dos coses: la nova llicència d'ocupació que introduïx el projecte de llei i l'antiga cèdula d'habitabilitat que regula la normativa anterior.
No té cap de sentit.
La llicència d'ocupació i la cèdula d'habitabilitat no són autoritzacions sobre matèries distintes i que se puguen donar per separat o acumular.
La llicència d'ocupació deroga i substituïx la cèdula d'habitabilitat.
Això queda totalment clar quan en la disposició transitòria segona, punt tres, s'establix expressament que mentres els ajuntaments no posen en marxa la nova llicència d'ocupació seguirà sent aplicable la normativa sobre la cèdula d'habitabilitat.
Però no se pot pretendre el que pretenen vostés en la seua esmena.

Per tant, anem a votar en contra, òbviament, d'estes esmenes que ha defensat el senyor Sanmartín, excepte l'esmena 35 que, com he dit, per unanimitat se va aprovar en comissió.

Res més i gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

A vosté, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Senyor Maluenda, respecte a l'esmena 35 li hauria de preguntar al president, i ell li diria perfectament què és el que s'ha dit aquí, que ja s'havia.
.
.
, és a dir, que no l'havíem de defendre aquí.
Després li dirà el president què li havia comentat.

Vosté me parla d'aspectes paral·lels i que realment no tenen la importància que haurien de tindre dins d'esta llei, però no se centra absolutament per a res en aquell aspecte clau, clau de la llei, com és el silenci positiu i tot el tema dels certificats emesos per una entitat de control de qualitat.
Insistisc, vosté no ha esmentat res d'això perquè no li interessa justificar-ho aquí a la trona.
I jo li dic, i insistisc, i torne a ratificar-ho, i ho interprete com una privatització en tota regla de les competències que al respecte té l'administració local, els ajuntaments.
Vostés intenten indirectament, de forma subsidiària, substituir aquestes oficines tècniques.

Mire, els problemes que pot comportar, sempre hipotètics, i tant de bo, tant de bo no es produesquen, però vosté sap perfectament que els laboratoris de control de qualitat i les oficines de control tècnic en la faena afegida que tindran a partir d'ara respecte a llicències d'obra i llicències d'ocupació, haurà d'haver un major control per part de l'administració autonòmica.
I dubte que aquest control es puga produir.
Però hi ha una segona qüestió i tampoc no m'ha insistit.
I després me parla de l'article 35 que ja ho havíem parlat amb el president, al respecte!
*(Remors)* No, no, ara, ara.
Sí, sí, abans quan ha eixit.
.
.
Després que li conteste el president.

Per què vosté no insistix tampoc en el tema de l'agravi comparatiu que pot suposar aquest nou model que vostés introduïxen ara?
Jo li dic ­i tant de bo no es produesca­ que això suposarà un cost addicional, i este cost addicional si bé no és important per a grans promocions serà important per a petites promocions i, sobretot, en tema de vivenda pública.
Recapacite al respecte i concretem el que estic jo debatent aquí.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Mire, senyor Sanmartín, deduïsc del que vosté ha dit referent a l'esmena 35 que, efectivament, s'havia equivocat.
S'havia equivocat i s'ha donat compte quan jo he dit l'anterior de la 22, i quan vosté ha vingut aquí a defensar el bloc li ha dit al senyor president ­intuïsc, intuïsc­: "Mire, senyor president, d'este bloc que jo li pose la 35.
.
.
", ­sí, sí, sí, i ho tinc entregat pel seu grup, que he d'agrair la diligència amb què el senyor Perelló me va presentar el tema de totes les agrupacions per a poder fixar els temps i poder organitzar bé este debat.
En eixa relació que vosté li va donar figurava la 35, igual que figurava en l'anterior bloc la 22 i tanmateix no figurava la número 5.
Són errors que vosté ha tingut.
Per què?
Perquè no li ha prestat la suficient atenció a este projecte de llei.
I no passa res, però no me diga que li ho ha dit al president.
Vosté, vinga ací a la trona i diga: "Miren, la 35, efectivament, ha segut acceptada per unanimitat en comissió i no cal que jo la defense".

Mire, la supressió de la possibilitat que el silenci administratiu siga positiu si la llicència bé amb informe de l'ECC acreditat, de l'entitat col·laboradora, acreditat.
És curiós que el seu grup, el seu partit pretenga en esta esmena rebutjar sense més el silenci administratiu en la concessió de llicències i que puga tindre efectes positius, perquè el silenci positiu com a abast general i sense haver limitacions que no contravenen de forma greu i manifesta l'ordenació urbanística, ja va ser introduït en la Comunitat Valenciana fa molt de temps, en una llei elaborada i impulsada pel Grup Socialista, la Lrau.
Va ser en 1994, en 1994.
Si vostés, ara, és que han canviat d'opinió respecte al que propugnaven en 1994, com han fet en altres temes tan importants i fonamentals per a la Comunitat Valenciana, que s'han desdit de tot el que dien, el que havien d'haver fet és presentar una proposició de llei per a derogar o modificar la disposició addicional quarta de la Lrau, que regula eixe silenci positiu.

A més, és absurd suprimir el punt 2 de l'article 30 i deixar sense tocar el punt 3, que sols té sentit si el silenci administratiu pot tindre algun efecte positiu.
Tot això vosté no ho ha fet.
Per què?
Perquè ha anat pegant pals de cec, pegant pals de cec.
I per això he dit en l'anterior intervenció a l'altre bloc, que pense que el seu grup no compartix els criteris que vosté està defensant en estes esmenes.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a someter a votación las enmiendas que han sido debatidas, 27, 29, 32, 40, 44 y 45.
¿Se pueden.
.
.
todas juntas?
*(Remors)*

Este presidente, con perdón, cuando se encuentra algo que le llama la atención procura consultarlo.
Que este presidente cuando se encuentra en lo que son los listados de unos y de otros que me facilitan, se encuentra algo que le llama la atención procura consultarlo.
Lo que no puede evitar es que cuando le comunican algo y ve que coincide con los escritos que le han mandado, comunicarlo porque no procedía.
Y en ese sentido yo había recibido ya comunicación de que la 35 no estaba y, efectivamente, en el listado donde ustedes me facilitan tampoco está.
Es decir, no sé dónde está la falta de comunicación.

Comienza la votación.
Resultado de la votación: 38 votos a favor, 41 votos en contra.

Vamos a someter a votación el artículo 13.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 38 votos en contra.

Sometemos a votación también el artículo 14.
¿Y el 15 se puede votar junto?
Pues, comienza la votación del 14 y el 15 conjuntos.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra y 38 abstenciones.

Ahora vamos a entrar en el debate de 16 enmiendas que están dentro del bloque 4, y escúchenlas ustedes para que no haya ninguna confusión y, si no, me lo comunican.
28, 30, 37, 39, 41, 42, 43, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54 y 58.
*(Remors)* Y hay una enmienda transaccional a la 39 y a la 43, presentada por el Grupo Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa Valenciana.

Tiene la palabra para su defensa el señor Joan Antoni Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, anem a defensar el segon bloc d'esmenes que tenim.
Per ordre voldríem començar ­abans ha fet ja referència al tema de subcontractisme, etcètera­, voldríem començar per la 37, en concret la que fa referència a una problemàtica com és la de la llicència d'activitat que pot donar-se en la situació d'edificis on hi hagen habitatges i, al mateix temps, hi hagen garatges.

En la comissió es va aprovar una esmena nostra en el sentit de millorar el text de la llei i jo crec que, en definitiva, doncs, un poc el que es tracta.
Eixa situació conforme estava en el projecte de llei no venia suficientment regulada.
Jo crec que per això el Grup Parlamentari Popular es va adonar i, amb bon criteri, va acceptar l'esmena nostra perquè, clar, quan es diu que el tema de la llicència d'ocupació en aquestos edificis no pot quedar supeditada al fet que en eixe edifici existisquen garatges, encara que siguen lligats al tema dels propietaris o dels locals comercials de l'edifici, eixa excepció, que és la que es va incloure, que està bé, quedava incompleta si no s'inclou l'altra esmena nostra que també va en la mateixa línia però d'intentar tancar un problema que es pot presentar.
I és que, efectivament, poden haver inclús locals comercials en el mateix edifici, per tant, pertanyen a l'edifici, però tenen un garatge que està exercint una activitat empresarial.
O siga, és un garatge que no solament entra la gent de l'edifici, pot entrar.
.
.
, jo estic pensant ara mateix, no sé, un centre comercial, per exemple, que tinga el seu establiment en eixe edifici i hi ha una activitat clarament de cara al públic, no a la gent que viu allí o que té interessos directes, sinó de cara a la gent.
I això crec que s'hauria de delimitar dels casos en els que la llicència va lligada al fet de l'edifici propi de la gent que viu o que té la propietat allí.

Això, no sé per què no es va admetre en el seu moment.
Jo crec que és una qüestió molt tècnica, si es vol, però una qüestió que millora les garanties perquè en eixe edifici no es puga donar una activitat de tipus empresarial i que no haja estat suficientment regulada per part de l'ajuntament corresponent.
Per ahí anava l'esmena nostra que no es va aprovar ­ja dic­ no sé per quina raó, i que considerem important.

Després, tenim, efectivament, dos esmenes que són les que han motivat aquesta transaccional, dos esmenes que pretenen millorar, i crec que ho aconseguiran, millorar substancialment el projecte de llei ja que introduïa un fet que per a nosaltres, home!
, considerem que ha de ser un error, perquè si considerem altra cosa seria pitjor.
Anem a deixar-ho que seria un error.
I és el fet que el silenci administratiu ha de fer-se, igual que deia la disposició addicional IV de la Lrau, i igual que deia la reforma de la Llei de procediment, com sempre en un sentit ­diguem­ positiu de cara a l'administrat.
O siga, ja hem patit ja segles de discriminació negativa en eixe sentit.
Cal fer que l'administració treballe.
I per fer que l'administració treballe, doncs, que millor que obligar-la que es definisca i, si no es defineix, no guanya l'administració, perquè això és el que ha passat sempre.
I això, doncs, s'ha traduït en el que s'ha traduït.
I això jo crec que era una bona mesura, que estava ja en aquella Llei de procediment administratiu del 92 i que la Lrau en el 94 va incorporar.

No sé per quina raó s'ha modificat això ahí.
Jo crec que en la comissió presentaren vostés una esmena que nosaltres no estàvem en condicions perquè no millorava.
.
.
No, allò era una eixida que no.
.
.
, però, ja després hem estat parlant i la veritat és que s'ha arribat a una solució que el que fa és remetre a més a la Lrau, la qual cosa és una bona solució, inclús, abans es feia la referència per part del Grup Socialista, que ells anaven en una altra línia de suprimir.
Tampoc és que haguera passat res, perquè haguera quedat en vigor l'altre.
Però, bo, home!
, ja que fas la faena, doncs, la fas.
O siga, pareix més correcte.

En este sentit, nosaltres el que fem és tornar un poc a la redacció que havia en la Lrau, que era una redacció, jo crec, positiva en eixe sentit.
I crec que amb la transaccional que aprovarem tots es millorarà i ací anem a guanyar tots.
La societat valenciana, en definitiva, és la que va a guanyar, que és el que es pretén, i això afectava, efectivament, a dos articles, el 30 i el 35.

Després, nosaltres també teníem ahí alguna esmena més.
.
.
Hi havia alguna esmena, en concret la 54, que és una que fa referència al tema de les garanties, fa referència a l'article 39 del projecte de llei.
.
És un article ­diguem­ que nosaltres proposem com a obligacions dels agents de l'edificació.
I ahí està el tema de les garanties que nosaltres volem fixar en un període de temps suficientment llarg perquè no es donen situacions que sabem tots que estan patint-se en estos moments, i és que u rep l'habitatge i al poc de temps comencen a aparéixer una sèrie de sorpreses i això, d'alguna manera, hauria d'obligar a l'empresa promotora, a l'empresa constructora, en definitiva, al que haja actuat com agent de l'edificació en el sentit de poder actuar i poder que eixa persona afectada per eixa situació puga reclamar en el seu moment i puga rebre la satisfacció que li dóna que ell no té culpa en absolut d'eixa situació.

Per tant, nosaltres pensem que això va en la línia de millorar garanties per als usuaris.
O siga, en tot cas, ací el que podria queixar-se seria un promotor desaprensiu.
Però, en principi, no sé per quina raó vostés no han vist interessant incloure eixa esmena que nosaltres pensem que millora, a l'igual que totes les que fan referència a l'article 38, que hi ha un paquet ahí d'esmenes, la 47, 48, etcètera, que van totes en la línia d'anar ficant nous apartats en eixe article perquè l'usuari tinga una major garantia.
Per exemple, que eixos agents de l'edificació ostenten sobre el solar, sobre el que s'està actuant, una titularitat d'un dret, tots coneixem situacions per les quals s'ha edificat sobre una cosa en la qual després ves i busca, que s'haja de facilitar la documentació i la informació prèvia necessària per a la redacció del projecte, gestionar i obtindre les preceptives llicències, etcètera, subscriure les assegurances que corresponga.
.
.

He d'advertir al Grup Parlamentari Popular ­m'imagine que igual dirà que no perquè no aporta res­ que part d'aquestes esmenes estan textualment en la LOE, en la LOE estatal.
Per tant, si vostés han copiat, perquè ho han copiat, no em dóna temps a detallar-ho, però han copiat articles sencers de la LOE, no sé per què en estos casos i, en tot cas, el beneficiari de la informació és l'usuari, no ho han fet.
I, en tot cas, si no ho han fet ara tenen l'oportunitat de fer-ho, perquè van en eixa línia, van en la línia d'escriure ací garanties que estan en altres llocs.
En tot cas, també, cal recordar que la LOE és una norma.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Oltra, per favor, se li acaba el temps.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Sí.
­ .
.
.
és una norma bàsica en este sentit i que, per tant, no està de més incloure-la ja que va en la línia d'augmentar la transparència en la informació a l'usuari.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señorías.

Señor Oltra.

Bien, en primer lugar, con respecto a este grupo de enmiendas señalar que la 28 y la 30, como anteriormente creo que ya hemos hablado en el tema de subcontratistas en el bloque anterior, pues, yo creo que podíamos darlo por debatido y así se procederá a la votación.

Y en el otro sentido, señalar también el tema de la transaccional que se ha planteado y que se ha aceptado respecto al silencio positivo, haciendo una referencia a la Ley reguladora, con respecto a las enmiendas 39 y 43.
Yo quiero ahí señalar y hacer hincapié en que desde el Partido Popular, desde el Grupo Popular se es receptivo a todas aquellas enmiendas que entiendan que mejoran el texto y que con un criterio de diálogo podemos trabajar, y sin intentar mantener cada uno su postura, simplemente porque la ha planteado así desde el principio, pues, aceptamos las enmiendas porque entendemos que realmente se mejora el texto.
Y si aceptamos enmiendas en comisión y volvemos a aceptar enmiendas en pleno yo creo que eso demuestra el talante de mejora, de receptividad y de mejora de la ley con el que nos planteamos todas las enmiendas.

Por ello, yo creo que eso refuerza la postura que cuando denegamos o cuando no aceptamos una enmienda es porque claramente tenemos unos motivos fundados, bien de coherencia de la ley, bien porque en otras partes de la Ley ya se ha reflejado, o bien porque no aportan nada de lo que realmente tiene que ser el contenido de una ley, que son unos contenidos dispositivos claros que afectan a los ciudadanos y que consigan unos objetivos.

En concreto, sobre el resto de las enmiendas que se plantean, con respecto a la enmienda número 37, la licencia de ocupación en garajes, tengo que señalar ­y vuelvo a insistir en la receptividad del Grupo Popular­ que se aceptó, me parece recordar que era la número 38, que entendíamos que ya recogía perfectamente y aclaraba lo que plantea el señor Oltra.
Yo creo que es una explicación redundante porque el artículo, tal como quedó aceptado ya con la enmienda, señalaba en el artículo 28.
2 que en el tema de los garajes, cuando se plantea la aclaración de que si es, por decirlo así, un negocio de garaje dentro de unos edificios tenga licencia, yo creo que queda perfectamente claro en la ley, porque en la ley se habla de los edificios cuyo uso principal sea el de vivienda, que complementariamente incluyan garajes, siempre y cuando estos estén vinculados exclusivamente a las viviendas o sirvan a los propietarios o arrendatarios o de los locales propios del edificio.
Yo creo que clarísimamente sirven a los locales y creo que clarísimamente cualquier explotación de un garaje aparte no entra dentro de los contenidos, o habría que hacer una interpretación en una licencia municipal yo creo que de una manera totalmente contraria a lo que es explícito y es el texto de la ley.

Por lo tanto, yo creo que aquí claramente quedan incluidos que los garajes que son una dotación del plan general exigido, y de la normativa de habitabilidad de la Comunidad Valenciana, que sirven a los edificios, estos con la licencia ya de ocupación del edificio de las viviendas, tendrán ya la licencia de ocupación de sus garajes.
Cualquier explotación de garajes, como señala el señor Oltra, independiente, tendrá que tener, por el reglamento de actividades calificadas y por toda la normativa que le afecta, su propio expediente donde se controlarán todas condiciones de seguridad, etcétera, que le sean aplicables.

Si vemos el conjunto de enmiendas de la 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, yo creo que esas enmiendas están justificadas en que su momento ustedes planteaban la supresión del artículo 7 y la agrupación en otro punto.
Y yo creo que ese artículo 7 dice claramente, dice claramente que, el artículo 7.
2, remite al artículo 9.
2 de la ley de la ordenación de la edificación estatal, y dice que son plenamente vigentes.
Y lo que ustedes en algún punto dicen: "Oiga, ustedes es que repiten la ley".
Ahora, como se remite directamente al artículo, dice: "No, es que ustedes tendrían aquí que explicar el artículo".
Bueno, pues a ver en qué quedamos.
Yo creo que lo importante.
.
.
En todo caso, estamos discutiendo una cuestión de estilo, de información, de decir: "Es que a mí me gustaría que aquello que está claro que es de aplicación, que la ley señala clarísimamente que el artículo 9.
2 de la LOE es de aplicación en la Comunidad Valenciana.
.
.
" No haría falta decirlo, pero lo dice.
Dice: "Además, detallen ustedes el artículo".
Bueno, pues podría ser en una cuestión de estilo razonable, pero lo que pretende el artículo es poner las condiciones.
.
.
además, además de esas condiciones exigibles y básicas que marca la legislación estatal, además poner las que se imponen en la legislación valenciana, en nuestra comunidad.

Por lo tanto, cuando hablamos de que son obligaciones del promotor ostentar sobre el solar la titularidad, facilitar la documentación e información previa para la redacción del proyecto, gestionar y obtener las preceptivas licencias y autorizaciones, suscribir los seguros previstos, entregar al adquirente, en su caso, la documentación exigible, etcétera, etcétera, eso es de total vigor en la Comunidad Valenciana, está señalado en el artículo 7 y entendemos que no es necesario el volver a repetirlo, como plantea su señoría.

Y con respecto a las enmiendas 54 y 58, señalar respecto a la 54 que los plazos de la responsabilidad decenal, yo creo que es algo contrastado también en la tradición administrativa española, que funciona razonablemente bien.
Y que, además, es un tema de derecho civil cuya competencia es estatal y, como usted sabe, la competencia estatal es legislación básica.
No podemos en nuestra comunidad, ni en ninguna otra comunidad, fijar caprichosamente los plazos de reclamación para un defecto en la construcción.
.
.
pues que en cada comunidad sea un plazo distinto, porque, ya digo, es legislación básica.
Por lo tanto, aunque quisiésemos, no podríamos aceptarle esta enmienda porque sería hacer que la ley no se ajustase a la legislación estatal y cualquier recurso la haría inválida en este sentido.

Y, por supuesto, la enmienda número 58, cuando se plantea la modificación de la exposición de motivos, dado, dado que entendemos que las modificaciones que se han producido en la ley son perfectamente coherentes con la ley tal como estaba planteada por el Grupo Popular, y con la exposición de motivos, que le da esa cobertura y hace esa explicación, entendemos que no tiene ningún sentido aceptarles una enmienda que modifique esta exposición de motivos.

Por lo tanto, señorías, con la salvedad de las dos enmiendas 39 y 43, no vamos a aceptar las enmiendas que su señoría plantea.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor Oltra.
Tres minutos.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Modrego, jo crec que el debat sobre el tema de la llicència d'activitats en els garatges el tinguérem en la comissió.
En eixa comissió es va millorar el text de la llei aprovant una esmena nostra, com abans li havia dit.

Però jo crec que queda una qüestió solta, i una qüestió solta que pot ser delicada.
I és el fet que, com vosté efectivament ha llegit i figura en el text del projecte, diu que estiguen vinculats exclusivament als seus respectius habitatges o servisquen als propietaris o arrendataris d'aquest o dels locals de l'edifici.
Dels locals de l'edifici.
Jo vull posar-li un exemple de qualsevol, digam, supermercat, que es molt freqüent que tinguen un garatge adequat ahí.
Això fins i tot podria ser discutible.
Però si eixos senyors decidixen, a banda dels clients, deixar entrar i cobrar l'entrada a qualsevol persona que entre ahí, estem o no estem davant d'una activitat empresarial?
Si estem davant d'una activitat empresarial, allò lògic ­jo no dic que no siga possible­, però allò lògic és que estiga, almenys, sotmesa al reglament d'activitats molestes, a l'efecte que l'ajuntament haja de donar la llicència d'activitat basant-se en eixa activitat empresarial que està ahí.
I això no és més que una major garantia per a la resta de l'edifici.
Simplement això.
Que no se dóna?
No passa res.
Però si se dóna, simplement que s'haja d'acollir a la normativa que hi ha per a les activitats empresarials.
O siga, que l'esmena nostra que estem defensant simplement tracta d'incorporar eixa frase: "excepció feta quan es tracta d'iniciatives empresarials".

Però és que en eixa situació que estem ara mateix, la veritat és que no comprenem, per exemple, el rebuig de vostés, per exemple, a l'esmena 42, quan demanem que quan existisca el famós llibre de l'edifici, que altres comunitats autònomes ja tenen i nosaltres encara estem estudiant a vore si són d'un color o són d'un altre.
.
.
quan això estiga funcionant, que s'entregue una còpia d'eixe llibre a l'ajuntament corresponent.
Això és una petició que figura, per cert, en alguna comunitat autònoma, que està aprovada ja en alguna comunitat autònoma que va més avançada que mosatros, encara que no són tan modernes.
I vostés, no sé per quina raó, es neguen a admetre això.

Vosté diu: "És que es queixen que en la LOE.
.
.
nosaltres diem que si se repetixen.
.
.
" Home!
, és que és curiós.
Alguns aspectes de la LOE, que no trobem una justificació, estan.
I, en canvi, aquells que van en la línia d'augmentar la informació al ciutadà, que vosté ha de conèixer que normalment el ciutadà de peu no és una persona que estiga molt documentada a nivell de lleis.
O siga, una, que és en el seu territori, resulta que ahí no figura, sinó que ha d'anar a buscar una estatal, quan les competències en este cas són autonòmiques.
Exceptuant apartats molt concrets, són autonòmiques.
No.
Cal remetre'l a buscar una normativa estatal, quan això, si estiguera ahí, segur que augmentaria la informació i transparència.

I després, tornant al fet del silenci administratiu, jo crec que és de les esmenes que ens han aprovat vostés a nosaltres, de les qual més satisfets estem.
A nosaltres el que ens preocupa.
.
.
no ha sigut perquè.
.
.
Vaja, jo he sigut un poquet el que ha dut eixe tema, i hem estat negociant i hem trobat bona receptivitat per part de vostés en esta ultima fase.
El que ens preocupa és que en la conselleria hi haja gent que haja sigut capaç de voler canviar tan radicalment una qüestió tan bàsica per a tots els valencians i valencianes, en perjudici d'ells i.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
i en benefici de l'administració.
Això és el que ens preocupa.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Muy brevemente.

Señalar, señor Oltra, que yo creo que esta nueva intervención sobre el tema de los garajes ­hemos leído el artículo anteriormente­, yo creo que queda perfectamente claro que cualquier instalación, como usted plantea, de un centro comercial, de un supermercado, con su instalación de garajes, leyendo lo que es el artículo, claramente tiene su licencia de actividad.
Si ese fuese, además, el problema de la ley, yo creo que.
.
.
bienvenido, porque es un tema yo creo que muy menor, pero clarísimamente en la ley señala que se está haciendo una excepción precisamente para los garajes vinculados a los locales, a las viviendas, arrendatarios, etcétera, etcétera.
No como instalación específica, que tendrá que tener desde luego su licencia de apertura y todos los permisos que tenga que tener como una actividad independiente.

Cuando habla de la libre edificación, hay en nuestra comunidad también una orden que regula la libre edificación.
Y realmente yo creo que ese es un tema que la ley contempla todas las garantías, que ya marca la ley estatal para precisamente que ese libro del edificio llegue a los adquirentes.
Por lo tanto, yo creo que de la misma manera usted propone un matiz que tampoco aporta nada.

Y con respecto al silencio administrativo, usted plantea que tal vez a nivel de conselleria se pretendía darle la vuelta al tema del silencio administrativo.
Yo creo que no.
Yo creo que eso encaja un poco a veces en esa forma de enfocar los temas, pensando siempre en las dobles intenciones, que yo creo que no es así.
Yo creo que el silencio administrativo se planteaba por conselleria, en este caso, desde un punto de vista técnico, potenciando lo que serían esos organismos de control, que precisamente sí garantizaban que cumplían los proyectos las condiciones, realmente transformaban en un silencio positivo.

De todas formas, le tengo que decir que, bueno, la ley reguladora marca un silencio, se ha aplicado estos últimos años.
Tengo que decirle que precisamente el Partido Popular apoyó lo que es la ley reguladora, su aplicación y la desarrolló.
Y ese es uno de los aspectos que entendemos positivos.
Y, por lo tanto, yo creo que hay un espíritu muy parecido tal como estaba planteada la ley a como está planteada ahora.
Por lo tanto, no hemos tenido ningún problema para aceptarla.

Y, bueno, señalar de esa manera que yo creo que las matizaciones que se están planteando ya a esta altura del debate no aportan yo creo que nada substancial, que en los elementos importantes hemos tenido acuerdo y que realmente yo creo que es una ley que va a ser muy operativa.
Por lo tanto, estas enmiendas que ustedes planteaban en este grupo no las vamos a aceptar.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Procedemos a la votación de las enmiendas.
¿Pueden ser votadas en grupo?
*(Pausa)* ¿Las transaccionales aparte?
Bien.

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Per a recordar que estan la 39 i la 43, que han sigut transaccionades, perquè òbviament es voten a banda, que anem a votar-les que sí.

 

**El senyor president:**

 

Primero vamos a votar la 28, 30, 37, 41, 42, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54 y 58; y luego votaremos las dos transaccionales, 39 y 43.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

¡Ah!
, me parece muy bien, senyor president.
Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

¿De acuerdo?
Votamos primero el grupo no transaccional.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 35; votos en contra, 41.

Y ahora votamos las transaccionales 39 y 43.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 49 votos a favor, ninguno en contra y 27 abstenciones.

Bien.
Ahora votamos el artículo número 16.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 40; en contra, 36.

A continuación, votamos el artículo número 17.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor; 6 votos en contra y 28 abstenciones.

Pregunto: ¿los números 18, 19 y 20 pueden ser votados conjuntamente?
Votamos 18, 19 y 20 conjuntamente.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ningún voto en contra, 34 abstenciones.

Ahora votamos el artículo número 21.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 29 en contra y 6 abstenciones.

Ahora votamos el artículo número 22.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 votos en contra, 29 abstenciones.

¿Podemos votar el 23 y el 24 conjuntamente?
Pues, votamos el 23 y 24 conjuntamente.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra, 34 abstenciones.

Votamos ahora el artículo número 25.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 71 votos a favor, 6 votos en contra.

¿Podemos votar 26 y 27 de forma conjunta?
Votamos 26 y 27 de forma conjunta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra y 34 abstenciones.

Votamos ahora el artículo número 28.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 7 en contra y 28 abstenciones.

Votamos ahora el artículo 29.
Comienza la votación.
Resultado: 42 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.

Votamos ahora el artículo número 30.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 46 votos a favor, 29 en contra y 1 abstención.

¿Podemos votar 31 y 32 conjuntamente?
31 y 32 conjuntos.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra, 34 abstenciones y 1 nulo.

Ahora procedemos a votar el artículo número 33.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 6 en contra, 26 abstenciones.

Pasamos a votar el artículo número 34.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 5 en contra, 29 abstenciones.

Ahora votamos el artículo número 35.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 46 votos a favor, ninguno en contra, 29 abstenciones.

Artículos 36 y 37, ¿conjuntos?
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, ninguno en contra, 34 abstenciones.

Ahora votamos el artículo número 38.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 en contra y 29 abstenciones.

¿Las disposiciones adicionales las podemos votar conjuntamente?
Pues vamos a votar la disposición adicional primera, segunda, tercera y cuarta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.

Las transitorias, ¿las podemos votar conjuntamente?
Se vota la transitoria primera y segunda.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.

Ahora votamos la disposición derogatoria única.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.

Las finales, ¿podemos també votarlas conjuntamente?
Pues, votamos la disposición final primera, segunda y tercera.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.
*(Remors)*

Ahora procedemos a la votación de la exposición de motivos.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 34 en contra.

Y ahora vamos a proceder a la votación conjunta de la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 35 votos en contra.
Pues queda aprobada la Ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación.
*(Remors)*

Ahora procedemos al turno de explicación de votos.
Tiene la palabra el representante del Grupo Entesa, don Joan Antoni Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, jo crec que a estes altures estan suficientment clars els motius pels quals hem votat que no.
Ja ho vam dir en el debat de l'esmena de totalitat, el debat en comissió, i avui en el plenari, no?

Nosaltres sempre hem entés que una llei d'aquestes característiques faria falta al País Valencià, realment deuríem disposar d'una d'elles ja fa temps, a l'igual d'altres comunitats, que en això, digam, doncs, no s'arroguen tanta importància com nosaltres.
Però, clar, el que no pot ser és que després de tots estos anys el projecte de llei que vinga del Govern, doncs, siga un projecte de llei quasi de compromís, i de compromís a pesar de comprometre a res absolutament.

Aquest projecte de llei, si està en vigor com si no està servirà exactament per al mateix, inclús hi ha hagut sort que tant en el debat en comissió com en el debat en el plenari s'ha pogut rectificar mitjançant l'acceptació d'esmenes de l'oposició alguns conceptes que inclús hagueren superat un retrocés sobre el que ahí hi havia aprovat.

Nosaltres pensem que el Govern, que el Consell, no sabem què ha passat ahí exactament, no?
, sabem que des de fa uns anys la conselleria, el senyor García Antón, que ha segut un vist i no vist en el debat d'este tema, un tema que és de la seua conselleria, doncs, sabíem que estava treballant en ell, no?
, però no sé per quina raó mai acabava de presentar-se este document, i la veritat és que, quan se presenta, està molt descoordinat amb altre projectes de llei que la Conselleria avui de Territori i Habitatge té en marxa.

És un projecte de llei que no assumix cap compromís, o siga, és una manera d'intentar quedar bé, de dir, bé, ja tenim una llei, igual que la teniu en altres comunitats autònomes, però no tenim obligacions quant a terminis, un tema tan fonamental com és eixe, i és un problema del qual peca l'administració, especialment la valenciana.
Ara mateixa caldria recordar, per tirar un poquet enrere, i una cosa que inclús no és de vostés, com és la Lrau, que encara no s'ha constituït.
.
.
, bé, encara, recentment, no?
.
.
.
, el tema del Consell Superior d'Urbanisme, que estava previst des de l'any 1994 i fins fa molt poquet no s'ha constituït una cosa pareguda, no?

O siga, hi ha massa despreocupació, massa comoditat per part de l'administració a l'hora d'establir-se obligacions.
Jo crec que això no és positiu per a la mateixa administració quant a l'exemple, el mal exemple que dóna, però fonamentalment també de cara als usuaris.
Jo crec que, en eixe sentit, aquesta llei ha pecat d'això.

Sense dubte que si vostés hagueren segut més coherents o de veritat hagueren vullgut dur endavant les projeccions que anúncien en el text, doncs, no hagueren tingut inconvenient en acceptar els terminis o les condicions que des de l'oposició marcàvem, perquè anàvem en la mateixa línia.
Vostés ho dien com a compromís *in tempore*, i nosaltres volíem que quedara constància en el projecte de llei, de manera que, si arribat el termini, no s'ha fet, doncs, que l'administració haguera de donar explicacions.

Això no ha segut aixina i jo crec que això és una mostra de com d'encertada ha estat la votació nostra en este tema, de no recolzar un projecte buit, el projecte de la Lofca és una llei buida que no incorpora absolutament res a l'ordenament urbanístic valencià, que crea descoordinació amb altra normativa i crec que en estos moments en els quals estàvem discutint conjuntament, bé, quasi conjuntament en el temps, la llei d'ordenació del territori, que a continuació anem a discutir-la, o la llei urbanística, que ja ­digam­ els avantprojectes ja han entrat en les Corts també.

Tenim ahí una oportunitat d'haver clarificat eixe tema, d'haver coordinat eixe tema amb altres projectes de llei i, fonamentalment, haver anat en la direcció de tindre molt present, més present que als promotors i que a la resta dels agents de l'edificació, els interessos de la gent que ha d'adquirir eixos immobles, que, en definitiva, és la part més feble, la part més dèbil, de tot el procés, i és la part que normalment acaba pagant les conseqüències o d'una deficient informació o d'una deficient actuació de l'administració davant de les seues queixes.

Això es podia haver fet en aquest projecte de llei, però no sé per quina raó, no sé per quina.
.
.
, tinc la meua sospita, vostés no han vullgut.
Han vullgut disposar com fóra d'eixe document que no els compromet absolutament a res, i jo crec que això és un error.
Per això, pràcticament podríem dir que val la pena no fer res, i per això en eixe sentit nosaltres hem votat el que hem votat.

Hem presentat esmenes en un sentit molt constructiu, a pesar de ­ja dic­ ser una llei eminentment tècnica, una llei que toca molt els aspectes de l'edificació, de la qualitat, de la seguretat, etcètera, però, si la comparem amb normativa semblant d'altres comunitats autònomes, la nostra és molt poca cosa, la nostra va a ser una llei molt poc presentable una volta quede estudiada per la gent que entenga, els tècnics de la matèria.

I en eixe viatge la veritat és que nosaltres no volem col·laborar, volem denunciar aquesta situació, també proposar alternatives, no han volgut acceptar-les.
Bé, ara tenim una llei que no valdrà per a molt, però és una llei que jo crec que evidentment, amb un canvi de govern, pròximes eleccions, doncs, segurament s'haurà de reformar amb tot garantia.
No se riguen, fixen-se en el que ha passat a Madrid i vostés el que pensaven.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

Com havíem dit abans, es tracta d'un projecte de llei que a partir del marc establert per la llei estatal del 1999 intenta regular el que són els processos edificatius.
A més a més, incorpora el que és la definició i formalització de les llicències municipals, siguen d'obres o siguen d'ocupació, i regulant en particular el silenci administratiu.

Res més, a més ho dic.
Pense que.
.
.
, i dic "res més", perquè l'autèntic problema és que ho considerem un projecte insuficient o, almenys, incomplet.
Sobretot si de veres volem fer una autèntica llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació.

I dic incomplet perquè, en primer lloc, falta, insistixc, com dia abans, incorporar i regular paral·lelament als processos d'edificació els d'urbanització.
I abans me posava el senyor Maluenda com a exemple, com a excusa, que això ja ho regula la Lrau del 1994: no regula la Lrau del 1994 ni ho regularà la futura llei urbanística valenciana.
Com saben, el que regula la Lrau és la figura de l'agent urbanitzador com a agent de l'administració.

Per tant, si bé és cert que els defectes o problemes, i això sí que ho conté el projecte, que puguen sortir en una edificació queden regulats, no succeïx el mateix, aquest era l'objectiu final, quan ens trobem amb açò en el tema de les urbanitzacions.
Llavors, ha de ser la mateixa administració mu-nicipal la que ha d'assumir les conseqüències.

En segon lloc, han demostrat, penso, una falta de voluntat política a l'hora de concretar l'aplicació pràctica d'aquesta llei.
No han posat ni una mínima referència a terminis concrets d'execució de reglaments, i vostés saben que la llei és tan tècnica, tan enunciativa i tan declarativa, des d'un conjunt de bones intencions, que depén exclusivament dels futurs desenvolupaments reglamentaris i disposicions administratives perquè puguem parlar d'una aplicació pràctica.
I això sabem tots que difícilment es produirà.

En tercer lloc, el temps que tinc dir que falta, en resum, un major compromís per part d'aquesta llei en el que fa referència al tipus de control i homologació de les entitats de control de qualitat oficialment acreditades.
De fet, d'elles dependrà el que el silenci negatiu es puga convertir en positiu, i aquest aspecte és bàsic, perquè aquí no estem parlant sobre una cosa que no té transcendència administrativa, aquí, el que estan proposant vostés és suplir de forma subsidiària part del treball que vénen realitzant les oficines tècniques que estan als ajuntaments i que són les que, com tots sabem, informen els projectes que a la vegada són els que servixen de base per a la concessió de les llicències, bé siguen d'obra o d'edificació.

En quart lloc, trobem a faltar aspectes clau, bàsics i essencials, pel que fa referència als requisits imprescindibles, a partir dels quals s'hauria de projectar, construir, mantindre i conservar qualsevol edificació.
Per què ­la pregunta que faig­ no han introduït aquí, per posar un exemple, el tema de les quotes de sostenibilitat, que és importantíssim?
, relatives, evidentment, aquestes quotes, al que és l'estalvi d'aigua, sobretot, o el tema del reciclatge o reutilització de materials.
És que aquests indicadors no són essencials dins del concepte de qualitat que definix la llei?
Pense que haguera segut bo introduir-ho i reglamentar-ho al respecte.

I, per últim, i amb això ja finalitze, dir que no entenc encara, no puc entendre per què diuen que aquesta llei no genera compromisos econòmics que facen necessària l'assignació de recursos econòmics públics.
Ho dic per l'informe que al mes de juliol va fer el cap de servei de Recolzament Tècnic i Coordinació de la Direcció General d'Arquitectura.
Dia que aquesta llei ­ens dóna la raó en el que dia­ és tan teòrica, tan enunciativa, que no fa falta una consignació pressupostària, un annex pressupostari paral·lel.
No ho dic jo, ho diu el citat informe, i no, no, no ho puc entendre, de veres.

No ho puc entendre, perquè vostés saben que al llarg de l'articulat ­no vaig a concretar-ho ara, ja no tinc temps, al llarg de l'articulat­ es proposen un conjunt d'actuacions previstes per l'administració, i, per tant, si el que realment es pretén és una millora de la qualitat de l'edificació i no solament titulars de premsa, doncs, evidentment, aquí fan falta tota una sèrie de mitjans no solament materials, sinó també humans, que es reflectixquen, evidentment, en el capítol I o en el capítol II dels pressupostos, i, evidentment, el capítol VI, perquè fa referència a inversions concretes.

En definitiva, falta, jo pense i pensem, una memòria econòmica on es concreten els compromisos de despeses que la implantació de la llei comportarà en el seu futur.

Per totes aquestes raons i pel que hem exposat de forma més detallada en l'explicació de les esmenes, hem votat en contra d'un projecte de llei que pensem que contribuirà poc al que és la regulació del procés edificatori i, sobretot, en el foment de la seua qualitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Gracias, señor presidente.

Señorías, ya como colofón a este debate de aprobación de esta ley, quiero señalar que esta ley es una ley que va a ser muy positiva para la construcción, para la edificación, de nuestra comunidad.
Que yo le auguro una larga vida, porque es una ley cuyos contenidos son perfectamente asumibles, y ha sido una lástima que no los hayan podido asumir los otros grupos de esta cámara, y como señalaba el señor Oltra diciendo que habría que modificarla, veo difícil, dadas las prospecciones, que en nuestra comunidad haya cambio de gobierno dentro de tres años, pero lo que ya parece de toda manera mucho más difícil, es que pueda estar el señor Oltra aquí en esta cámara para defender una modificación de esta ley.

Y esta ley, que yo creo y le auguro una larga vida, va a ser una ley que va a durar mucho tiempo, y lo va a ser porque tiene una regulación, junto con la ley estatal, que estructura perfectamente todos los procesos de la edificación.
Es una ley con un contenido muy importante, define cuáles son los agentes, define cuáles son los procesos constructivos, exige todas las condiciones de calidad en cada momento del proceso edificatorio para cada uno de los agentes, y lo hace, además, estableciendo claramente cuáles son los principios a desarrollar y señalando también cuáles son los procesos en cada momento.

Y es una ley muy importante, porque realiza estos aspectos, porque está regulando aspectos fundamentales de lo que es la vida de los ciudadanos y de lo que es también su economía.

Las edificaciones, donde se realizan prácticamente todas las relaciones humanas, sociales, de trabajo, de educación, son la producción humana más importante y aquello que garantiza nuestro desarrollo y nuestra calidad de vida.
Pero, eso a su vez, también tiene una incidencia en el entorno muy importante, en consumo de suelos, en consumo de materiales, en consumo de recursos naturales.
Por lo tanto, es fundamental que una ley arbitre los mecanismos adecuados, como hace esta ley, para equilibrar estas actuaciones.
Porque recordemos que la construcción, la edificación es al menos el 10% de la economía y proporciona el 13% de los puestos de trabajo.
O sea, que tiene un peso económico muy importante en nuestra comunidad.
Y una comunidad como la nuestra en la que la segunda residencia, el parque de viviendas.
.
.
y una comunidad también que tiene un carácter industrial muy importante necesita unas edificaciones de calidad.

Ya digo que incide de forma muy importante en la economía y también en la calidad de vida de los ciudadanos, el derecho a disponer de una vivienda diga es fundamental.
Y esta ley establece aquellas medidas que establece la administración para los distintos agentes pero también los contenidos del papel que tienen que jugarse los distintos agentes en el proceso constructivo.
Así se establece claramente cuáles son los procesos desde la promoción hasta la fase de proyecto, la fase de construcción, la fase de finalización de obras y luego, también, la fase de vida útil del edificio, señalando claramente todas las garantías de todos los agentes en este momento.

Y también hace una cosa muy importante, que es profundizar en lo que es la seguridad jurídica y económica.
Esta ley, apoyándose en la estatal, establece ese complejo sistema de permisos, de seguros obligatorios ya para todos los promotores, los constructores y los distintos técnicos y empresas, organismos que tienen que intervenir en la obra, de forma que para cualquier ciudadano que adquiere una vivienda o adquiere un local o hace una inversión importante tiene una garantía avalada ya de una forma garantizada segura de que esa inversión tiene, por un lado, unos controles técnicos, una intervención administrativa muy seria y, además, unas garantías de tipo de seguros muy importantes para garantizar esta calidad de la edificación.

Además, esta ley lo que hace es aplicar a nivel de la Comunidad Valenciana, con nuestras particularidades lo que es el marco estatal.
Pero este marco estatal se plantea con una traslación, un aprovechamiento de lo que es la experiencia administrativa, en el Estado y en nuestra comunidad.
Muchas de las normas que están en la base de esa tradición han sido aprobadas en su momento por el Partido Socialista.
Por lo tanto, no se entiende cómo tienen este rechazo a esta ley que incorpora, ya digo, el acervo cultural, administrativo y técnico que tenemos tanto en España como en nuestra comunidad, pero lo hace de una manera estructurada, organizando claramente los distintos cuerpos de la ley y priorizando lo que es la calidad.

Ya no es solamente regular las distintas actuaciones de los agentes que intervienen en la edificación y también de los usuarios y de las distintas administraciones, sino además hacerlo desde el prisma de la calidad.
En una sociedad moderna como la nuestra no se puede entender de otra manera y esta ley hace esa apuesta de forma muy importante.

Por eso, los distintos títulos y forma de estructurar la ley y las exigencias están siempre buscando la calidad garantizándole, por un lado, mediante normativas técnicas, mediante controles y en otros aspectos de la ley.
.
.
, precisamente fomentando esa información técnica, recomendaciones, bases de datos, bases informáticas que lo que hagan sea mejorar esa cultura edificatoria de calidad que precisamente es lo que tiene una sociedad moderna, que no sea todo exigir sino que sea algo que forme parte del acervo común, la calidad de la edificación.
Y esta ley lo va a conseguir.

Por contra, señorías, yo creo que el discurso vacío.
.
.
Ustedes atribuyen a la ley que es vacía.
Yo creo que lo que ha sido vacío y tal vez decepcionante son las enmiendas de la oposición.
Nuevamente, prácticamente lo que hacen son unas matizaciones en algunos puntos de la ley.
En algunos casos hemos aceptado las enmiendas porque efectivamente entendíamos desde ese espíritu de consenso que aunque fuese razonable la propuesta que hacía el Grupo Popular.
.
.
pero, bueno, en aras de ese consenso vamos a aceptar algunas enmiendas pero, realmente, en las explicaciones de voto que han planteado ustedes no han ofrecido ninguna crítica fundamental a la ley.

Si lo único que plantean es que quieren poner plazos a todas las actuaciones, yo les quiero decir que desde el Grupo Popular nunca vamos a aprobar que las leyes, por decirlo así, se conviertan en una herramienta, por decirlo así, de absorber competencias del ejecutivo por parte de estas Cortes.
Porque yo creo que está claro que la ley tiene sus contenidos de normativas y de exigencias.
Si lo que pretendemos es organizar presupuestos, como se planteaba, organizar plazos y definir lo que tiene que ser labor del ejecutivo, nosotros siempre vamos a estar en contra.
Clarísima-mente esta ley se está aplicando ya, como he dicho en otras leyes, porque forma parte de esa cultura administrativa que tenemos, y es una ley que se va a desarrollar de forma muy importante como el resto de leyes que se hagan por nuestras Cortes y está desarrollando y cumpliendo el Partido Popular.
Pero de ahí a introducir continuamente plazos, condiciones, como si esto fuese un programa de gobierno, pues entendemos que eso ni aporta nada a la ley ni constituye un sistema razonable de funcionamiento.

Por lo tanto, aparte de esas condiciones que pretenden introducir en la ley no han introducido, no han planteado ninguna alternativa seria, ni hemos visto en el debate de esta mañana.
.
.
, ni ha quedado sobre la mesa ninguna propuesta de la oposición que claramente se haya podido debatir y que se haya demostrado que sean posturas de fondo distintas a las que mantiene la ley.

Yo, por lo tanto, entiendo que es un tanto decepcionante el debate y el no apoyo de la oposición a esta ley que entendiendo además que es una ley muy técnica podía haberlo tenido pero, bueno, hay que entenderlo desde el punto de vista que por eso son ustedes la oposición, y su labor es oponerse aunque a veces, como en esta ley, no haya prácticamente motivos para ello.

Por lo tanto, para terminar quiero mostrar mi satisfacción por la aprobación de una ley que va a incidir de forma muy importante, como ya he dicho, en la calidad de la edificación, va a garantizar la calidad de vida a los ciudadanos, va a hacer que las construcciones sean más sostenibles porque tiene condiciones para ello, va a garantizar que las condiciones jurídicas y de tráfico mercantil de lo que son todas las edificaciones estén mucho más garantizadas y normalizadas evitando esa conflictividad, va a garantizar la mayor calidad de las edificaciones como marca la ley, desde los aspectos funcionales, desde los aspectos de seguridad, desde los aspectos de habitabilidad.
Por lo tanto, yo creo que un paso adelante muy importante en lo que es una sociedad de la calidad en la que está comprometido el Partido Popular.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Señores, se suspende el pleno durante diez minutos.
A la una en punto reanudamos.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 49 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 3 minuts)*

 

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge (BOCV número 50).***

**El senyor president:**

 

Segundo punto del orden del día.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transport sobre el Projecte de llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge.

Tiene la palabra para presentación del dictamen de la comisión, el señor Modrego.
.
.
*(Remors)*  ¿No?
*(Pausa)*

Tiene la palabra la señora diputada doña Asunción Quinzá.
Perdón.

 

**La senyora Quinzá Alegre:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías, me corresponde, como vicepresidenta de la Comisión de Obras Públicas y Transportes, y por acuerdo unánime de esta, realizar la presentación del dictamen del Proyecto de ley de ordenación del territorio y protección del paisaje.

Este proyecto de ley fue presentado en las Cortes Valencianas el pasado 16 de enero de 2004 con registro de entrada número 9.
505, y tramitado por la Mesa de la cámara en su reunión del día 3 de febrero, siendo publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 34, de 23 de febrero de 2004.

El plazo para la presentación de enmiendas finalizó el día 11 de marzo y se presentó una enmienda a la totalidad por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, que fue rechazada en la sesión plenaria celebrada el día 28 de febrero.
Posteriormente, la Comisión de Obras Públicas y Transportes, en reunión celebrada el 11 de mayo de 2004, realizó la recepción de enmiendas y el nombramiento de la ponencia encargada de informar el proyecto de ley.

A este proyecto de ley habían sido presentadas un total de 222 enmiendas: 45 del Grupo Parlamentario Popular, 43 del Grupo Parlamentario Socialista y 134 del Grupo Parla-mentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
La ponencia emitió su informe el mismo día de la recepción, esto es, el 11 de mayo.

La Comisión de Obras Públicas y Transportes se reunía el día 15 de junio de 2004 para aprobar el dictamen que hoy presento ante sus señorías.
Durante la discusión en comisión fueron aprobadas un total de 48 enmiendas parciales.

Como se desprende de lo señalado, ha existido un debate importante en torno a este proyecto de ley.
Y en estos momentos, para su debate ante el pleno de la cámara, se han mantenido un total de 141 enmiendas: 40 por el Grupo Parlamentario Socialista Progressista y 131 por el Grupo Parlamentario L'Entesa.

Espero y deseo, como vicepresidenta de la Comisión de Obras Públicas y Transportes, que durante el debate en el día de hoy sea posible alcanzar el máximo consenso.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Quinzá.

A continuación vamos a entrar en el debate del primer bloque de enmiendas que corresponde a las presentadas por el Grupo Entesa, números 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 13, 28, 31, 42, 83, 137, 138, 139, 140, 153, 154, 155, 157, 161, 163, 172, 178, 180, 189, 195, 198, 200 y 203.

Tiene la palabra para defender las enmiendas el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia.

En este primer conjunt d'esmenes que presentem s'han agrupat un conjunt ample que fan referència, sobretot, a tres temes: la participació ciutadana en l'adopció de decisions sobre la planificació a com s'ha d'interpretar el silenci administratiu i al desaparegut règim disciplinari de la llei.

Sobre el primer tema del silenci administratiu el que pretenem en les nostres esmenes és que el retard en l'elaboració d'informes, llicències o permisos no es puga entendre mai com un xec en blanc per continuar portant endavant una activitat que pot tindre greus impactes sobre el medi ambient.
Per tant, per nosaltres són exigibles sempre aquests documents.
Si no arriben a temps no poden entendre's mai com via lliure, sinó tot el contrari.
Recordem que esta llei naix per a defensar el territori del medi ambient, no per defensar aquelles activitats que poden repercutir negativament sobre el medi ambient.
A més, és important l'exigència que sempre hi hagen documents, fins i tot quan són positius i favorables perquè això incrementa la transparència en les actuacions de l'administració i permet la seua revisió i anàlisi, si s'escau.

En concret, hem presentat al·legacions en este sentit perquè els organismes de conca, per la implantació d'usos residencials industrials, terciaris, agrícoles o altres, que impliquen un gran increment en el consum d'aigua, sempre s'ha de presentar, i, si no, s'entendrà com a denegat.
En el mateix sentit, els informes de l'administració u òrgans que ha formulat un pla d'acció territorial ­ja aprovat­ que es puga veure modificat per un altre posterior o els informes de la conselleria competent en matèria de territori per tramitar un pla d'acció territorial sectorial.
O en el mateix cas, administració u òrgans que han formulat un pla d'acció territorial que puga vore's modificat per un sectorial.
En tots estos casos demanem que hi haja documents i, si no es presenta, que s'entenga com a denegat.

També en el cas de l'informe de l'àrea de territori sobre els plans o projectes d'aprovació dels quals siga competència la Generalitat i que tinguen incidències sobre el territori.
Si no s'han presentat en el termini d'un mes no mai es podrà entendre que eixos plans o projectes van endavant, sinó, al contrari, s'entén que és negatiu.

I, finalment, la falta d'emissió d'informe de la conselleria competent en matèria d'ordenació del territori sobre l'adequació o no d'un pla, projecte o programa a les determinacions d'esta mateixa llei.
En tots els casos, si no hi ha document, ha de considerar-se que està denegada l'autorització.

Quant a la participació cívica.
Bé, les nostres esmenes, que hem presentat unes quantes en este capítol, totes elles pretenen reforçar i millorar les vies de participació ciutadana.
Per tant, esperem obtindre el màxim consens d'esta sala i la votació favorable per part del PP, perquè en teoria, almenys, el PP diu que aposta per la participació ciutadana i que per a esta llei és fonamental.
A vore si açò es transforma en alguna realitat.

Així, plantegem en l'article 10 que la participació ciutadana i tècnica no sols s'ha de produir al final de tot el procés, en la fase d'exposició pública, sinó també durant la fase d'elaboració i redacció dels documents des del primer moment.
I en el mateix esperit es presenten altres en les que demanem la participació dels agents socials més representatius de la comunitat també durant la fase d'elaboració de l'estratègia territorial del País Valencià o durant tots els processos que fan referència a polítiques, plans i programes sectorials.
A més, proposem en una esmena a l'article 40 que es canalitze esta participació per un òrgan específic, pel Consell Valencià d'Ordenació del Territori.

Més endavant, en un altre article, en l'article 99, definim i plantegem la creació d'este òrgan, el Consell Valencià d'Ordenació del Territori, no vaig a llegir-los totes les competències i tot el plantejament que defensem perquè és prou extens, però, en definitiva, plantegem la creació d'un òrgan específic per potenciar la participació, per canalitzar la participació ciutadana en ­ja dic­ totes les fases de la tramitació dels documents que tinguen rellevància en la planificació i l'ordenació del territori.

També, en una disposició addicional plantegem que els avanços dels instruments que en esta disposició es mencionen, també en fases preliminars estiguen coneguts, debatuts i informats per l'esmentat consell de participació.

En una altra esmena a l'article 78 reclamem o proposem que les entitats sense ànim de lucre també puguen proposar iniciatives per l'execució indirecta de projectes per la sostenibilitat i per la qualitat de vida.
No estava previst açò i ens pareix que és una aportació interessant per a fomentar que institucions ciutadanes s'impliquen positivament en projectes de conservació com els que estem dient.

Per altra banda, en l'article 65 plantegem que se suprimisca l'acotació que diu "de caràcter mercantil" referida a l'Institut d'Estudis Territorials del Paisatge.
L'avantprojecte de llei diu que ha de ser de caràcter mercantil.
No ho entenem de cap manera, i, sens dubte, pensem que sobra eixa especificació.

Finalment, afegim un article nou, un article molt extens i que ocupa bastants pàgines.
És el règim disciplinari de l'antiga llei que ara quedarà derogada.
És important que sàpiguen tots els ciutadans, totes les ciutadanes, que si s'aprova este projecte de llei tal com està ara elaborat faran desaparéixer el règim disciplinari i de sancions que ja existia, i no el substituiran per res.
Quedarà una llei, l'incompliment de la qual serà gratis.
No simplement és una llei molt vaga i molt inconcreta, és que, a més, incomplir-la no suposa cap sanció, és gratis, no hi ha règim sancionador, no hi ha règim disciplinari, no hi ha sancions.
No entenem com ha pogut passar açò, a no ser que fem una interpretació bastant malèvola de les intencions que es pretenen en esta llei, que en este cas serien les contràries de les que s'especifiquen en la declaració d'interessos.
És a dir, el que es pretenia en esta eliminació seria fomentar el desordre territorial.
Si no és així, estan a temps.
Voten a favor de la nostra esmena en la qual hem recuperat tot el règim sancionador de l'antiga llei.
Només hem fet una cosa que ha sigut actualitzar les quantitats de les sancions, òbviament han passat uns quants anys, però, hem mantingut el redactat que tenia per afavorir eixe consens que ens pareix important en este cas.

Així que, els emplacem, si realment estan per millorar de veres esta llei i que servisca d'alguna cosa, almenys no perguen esta oportunitat d'incloure de nou un règim de sancions perquè, si no, diga'm quin sentit té esta llei.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Todo este grupo de enmiendas que, realmente, están agrupadas yo creo que con un concepto un poco heterogéneo y difuso, pero que alguna idea común pueden tener, pues, por ejemplo un grupo de enmiendas en relación con el tema del silencio administrativo, que las vamos a rechazar, las vamos a rechazar porque básicamente usted está manteniendo la postura contraria respecto al silencio administrativo que hace un ratito he tenido que defender con el señor Oltra.

Yo creo que cuando se está hablando de un plan de acción territorial lo importante es el plan de acción territorial.
Es esa visión global, es esa incorporación de todas esas determinaciones de las distintas administraciones sectoriales, es ese proceso participativo y es esa estrategia a largo plazo de actuación sobre un territorio.
Si condicionamos eso a que una de las múltiples administraciones, desde autonómicas, municipales, a nivel del Estado, retrase uno de los informes o se entienda desfavorable porque no se ha admitido, pues, evidentemente, yo le garantizo a usted que no se hace ningún plan de acción territorial, ni en la Comunidad Valenciana, ni en España ni en el mundo, porque faltarán unos cuantos informes, cuando, además, dentro del propio departamento ­y aquí tenemos al conseller de Territorio­, tiene por esa visión global departamentos que pueden, en el caso de que no exista, falte algún informe, tener ese informe sectorial interno y esa visión global de lo que tiene que ser el territorio.

Si planteamos esa condición, ya digo, contraria a la que ustedes planteaban, garantizamos que prácticamente no se podrá hacer ningún plan de acción territorial porque si, por ejemplo, un plan de acción territorial necesita el informe de 20 municipios, de 15 municipios, yo le garantizo que unos cuantos no van a contestar, se lo garantizo por la propia experiencia.
Si hablamos del Patema ­que está su compañero­, de todos los que había, todos los municipios afectados, pues, podrían ser 12, 14 municipios.
Yo le garantizo que algún municipio no contesta.
Si hablamos de distintas administraciones con competencia en agua, carreteras, medio ambiente, patrimonio.
.
.
, seguro que alguna no contesta.
Y eso es inviabilizar.
Yo creo que lo que hay que hacer es tener unos criterios claros, pedir esos informes, apoyarse en la participación y en el conocimiento que se tiene de todos los aspectos y exigir a esas administraciones precisamente que respondan y que sean responsables.
Y si algún plan se hace con una determinación contraria a la competencia de algunas administraciones porque no ha contestado, esa administración será la responsable, pero no el Gobierno Valenciano o la conselleria que está tramitando ese procedimiento.
Eso con respecto al silencio.

Con respecto al régimen sancionador, yo creo que no voy a entrar más en decirle que el régimen sancionador está previsto incluirlo en la modificación de la Ley reguladora, y la Ley reguladora ya tiene un régimen sancionador perfectamente aplicable a todos los supuestos de incumplimiento que marca la Ley de ordenación del territorio.
Por lo tanto, en ningún momento hay ningún vacío legislativo y sancionador, porque eso sí que me parecería ya el colmo del absurdo que usted planteé que traemos una ley aquí para dejar sin régimen sancionador actuaciones contrarias de la ley.
Eso no es así y por más que usted lo plantee, pues, yo creo que se cae por su propio peso.

Si hablamos del tema de la participación, bueno, pues, usted lo que propone es una serie de enmiendas que dicen lo que ya está dicho y lo que se está aplicando y lo que la ley marca claramente.
Pues, si cogemos el artículo 40 dice: "La elaboración de la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana requerirá de la colaboración de las distintas administraciones públicas y de los agentes económicos y sociales más representativos de la Comunidad Valenciana".
Estamos en la elaboración.
Y si coge usted el artículo 41: "Se someterá a información pública por un período mínimo de dos meses, etcétera, etcétera.
.
.
, boletines oficiales, etcétera, etcétera, con todos los requerimientos mayores que cualquier plan de acción territorial o plan urbanístico que haya en esos momentos en tramitación ­ya le digo­ en el conjunto del Estado.

Por tanto, tenemos un nivel de participación antes, durante la elaboración y posterior al máximo nivel.
A lo que usted le interesa es plantear una serie de enmiendas para dar la sensación de que no existe esa participación, cuando sí que existe.
Si quiere, lo volvemos a poner, pero no tiene ningún sentido dentro de la ley cuando ya está este tema puesto en la ley, y, desde luego, es una ley totalmente participativa porque queremos que así sea y porque es la única manera de que los instrumentos de ordenación del territorio, más que por la prescripción y por el orden, muchas veces es precisamente por esa difusión y por esa concertación cuando salen adelante.

Podemos seguir hablando de los distintos grupos de enmiendas.
Y ustedes cuando plantean, aunque usted no haya hecho mucha alusión a ellas, a la 3, 4 y 5, cuando hablan en la ley de que se fomente el empleo estable, se hable de los derechos constitucionales, se hable de las políticas de vivienda, pues, yo entiendo que eso todo es muy positivo, pero que, vamos, no tenemos que hacer de la Ley de ordenación del territorio un compendio de voluntades, de deseos, de referencias institucionales, de referencias ­por decirlo así­ políticas con mayúsculas que no tienen una traducción directa sobre prescripciones sobre el territorio.
Por ejemplo, en empleo estable, ¿qué regulación territorial tenemos que adoptar para contemplar el empleo estable?
Yo creo que eso hay que potenciarlo, desde luego, desde una acción global de gobierno, sí, y desde las políticas sectoriales de empleo pero no introducirlo todo en la Ley de ordenación del territorio.

El conjunto de enmiendas, por lo tanto, yo creo que lo que usted plantea ya está recogido en la ley y, en todo caso, son planteamientos de matices, de matices concretos sobre artículos.
Cuando hablaba, por ejemplo, de los proyectos de sostenibilidad, que los puedan proponer particulares, yo creo que los pueden proponer particulares, lo que pasa es que la ley lo que marca claramente es quiénes tienen la obligación de proponerlos, que son los distintos promotores y administraciones, pero si, evidentemente, cualquier asociación lo promueve y busca el apoyo de administraciones o busca el apoyo de la conselleria lo va a tener en cuanto los proyectos tengan una coherencia con esas políticas de sostenibilidad y, por lo pronto, yo creo que no es un tema excluyente.

La creación del Consejo Valenciano de Ordenación del Territorio, que informe.
Yo creo que ya está creado el Consejo de Urbanismo, se están dando pasos muy importantes en lo que es la participación, y, por lo tanto, yo creo que son aspectos perfectamente cubiertos.

Este grupo de enmiendas, ya le digo, como resumen, en la ley están perfectamente incluidas en los temas de participación y es una interpretación razonable del silencio.
Y en aquellos matices en los distintos artículos que usted propone realmente entendemos que no se aporta nada sustantivo y, es más, lo que hacen es, por decirlo así, desequilibrar la ley, que está perfectamente equilibrada en las distintas disposiciones y hasta dónde llega regulando los distintos aspectos, cuando ustedes proponen en lugar de una regulación excesiva de un aspecto muy puntual y no equilibrar con la regulación de aspectos muy similares que están en consonancia con ellos en la ley.
Y, sin embargo, que quedaría una ley descompensada que yo creo que es importante, también, que una ley como instrumento jurídico tenga un equilibrio que en este caso, ya digo, como no aportan nada estas enmiendas no las vamos a aceptar.

Gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra para el turno de réplica, el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Senyor Modrego, no sé si ha mirat bé les esmenes.
Si les ha mirat bé vorà que en quasi tots els casos el silenci administratiu està referit a entitats que no són ajuntaments sinó conselleries bàsicament i departaments de l'administració autonòmica.
Per tant, no sé perquè exemplifica tant en els ajuntaments.
No té sentit.

Jo continue pensant que els documents requerits han d'arribar i si no arriben han de ser exigits per l'administració i fins i tot que s'establisquen sancions si no passa així.
No ho diga com un *desideràtum,* incloga-ho en la llei.
Els documents han de constar sempre.
Si realment són necessaris i importants, i si no, no sé perquè es plantegen que han de exigir-se, en eixe cas que hagen d'estar sempre, hagen d'estar en termini, siguen positius o negatius.
I més si es tracta d'informes d'institucions públiques, d'administracions que són les primeres obligades a donar exemple i complir respectuosament la llei.
No és el mateix un particular o una associació.
.
.
Estem parlant de la pròpia Administració, de la pròpia administració autonòmica bàsicament.

La presència dels informes afavorix el control i el seguiment de les actuacions per part de la societat, torne a dir-lo, i això és fonamental.
Del contrari, davant l'absència d'un document es fa més difícil seguir què ha passat en eixe projecte i no sé sap si no apareix si és perquè s'ha perdut, perquè no feia falta, perquè era positiu, perquè està retardant-se, perquè encara l'estan esperant.
Això és inacceptable.
Això és un descontrol precisament del rigor que ha de tindre.

I, insistisc, no és tracta d'altra cosa més que de protegir el territori i el medi ambient que es vorien perjudicats si falten cauteles i requisits quan es va a desplegar un pla que pot tindre un gravíssim impacte ambiental, per exemple el Pla de mines.
Comprendrà vosté que eixe tipus de plans que tenen un notabilíssim impacte territorial a qui s'ha de protegir per la llei ha de ser el medi ambient no als promotors de les mines.
Per tant, no és comparable eixa situació amb la que deia vosté abans.

Quant a la participació.
Per a nosaltres, efectivament, és fonamental.
Ja està clar que per a vostés, per al PP, només importa de cara a la galeria, per cobrir les aparences.
Perquè si fóra de veritat ho inclourien amb més rigor en este articulat.
La participació és un requisit, és una exigència democràtica i no es pot considerar com una rèmora, una trava, una molèstia, perquè pareix ser que moltes voltes és una molèstia.
I cal ampliar al màxim totes les vies i fórmules.
Això és el que intentem nosaltres amb estes esmenes.
Però no és el que està passant.
Jo he tingut ocasió de presentar esmenes al Pla general d'ordenació forestal, al Pla eòlic, al Pla de mines i a molts altres plans que es presenten sempre a les entitats socials acabats, no en el procés de participació, o tot el més se li permet que conteste una enquesta limitada i poc participativa.
No és això el que estem demanant.
Demanem una participació més plena, un debat, una autèntica intervenció dels sectors socials.
El que hi ha no és ni ombra, és una caricatura del que vosté m'està dient.
Presentar-se a votar sí o no a un document ja complet i acabat, això és una caricatura de la participació.
Però nosaltres pensem que és una cosa més ric, més important que ha d'ampliar-se al màxim.
I hem donat dies i suggerim fórmules.
Vostés les estan rebutjant quan tenien l'oportunitat d'incloure-les.
Per exemple, que existisca el plantejament d'este consell valencià expressament per a ampliar esta participació.
Si diu que podria ser bona, que és interessant, tenen l'ocasió de fer-lo realitat.

Mire, els ciutadans han de ser tractats com a persones adultes que són capaços, que tenen coneixements, que poden jutjar els documents, que poden entendre el que es diu allí, que poden aportar informació.
I això no ho permet el sistema actual, que ja és al final del procés, quan ja està tot pràcticament tancat.
I la veritat és que s'incorporen ben poquetes modificacions a eixos documents, com vosté sabrà perfectament venint d'on ve.

La democràcia per a nosaltres és dia a dia, es manifesta en tots els passos de la vida política i no únicament en votar cada quatre anys i després callar-se i esperar a vore què passa i deixar fer els negocis que puguen fer-los en els diners de tots.
Pensem que no s'ha de limitar a votar al final sinó que s'ha de participar en el dia a dia.
Això és el que demanem i això és el que reclamem.

No m'ha contestat per què l'Institut d'Estudis Terri-torials ha de ser mercantil.
No m'ho ha contestat, no sé per què, tindrà algun argument però no m'ho ha dit.
També m'ha dit que li pareix que moltes coses que he dit són matisos, que no aporten massa coses, que inclús estarien bé.
Bé, si estan bé vote-les a favor, si creu que aporten coses interessants i no són negatives, voten a favor.
I si creu que ja està recollit, francament està amagat o està molt camuflat, perquè nosaltres no ho hem vist.

I, finalment, respecte al règim disciplinari, insistisc, no hi ha ara ni tampoc hi haurà possibilitat d'incloure'l després.
Com vosté sabrà no és possible legalment incloure'l més tard.
Vosté ha parlat que s'inclourà en la norma reguladora.
M'agradaria saber què està dient vosté per norma reguladora.
M'està parlant del reglament de la llei?
Aleshores, li informe que això és impossible legalment.
Si no ho sabia, després si fa falta li ho aclariré.
No serà possible incloure'l en el reglament, és impossible legalment.
Per tant, m'agradaria que aclarirà què vol dir quan m'ha dit això que posteriorment en la norma reguladora s'inclourà eixe règim de sancions.
Que jo sàpiga, és impossible legalment.

Per tant, insistisc, ens quedarem amb una llei sense règim disciplinari, sense sancions.
Mentre que ja existia en la llei que vostés derogaran.
Per tant, és un pas enrere.
Estem perdent una cosa que ja teníem.
Vosté deia que és molt pobre, que és molt limitat, que és molt antiquat.
.
.
Val, millor és això que no res, o no?
I, aleshores, què és el que passa?
Que al final pareix ser que esta llei es vol convertir només en un muntatge publicitari per a cobrir les aparences mentre estan obrint les portes de bat a bat per al desordre territorial, per a l'ocupació irracional del territori i una carta blanca per als especuladors o els constructors sense escrúpols dels quals l'administració serà còmplice per omissió del deure de protegir el patrimoni de tots els valencians i valencianes.
Una llei com esta sense règim disciplinari, sense sancions, és una invitació al compliment.
I ja em dirà vosté per on intentaran clavar eixa protecció.
Torne a dir-li que, tanmateix, pel reglament és impossible.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Por favor, señor Modrego, tiene el turno.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señor Arnal, bueno al final de su exposición ha planteado, bueno, una serie de ideas que yo creo que subyacen en sus interpretaciones: "esta ley no sirve para nada, realmente, lo que es, es una trampa para quitar las sanciones.
.
.
es un montaje publicitario para quedar bien", pero realmente lo que de verdad queremos es desordenar el territorio, cargarnos el medio ambiente.
Y, como los ciudadanos valencianos no se enteran, pues, nada, aumentar en votos en las próximas elecciones con esos principios.
Dice que es una carta blanca a la especulación.
.
.

Y entonces, claro, uno cuando escucha esas cosas me parece que el debate ralla en algo absurdo, porque eso viene del régimen sancionador, por una parte, cosa que usted plantee o reitere de que no existe régimen sancionador, evidentemente, reglamentariamente no.
El régimen sancionador, como usted sabe también, tiene que estar en las leyes.
Pero las leyes.
.
.
Y va a venir aquí próximamente la ley reguladora que ya introduce apartados que modificaban la Ley de ordenación del territorio y están en vigor, están perfectamente en vigor.
Y además esa ley, como usted sabe, está trabajando sobre una modificación que si hay que hacer algún ajuste lo hará.
Pero que de momento ya hay un régimen sancionador perfectamente en vigor y no hay ninguna desprotección.
Plantear cualquier otra cosa, usted está engañando a los valencianos, montando un debate totalmente artificial y luego volviendo a decir los tópicos, que yo le tengo que decir, que ya se lo dije en comisión y se lo tengo que reiterar, que estoy totalmente de acuerdo, digo, en contra.
¿Por qué en desacuerdo?
Porque si alguien ha protegido el medio ambiente en esta comunidad es el Partido Popular.

Y si quiere hablamos de política forestal, ahora que se ha aprobado recientemente el plan forestal, que en su momento se invitó a los grupos que usted formaba parte y creo que no acudieron, era todavía yo en ese momento conseller, creo que se les invitó y no acudieron.
Por lo tanto, que la participación, cuando se invite a participar en un documento, pues acudan, luego no digan que no se les invitado.
Pero si hablamos de política forestal, yo creo que es un hecho tan meridiano el incremento de protección y mejora del medio natural que ha habido, que es incontestable.

Si hablamos de protección de los ecosistemas naturales, usted lo dice "vamos a proteger ahí unos sistemas que tengan valor, porque los importantes ya los tenemos protegidos", lo dice usted en otras enmiendas.
La arrendatura, el catálogo de zonas húmedas, el incremento de la red de parques, la financiación de microreservas, los parajes naturales, actuaciones sin parangón en protección del territorio.
En políticas de aguas, actuaciones sostenidas de inversiones de miles de millones de pesetas con un incremento en depuradoras fundamental.
De forma que somos la comunidad que trata mejor las aguas de toda España y las reutilizamos de una manera más importante.

Y podemos seguir tocando los distintos aspectos am-bientales para que usted ahora llegue aquí y diga que hacemos una ley para cargarnos el medio ambiente.
Pues no señor.
Vamos a seguir haciendo lo que hemos estado haciendo estos últimos años, lo que se está haciendo este año y lo que se va a hacer durante los próximos años: aumentar las protecciones del medio natural, invertir en la recuperación de nuestros sistemas y establecer una ley que nos dote de mecanismos para seguir potenciando esa protección y trabajando por el medio ambiente en la comunidad, por el medio ambiente y por la ordenación del territorio y el compatibilizar todas esas actividades que se dan en el territorio bajo el prisma del desarrollo sostenible.

Por lo tanto, mostrar mi discrepancia total con esa argumentación, señalar que me parece que no es un debate serio que se plantee por su señoría algo que no se parece en nada a lo que es la realidad, a lo que es la transparencia y a lo que es el mismo texto de la ley, donde claramente fija las distintas condiciones de protección que tiene que haber para todos los espacios naturales.
Porque, claro, ahora vemos una enmienda puntual, donde usted plantea una matización.
.
.
Una matización cuando hay una serie de artículos que regulan hasta el mínimo detalle la protección que tiene que haber para los espacios naturales, para los sistemas de residuos, para la movilidad, para la protección del patrimonio, para las condiciones de cesiones que se incrementan de una forma sustancial para cualquier actuación urbanística.

Entonces, claro, frente a esa visión global del territorio.
.
.
Por ejemplo, la ley introduce una fiscalidad ambiental avanzada con un carácter realmente operativo, no como se han planteado en otras, que era un impuesto sin mucho sentido, sino gravando precisamente de aquellas actuaciones que vayan en contra del medio ambiente o del consumo de recursos y orientándolo a la recuperación.
Sin embargo, ustedes, de todas esas cosas no dicen nada.
Probablemente las han reivindicado durante años y años y cuando llega una ley y las imponen, pues ustedes ni las citan y dicen "no, esto es un montaje publicitario".
Pues, no, es una ley que tiene muchísimas disposiciones con una efectividad muy importante y que realmente yo creo que está en la línea de la legislación avanzada en la ordenación del territorio a nivel europeo y a nivel español, recogiendo, precisamente, aquellos modos de actuar sobre el territorio, como las estrategias, el fondo de equidad, los umbrales, todas las condiciones de criterios territoriales ahora al aprobar los planes, que son, por decirlo así, aquellos elementos fundamentales, además con criterios muy avanzados que ustedes en ningún momento hacen ningún, no aportan nada especial más que alguna aportación puntual al final del artículo, que parece que si no se incluye eso el artículo no tiene valor cuando es al revés.
Lo que ustedes plantean muchas veces lo está haciendo es desvirtuando, matizándolo.
Y yo creo que constituyen un poco el que ustedes tienen que en vez de reconocer que un artículo o una ley es un instrumento efectivo, tiene que decir que no vale para justificar su posición.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.
*(Pausa)*

Vamos a proceder a la votación del primer bloque de enmiendas que se han citado anteriormente.
¿Se pueden votar todas juntas?
¿Tienen alguna proposición que hacer?
Señor Perelló, por favor.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Querríamos votar la 42 por separado, la 198 y la 203 en otro bloque y el resto, juntas.

 

**El senyor president:**

 

Entiendo que son tres votaciones.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Tres bloques.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Bien.
Entonces, si les parece bien, propongo votar, en segundo lugar, la 42; en tercer lugar, la 198 y 203 y, en primer lugar, todas las demás, es decir, la 1, la 3, la 4, la 5, etcétera, etcétera.
¿De acuerdo?

Votamos primero el bloque de todas las enmiendas, menos la 42, la 198 y la 203.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 36 votos a favor, 42 votos en contra.

Ahora vamos a proceder a votar la enmienda número 42.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 42 votos en contra y 30 abstenciones.

Y ahora vamos a proceder a votar las enmiendas números 198 y 203.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor y 71 votos en contra.

Vamos a comenzar el debate del siguiente bloque de enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario Entesa, que corresponden a 33 enmiendas, que son las números 14, 15, 36.
.
.
Perdón.
*(Remors)*

Bien.
Podemos adelantar, como dice don Rafael Maruenda, algún artículo.
*(El senyor Maluenda parla sense micròfon: "Maluenda")* Maluenda.
*(Remors)* Es el subconsciente.

Vamos a votar el artículo número 1.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 votos en contra y 26 abstenciones.

El artículo 2 también lo podemos votar.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 en contra y 26 abstenciones.

El artículo 3.
Comenzamos la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 en contra y 26 abstenciones.

Ahora continuamos con el debate de las enmiendas números 14, 15, 36, 45, 48, 57, 66, 68, 72, 74, 86, 92, 93, 94, 96, 97, 102, 107, 109, 110, 111, 112, 113, 124, 132, 146, 149, 158, 184, 208, 215, 218 y 219.
¿De acuerdo?
¿No hay ninguna rectificación?
*(Pausa)*

Tiene la palabra, para el turno de defensa, el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé.
En este ample bloc d'esmenes, sobretot, s'han agrupat un conjunt que plantegen majors i millors cauteles ambientals.
Així que ara tindrem ocasió de comentar amb concreció alguns dels punts que el senyor Modrego dia que ja estaven inclosos en la llei i vorem que no és cert.

Per exemple, començant en relació als boscos i zones forestals, ací la llei l'únic que diu és que una zona cremada.
.
.
que no es podrà edificar sempre i quan siga no urbanitzable, clar.
Si ja és no urbanitzable, no té massa sentit, ja estava clar.
El que plantegem és que totes les zones forestals cremades, no únicament aquelles classificades com a sòl no urbanitzable, s'han de protegir i s'han establir mesures per a la seua restauració ­torne a dir­, independentment de quina siga la seua qualificació urbanística, independentment que siga urbanitzable o no urbanitzable.

Després també pensem.
.
.
i afegim aixina una esmena perquè es preserve de qualsevol procés urbanitzador aquelles zones forestals cobertes per masses arbòries, arbustives o formacions vegetals d'interés i que s'hauran de classificar sempre com a sòl no urbanitzable protegit, cosa que no diu ni la llei forestal ni tampoc este projecte de llei i que tindrien vostés l'ocasió ara d'incloure-ho i aixina millorar la protecció.
Si realment estan amb eixe esperit, facen-ho.
Els recorde que no totes les zones forestals valuoses estan protegides actualment.
No ho estan.
Aixina que abans sembla que ho ha interpretat al revés.
No ho estan.
Vaig a dir-li diversos exemples.
Per exemple, Penyagolosa encara no està protegit, els ports de Beseit no estan protegits, l'Alt Palància no està protegit, les masses forestals importants del Serrans i del Racó d'Ademús no estan protegides, el bosc del Mollet no està protegit.
A més, està sent destruït per una pedrera que estan actuant allí.
I molts altres més que després li ampliaré, si vol que li faça la llista més llarga.

Després afegim també una altra esmena en relació als aprofitaments minerals i energètics, o siga, mineria.
Plantegem que en estos casos hi haja un especial respecte de les zones forestals, especialment si estan cobertes per masses de bosc, matoll dens o vegetació especialment valuosa, que ahí no s'afecte a esta vegetació.
De moment, sabrà vosté que això no està garantit de cap manera.
Tenien una oportunitat d'incloure-ho, a vore si ho fan.

Després també plantegem que les normes generals d'integració paisatgística.
.
.
que diu el projecte de llei que integrarà la vegetació, ens pareix que això és pobre.
El que s'ha de dir és que no s'admetrà l'eliminació de vegetació forestal valuosa i s'intentarà, en tot cas, l'ocupació alternativa d'indrets que no presenten esta vegetació.
Esta és la manera de protegir la biodiversitat i les valuoses funcions de la coberta vegetal forestal.

Després hem presentat una esmena en relació a la protecció dels recursos hídrics.
El projecte de llei diu: "Identificar i caracteritzar les masses d'aigua superficials".
Mosatros proposem que a més es protegisca.
I a més ­bé, no fa falta justificar-lo­, s'ha de protegir.

Després, pel que fa a l'abastiment d'infrastructures, i es parla de compatibilitzar la planificació d'infrastructures i el medi, nosaltres afegim una esmena on destaquem els valors mediambientals com uns valors a respectar, no únicament els de tipus cultural o altres.
I plantegem també mesures perquè estes infrastructures puguen permetre la permeabilitat de pas per la fauna i la continuïtat d'utilització de les vies pecuàries, que no estava previst en el redactat.
I plantegem també que s'utilitzen sempre preferentment els corredors ja establerts i que no se'n creen de nous per a minimitzar l'impacte ambiental.

I també plantegem que en l'estratègia territorial del País Valencià s'incloguen apartats on es considere especialment la protecció del medi ambient.
Així plantegem que hi haja un nou apartat que diga: "Definició dels criteris territorials bàsics que han de presidir la utilització o explotació racional de l'aigua i la resta dels recursos naturals, la protecció dels valors ecològics, el tractament de les superfícies aptes per a l'explotació agrària, la protecció del patrimoni històric i cultural i la intervenció en àmbits subjectes a riscs catastròfics".

També plantegem cauteles especials per a zones especialment sensibles, com són l'Horta i el litoral i altres.
Ací ens pareix molt important, perquè tots estos ambients especialment sensibles estan actualment amenaçats i molts d'ells destruint-se i degradant-se actualment també, en este moment també.
I si vol noms i llocs, li'ls diré amb molt de gust.

Aleshores, plantegem, per exemple, un punt que prohibisca taxativament tota edificació sobre els marges dels llits de rius i rambles fins 20 metres des de la seua aresta exterior.
Açò ja ho mantenia l'antiga llei d'ordenació del territori i vostés ho han eliminat.
És a dir, rebaixen la protecció, com ja estava dient abans.

També demanem que s'incloga sempre entre les exigències, en els instruments de planificació, l'estudi de risc d'inundabilitat, que vostés volen eximir en diversos casos.

També plantegem que l'ocupació del litoral, l'ocupació urbanística, evite la formació de continus usos urbanístics i que els nous usos industrials i de serveis s'ubiquen els nous usos fora de la franja litoral, almenys del primer quilòmetre.
Curiosament en un apartat es diu que s'evite abocar aigües depuradores al medi, i els llits naturals i la mar, etcètera, o almenys que es faça aigua que tinga per davall uns determinats límits de qualitat.
No, senyors.
A què estem jugant?
L'aigua depurada no s'ha d'abocar.
O és que vostés volen llançar a la mar un recurs tan preciós i tan escàs com l'aigua?
Per favor!
L'aigua depuradora s'ha de reutilitzar sempre, no permetre tirar-la i que damunt contamine en alguns casos.

Quant als valors agraris, pensem que s'han de preservar molt millor del que fa la llei i haurien d'estar classificats sempre com a sòl no urbanitzable protegit, almenys ­torne a dir­, zones agrícoles d'especial valor protegit.
Això no ho diu la llei, el projecte de llei que vostés han presentat.

I també plantegem que no es permetrà mai, en una altra esmena, que no es permetrà cap actuació que altere les característiques particulars de les zones humides.
Açò no està garantit, no està estipulat en el projecte de llei i, per desgràcia, hui en dia estan afectant-se negativament zones humides valuosos.
Perquè, com vosté sabrà, no únicament s'han de protegir les catalogades, sinó totes, com ja han dit diverses sentències judicials.

També mos plantegem diverses esmenes, totes elles destinades que les zones agrícoles d'alta fertilitat i especial valor es protegisquen amb més rotunditat.
Tenim cinc o sis esmenes on plantegem que no se permeten en elles desenvolupaments urbanístics desordenats en les perifèries de les ciutats, que no se donen ajuts per activitats que puguen ser contradictòries amb el valor del terrenys, etcètera.
Hui en dia se donen ajuts moltes voltes per a transformacions de terrenys inadequades.

I, finalment, plantegem en una altra esmena que no se puga sobrepassar els llindars de sostenibilitat establerts.
I que si alguna volta s'ha de sobrepassar, perquè entenem que en algun cas excepcional poguera contemplar-se, en eixe cas ha d'estar documentada, molt documentada, considerar adequadament les diferents alternatives possibles.
Sense eixa cautela ens pareix donar una via massa ampla per a l'afectació per a superar les llindars de sostenibilitat.

I, finalment, plantegem en dos importants esmenes restablir les moratòries de l'ocupació de l'hora i litoral.
Senyors, una contradicció més i ben grossa de l'esperit suposat i fals d'esta llei.
No han considerat les moratòries de l'ocupació de l'hora i litoral.
En el darrer avantprojecte de llei que es va presentar al final de la legislatura anterior figuraven estes moratòries, i en el projecte de llei s'han eliminat.
Hauran d'explicar per què s'han eliminat.
Per descomptat no és perquè la llei protegisca res.
Perquè els plans de l'horta i del litoral seran en el futur i, a més, eixe futur no té ningun termini.
Per tant, no me conten que la llei ja ho diu perquè és fals.
Per què ho han eliminat?
Estava abans en l'esborrany.
Com és que ho han eliminat?
Nosaltres reintroduïm les dos en el mateix text que vostés van elaborar per fomentar el consens, per facilitar la seua votació.
El text és seu.
Senyors, introduïsquen eixes importants moratòries o si no la protecció de l'horta i litoral.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
és falsa.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Vamos a rechazar, hemos rechazado en comisión y vamos a rechazar en el pleno estas enmiendas, y le voy a dar la argumentación de unas cuentas de ellas.
Evidentemente, en prácticamente 30 o 35 enmiendas detalladamente no podremos entrar.
Pero yo creo que los argumentos son perfectamente equiparables.

Está usted planteando, cuando hablaba de las enmiendas que afectaban a los terrenos forestales, planteaba que cuando hay un incendio en un suelo urbanizable o en un suelo urbano que también pase a ser no urbanizable.
.
.
­¿no?
, entendía yo que es la enmienda­ y que se impida cualquier actuación.
Yo creo que aquí ya perdemos un poco el sentido y la motivación de porqué se plantean las cosas.
Cuando la ley, en suelo no urbanizable se plantea que un terreno quemado no se puede urbanizar, lo que se pretende es que no se quemen terrenos.
Lo que se pretende es que un señor no queme un terreno para luego urbanizarlo.
Pero si hay un terreno que porque un plan, con su declaración de impacto, ha aprobado y ha estudiado las alternativas y ha dicho que un terreno que puede tener características forestales, no olvidemos que casi el 60% del suelo de nuestra comunidad tiene características forestales.
.
.
Todo no puede ser de máximo valor, lo hay de muchísimo valor, lo hay de valor medio, lo hay de valor bajo y lo hay prácticamente sin valor.

Bueno, pues si un plan general ha señalado que eso es suelo urbano urbanizable, ahora usted propone, no se sabe para qué, qué bien social está defendiendo, que eso pase a ser no urbanizable, alterando el plan general y creando un conflicto jurídico y una falta de suelo y una complejidad que realmente, pues bueno, no es coherente ni con lo que planteaba la Ley forestal del Partido Socialista ni la Ley del suelo no urbanizable y, en principio, no otorga ningún beneficio social, no lo otorga.

Entonces, bueno, ese es un poco el tenor de sus enmiendas, decir: "Bueno, siempre yo planteo algo más.
Si llegamos hasta aquí, pues yo, algo más".
Y, ¿para qué?
Pues no lo sabemos muy bien, no lo sabemos muy bien.
Cuando habla de que todos.
.
.
Parece usted y me ha parecido entender que a partir de ahora, según usted plantea ahora en su concepto, todos los suelos que tengan alguna característica forestal no permiten ningún tipo de transformación en la historia.
O sea, no puede haber ni una carretera, ni una transformación agrícola, ni ningún tipo de utilización, independientemente de que ese municipio, que los hay, tenga el 80% de suelo forestal, que sea un suelo con un relativo valor o que no tenga prácticamente dentro del conjunto de las especies de valor y de los entornos ya analizados, no sea ni Red Natura, ni microreserva, ni paraje natural.
.
.
, sea un espacio convencional, que tiene una capa vegetal y tiene una vegetación, podemos decir, de pino, muy habitual en nuestra comunidad, eso ya es máximo valor.
Oiga, pues yo no lo entiendo porque eso no tiene el mismo valor que la Albufera, el marjal de Peñíscola o un conjunto de espacios de muchísimo valor donde sí que hay que hacer el hincapié.

Entonces, claro, yo creo que realmente lo que hay que proteger son los espacios de valor y están perfectamente protegidos en las leyes sectoriales y en esta, y luego, la Ley de ordenación del territorio lo que tiene que hacer es con los principios de desarrollo sostenible, orientar las actividades humanas precisamente a esos suelos de mucho menor valor, viendo alternativas, poniendo medidas correctoras y haciendo una política territorial y ambiental moderna, y no como ustedes que a todo dicen que no.
Como cuando habla de los umbrales que dice: "No se podrán superar los umbrales".
Hombre, pues eso es lo que todos quisiésemos, que no se superen los umbrales, que no haya multas de tráfico, ni accidentes, ni haya incendios en el verano.
Pero de lo que se trata es de minimizarlos, controlarlos y que haya la mínima afección.
Y si en un punto concreto, evidentemente con sistemas objetivos se puede actualizar que se superen los umbrales, se van a superar.
Pues, controlémoslo, establezcamos las medidas y las medidas correctoras, y eso será lo positivo y es lo que tiene que hacer una sociedad moderna.

Cuando usted habla de los recursos hídricos.
.
.
­mire, me he dejado la ley, pero quería leerle.
.
.
­, claro, porque usted dice: "Oiga, es que usted dice que se cataloguen los cursos de agua superficiales y las masas de agua".
Dice: "No, no que se protejan.
" Oiga, es que usted está leyendo un apartado de dos artículos que ocupan dos hojas, que están estableciendo medidas de protección de acuíferos, de lindes, de perímetros de protección de 300 metros, referencias a la ley de aguas.
.
.
Entonces, claro, parece que usted.
.
.
, "es que eso no estaba protegido".
Eso está protegido por activa, por pasiva y vamos.
.
.
Y lo que introducen, por ejemplo, en ese artículo, y es lo fundamental.
.
.
, porque además, de todas las protecciones de la Ley de agua, como usted sabrá, es que no se construya a 20 metros de los cauces.
Pero, si eso lo está diciendo la ley.
Estoy diciendo que la Ley de aguas, que dice eso está en vigor en nuestra comunidad.
Para poner lo que ya está en vigor, no lo ponemos.
Lo que ponemos es lo de los 300 metros, que no lo había puesto nadie y que lo pone el Partido Popular, como una medida de protección de los acuíferos.
Y luego establece todos las normativas de la directiva de agua y todas las condiciones de dos artículos, que siento no poder leerlos porque utilizaría un par de minutos en leerlos, que usted parece que no dice nada cuando lo realmente es lo importante de la protección de las masas de agua.

Cuando dice: "Oiga, que no se vierta agua depurada.
" ¡Por supuesto, por supuesto!
Por eso el Partido Popular invierte 10.
000 millones en Pinedo, para no tirar, me parece que eran 80 hectómetros cúbicos al año.
¡Pues claro que no!
Pero si no hay instalaciones alternativas que lo permitan habrá que hacer algo.
O ¿qué hacemos con 80 hectómetros cúbicos?
Lo que nosotros hacemos es invertir y reutilizarlos para riego y para la Albufera, y así en todas las depuradoras, no obstante lo que se dice.
Pero en ningún caso, mientras no estén estas instalaciones lo que no es permisible es que sin unos mínimos de calidad puedan verterse a un cauce o, en su caso, al mar.

Está clarísimo lo que pretende la ley y usted pretende con ese planteamiento absoluto hacer inviables actuaciones en las que estamos trabajando.
Y así podríamos señalar, pues, no sé, cualquiera de los artículos que están planteados.
Cuando dice: "Más protección para las zonas húmedas.
" Pues me parece muy bien, pero ya está la Ley de espacios naturales y aquí las decisiones importantes que ustedes reclamaban y que ahora parece que no tienen ningún valor, ya están tomadas.
Ya está catalogado el catálogo más ambicioso de zonas húmedas, con más de 45.
000 hectáreas, fundamentalmente todas en costa, muchas en suelo urbanizable, ahí donde usted dice que esta ley lo que pretende es ayudar a los especuladores.
Pues no, señor, ahí donde es conflictivo proteger ahí es donde se ha protegido, ahí es donde se ha protegido.
Y están reguladas perfectamente, y están en el artículo ­me parece recordar, el 20 o el 22­ precisamente los regímenes de protección del catálogo de zonas húmedas.
Si usted quiere que además añadamos "y especialmente lo protegeremos más".
Pues lo podemos poner, pero yo creo que no, sustancialmente no añade nada a la protección.
Y así podríamos ir viendo un poco todas las protecciones.

Después dice: "Peñagolosa no está protegido.
" Oiga, Peñagolosa está incluido como zona LIC y es un suelo no urbanizable de especial protección, con lo que realmente tiene una protección importante.
¿Que podemos incrementar esa protección con una figura?
Hay un compromiso del gobierno del presidente Camps y del conseller Blasco, precisamente de protegerlo y de establecer esa figura, pero no digamos que no está protegido.
Está muy protegido y dígame usted si no qué significan esas figuras de protección en las que prácticamente cualquier actuación, incluso las tradicionales están sometidas a un control muy estricto.

Por lo tanto, señoría, entiendo que todas estas enmiendas que usted plantea realmente ya están perfectamente recogidas en los artículos y una lectura tranquila de esos artículos señala todas esas condiciones de protección.
Lo mismo le puedo decir de los suelos agrícolas de especial protección en los que hay unas medidas precisamente de valoración y de orientar los crecimientos en las zonas donde no haya esos especiales valores, siempre con un criterio moderno, de ordenación del territorio, de valoración de alternativas, de fijación de los criterios y de adopción de los criterios en base al interés público, pero sin maximalismo y sin ideas preconcebidas.
.
.
por prohibir todo lo que parece que usted plantea: "No se puede hacer esto, no se puede hacer.
.
.
" Parece que el resultado vaya a ser mejor.
Probablemente sea mucho peor.

Gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra para el turno de réplica, el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Mire, senyor Modrego, m'he llegit amb una tranquil·litat *pasmosa*, amb una enorme tranquil·litat la llei, moltes voltes, amb lupa, i no he pogut trobar eixes meravelloses especificacions.

Eixa protecció de l'horta em sorprén perquè segurament el que deu ser mentira és la desaparició de l'horta que estic veent tots els dies quan passe per les proximitats del port de València i en altres llocs on segurament eixa horta no existix i desapareix per altres vies.
Que rar que és tot açò de la realitat, no?

Parlem amb detall del bosc.
Per què és important per a nosaltres protegir el bosc?
Perquè vosté no entenia per què tant d'interés de protegir.
Que conste que jo li estava parlant de zones forestals ­ja sé que són quasi el 50%, no el 60 però el 50% del territori valencià­, però no estava parlant-li de qualsevol àrea forestal sinó d'aquelles que tinguen una cobertura vegetal valuosa constituïda de masses boscoses o de matollar dens o de vegetació especialment valuosa.
Eixa sí que ha d'estar protegida i no ho està en absolut tota ni una part ni un mínim, per suposat.

Les àrees forestals ocupen això, un 50% del territori valencià.
Tenen un valor excepcional.
Vol que li diga per què?
Perquè sustenten una biodiversitat molt gran, que aparentment estem contents d'ella; són fonts de recursos humans; poden plantejar activitats com el turisme rural, del qual també se pot traure benefici, si se fa bé, i poden mantindre el sòl fèrtil, recarregar els aqüífers, que mos fa falta; evitar les pèrdues d'aigua en les tronades i evitar part dels efectes catastròfics que tenen les crescudes de rius i barrancs; i, en definitiva, també regulen el clima i l'atmosfera.
Són molt importants, mos importen a tots.
No entenia vosté quina funció social té mantindre el bosc, qualsevol cobertura forestal, qualsevol cobertura vegetal?
Doncs té tots eixos papers que li estic dient.
Per això és important.

Però, actualment tenim eixes masses forestals molt degradades i erosionades.
Només ens queda un 2% en el territori valencià ocupat per la vegetació potencial originària valenciana.
Només un 2%.
I gran part del territori patix avançats processos de degradació i perills que esta s'incremente.
I per això és molt important avançar en la prevenció per damunt del que tenim actualment.
I està llei tenia una oportunitat.
No fent coses que són pròpies d'altres lleis sinó fent el que és propi d'esta llei, evitant que al bastir infraestructures i ocupacions humanes industrials, urbanístiques o d'altres tipus s'afecten este tipus de vegetació valuosa.
I això sí que es paper d'esta llei, ho podria fer i no ho fa.
O ho fa d'una manera molt limitada.

I, a més, vostés són especialistes a maquillar les dades forestals des de fa molt de temps.
Per exemple, eixe Pla general d'ordenació forestal que va servir per a quasi res, perquè és un pla que mentix descaradament en les xifres que dóna, com ja vaig dir en esta sala i ho vaig mostrar amb números i amb taules, quan parla de la quantitat que tenim de vegetació arbrada al nostre territori.
O quan parla de la quantitat d'erosió que estem patint.
Han maquillat de manera descarada eixes xifres.
La situació és important, és greu i mereix més decisió en les mesures compensatòries.
Cal millorar la protecció del bosc.
No ens podem quedar en els nivells actuals.

I, torne a dir, tot el bosc, no únicament el que ja està protegit per altres legislacions anteriors, naturalment.
Això seria redundant i inútil.
Protegisquen el que no ho està encara, i els queda molt per fer.

Després, eixa proposta que declaren totes les zones cremades com a sòl no urbanitzable, seria interessant precisament també per a evitar incendis, perquè a voltes hi ha una zona que és urbanitzable, però no s'atrevix ningú a tirar-li el mos perquè encara està coberta vegetació i, si se crema, seria una temptació ja mol bona per a aleshores posar les màquines allí.

I li recorde que, ara per ara, estan desapareixent zones forestals per transformacions agrícoles de dubtosa vocació agrícola per mines a cel obert, per parcs eòlics que ocupen algunes de les zones forestals més valuoses, per infrastructures de tota classe, com pistes, carreteres, línies elèctriques; transvasaments, com per exemple, el que furta l'aigua del Xúquer, que eixe no està derogat i continua endavant i continua fent-se; i intervencions en medi forestals executades o permeses per l'administració, com per exemple, la tala d'Espadà que vaig denunciar en esta sala fa unes setmanes.
I en particular, l'activitat minera és molt important perquè ja està afectant a zones de gran valor i està previst que ho afecte moltíssim més.
per això era molt important ahí matisar que no afecte a ninguna zona de vegetació valuosa, estiga protegida ja o no.

Recordem que ara, en estos moments mateix, hi ha grans pedreres que estan devorant literalment, per exemple, el Tossal del Mollet, que està sense protegir, quan té un valor ambiental destacadíssim.
O les Penyes Aragoneses, que van voler excloure vostés del parc de l'Espadà.
I aleshores, ahí continuen actuant.
.
.
I està previst que s'instal·len pedreres en gran part del territori, com va ser fet públic fa uns mesos.
També els recorde que la Renegà té vegetació forestal i estan permetent que siga destruïda per la urbanització que està en marxa, i no fan res vostés per parar-la, quan podrien fer-lo.
O per no parlar de la Vall de Miravet, al costat del Desert de les Palmes, que està destruint-se ahí una vegetació forestal valuosíssima per una carretera que està fent l'administració valenciana, i davant de la qual l'administració ambiental se calla i no diu res.
O pitjor encara, justifica les actuacions de destrucció del medi ambient de manera totalment vergonyosa.

El repte que tenia esta llei era millorar eixa protecció del territori i no ho estan aprofitant.
Vostés el que estan fent és desbrossar el camí per a urbanitzar millor, com fan en l'aeroport de Castelló, que diuen que no desbrossen, que només netegen, netegen la vegetació.
L'estan netejant molt bé, estan deixant la terra nua, tota neteta.
Clar, això no és desbrossar, això és netejar.
Molt bé eixe acudit.
Bé.
Mentrestant, les autoritats ambientals, la boca callada, no diuen res, deixen fer i que avance.
.
.
Això és racional, l'ocupació ­cometes­ racional del territori?
Bé.
Això és el que estan permetent.

I esta llei, és clar, no va a ajudar a posar racionalitat de cap manera.
Han de ser els ciutadans els qui recórreguen després als tribunals per a aconseguir que se complisca la llei quan es fan danys, per exemple, a les zones humides, com la marjal de Pego o la de Xeresa o ­si me parla d'una altra­ la de Massamagrell, per exemple.
O l'albufera d'Orpesa, que, com vosté sabrà, és una zona humida i estan allí permetent vostés, el PP està permetent l'ocupació per urbanització d'eixe valuós paratge que és zona humida.
I els tribunals de justícia diuen que es deduïx de la llei que qualsevol zona humida que ho siga ­eixa evidentment ho és­ ha d'estar protegida i no únicament les catalogades.
Aixina que o amplien el catàleg, o fan complir la llei o fan el que siga, però de moment estan permetent que s'urbanitze.
Els hauria de donar vergonya.

Insistisc: les masses d'aigua s'han de protegir d'una manera més seriosa que en el perímetre de 300 metres de la zona d'extracció.
Li estic pegant voltes a eixa cosa.
És curiosa.
Què pensen vostés que protegixen en 300 metres de l'àrea de.
.
.
.
?
Alguna cosa és, és clar.
Però l'autèntica protecció és frenar l'extracció exhauridora dels recursos hídrics que està produint-se en l'actualitat i que no està gens controlada.
Això sí que seria un bon objectiu.
Allò altre, allò dels 300 metres de perímetre.
.
.
home!
, d'alguna cosa servirà, però un queda estupefacte.
I per què no se regula l'extracció?
I per què no s'ataca molt més la contaminació d'eixos aqüífers per nitrats d'ús agrícola de provinença agrícola o industrial o per lixiviats que provenen a voltes d'abocaments de residus?

I ­torne a dir­ permetre que s'aboque aigua depurada al medi, a llits naturals o a la mar, és una barbaritat.
Si falten mecanismes per a recuperar eixa aigua, dediquen els diners a això, en compte de fer grans transvasaments de l'Ebre.
Molt més curtet ha de ser, i més barat, fer una canalització que recupere eixes aigües.
Si me diu: "És que falta la canalització", facen-la, per això estan els diners.
Si no, estan tractant el tema de l'aigua d'una manera molt curiosa.

I quant a les moratòries, curiosament no m'ha parlat de les moratòries.
Què passa?
No tenen res a dir?
Se li ha oblidat dir-ho.
A vore si ara m'ho contesta.
Les moratòries les han eliminat, les d'ocupació de l'Horta i del litoral.
Què han de dir?
Per favor, estic esperant una resposta, perquè ja volen eliminar les que vostés mateixos van posar en l'esborrany de projecte de llei.
Per què, per què?
Jo m'ho dirà.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señor Arnal, yo creo que esto es un poco el seguir planteando los mismos conceptos, y realmente sin aportar muchas cosas nuevas.
Está hablado del plan forestal, habla de maquillar, habla de no participación.
.
.
y ha dedicado una parte muy importante, ya digo, al tema forestal.
Y, bueno, no me ha rebatido prácticamente ningún argumento.
Yo no digo que no haya en una comunidad de más de cuatro millones de habitantes, y de dos millones de metros cuadrados.
.
.
o sea, muy grande, 400 kilómetros por ciento y pico hacia el interior, que no pueda haber algún caso concreto de una tala, de una transformación o de una afección a una masa forestal.
Pero, ya le digo, más de la mitad de la Comunidad Valen-ciana es superficie forestal y están perfectamente estudiados en el plan forestal que usted quiere ­no tengo muy claro por qué­ desprestigiar.

Porque, claro, organismos tan importantes.
.
.
los máximos expertos a nivel nacional, el Cide como organismo a nivel de la Comunidad Valenciana, con premio Jaume I, con un abanico de expertos que era envidia a nivel español, que han estado supervisando la metodología, las distintas presentaciones y, ya le digo, con un carácter abierto y abierto a cualquier aportación que se ha producido durante esa tramitación.
.
.
Y entonces, tiene unos estudios muy claros y muy evidentes del incremento que se está produciendo en nuestra comunidad de superficie forestal, por un lado, de superficie forestal, y de superficie arbolada por otro, más de 200.
000 hectáreas.
Aparte, no hace falta ser muy experto para saber que si en diez o doce años no se producen incendios, como se producían anteriormente, la propia capacidad regeneradora de nuestros montes, evaluado por el Ceam precisamente ­recuerdo ahora­ en aproximadamente unas 12.
000 hectáreas/año, tiene que surgir algún efecto, solamente incluso porque no se quemen los montes como se quemaban antes.

Pero eso es una realidad constatada, constatada por todos los expertos, refrendada por ellos e incluido en los planes, que la superficie forestal de nuestra comunidad está mejorando en superficie, en calidad, en variedad de las especies y que es gracias a las políticas del Partido Popular.
Entonces, no plantee usted lo de maquillaje, destrucción y segundas ideas, algo que no tiene ningún sentido y que está perfectamente regulado en la normativa y en las políticas que estamos haciendo.

Luego usted plantea que el Mollet tiene un problema, el otro.
.
.
Evidentemente puede haber algún problema en el sentido de que puede haber espacios que merezcan distintas protecciones, que pueden ser adoptadas a nivel municipal, y yo creo que tienen total colaboración del Gobierno Valenciano.
Pero los espacios de valor importante todos están catalogados, y en ellos actúa el Gobierno Valenciano.

Y luego sigue planteando actuaciones en las zonas húmedas.
Yo no le quiero decir cómo estaba Pego hace unos años y cómo está ahora, gracias, gracias a las actuaciones del Gobierno Valenciano, gracias a las actuaciones del Gobierno Valenciano, consiguiendo un equilibrio muy importante, que ha hecho que los tres últimos años el marjal esté lleno de agua, que las especies animales y vegetales se hayan prácticamente duplicado.
Y un tema que estaba todos los días en las portadas de los periódicos por la actuación, en su momento, del alcalde de Pego y de determinados.
.
.
y un conflicto social abierto muy importante, que eso se haya difuminado hasta el punto de que en este momento, independientemente de las acciones judiciales, también planteadas por la conselleria, por el Gobierno Valenciano en ese momento, que han tenido sus efectos.
.
.
Pero, bueno, que es un marjal perfectamente recuperado y un ejemplo.
.
.
De forma de que se presentaron denuncias en Europa, por miembros de partidos que están sentados en esta cámara, diciendo que "qué mal lo hacía el Gobierno Valenciano", y en Europa dijeron que no, que qué bien lo estábamos haciendo y que habíamos recuperado el marjal de Pego.
Ustedes, sin embargo, ahora, tres años después, vuelven a decir que "qué desastre".
Pues no, no, no.

Y si hablamos del marjal de Massamagrell, lo de Agua Amarga, que usted han planteado siempre su protección, cuando están protegidos.
.
.
Ahora no sé cuál es el problema, porque usted ha dicho que tienen problemas ambientales.
Pues no lo sé cuáles son.
O el de Xeresa, que ustedes estuvieron diciendo.
.
.
se cansaron, se cansaron de decir que es que ahí íbamos a hacer no sé cuántos campos de golf y urbanizaciones.
No se ha hecho ninguno.
Y se han hecho programas de recuperación, de reintroducción de especies naturales, y está perfectamente protegido.
Entonces, bueno, reconózcanlo ustedes y no plantean ahora en la ley lo que ya está hecho y está perfectamente recogido en la ley.

Para terminar.
.
.
Porque, claro, esto parece un cierto diálogo de besugos.
Porque usted dice: "Es que el agua hay que protegerla, además de lo que ustedes dicen, que no dicen nada, así".
Si leemos el artículo 18 y el artículo 19, de protección de la calidad de los recursos hídricos y uso sostenible del agua, se habla clarísimamente.
.
.
dice: "Con el fin de conseguir la conservación de la calidad de los recursos hídricos, el Consell de la Generalitat aprobará planes de acción territorial de carácter sectorial.
Además los planes territoriales y urbanísticos deberán: identificar y garantizar las masas de aguas superficiales; prevenir la contaminación de las masas de agua mediante la limitación de zonas y perímetros de protección y eliminación de vertidos contaminantes; proteger las masas de agua destinadas a consumo humano mediante su incorporación al régimen de protección del suelo no urbanizable de especial protección; establecer los perímetros de protección de las captaciones de agua destinadas a consumo humano con un régimen de protección similar al descrito en un punto anterior o mediante su incorporación a la red primaria de espacios libres, y estableciendo unos perímetros que se establecen con carácter general de 300 metros.
.
.
".
Y seguimos: "Los desarrollos urbanísticos y la implantación de usos sobre el territorio deberán adoptar las medidas para eliminar los vertidos de sustancias contaminantes a los cauces y al medio marino, y garantizar la calidad de las aguas subterráneas evitando su contaminación".
Y así, etcétera, etcétera, en todo el artículo.

Si vamos al uso sostenible del agua, dice: "Asegurar en cantidad y calidad los caudales, procurar un uso racional y eficiente del agua, mejorar la red de distribución, realizar el tratamiento adecuado de las aguas residuales que permitan su reutilización y reciclaje, establecer mecanismos que garanticen una gestión integral del agua.
.
.
".
Y he leído prácticamente el 30% de los artículos, con medidas concretas que hay que justificar en todos los proyectos y en todas las actuaciones.

Por lo tanto, no me diga usted que esta ley no está estableciendo unas limitaciones rigurosísimas en todos los aspectos, en el agua y en el medio natural y en cualquiera de los aspectos que le he señalado.
Y cuando ha hablada por ejemplo de la huerta.
.
.
por leer un trocito del artículo, porque no vamos a leer todas las medidas de protección que establecemos, pero se dice: "La huerta de la Comunidad Valenciana, como espacio de acreditados valores medioambientales, históricos y culturales, debe ser objeto de protección.
Para ello, el Consell de la Generalitat aprobará un plan de acción territorial de protección de la huerta valenciana, en el que se definirán las zonas merecedoras de protección y las medidas urbanísticas correspondientes, así como los programas de actuación públicos necesarios para favorecer el sostenimiento de las actividades propias de la huerta y la permanencia de la población con un nivel de vida adecuado".
Y además, establece que ese plan de acción incluirá un catálogo de bienes y construcciones y cualquier otro elemento de interés cuya alteración deba someterse a condiciones o limitaciones restrictivas, de acuerdo con la especial valoración que merezcan dichos bienes y espacios protegidos, sin perjuicio de lo que hagan los municipios.

Por lo tanto, hay una exigencia de redactar un planeamiento con unos contenidos claramente de identificación y de protección, cuyos planes, los planes de desarrollo no pueden de ninguna manera alterar porque están señalados en esta ley.
Y, por lo tanto, señoría, señalar que esta ley, lo que usted plantea de forma puntual, lo está recogiendo de forma mucho más extensa, más completa y más homogénea.

Y con respecto a las moratorias, le quiero señalar que en comisión se ofreció una transaccional con la posibilidad de concretar las moratorias al Partido Socialista.
No fue aceptado.
Y en ese momento planteamos que si establecemos el consenso, lo queremos establecer con todos, no con distintos grupos, que establecía una moratoria concreta para los planes del litoral y la huerta.
Pero eso no quita que aquí está el compromiso, el compromiso del Gobierno Valenciana al enviar en este proyecto de ley ­ahora ya ley­ a las Cortes para realizar ese plan de acción territorial, y dentro de un año o año y medio hablaremos de cómo están redactados estos planes territoriales, el compromiso del gobierno valenciano con lo que es la huerta y lo que es el litoral, la voluntad política señalada en esta ley y en el desarrollo de todas las actuaciones que, al margen de la ley, se tiene que plantear, sin instrumentos, desde luego, como las moratorias que muchos ayuntamientos, incluso gobernados por partidos que están aquí, y están en contra por precisamente ese criterio de poco análisis o rigidez que plantean, como plantean todas las acciones que plantea su señoría.

Por lo tanto, yo creo que hemos justificado por qué vamos a votar en contra de todas esas enmiendas.

Gracias, presidente.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

¿Se pueden votar todas las enmiendas juntas o quieren ustedes.
.
.
?

Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

Querríamos votar la 66 por separado y luego un bloque con la 112 y la 184.
El resto, juntas.

 

**El senyor president:**

 

Perdón, ¿la 112 y la.
.
.
?

 

**El senyor Perelló Rodriguez:**

 

184.

 

**El senyor president:**

¿Entiendo que entonces hay dos bloques?

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Tres bloques.

**El senyor president:**

Tres, perdón.
La 66 por un lado.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, 66 por un lado, 112 y 184 por otro, y el resto todas las demás.

**El senyor president:**

Muchas gracias.

¿De acuerdo, señor Oltra?
¿O señor Arnal, perdón?
¿De acuerdo?

Pues procedemos primero a la votación del global, menos la 66, la 112 y la 184.
¿De acuerdo?
Comienza la primera votación.
Resultado de la votación: 35 votos a favor, 42 votos en contra.

Ahora procedemos a la votación de la enmienda número 66.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 71 votos en contra.

Y ahora procedemos a la votación de las enmiendas 112 y 184.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 42 votos en contra y 30 abstenciones.

Vamos a proceder ahora a votar el artículo número 4.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 votos en contra y 30 abstenciones.

Se suspende la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 26 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 38 minuts)*

**El senyor president:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
enmiendas presentadas por el Grupo l'Entesa, son 35 enmiendas, números 17, 38, 43, 44, 52, 53, 61, 69, 114, 115, 116, 122, 129, 130, 131, 133, 134, 135, 141, 147, 164, 165, 181, 183, 185, 186, 187, 190, 192, 193, 194, 196, 206, 207, 210 y 214.
Tiene la palabra, para defender las enmiendas, el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bona vesprada.

Anem a seguir amb l'anàlisi de la llei amb una sèrie d'esmenes.
Estes que es presenten en este bloc plantegen, una part d'elles almenys, la supressió d'alguns articles o part d'articles que resulten confusos, innecessaris o contradictoris amb les preteses intencions de la llei, que en compte d'aportar garanties i millores en la protecció i ordenació del territori fan tot el contrari.

Un dels articles més regressius d'este projecte de llei és el número 13, especialment el punt 6, que té una perillosa tendència a reclassificar terrenys no urbanitzables en urbanitzables i a més al marge de la revisió del planejament municipal.
I, per tant, plantegem suprimir, en l'apartat e), del punt 6, de l'article 13, des d'on diu: de la mateixa manera.
.
.
fins el final.
Aquest paràgraf que proposem eliminar eximeix de l'obligació de fer cessions compensatòries a un tipus particular d'usos industrials i residencials quan tinguen una baixa edificabilitat bruta.
No entenem aquesta excepció.
Una edificabilitat baixa no implica necessàriament un baix impacte i no diu res de la demanda de recursos que genera o de l'emissió de residus que provoca.
Per tant, ha de ser aplicable el mateix que els demés casos.
Per exemple, pensem en una edificació d'adossats amb les seues piscines i amb els seus jardins.
Potser que l'edificabilitat bruta siga escassa, però la demanda de recursos i la generació d'impactes és important.

També, en l'article 14.
5, plantegem suprimir una part perquè considerem que hi ha una porta oberta a l'incompliment del principi general establert en eixe mateix article, en l'apartat 4, que fixava l'obligació de mantenir tots els llits expedits.
Ahí es planteja una excepcionalitat que no entenem.
No s'ha de permetre els aterraments o la reducció dels llits de rius i barrancs en cap cas.
També, en el cas de les quotes de sostenibilitat, l'article 87 planteja eximir d'aquestes quotes a un tipus particular d'obres.
Plantegem que no es faça açò i que en tots els casos s'exigisquen estes quotes de sostenibilitat.

Un altre conjunt d'esmenes van referides a l'exigència de més informes per assegurar, per a donar més garanties d'adequació ambiental.
Així demanem en una esmena que en els plans d'acció territorial que regulen les instal·lacions mineres s'exigisca sempre estudis paisatgístics.
Crec que no farà falta justificar per què, donat l'impacte ambiental que tenen les instal·lacions mineres.

També plantegem que sempre hi haja un informe preceptiu de la Conselleria d'Ordenació del Territori que justifique la impossibilitat d'instal·lar infrastructures en ubicacions alternatives quan s'afecten a zones que tinguen un valor natural.
Així que demanem que sempre hi haja una consideració de totes les alternatives possibles i es justifique clarament per la quual s'opta.

També, en relació a l'estratègia territorial del País Valencià, plantegem que es demane per a este document d'una importància enorme en la planificació, si s'arriba a fer algun any, demanem que es plantegen informes de les universitats valencianes i dels centres públics d'investigació que tinguen relació amb les diferents temàtiques abordades.

També en relació a l'estratègia territorial del País Valencià, plantegem que ha d'haver un nou apartat que determine clarament els criteris per a la preservació de la biodiversitat dels espais naturals valuosos, encara que no estiguen formalment protegits, i especialment de les zones cobertes per vegetació valuosa, així com criteris de conservació dels recursos naturals i el manteniment dels cicles atmosfèrics, hidrològics i climàtics.
Sembla una cosa òbvia, però senzillament no està en un document tan important com l'estratègia territorial, hauria d'estar.

I també plantegem que entre les funcions de l'àrea de territori de l'Institut de territori i paisatge es faça sempre una avaluació d'ofici i un seguiment d'ofici del desenvolupament dels plans d'acció territorial.
No es planteja així en el projecte de llei i pensem que hauria de ser sempre, no simplement quan ho sol·licite l'òrgan encarregat sinó sempre.

També, pel que fa a la declaració d'interés general de la Comunitat Valenciana, plantegem que este document siga més estricte i considere sempre vàries alternatives per a la consecució dels objectius.
Si no és així esta declaració d'interés general s'està convertint moltes voltes en un *coladero* que justifica sempre l'opció ja triada.

I, quant a altres aportacions per a millorar la regulació i incrementar les cauteles i rigor en la gestió del territori, plantegem mesures per a incrementar la protecció general del medi ambient.
Així quan l'article 5.
2 parla que cal destinar una part dels ingressos, proposem que es concrete quina part, el 50% del ingressos provinents de la participació en les plusvàlues.

En l'article 15, on es parla que s'han d'harmonitzar els usos del territori amb la conservació del litoral, pensem que l'"harmonitzar" pot quedar poc clar i que s'ha de dir clarament que s'assegure la conservació dels valors ambientals, cosa que limitarà els usos de determinades actuacions humanes, industrials, residencials, turístiques, etcètera.

En l'article 24, quan es parla dels residus sòlids urbans, que han inclòs vostés un article parlant d'este tema, plantegem que s'incloga en ell la recollida selectiva domiciliària generalitzada dels residus sòlids urbans a totes les poblacions valencianes.
És un objectiu essencial que cal incloure ja que parlem d'este tema.

I també, parlant de l'estratègia territorial del País Valencià, a més de plantejar una sèrie d'objectius que no comptaven, que no estaven especificats i que no vaig a llegir per a no fer-lo més llarg, però pensem que sí que s'han d'incloure les prioritats d'inversió pública i d'assignació de recursos, així com la temporalització de les actuacions.
Açò no ho exigeix el projecte de llei.
Ens pareix que un document d'esta importància ha d'incloure este apartat fonamental.
Del contrari es queda perillosament inconcret i ineficaç.

I també plantegem, en l'article 82, afegim un punt nou referit que la conselleria amb competència de territori no aprovarà sota a cap circumstància instruments de planificació que impliquen la superació dels llindars establerts pel decret d'indicadors ambientals.

I en l'article 97, quan es parla de reclassificacions de sòl no urbanitzable en urbanitzable, cosa que pensem que deuria de considerar-se amb gran precaució i sempre de manera molt limitada, plantegem afegir açò.
No s'admetran aquestes reclassificacions més que en el cas de no existir alternatives viables en sòl urbà o urbanitzable i sempre i quan no se superen els llindars establerts per l'inventari d'indicadors a què fa referència l'article 81, ni s'afecte als recursos ecològics valuosos, és a dir, no és que pensem que no es puga fer mai una reclassificació, però que s'emmarquen unes condicions rigoroses per a evitar que açò siga un altre *coladero* de reclassificacions irregulars.

Finalment, també demanem en l'article 98 que s'elimine una part de l'articulat que elimina l'obligació que plantege una excepció a l'hora de demanar a un tipus determinat d'obres que complisquen les exigències que es fan en este article.
Aleshores, s'elimina d'una sèrie d'actuacions, es fa una excepció que considerem que no ha de plantejar-se esta excepció.

I, bé, hi ha una sèrie més d'esmenes fetes, però crec que les essencials i l'esperit fonamental del que volia fer amb este bloc d'esmenes ha quedat especificat ja.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señorías.

Continuando en la línea que llevábamos esta mañana de las distintas agrupaciones, entiendo que las propuestas para este grupo, que las enmiendas para este grupo de artículos realmente siguen en la misma línea, yo creo que no entendiendo muy bien lo que señala el artículo o señalando aportaciones puntuales que realmente no solamente no enriquecen el texto sino que introducen matizaciones muchas veces contradictorias con lo que señala el articulado.

Usted plantea que para mejorar aspectos confusos, contradictorio o contrarios al espíritu de la ley, plantea esas modificaciones.
Pues, muy bien, señoría, yo le digo que es todo lo contrario.
Que de aceptar estas enmiendas, lo que introduciríamos sería una confusión, un desequilibrio, repetiríamos muchos aspectos que ya están incluidos en los artículos de la ley.
Y luego intentaré leerle alguno de los artículos.
Pero señalarle que lo que usted plantea, pues claramente está dicho y mejor dicho en la ley.
Y que, por lo tanto, pues no vamos a empeorar, no vamos a empeorar la ley aceptando las enmiendas que usted plantea.

Claro, usted habla del tema de las reclasificaciones inferiores a 0,35 el metro cuadrado, que no sabe por qué se le exime de determinadas cesiones.
Bueno, yo creo que es evidente y claro, son propuestas de reclasificaciones en suelos de baja densidad en los que precisamente son ricos en espacios libres de forma ya propia a la poca densidad que tiene esa propuesta y que tienen, prácticamente, la tercera parte, la tercera parte de densidad, o sea, la tercera parte más de espacios libres que tienen otras urbanizaciones.
Y, entonces, o incrementamos por un criterio de racionalidad las cesiones y los espacios libres que tiene que tener la edificabilidad sobre el metro cuadrado tope de la ley reguladora, o parece razonable también que, ya que tienen esos espacios libres, no duplicarlos con el difícil mantenimiento que usted.
.
.
no lo sé si lo sabrá, pero aquí los alcaldes que hay y la gente vinculada al mundo municipal sabe lo difícil y lo complicado que es el tema de los espacios libres en las urbanizaciones de baja densidad, que no tiene prácticamente utilidad y que es un problema tanto para los vecinos como para los municipios.

Cuando habla usted de los cauces expeditos, dice que no se pueden tocar los cauces.
Y me parece muy bien.
Usted lo que quiere es no hacer nada.
Ya me contará cómo vamos a hacer el encauzamiento del río Segura, el encauzamiento del barranco del Poyo.
Lo podemos dejar con carácter natural, pero, bueno, ya veremos luego lo que pasa cuando lleguen las inundaciones, le llamaremos a usted y le diremos: vamos a ver, vamos a dejar los cauces expeditos; bueno, pues ya está, sin ninguna obra de fábrica, de mampostería, ni ninguna alteración del medio natural.

Pues dejémoslo y luego tendremos las responsabilidades que tendremos.
No se preocupe que no va a pasar, porque vamos a seguir actuando como hasta ahora haciendo las canalizaciones de obra más dura en los cascos urbanos y donde no haya otra alternativa, y de obra blanda perfectamente integrada en otras zonas, como por ejemplo, y usted lo conoce sin duda, pues la canalización del barranco del Poyo al lado de la Albufera.

Lo de construcción en los cauces.
Si está en la Ley de aguas.
Si quiere se lo volvemos a poner, pero yo creo que no hace falta, está incluido.
Cuando hablamos de los estudios paisajísticos en los planes de acción territorial, yo creo que claramente, yo creo que estamos partiendo de un desconocimiento muy claro.
Un plan de acción territorial es un estudio global a unas escalas que no permiten en ese estudio hacer un estudio paisajístico convencional.
Lo que tiene que decir un plan de acción territorial de la minería o de cualquier otro aspecto es dar los criterios generales que se tienen que desarrollar, se tienen que incluir en el desarrollo de los planes especiales, que sí que tendrán que tener planes de estudios paisajísticos, precisamente, pero a la escala adecuada que se puedan redactar esos planes.
Y eso, sin duda, lo van a decir porque lo exige la ley.

Cuando hablamos de las distintas alternativas que ha de tener cualquier actuación de obra pública o privada.
.
.
, ¡si eso está en las declaraciones de impacto!
, ¡si es lo que llevamos haciendo muchos años!
, ¡si eso usted lo conoce y está reflejado en la ley!
Si quiere lo volvemos a poner en la legislación sectorial y otra vez en la ley.
¿Es que no hay estudio de alternativas en cualquier propuesta?
Pues sí que las hay, y se publican, y se analizan, y usted se leerá el documento completo de declaración de impacto y verá las distintas alternativas, los análisis, las propuestas, la exposición al público y luego la solución definitiva valorando esas alternativas y entendiendo cuál es la solución definitiva.

Cuando hablamos de destinar una parte importante de las plusvalías de los ayuntamientos a actuaciones importantes del medio natural, yo creo que ahí tenemos que ser respetuosos, tenemos que ser respetuosos precisamente con los municipios que valoren sus necesidades ambientales y que cada ayuntamiento ­también ahí se puede dar la sensibilidad ambiental de cada uno­ decida la parte, el porcentaje que va a destinar a estas actuaciones.
Yo creo que lo importante, y es lo que hace la ley, es abrir esa puerta, señalar esa necesidad y fijar precisamente que.
.
.
estos temas son cuestión de todos.
Y que los ayuntamientos también tienen que explicitar sus propuestas.

Cuando hablamos del tema del litoral nosotros proponemos armonizar todos los usos que se tienen que dar.
Hablamos del litoral porque es una parte sensible del territorio pero realmente es generalizable a cualquier parte de la comunidad.
Pero a usted enseguida se le va el discurso a decir: "A prohibir, limitar".
No, hay que armonizar porque tendremos que vivir.
.
.
Usted sabe que prácticamente el 90% de la población de la Comunidad Valenciana y el 90% de la actividad económica está en los 15 kilómetros de la costa.
Y, entonces, o por decreto ­que igual es lo que harían ustedes­ los trasladamos hacia dentro y prohibimos todo o lo intentamos armonizar.
Y la armonización, que es un principio, yo creo que de política, como le he dicho esta mañana, de política moderna, de argumentar, de tener unos criterios claros ambientales, de desarrollo sostenible y de tomar decisiones comprometidas, valientes pero también atendiendo a todos los criterios, yo creo que es más difícil.
¡Claro que es más difícil armonizar!
Pero yo creo que es mucho más efectivo que prohibir, porque las prohibiciones al final tienen un valor relativo porque se cumplen o no se cumplen cuando no se da una alternativa.

Desde luego, nosotros estamos más por armonizar y siempre con unos criterios muy claros que fija esta ley, que no por prohibir de una forma ciega que los resultados hemos visto muchas veces que han consistido simplemente en que no se ha cumplido de una forma razonable.

Usted planteaba también: "Oiga, la ley tiene que priorizar la inversión pública y la temporalización".
Yo le vuelvo a decir que usted tiene el planteamiento de que las leyes son documentos del gobierno.
No, la ley marca los principios, los criterios y el marco legal para todos los agentes, los agentes públicos y los privados.
Y cada año, en sus compromisos políticos el gobierno señalará qué prioridades tiene y qué presupuesto asigna y explicará a los ciudadanos por qué prioriza esto o prioriza lo otro, en base a los principios de la ley.
Si no, pues casi no hace falta el gobierno, aprobamos aquí las prioridades, la inversión pública y la temporalización.
Nos vamos a casa y que los funcionarios cumplan ya, ya no hace falta actuar.
Pues no, hay que priorizar y el gobierno decidirá cada año qué plazos y qué actuaciones tiene que llevar a cabo.

En la misma línea dice: "No, no, no superaremos los umbrales".
Oiga, los umbrales, para ser razonables, casi forzosamente tienen que ser superados porque los umbrales son objetivos.
Hay que mejorar la situación actual.
Por lo tanto, los umbrales que tenemos que poner son más bajos que los que tenemos en la actualidad.
Y eso significa un esfuerzo de mejora continua y de inversión y de esfuerzo por parte de las administraciones.
Entonces, usted lo que plantea es que no se pueden superar.
Bueno, pues no es un planteamiento realista.
Yo le hablaba del tema del agua, los objetivos, los objetivos de mejora de la calidad del agua en lo que la comunidad es pionera.
Bueno, pues en algún sitio no se cumple, pero de forma global estamos muy adelantados.
O si hablamos de Kioto, si hablamos de Kioto no se plantea que no haya emisión de gases de efecto invernadero.
¿Por qué?
Porque eso es inviable i imposible.
Pero ustedes, eso sí, lo que no es generalizable a nivel de todo el mundo y ustedes defienden, a nivel de la Comunidad Valenciana eso no vale.
Aquí tenemos que fijar un umbral y eso es imposible que se supere bajo ningún concepto, ninguna causa ni ninguna justificación.

Pues con esos criterios yo creo que no hacemos una ley ni que sea efectiva ni que sea viable ni que sea real ni que sirva para nada.
Yo creo que hay que fijar unos umbrales que signifiquen una mejora, que signifique un compromiso de toda la sociedad de llegar a esos umbrales, y si en algún momento no se puede cumplir algún umbral habrá que fijar las medidas correctoras, justificarlo o establecer el procedimiento por el que pueda ser razonable el hacerlo, pero no dejar fuera del cumplimiento de la normativa con carácter general a muchos ayuntamientos o a muchos sectores que en este momento podría ser.
.
.
, sectores productivos muy importantes en la Comunidad Valenciana que podemos poner un umbral que no lo cumplan y luego ya veremos qué hacemos con todo este sector.

Y así podríamos seguir con todo el grupo de enmiendas.
Yo creo que los razonamientos son análogos para todas y por lo tanto, con carácter general, señalarle igual que tampoco no vamos a aceptar ninguna de estas enmiendas.

Gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Por favor, tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, senyor Modrego, jo estic atònit perquè ho vosté no m'escolta bé o jo parle espaiet, però crec que parle prou fort.

Anem a vore, la priorització de les inversions i la temporalització ho demanem per a l'estratègia territorial.
D'acord?
Supose que per a l'estratègia territorial sí que li pareixeran bé.
Per a la llei, jo no ho demane.
Vosté tampoc, però per a l'estratègia territorial ho demane.
Això està escrit, llija-ho.

Després em fa molta gràcia que els llindars vostés els posen per a botar-los.
És preciós!
Espere que isca el titular demà en la premsa perquè.
.
.
­vaig a recordar-ho­, o siga, els llindars, els límits es posen perquè se boten.
Està molt bé.
Recordarem tots esta frase perquè és d'estes magnífiques.

I me diu que prohibir no servix per a res.
Clar, si u no té ganes de fer complir la llei i el que demana, clar, no servirà per a res.
També és un bon indicatiu del que pretenen.
Bé, jo crec que vostés se retraten molt bé en el seu discurs.

Després, en els llits de rius i barrancs, quan parlàvem que no s'ocuparen per construccions, per ocupacions de la construcció de la urbanització.
Vosté m'està parlant d'un altre tema, però per construccions, per cases, no.
Estem parlant d'una altra cosa.
I quan me diu dels sòls de baixa densitat diu: "ricos en espacios libres".
Però, bé, d'això no estem parlant; estem parlant de quan eixa baixa intensitat implica que n'hi hagen piscines, que n'hi hagen jardins, que està realment tot ocupat.
Eixe espai lliure té amo i està gastant-se i està requerint unes demandes i està contaminant i està tenint uns impactes ambientals.
Això no se pot tractar tan a la lleugera dient que això és "espacios libres".
"Libres" en amos, en amos concrets que ho gasten i apliquen una sèrie d'impactes.

Però entrant una miqueta més ordenadament: si realment la protecció del medi ambient fóra un objectiu real i creïble per al PP haurien d'estar a favor de les cauteles i d'incrementar-les de la manera que mosatros ho estem presentant en estes esmenes.
Estem incorporant requisits que donen seguretat i base científica que no hi haurà afeccions intolerables per al medi natural.
Per això demanem més participació i estudis de les universitats i institucions científiques públiques, perquè han de tindre un paper important.
I no es poden fer excepcions contínuament per a determinades actuacions perquè per la via d'eixes excepcions en un cas i en un altre, un altre i un altre trobem que l'excepció és la norma i que aixina la norma no servix de res, com vostés pareix que pretenen.
Tants forats té esta llei que al final és un colador.
Això és el que volen, que siga un colador i ho estan aconseguint.

Vosté diu que s'ha de compatibilitzar l'ocupació del territori i la preservació dels valors naturals.
Clar que sí!
Però això és un desideràtum que està molt bé en teoria però en la pràctica s'ha de concretar.
I, aleshores, s'ha de vore clarament quina és la prioritat.
La prioritat és el medi ambient o no, o no?
Està llei és per a ordenar el territori o no?
És per a preservar els valors naturals i després que s'acomoden a ells les actuacions humanes o és al revés?
Per a vosté ja està clar que és al revés, però nosaltres créiem, perquè mos hem llegit la introducció, que era per a una altra cosa, però ja està clar que la introducció és simplement per a fer bonic, literatura, literatura molt ben feta, perquè l'han copiada ­molt ben copiada­ però que després no la transmeten a la resta de l'articulat.
La resta de l'articulat és independent, va per via lliure.

Així que els recomane que si no van a tindre en compte el que han posat en la introducció, en els objectius de la llei, per què no ho retiren?
Aixina serà més clara i no enganyaran a ningú.
Diguem per a què és la llei.
Per descomptat que per a ordenar el territori, per a defensar el medi ambient, no és.

El tema dels residus sòlids urbans, vostés els han inclòs en la llei.
Ja que els han inclòs, incloguen també este objectiu molt concret d'ampliar, generalitzar la recollida selectiva domiciliària a tots els nivells.
Si no ho fan, difícilment compliran després ningun pla de residus perquè naixen ja coixos i amb grans dificultats.
Però si vostés insistixen en la línia que han portat en el Pla de residus de no voler consens, de no voler acord i tirar endavant la seua línia, ja els garantisc una cosa: van a fracassar tots els projectes que tiraran endavant.
Si no n'hi ha consens, no n'hi ha diàleg, fracassaran.
I si no, comencen per la base, i la base està, entre altres coses, a minimitzar i recollida selectiva.
Vostés comencen per una altra línia, els desitge sort però van a pegar-se un bon colp i no portaran endavant eixe projecte.

Quant a les declaracions d'interés general, haurien de ser ­insistisc­ molt més rigoroses del que són ara.
Han de tindre elements per a assegurar la seua objectivitat.
Del contrari, és una via massa ampla perquè qualsevol obra se justifique.
Vosté me diu que s'estan fent estudis d'impacte ambiental molt ben fets.
Això és fals.
La majoria d'estudis d'impacte ambiental es fan de tal manera que les alternatives no es consideren adequadament i moltes voltes ja està la que s'aposta per ella destacada i les altres se les considera de passada.
I moltes voltes ja d'entrada se consideren tres o quatre alternatives que són absolutament inviables i impossibles legalment per a dir: "No, és que no mos queda més remei que agarrar esta".
Eixe truc és molt hàbil però és el que gasten, i això no és seriós.
Aixina és, per exemple, com se va fer l'estudi d'impacte ambiental del transvasament de l'Ebre, que he tingut el plaer de llegir-me'l tot complet, tan llarg com és, i és el típic exemple de com s'agarra una norma per a botar-se-la, a la qual cosa vostés acostumen molt.

En fi, vosté me va dir en el debat en comissió, l'altre dia, que pareixia que jo estiguera obsessionat en la defensa del medi ambient.
Clar que sí!
, clar que estic obsessionat en la defensa del medi ambient!
Entre altres coses estic ací, ací, per a defensar el medi ambient amb totes les meues forces, però me resulta molt sorprenent que ho diga un exconseller de Medi Ambient, que un exconseller de Medi Ambient.
.
.
, és ell el que hauria d'estar obsessionat per defensar el medi ambient.
O, si no, per a què està en la Conselleria de Medi Ambient?
o per a què estava ­perdó­, que ara ja no n'hi ha?
Precisament perquè vostés, perquè l'administració, perquè el seu partit no defensa el medi ambient, mos toca a molta gent defensar-lo amb molta força.
Perquè vostés, per descomptat.
.
.
I ahí, ahí bé la seua sorpresa perquè diu: "És que estan obsessionats en la defensa del medi ambient".
*Toma!* I resulta que els responsables de l'àrea de medi ambient no ho estan.
Clar que no!
No els ha preocupat mai!

Aleshores, per a què està l'administració ambiental del PP?
No està a favor del medi ambient.
Està contra el medi ambient.
És el departament d'expropiació, destrucció i eliminació del medi ambient, cosa que fan molt bé.

Evidentment, per a vostés, per al PP, com ho demostra aquest projecte de llei, el medi ambient, quan no és un recurs per explotar i esgotar fins a l'última gota i vendre-la a bon preu, a més, aleshores és una molèstia, una trava, una cosa que s'ha de sortejar conforme siga, una molèstia, vaja.
Per a nosaltres, tinga-ho ben clar, el medi ambient és un alt valor a defensar, molt alt valor patrimoni de tots els valencians i valencianes.
I anem a defensar-lo ací i en tots els llocs i en totes les parts amb tots els mitjans que puguem.
Per a nosaltres el medi ambient és important.
Ja sé que per a vostés importa poquíssim.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señor Arnal, yo entiendo que usted se preocupe y se exalte un poco y diga cosas que no se ajustan a la realidad porque, claro, usted está aquí como representante de Los Verdes y cada vez tienen menos cosas que decir, menos cosas que aportar y su discurso está más vacío.
Entonces, yo creo que su defensa del medio ambiente es puramente nominal, formal y justificación de que ese sitio que está ahí lo defienden Los Verdes.
Porque los que de verdad defendemos el medio ambiente somos el Partido Popular.
Y ya se lo he dicho esta mañana y se lo voy a volver a repetir.
.
.
*(aplaudiments des d'un sector de la cambra)*, y se lo voy a volver a repetir, porque cuando no estaba el Partido Popular, le tengo que decir que se quemaban los montes a una media de 40.
000 hectáreas al año.
Y ahora resulta que la media, promediando.
.
.
, porque, claro, los primeros años decían: "No, es que es el buen tiempo, es que tienen mucha chamba, no, es que.
.
.
" Bueno, ya han pasado nueve años, sabe usted estadísticas, usted de eso sabrá también, de estadísticas.
Nueve años yo creo que ya es difícil decir que.
.
.
, bueno, es una política comprometida con el medio ambiente, una inversión, un incremento de medios humanos y una orientación adecuada de las actuaciones alejada de la demagogia y alejada de los prejuicios que muchas veces tienen ustedes, que dicen: "No, es que la ZAU es muy perjudicial".
.
.
No, mire, la ZAU nos permite que no se nos quemen los montes y que ahora tengamos en vez de 40.
000 al año 3.
000 año, y que ahora se estén regenerando y hayamos aumentado en 200.
000 hectáreas la superficie arbolada.
Y nosotros protegemos el medio ambiente.

Y podemos estar hablando, pues, bueno, de lo que quieran.
La legislatura pasada se duplicó la superficie de espacios naturales que había en nuestra comunidad.
Y estoy convencido de que en esta legislatura, no sé si se podrá duplicar, porque es prácticamente imposible que lleguemos ya a esos niveles, pero se va a seguir profundizando y van a ser parques, Peñagolosa y otros parques, muy importantes.
Por lo tanto, estamos comprometidos con el medio natural.

Y si hablamos de las zonas húmedas, pues, mire, ya se lo he dicho, un catálogo de zonas húmedas que establece desclasificaciones de suelos urbanizables muy importantes, que establece lo que usted demanda, corredores litorales, que establece todas las medidas de protección, no desde unos principios puramente naturalísticos, sino desde protección de acuíferos, defensa de avenidas.
.
.
Pues, bueno, eso está todo realizado por el Partido Popular.

Se está actuando de una manera fundamental en el tema de los residuos.
Usted habla de la recogida selectiva como si eso fuese.
.
.
Bueno, pues, eso está implantado desde la anterior legislatura en todos los municipios de la Comu-nidad Valenciana, con plantas de tratamiento de residuos en construcción.
.
.
, terminadas y en construcción, que está llevando a cabo la Conselleria de Territorio.
Y algo que no había hecho nunca el Gobierno Valenciano, como es hacer plantas de tratamiento de residuos, le digo, la pasada legislatura y en esta se va a completar el mapa de los residuos.
Doce había en construcción o construidas en la pasada legislatura y las que están llevándose a cabo ahora con los consorcios y con los convenios que está firmando la Conselleria de Territorio, se van a terminar dentro de esta legislatura.
Claro, llevamos un retraso de veinte años.
Ahora nosotros parece que hemos necesitado seis u ocho años en terminarlo, y es un grave problema.

Pues, no, estamos comprometidos y lo vamos a solucionar.
Por lo tanto, yo lo que le tengo que decir, señor Arnal, es que esta ley es para proteger el medio ambiente, pero esta ley es para más cosas.
Es para proteger la calidad de vida de los ciudadanos y para integrar los principios del desarrollo sostenible en todas las actuaciones sobre el territorio dentro de la comunidad.
Y el desarrollo sostenible es proteger el medio ambiente, pero es integrarlo con la calidad de vida de los ciudadanos, y no es una protección ciega, que es lo que usted plantea, limitar, prohibir actuar, y no plantear en ningún momento un estudio de alternativas, un estudio socioeconómico, un estudio estratégico de qué actuaciones producen beneficios al conjunto de la sociedad.
.
.

Claro, estamos siempre partiendo de un concepto yo creo que muy trasnochado ya de la protección del medio ambiente que es prohibirlo todo y fijarnos en el elemento, en el individuo, sea flora o fauna.
No, no, hay que buscar condiciones estratégicas, tenemos que proteger territorio, y eso es lo que hemos hecho, proteger el 28% del territorio; tenemos que garantizar los recursos, el agua, y la traíamos del Ebro, ahora ya me parece que es un poco difícil, pero conseguiremos traerla otra vez; y si tenemos suelo, tenemos agua y protegemos nuestro territorio, tendremos un medio ambiente equilibrado, no como lo que usted plantea, que es decir, no, dejemos el monte como está, si se quema, bueno, pues, es natural, tendrá la culpa el gobierno del PP.
.
.
¡Pues, no!
, es que ahora no se quema.

Y si ahora nuestros humedales, con los planes que hay concertados con el Ministerio, va a hacerse la regeneración de todos los humedales, cosa impensable hasta ahora, y ya se lo dije en comisión al señor Sanmartín que esperemos que el gobierno del Partido Socialista no pare ahora esos compromisos importantes que tiene de inversión en los humedales de la Comunidad Valenciana, que ya estaban firmados y suscritos por el gobierno del Partido Popular, que puede ser que ahora, como el trasvase, como el AVE, como algunas otras actuaciones, *(veus)* pues, bueno, pues se empiecen a retrasar, *(veus i aplaudiments)* se empiecen a retrasar, porque, claro, yo entiendo que el Partido Socialista e Izquierda Unida no pueden aceptar que el Partido Popular les esté dando continuamente lecciones en materia de medio ambiente.

Y sin nada más y esperando el próximo grupo de enmiendas, muchas gracias, señoría.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

¿Se pueden votar todas las enmiendas en bloque o hace falta separarlas?

Por favor, señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Gracias, señor presidente.

Al objeto de votar por separado la 17, y lo mismo con la 183, y las demás todas juntas.

 

**El senyor president:**

Estas dos por separado, entiendo.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, señor.

 

**El senyor president:**

Señor Arnal, ¿hay algún problema con la votación.
.
.
?
*(Remors)*

¿Señor Maluenda?
*(Remors)*

Muy bien, pues, vamos a someter a votación primero la enmienda número 17.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 72 votos en contra.

Ahora vamos a votar todas las enmiendas restantes menos la 183.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 36 votos a favor, 42 votos en contra.

Y ahora queda votar la 183.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 42 votos en contra y 30 abstenciones.

Ahora vamos a pasar a votar el artículo 5.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: *(veus)* 71 votos a favor, 7 votos en contra.
*(Remors)*

Señor Camarasa.
.
.
*(Veus) (Rient-se)* Me ha dolido.

Ahora pasamos a votar el artículo 6.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, ningún voto en contra, 36 abstenciones.

Ahora entramos en el debate del bloque 4 de enmiendas, que presenta también el Grupo Entesa, que son 31 enmiendas, números 20, 21.
.
.
-señor Arnal, por favor, por si hay alguna equivocación- 20, 21, 33, 49, 59, 62, 65, 99, 100, 105, 119, 121, 123, 127, 128, 142, 143, 148, 150, 151, 160, 162, 167, 176, 188, 191, 192, 199, 211, 217 y 221.

Tiene la palabra el señor Arnal, para defensa de las enmiendas.
*(Remors)*

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

En este darrer bloc n'hi han dos punts que centren l'atenció sobretot.
La primera part: totes les esmenes que plantegem són per a dotar el projecte de llei de major concreció, transformant sobretot les fórmules que se plantegen en potestatives plantejar-les en imperatiu.

En aquestes esmenes el que volem és que la llei tinga més concreció.
En el projecte de llei, en molts i molts articles, n'hi han unes formulacions ambigües que convertixen els apartats que les contenen en unes estipulacions que són això, potestatives del tipus "podrà fer-se açò", "podrà fer-se allò".
.
.
Naturalment, quan u se troba una expressió d'eixe tipus, de "podrà fer-se", la lectura també és "podrà fer-se" o "no podrà", perquè, en realitat, no s'obliga a res.
Si no n'hi ha voluntat política, esta llei no obligarà a fer res allà on hi haja eixe tipus de formulacions, que abunden en tot l'articulat.

Per tant, les nostres esmenes van en la línia de transformar allò que es presenta de manera potestativa, opcional, "depenent de", en imperatiu: "s'ha de fer açò o allò o el que siga", però ha de concretar-se.
En cas contrari, la llei és un paper mullat.

Hem presentat, doncs, una gran quantitat d'esmenes.
Per exemple, en l'article 7.
2, a on diu que els poders públics podran implantar mesures que limiten el trànsit de vehicles privats, diem que "implantaran".
En el 15, on diu que la gestió racional dels recursos naturals i el patrimoni cultural, equipaments, etcètera, "podrà limitar el desenvolupament urbanístic del litoral", hem de dir que "limitarà" aquest desenvolupament.
Actualment se pot limitar més o menys, com el senyor Modrego sap, no té per què ser no a tot i ni un pam!
, limitar no vol dir prohibir, que jo sàpiga, sinó "limitar", aixina de clar.
Però, per favor, que limite, més o menys.

Després, l'article 15.
2, a on diu que la conselleria competent "podrà elaborar els plans d'acció territorial de caràcter sectorial que siguen necessaris"*,* dir que els "elaborarà" si són necessaris.
En l'article 45, el Consell "podrà acordar la suspensió" es diu, mosatros pensem que "acordarà la suspensió de llicències", a més, acotada temporalment, com a màxim un any, quan estiga tramitant-se un pla d'acció territorial.

També diu que els plans d'acció territorial integrats "podran preveure accions per a la sostenibilitat i la qualitat ambiental".
Pensem que necessàriament s'ha d'incloure que ho "hauran de", no que "podran", sinó que ho "hauran de".

També es diu que els plans d'acció territorial podran definir programes i projectes.
Pensem que ha de dir clarament que "definiran" eixos programes i projectes per a desenvolupar-los.

També on diu, en l'article 63, que "podran declarar-se", ho substituïm per "se declararà de necessària observació per a la redacció del planejament, els estudis territorials i les cartografies temàtiques que siguen rellevants".
És que, si no, per a què s'han fet eixos estudis, eixes cartografies, que ja se diu en l'articulat que són rellevants.
Si existixen i són rellevants, que s'incloguen necessàriament en la planificació; si no, és un malbaratament que tenim estúpidament ahí.

Després, a on diu en l'article 64 que els plans d'acció territorial "podran contenir programes d'actuació per la sostenibilitat", pensem que necessàriament els han de contindre.
I també diu, en l'article 81, que els plans d'acció territorial integrats "establiran indicadors específics per les seues àrees funcionals": també pensem que ho ha de dir d'una manera imperativa, no que puguen establir-los, sinó que ho establiran necessàriament.

En la disposició addicional segona, a on diu que els òrgans competents "podran formular" una sèrie de documents preliminars, plantegem que diga "elaboraran".
Primer, perquè formular és ambigu i el "podran" encara ho deixa més.
Per tant, "elaboraran" documents preliminars, cosa que facilitarà la participació.

Després, en l'article 21, quan diu que el planejament territorial urbanístic inclourà almenys determinacions necessàries perquè "s'afavorixca", ha de dir que es "garantixca", que és molt més rotund i clar que afavorir; és garantir el que ve a continuació, la conservació i la recuperació del patrimoni cultural.
Estes coses són tan importants, no perquè simplement s'afavorixquen, sinó perquè se garantixca la seua conservació.

En l'article 29, quan se parla d'accions d'ordenació del paisatge i es parla dels objectius, ahí es parla de "crear paisatges".
Això de "crear paisatges" pot ser una miqueta perillós, perquè clar, pots crear un paisatge horrible, un paisatge destrossat, un paisatge buit, un paisatge.
.
.
Què vol dir crear?
Temptegem que es tracta de recuperar paisatges que hagen sigut alterats.
Naturalment, eixa creació de paisatges si no s'especifica més pot ser, crear-los de quina manera?
Si s'han degradat els paisatges el millor és que es recuperen.

En l'article 33 es parla que els instruments d'ordenació territorial procuraran incorporar.
I ha de dir que incorporaran la sèrie de criteris que vénen a continuació.
No han de procurar, han d'incorporar.
També en l'article 33, quan parla d'eixos criteris, es parla d'integrar la vegetació preexistent.
Integrar-la com?
De quina manera?
Seria més clar que diguera conservar la vegetació preexistent.

En l'article 37, quan parla de l'estratègia territorial del País Valencià, parla en present i diu: estableix.
No estableix res, perquè eixa estratègia encara no s'ha formulat, encara no s'ha produït.
Establirà.
I aleshores obliga a que tinga en compte eixa sèrie de coses.
Estem parlant d'un futur, de moment no estableix res una cosa que no existeix.

I l'article 88 utilitza l'expressió "instrumentalitzarà", que és tremendament ambigua i a més caldria vore si és l'adequada.
I proposem que se substituïsca per "crearà i regularà", és molt més clar i si se volia dir això, que es diga.

I un altre gran dèficit que té esta llei és la inconcreció temporal.
Esta llei no concreta res, però res de res, no té terminis per a res.
I açò és una cosa totalment pasmosa.
No hi ha termini per a cap cosa, senyors, açò és una declaració d'intencions sense ninguna especificació.
El Pla d'acció territorial del paisatge no té termini, el del litoral no té termini, el del sistema rural, el de la protecció de l'horta.
.
.
Ningú, ningú.
No hi ha ni un sol pla d'acció territorial d'esta llei que diga quan es farà.
Açò és una barbaritat.
Nosaltres proposem períodes concrets, per exemple tots estos que hem dit de dos anys, o en el cas del risc sísmic de tres anys, perquè entenem que és més complex.
Proposem un altre pla d'acció territorial que és el del foment del transport públic i el plantegem també dos anys.
Però que conste que en el redactat del projecte de llei no hi ha ni un sols termini.
I l'estratègia territorial del País Valencià, peça clau de tota esta llei, no té termini.
O siga, que la podran fer vostés d'ací dos anys, d'ací cinc, d'ací deu, d'ací vint, mai i no hauran incomplit res.
Promeses a l'aire, rimes al sol.

Tampoc l'Institut d'Estudis Territorials i del Paisatge.
Molt bonic l'institut, però tampoc té termini.
El Fons d'Equitat Territorial, molt bona idea.
Te termini?
No té, no té termini.
Podran fer-lo o no fer-lo i no incompliran res.
Açò què és?
És una presa de pèl.
Les juntes de participació de territori i paisatge, no tenen termini.
El règim transitori de procediments que marca perquè els instruments de planejament s'adeqüen, no té termini.
No hi ha terminis per a res.
I el reglament, el reglament de la llei, la peça també fonamental de la qual dependrà.
.
.
Vosté diu: no és que a la llei no ho podem posar tot, ja ho posarem al reglament.
Que hàbils!
Però el reglament tampoc té ningú termini.
Així que no ho faran i arreglats.

Els recorde que vostés fan una llei nova, perquè diuen que l'anterior no es va desenvolupar.
Tretze anys, crec, sense complir.
Ara vostès per a dir, com les especificacions no les anem a complir, ni les mencionem.
Així serà molt més fàcil.
Que conste, en tot el que ha dit, esta llei no posa ni un sols termini.
Això no serveix per a res.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.
Señorías.

En este último bloque en el que ya, por decirlo así, concretamos o entramos sobre aspectos puntuales que ha señalado usted con respecto a lo que señala la ley en cuanto al rango de exigencia, yo creo que más gramaticalmente que real que lo que plantea la ley y los plazos que plantea, yo tengo que decirle que realmente usted lo que está planteando es volver a introducir en la ley, en una de las partes, cuando habla de podrá implantar, implantará, podrá elaborar o elaboraran, pues yo creo que es un poco una retórica, porque viene a significar efectivamente lo mismo.
O sea, aquí la ley lo que plantea es una serie de problemas territoriales, unas acciones en las que hay que actuar.

Y si cogemos el título II, desde el artículo 4 hasta el artículo 23, 24, son criterios territoriales de exigencias muy concretas para cada uno de los aspectos con importancia, con transcendencia territorial.
Y lo que dice la ley es que en función de estos distintos criterios y la problemática específica de cada zona de la comunidad o de cada uno de esos sectores se podrá hacer uno o más planes.
Porque podría decir se harán esos planes y el rigor de la ley sería exactamente lo mismo.
¿Qué es lo importante?
Lo importante son las obligaciones que señala la ley.
Y si cogemos los criterios de ordenación del territorio y hablamos en el capítulo I de la calidad de vida de los ciudadanos, la ley habla clarísimamente de la mejora de los entornos urbanos y propone una serie de criterios que lógicamente todos los planes tienen que cumplir y en una zona concreta podrán hacerse planes específicos.

El artículo 6 habla de la accesibilidad del ciudadano en el entorno.
El artículo 7 de movilidad urbana y transporte público, con unos criterios clarísimos que tendrán que cumplir todos los planes sectoriales que se realicen, pueden ser los de áreas concretas del territorio o pueden ser sectoriales, de carreteras, ferrocarriles o cualquier modo de transporte.

Y, claro, usted parece que es que si no se hace este plan la ley no está diciendo nada.
Pues, mire, he cogido casi el artículo más corto para que sus señoría sepan lo que está realmente diciendo la ley, porque si no han estado en la comisión pues tal vez no lo hayan visto en profundidad.
Pero, claro, se habla del artículo 7 y dice: "La planificación urbanística y territorial establecerá reservas de suelo que permitan la configuración de una red de comunicaciones en las ciudades y entre las diferentes áreas urbanas en las que exista una relación funcional o, de acuerdo con los correspondientes instrumentos de ordenación territorial, etcétera.
a) Los instrumentos de planificación territorial y urbanística propondrán recorridos peatonales o no motorizados, separados del tránsito rodado y seguros, que permitan la conexión interurbana y el acceso a los equipamientos y dotaciones.
.
.
etcétera.
b) Se crearán redes de comunicación urbanas e interurbanas dentro de las áreas funcionales que faciliten la accesibilidad de los ciudadanos, especialmente mediante el transporte público.
c) Se fomentará la implantación de servicios regulares de transporte público y colectivo dentro de las diferentes áreas funcionales.
d) Se generalizará la implantación de instalaciones que faciliten la intermodalidad.
.
.
Se podrán implantar medidas que limiten el tránsito de vehículos privados por razones de mejora de la calidad del medio ambiente.
.
.
".

Yo creo que son unos criterios clarísimos que tienen que cumplir todos los planes.
Y que si en un caso concreto necesitamos, por las características territoriales, temporales o de alguno de los modos de transporte, hacer un plan sectorial, pues se hará.
Pero no diga usted que la ley se queda sin contenido, porque no dice que se elaborarán.
Se elaborarán cuando haga falta, es lo que dice la ley.
Y así podemos ir en cada uno de los aspectos que usted ha señalado, en los de acceso a la vivienda que hay sus planes sectoriales; en los de participación ciudadana; en los de protección de paisaje; el artículo 12, utilización racional de los recursos naturales; el 13, del suelo; el 14 prevención de riesgos, la inundación, los deslizamientos, en los que hay, lo mismo que el artículo que he leído, una batería de criterios que tienen que aplicar todos los planes y que en determinados momentos podrá ser necesario, en el caso de los riesgos, pues hacer un plan sísmico o un plan de deslizamiento, que puede ser que determinadas zonas por las cartografías que existen de información territorial pueda ser necesario el realizarlo.

Por lo tanto, plantear que si seguimos.
.
.
Artículo 16, aprovechamientos minerales, donde da claramente todos los criterios; el 17 y el 18 y el 19, uso eficiente en los recursos hídricos, protección de la calidad de los recursos, uso sostenible del agua; el 20, protección del medio natural; 21 conservación del patrimonio.
Ya le digo que tiene usted una batería de criterios.
Y lo que señala la ley es que, además de todos estos criterios en actuaciones concretas que pueda llevar a cabo el gobierno, tiene usted la batería y la posibilidad de realizar esos planes sectoriales, que sin duda van a contribuir a mejorar las actuaciones públicas.

Pero, además, cuando usted quiere cambiar el tiempo de los verbos, pues yo creo que también introduce un sesgo que ya le he explicado antes que yo creo que entendemos que no tiene ningún sentido.
Cuando habla usted del litoral dice: limitará el desarrollo.
Se lo comentaba en comisión, probablemente en un 90% de los casos habrá que limitar el desarrollo y posiblemente en un 10% de los casos igual hay que concentrar un desarrollo, y yo se lo explicaba, como ha hecho el catálogo sobre las zonas húmedas o hacía el Pru de la Albufera, precisamente concentrar alguna edificabilidad para poder liberar espacios de corredores en el litoral, precisamente suelos que ahora tenían la situación de urbanizables que pasan a ser no urbanizables con un criterio claramente de protección del medio natural.

Por lo tanto, usted como plantea siempre esa reducción, esa simplificación, tal vez porque lo que es el debate, la discusión, la argumentación, no termina de encajarlo o tiene una cierta desconfianza hacia esos puntos, pues yo creo que no procede.
Procede lo que hablábamos de armonizará o podrá limitar.
Claro que podrá limitar cuando los criterios anteriores que le he señalado justifiquen o cuando habla de restaurar o cuando habla de garantizar patrimonio arqueológico, evidentemente eso lo plantea la ley.
Y entonces al no leer usted la vuelta a la ley dice: es que si usted no cambia el tiempo al verbo es que quiere hacer una trampa.
Ya le he dicho antes que trampas no hay y que es una ley que además de proteger el medio natural, yo creo que lo hace compatible con la calidad de vida.

Y lo mismo con todos los plazos que ha señalado su señoría para la realización de los planes.
Yo creo que no es la ley la que tiene que fijar este tema de plazos, ni tiene que fijar los presupuestos, ni tiene que fijar otra serie de condiciones que constituyen la base de la acción política anual de un gobierno.
Yo creo que la ley claramente fija los criterios, plantea los problemas y los criterios con los que hay que resolverlos y ofrece una serie de planes que son los que, en función de la prioridad política, habrá que ir desarrollando.
Pero que yo estoy convencido, como le he señalado esta mañana, que la mayor parte de estos planes, por el propio compromiso del gobierno valenciano, van a estar redactados o a disposición o en debate, porque muchas veces los plazos que ustedes señalaban son totalmente insuficientes para el contenido de debate y participación social que puede necesitar un plan de este tipo.
Pero seguro que hay propuestas del gobierno valenciano en debate, de todos estos planes, mucho antes de los plazos que señala su señoría.

Por lo tanto, entiendo que todo este grupo de enmiendas tampoco creo que son coherentes con el planteamiento que ha hecho su grupo de lo que es la ley, que realmente no reconoce los grandes valores, las grandes aportaciones que tiene y circunscribirse a unas modificaciones puntuales, que, bueno, dice si usted no cambia el tiempo del verbo o no le fija el plazo a por ejemplo el plan de riesgo sísmico, pues yo voy a decir que usted ha incumplido la ley.
Cuando los elementos fundamentales de la ley son mucho más importantes y son los que van a definir una nueva forma de entender la ordenación del territorio en nuestra comunidad, desde luego mucho más positiva para nuestra comunidad.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra, por el turno de réplica, el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Senyor Modrego, vosté diu que este tema que estem parlant de concretar i dels temps verbals i demés és retòric.
El que és retòrica és la llei, perquè retòrica, sense concreció això és el que és.
Si no vol que siga retòrica, done-li concreció, concrete les coses, pose-li terminis, serà menys retòrica, serà més pràctica, servirà d'alguna cosa.

Vosté diu que tot açò que té ahí és una gran declaració d'intencions, es queda una gran declaració d'intencions.
Quan va dient les coses que són exigències concretes, tot es farà, es farà en un futur.
.
.
En un futur què?
Un futur que no sabem quan és.
I els terminis que planteja són realistes.
Vosté em diu que no ho són.
Bo, aleshores, està claríssim ja per a què volem fer ja esta llei.
Si em diu que en dos anys no són capaços de traure el reglament, en què estan pensant?
Si em diu que en dos anys no volen fer l'estratègia territorial, aleshores en què estan pensant?
Si alguns dels plans d'acció territorial que hem mencionat en dos o tres anys no pensen tindre'ls, està claríssim perquè estan fent esta llei: per a retardar molt més la seua eficàcia, està claríssim.
Vostés mateixa ho acaben de dir amb tota nitidesa, ja ho pensàvem, però així de clar està.

Les paraules, com vostés saben bé, no són innocents.
I deixant la redacció de l'articulat plena d'expressions condicionals, potestatives tipus "podrà" deixa la llei sense valor determinatiu, ací i a Roma.
Fer una nova llei per a deixar-la totalment en condicional i numerar tot el que es podria fer, que és podrien de fer milers de coses, clar, podria fer-se, però que no s'obliga a fer, això és gratuït; senzillament és perdre el temps i enganyar els ciutadans.
Més encara quan es fa desaparéixer l'antiga llei, que era prou més útil que esta i que alguna cosa concretava, però vostés la faran desaparéixer per a substituir-la pel no res, pel fum.

Una llei ha de marcar clarament què vol ser, ha d'obligar l'administració a fer coses i no deixar-ho tot a la voluntat capritxosa de qui governe en un futur, això seria una burla i això és el que és esta llei.
I que no es diguen els terminis, senyor Modrego, açò és totalment impresentable.
No posar terminis a res, perquè no en posen a res, és un brindis al sol i avant.
Sense terminis no n'hi ha cap garantia, però és que ­ho torne a dir­ no li la posen a res, ni al reglament, ni a l'estratègia, ni a ningun pla, a res de res, aleshores, què hem de fer?
, fiar-mos que algun dia ho faran?
, quan?

Resulta que la llei anterior que vostés deroguen dien que era ineficaç, i en part era ineficaç perquè no se va voler desenvolupar, i vostés són responsables en gran part, no els únics, a la millor, però vostés han estat governant uns quants anys, i han tingut anys per a desenvolupar el reglament, per a desenvolupar el pla d'ordenació territorial, que si no els agrada el nom, el cànvien, això, no passa res, segur que ningú els ho haguera reprotxat, que li canviaren el nom, perquè canviar el nom no arregla les coses.
El problema és que no l'han fet, i han tingut molts anys per a fer-lo, i no han vullgut fer-lo, i ara diuen que ho faran, però no diuen quan.
Açò què és?

Si precisament diuen que és defectuosa la llei anterior i cal derogar-la, perquè ha segut ineficaç, la substituïxen per una cosa molt més ineficaç, per inconcreta, per intemporal, per no comprometre a res.

Si realment vostés tenien ganes de millorar l'antiga llei, tenien l'opció.
Haguera segut molt més ràpid que inventar-ne una de nova des del principi.
Arreglen-la, facen el que estava pendent de fer, facen el reglament, facen eixe pla d'ordenació, diguen-li ara "estratègia", com vullguen.
.
.
Això seria molt més ràpid que començar la casa, una altra vota, des de zero, que és el que estan pretenent.
Per a què?
Està claríssim per a què, no?

Haguera segut molt més ràpid, partint de l'antiga llei, millorar-la en els aspectes que vostés diuen que són defectuosos.
Eixa era una opció ràpida, barata i faria avançar molt més les coses, però està clar que vostés no han agarrat eixe camí, vostés han preferit eliminar-la i posar-ne una de nova que no té, a hores d'ara, ninguna especificació.

Arribats ja a este punt, l'interrogant és: per a què se presenta esta llei al Parlament?
, per a no complir-la?
, per a no desenvolupar-la?
, per a fer propaganda?
, per a fer promeses gratuïtes que després ningú podrà exigir que se complixquen perquè la llei no diu res?

Açò és com quan algú promet a un xiquet coses que no pensa complir mai, quan te diuen: "­Te portaré de viatge.
­Quan?
­Ai, no sé, un any d'estos, ja vorem quan!
" I passen els anys i no ve mai el viatge, no?
Vostés, en esta llei, mos pretenen tractar als valencians i valencianes com a xiquets, eh?
, prometent-mos coses que no sap mai per a quan seran.
Som persones adultes i, per favor, no ens prenguen el pèl: una promesa sense cap termini no compromet a res, no servix de res, no és res.

Però està ben clar el que vol esta llei.
Esta llei, el que vol és, al no desenvolupar l'anterior acusant-la d'incompleta i deficient, però no fent res per a reformar-la, el que volen és derogar-la, substituir-la per esta llei buida.
Així s'aplana el camí per a l'avanç de l'asfalt, la construcció, el formigó i l'especulació.
Això és exactament el que vol fer el PP, exactament això, aplanar el camí per a estes coses, llevar-li les traves, i aixina fora problemes.

I, mentres, clar, se fa una enorme publicitat de defensa del medi ambient, just quan la llei fa el contrari, perquè no preserva el medi ambient, com vosté deixa ben clar.

Senyor Modrego, les mentires d'esta llei no colen, almenys per a mi no colen, i li assegure que me l'he llegida molt detalladament, esta llei, una llei absolutament buida, innecessària, per a açò no fea falta que estiguérem tantes hores debatent ací.
Però vostés l'aprovaran, s'emportaran eixe guany, havent eliminat una llei que ja teníem que haguera pogut funcionar si vostés hagueren vullgut, però no han vullgut, i ara mos la substituïxen pel no-res.
Per a què?
Sabem qui són els beneficiats.
Per descomptat, no el medi ambient, no el territori.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Por favor, señor Modrego, tiene usted uso de la palabra.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señorías.

Quiero, en esta última intervención, agradecer la paciencia de todas sus señorías en un debate monográfico sobre la acción en el territorio, en el que creo que frecuentemente, por la complejidad de las enmiendas, habré estado reiterativo y un tanto aburrido: pido disculpas y prometo ser breve en esta última intervención.

Señalar al representante de Izquierda Unida que, bueno, yo creo que tenía que acabar usted diciendo, pues.
.
.
*(Pausa.
Veus)*

 

**El senyor president:**

Señores diputados, supongo que hay formas.
.
.
*(Veus)*

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Dice que tratamos a la oposición como a *xiquets*, que es una ley impresentable, que es una burla, que es mentira.
.
.

Yo creo que usted no entiende claramente lo que es una ley, o no lo quiere entender, o, como le he dicho antes, la incongruencia que supone que usted sea representante de Els Verds y que la sociedad valenciana entienda que quien defiende los problemas ambientales, de calidad de vida de los ciudadanos de nuestra comunidad es el Partido Popular, pues creo que eso es duro y usted tiene que acabar, evidentemente, así su intervención.

Porque, claro, si vamos a lo que es la ley.
.
.
Dice "la ley no sirve para nada".
Pues, mire, pues, no sé si usted sabrá para lo que sirve la ley, pero hasta el artículo 25 los criterios de aplicación directa para todo el planeamiento, que usted igual no sabe lo que es un criterio de aplicación directa, o igual tampoco sabe lo que es un planeamiento, ¡yo es que tengo mis dudas!
, porque claro, es que la ley dice que se duplica de 5 a 10 metros cuadrados la superficie de zonas verdes, y aquí nadie ha dicho nada.
¿Es que no es importante?
¿Es que no supone un incremento de cargas para urbanización?
¿Es que no mejora la dotación de todos los municipios valencianos?
¿Es que no es algo avanzado que el Partido Popular sea el que impone esa medida en nuestra comunidad frente al resto de España?

Bueno, pues, yo creo que debería haber merecido una *xicoteta* valoración positiva y un reconocimiento de que la ley sirve para algo.
¿Es que que haya que ceder tanto suelo como el que se pretende reclasificar en cualquier actuación para el patrimonio público de espacios naturales, cosa que no tienen otras comunidades, y no existía en la ley anterior ni en esta comunidad, no es importante?
Para mí es importantísimo, es algo reseñable, es lo que creo que tendría que haber sido el debate y la importancia de este tema.

Que se establezcan claramente las prioridades para el uso del agua, del suelo, estableciendo que aquellos espacios de valor se tienen que alejar de la urbanización, estableciendo medidas correctoras, estableciendo los sistemas de información territorial de obligado cumplimiento, que ya están, pero dándoles rango de ley, estableciendo los planes de acción territorial como elemento fundamental de la acción pública y potenciándolos.
Porque, claro, como aquí no se habían hecho, pues, bueno, cuando se han hecho planes de saneamiento, planes eólicos, planes como el Patema, importantísimos, de concertación y de actuación global en un territorio, pues, yo creo que esa es la línea de actuación y es la que marca la ley.

El que la ley cree lo que es el fondo de equidad territorial, el fondo de equidad ambiental, fundamental, dotándolo claramente de aportaciones por parte de las actuaciones que van a consumir recursos naturales en la línea, yo creo que más moderna de lo que se está haciendo en el mundo, superando esos principios ya yo creo que reiterativos de prohibido hacer esto, prohibido hacer esto.
.
.
¡No, señor!
Lo que yo he planteado, en la línea de lo que son las directivas de agua, en la línea que es la cumbre de Kioto, es precisamente el establecer esas medidas compensatorias, y el conseguir.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, por favor.
.
.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

.
.
.
invertir en medio ambiente.

Por lo tanto, señoría, yo creo que la ley tiene una aplicación inmediata fundamental, unos criterios clarísimos y unas condiciones para lo que son los desarrollos territoriales, que garantizan la integración ambiental, pero también la valoración global orientada a la mejora de la calidad de vida de los ciudadanos y orientada hacia el desarrollo sostenible.

El planteamiento que hace usted, yo creo que no le queda más remedio que hacerlo, no le queda más remedio por lo que han defendido ustedes como bandera, pero esa bandera ya no la llevan ustedes.
Yo creo que hace tiempo, y los ciudadanos lo saben, la lleva el Partido Popular, y a partir de esta ley, de este modelo de ley, yo creo que eso se va a reafirmar y la vamos a seguir llevando durante muchos años.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Y una vez consumidos los turnos, vamos a proceder a la votación del bloque cuarto.
Entiendo que la duplicación que hay en los listados de la enmienda 192, al estar aprobada en el bloque tercero, deja de estar en el bloque cuarto.

Y yo le pregunto al señor Perelló: ¿desglosamos en bloques la votación?
¿Qué propuesta hay?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Yo se lo digo enseguida, señor presidente.
Esta vez solo una, la 217, lo demás todo en bloque.

 

**El senyor president:**

Señor Arnal, ¿hay algún problema?
¿Señor Maluenda?

Pues, muy bien, procedemos a votar todas menos la 217.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 34 votos a favor y 42 votos en contra.

Y ahora procedemos a votar la 217.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor y 70 votos en contra.

Ahora procedemos a votar el artículo número 7.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 6 en contra y 28 abstenciones.

Ahora procedemos a votar el artículo número 8.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, ningún voto en contra y 34 abstenciones.

Ahora procedemos a debatir el bloque quinto de enmiendas, presentado por el Grupo Socialista, que presenta el señor Sanmartín y que corresponde a las enmiendas número 25, 26, 30, 34, 35, 37, 41, 46, 56, 58, 67, 90, 91, 95, 101, 103, 106, 108, 118, 125, 126, 179, 182, 204, 209, 156 y 197.

Tiene la palabra el diputado señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Moltes gràcies, senyor president.

Abans que res, dir que anem a fer una defensa d'aquesta trentena d'esmenes, mitjançant tres grups, més diversos grups temàtics.

La primera qüestió respecte a les esmenes que fan referència a la protecció del paisatge.
Pensem que difícilment es pot elaborar un pla d'acció territorial del paisatge, si no es fixen polítiques de control en la utilització i distribució d'agents contaminants derivats de l'agricultura.
Pensem que és una qüestió que hauria d'emfasitzar moltíssim més aquest projecte.

Com, per exemple, difícilment es pot elaborar també un pla d'acció territorial del paisatge si, per exemple, no s'inclou per a res l'aprofitament sobretot en les comarques d'interior de la Comunitat Valenciana, de tota una sèrie de cultius autòctons com a element bàsic de preservació del patrimoni paisatgístic.

La segona qüestió, la centrem en el tema dels terrenys forestals que hagen patit l'efecte d'un incendi.
El projecte de llei diu perfectament que no podran classificar-se o reclassificar-se com a urbans o urbanitzables.
D'acord.
Ara bé, la pregunta que fem és: per què s'obliden d'afegir que tampoc podran reclassificar-se disposant usos diferents al forestal que pogueren impedir la recuperació o reposició de les espècies vegetals danyades?
L'exemple, per exemple, que va passar amb Terra Mítica és il·lustratiu.

Tercera qüestió: la prevenció de riscos naturals ­no vaig a parlar del Patricova malgrat que estiga relacionat.
Com quedem en este aspecte?
Es pot o no es pot construir en àrees inundables?
El que no val és que se'ns diga que si tot el terme està classificat com a zona inundable es podrà construir en les àrees de menor risc.
El perill igualment existirà.
Podrà ser més greu o menys greu, però el perill està i pense que tenien l'obligació de trobar altres fórmules.

Del patrimoni rural valencià, resumint molt: com ­interrogant­ com és possible que mencionem un pla d'acció territorial del sistema rural valencià si prèviament, prèviament no creem un fons econòmic específic per al desenvolupament rural amb una finalitat molt concreta, consolidar i assegurar la continuïtat d'aquestes inversions?
El que pensem que és paper mullat o no val, és dir que "las administraciones establecerán las ayudas públicas pertinentes.
" Pensem que serà paper mullat.

Quinta qüestió: quotes de sostenibilitat, llindars al respecte.
És a dir, fins a quin punt podem seguir consumint determinats recursos, sobretot sòl o aigua i, en cas de consumir-se, fins a quin màxim es poden admetre les seues conseqüències o, millor dit, les conseqüències negatives derivades d'aquest procés?
Dit d'altra forma, volem o no volem un model sostenible?
Si el volem, per què no s'han inclòs indicadors territorials o ambientals mínims?
Per exemple, no hagués costat res el tema de donar un límit residencial, tantes places d'allotjament per hectàrea com a límit.
El mateix en el tema de l'aigua, un consum x de litres d'aigua per hectàrea.

Sexta qüestió: utilització racional del sòl.
Miren, aquí hi ha un article, el 13, i exposa el projecte de llei que tota classificació de sòl no urbanitzable a urbanitzable implicarà la cessió gratuïta a l'administració de sòl no urbanitzable protegit, no productiu, amb una superfície igual a la requalificada.
En un principi podria paréixer positiu perquè apareix una compensació.
Ara bé, hem esmentat aquest article que els he dit, que ens pareix importantíssim per diverses raons.
La primera, per què tota classificació de sòl no urbanitzable a urbanitzable ha d'implicar la cessió de sòl no urbanitzable no productiu?
Per què no hagués pogut ser sòl per a patrimoni públic amb destinació, per exemple, a vivenda de protecció pública o a equipaments públics?
Pensem que és una estranya forma d'entendre la participació, les plusvàlues generades per les reclassificacions ja que al final de la correguda únicament els ajuntaments obtindran sòls protegits totalment allunyats, la major part de les vegades, de l'actuació, amb un mínim valor econòmic i a bon segur amb escassa preferència d'acceptació per part dels ajuntaments.

A més a més, assenyala el projecte de llei que aquestes cessions tindran el caràcter de dotació de parc públic natural pertanyent a la xarxa primària.
Pense que no queda suficientment clar que es troba al sòl no urbanitzable.
Pensem que s'hagués hagut de concretar que pertany a la xarxa primària en el sòl no urbanitzable del planejament que ens empare.

I, per últim, el tema de les densitats.
Se fa una excepció, se fa una excepció a aquelles actuacions d'ús dominant residencial o industrial ­i aquí ve el problema­ l'índex d'edificabilitat bruta del qual siga inferior a 0,35 metres quadrats.
Pensem que 0,35 metres quadrats encara és elevat.

En definitiva, ens trobem amb un article ­ho dic de veres­ per a mi confús, sense sentit i sobretot generador de pràctiques impròpies quan no il·legals, a la millor, en un futur, i que no són desitjables per a ningú.

I acabe este minut i mig que tinc, amb el tema de les moratòries, litoral i horta.
El Pla d'acció territorial del litoral, que ho preveu l'article 15 del projecte, o el Pla d'acció territorial de protecció de l'horta, previst en un altre article, quan estiguen elaborats seran els que marcaran les directrius d'ocupació d'aquests espais, és a dir, els usos i sobretot el nivell major o menor de protecció.
Fins aquí estem d'acord.
El problema quin és?
Que a finals d'aquesta legislatura encara no estaran confeccionats els esmentats plans, per molt, per molt de pressa que vagen els tècnics.
Per tant, la proposta que fem és que si realment volen evitar que en aquestes àrees, avui per avui, amb una gran demanda de sòl urbanitzable es produïsquen requalificacions al marge de les pautes marcades per aquesta llei, siguem valents i apliquem uns mesures cautelars: 0-500 metres en el cas del litoral o la protecció d'àrees concretes en l'horta tradicional.

Jo pense que si no ho fem, si no ho fan vostés, seran responsables de malbaratar i hipotecar un territori, i és el principal actiu amb què compta la Comunitat Valenciana, un territori que com a recurs natural escàs, com a recurs fràgil demana alguna cosa més que meres declaracions programàtiques.
Per a què val que l'esmentat projecte de llei diga que els seus objectius siga compatibilitzar l'ordenació del territori amb el respecte al medi?
No val per a res si no establim propostes, propostes concretes.
I tots sabem que, mentrestant, ­la pregunta­: no aprovaran PAI, no aprovaran plans especials, no aprovaran modificacions en el planejament general, no aprovaran plans parcials de millora en aquests espais?
Clar que s'aprovaran, i tant que s'aprovaran!
El problema serà en aquells municipis que tinguen els plans generals d'ordenació urbana anteriors al 1994 o posteriors.
Tots sabem que els anteriors a la Lrau, al 1994, no portaven la declaració d'impacte ambiental inclosa.
Els posteriors al 1994 ho portaven ja.
Això comportarà moltes confusions, moltes confusions.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
sobre això.
Simplement seguirem en el tema de la rèplica però pense que el tema de les moratòries no és tampoc un invent nostre.
Recordem que l'anterior projecte de llei d'ordenació del territori i sòl no urbanitzable ho contemplava perfectament.
I pense que s'hauria d'agafar com a mesura cautelar.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent president.

Senyories.

Senyor Sanmartín, el problema que vosté té és que visita despatxos de conselleries i es compromet a qüestions que després no pot mantindre.
Vosté s'atorga una representació del seu grup que, al paréixer, no la té, no la té, i mos trobem que aplega a pactes puntuals que s'han de regular mitjançant la presentació d'unes esmenes transaccionals en què s'arrepleguen moltes de les qüestions que vosté planteja però adaptades al que deu ser el text de la llei, i resulta que després s'excusa dient que això no era aixina.
Però sí que era aixina, sí que era aixina!
El que ocorre és que vosté no estava legitimat o no estava autoritzat pel seu grup per a prendre la decisió que va prendre i adoptar l'acord que va adoptar.
Eixe és el problema!
I ara busca excuses de mal pagador.
Ara tracta de desvirtuar el contingut del projecte de les mateixes esmenes perquè no sap, no sap com recular, com rectificar eixe compromís que va adquirir i que ara s'ha quedat totalment desautoritzat.

Mire, les esmenes que presenta a l'article 9, que és el que es referix a l'accés a la vivenda i que vosté ha defensat, diu, l'esmena 25, què demana l'esmena 25?
Si no demana el que vosté ha dit!
Demana que s'afegisca, després de "nova urbanització", "tant en sòl urbà com urbanitzable".
I és innecessària esta esmena perquè el text del projecte ja deixa ben clar el que el seu grup demana, i que és la inclusió en sòl urbà o urbanitzable, mesures per a atendre les demandes d'habitatge de protecció pública.
El text del projecte de llei especifica que les accions de noves urbanitzacions introduiran mesures per a donar satisfacció a les demandes d'habitatge de protecció pública.
Per què s'ha de tornar a repetir?
Perquè, en principi han dit: "Bé, si vosté se compromet a votar la llei a favor, doncs no tenim inconvenient a matisar-ho.
" Però, clar, és que vosté s'ha desdit d'aquell acord.
Per tant, és innecessari que mantinga eixa pregunta, eixa esmena que no aporta res, sense entrar a altres qüestions d'altres esmenes que vosté continua defensant quan ja no tenen ningun sentit perquè eixos texts estan incorporats.

Mire, l'esmena 26, demana que les accions de noves urbanitzacions incloguen que la reserva del sòl per a vivenda de protecció pública no siga inferior al 33% de l'edificació residencial prevista en el planejament.
Esta esmena tampoc podem acceptar-la perquè la diversitat del mercat de l'habitatge de la Comunitat Valenciana fa inviable definir un mínim igual per a totes les actuacions residencials, amb independència de la seua tipologia, ubicació geogràfica o situació temporal.
No té cap de sentit determinar un mínim rígid com si fóra una xifra màgica que no sabem d'on l'ha tret vosté.
Per què el 33 i no el 31 o el 43 o qualsevol altre tipus?
Explique-m'ho, la seua senyoria, perquè la veritat és que no arribe a comprendre d'on ix eixe percentatge que vosté pareix ser que considera maravellós i que exigix que siga aplicable en tots els municipis, en els més xicotets, de l'interior, de les àrees metropolitanes, de la costa, en entorns urbans i en zones turístiques, per a construcció de vivendes unifamiliars i per a construcció de pisos.
Què és en el seu grup eixa determinació o eixe interés que siga el 33%?
Explique-m'ho.
És el seu grup o és vosté?
Perquè és que no li trobe cap de trellat.
A la millor vosté en la rèplica m'ho explica i podré entendre-ho, no ho sé, però de moment no li veig, no li veig cap de trellat.

Creem que és molt millor, és molt millor el que preveu l'article 9, en el punt 2, que diu: "Els plans d'acció territorial i els plans generals hauran d'incloure en la memòria justificativa l'anàlisi i el diagnòstic sobre l'habitatge i l'anàlisi sobre el que se considera necessari, imprescindible, per a la protecció pública a l'efecte d'establir les reserves de sòl o altres mesures urbanístiques necessàries per a donar resposta a l'esmentat estudi.
Però no podem acceptar tampoc la seua esmena en este cas!
Café per a tots, creem que és un contrasentit, creem que seria perjudicar.
.
.
A més, seria.
.
.
també fer reserves de sòl en poblacions que mai se cobririen, que mai se cobririen.
Creem que això no té gens de sentit.

La protecció del paisatge.
.
.
, mire, la seua esmena 34, que planteja un text alternatiu al punt 2 de l'article 11, protecció del paisatge, però en realitat no és ningun text alternatiu, no aporta res interessant.
El projecte de llei ja regula en este apartat que la Generalitat aprovarà un pla d'acció territorial del paisatge en el qual, a més d'identificar i de protegir els paisatges de rellevància regional en el territori valencià, s'establiran directrius i criteris d'elaboració d'estudis de paisatge, de la seua valoració i de la seua protecció.
Conse-qüentment, la redacció que la seua senyoria ha donat a l'esmena alternativa no fa ninguna aportació que no estiga inclosa en el text del projecte.
La compartim totalment, però és innecessari canviar-la, perquè es diu el mateix que el que ja diu el text del projecte.

L'esmena 35 demana un nou article que parle d'agricultura i medi ambient, que podem estar en major o en menor mesura d'acord amb el que vosté planteja, però que entenem que no és en esta llei on ha d'estar.
Ha de figurar en les lleis específiques que ja estan promulgades en la nostra comunitat.

Protecció del medi rural: mire, la seua esmena pretén substituir "restringiran" per "prohibiran".
Es referix esta esmena a l'article 20, protecció del medi natural.
Concre-tament pretén prohibir la transformació de sòl al seu estat natural en aquells espais que tinguen protecció pels seus valors naturals i d'interés ambiental.

No podem acceptar tampoc esta esmena de prohibició perquè mos pareix massa dràstica.
Prohibir?
Vostés que tenen eixe talant de diàleg i de consens?
Ara, de sobte, descobrixen eixa paraula prohibir?
No és millor restringir atenent a la realitat de cada un d'eixos projectes i atenent a les característiques de cada un d'eixos territoris?
Però prohibir?
Jo crec que l'època de prohibir ja ha passat, jo crec que l'època de prohibir ja ha passat.

Utilització racional del sòl, que és l'article 13, plantegen una esmena, la 37, que diu: "Afegir un nou paràgraf al text del projecte, que és impropi d'un text de llei".
Mire, el text de la llei ja regula que es procurarà un model de ciutat compacta, evitant una implantació urbanística dispersa i respectant la morfologia del teixit urbà originari.
Considerem que és més adequat el text aixina com està que el que vosté planteja en la seua esmena.

Quant a l'esmena 41, que es referix a la reserva dotacional extraordinària en reclassificacions del sòl, mos pareix improcedent pel tractament que fa d'esta mesura.
El Grup Socialista interpreta que el contingut del punt 6, de l'article 13, és un mecanisme de gestió urbanística vinculat a l'aprofitament urbanístic dels terrenys.
I no és aixina, s'equivoca.
És més, ni acceptarem la seua esmena.
Si li l'acceptarem, generaríem un greu risc que propicia mecanismes especulatius que no volem.
Són portes obertes.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Maluenda, vaja finalitzant, per favor.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
a la corruptela.

Acaba, senyora presidenta.

I mire, en la rèplica li contestaré a altres qüestions que no m'ha donat temps.
Però sí que li pregue que m'aclarisca eixes esmenes que vosté manté i que ja estan incorporades al text per què ho fa, si és que vosté té una idea que es repetisquen o és que encara no s'ha donat compte de la realitat.
Perquè vosté m'ha comentat d'unes, m'ha comentat d'unes, però se n'ha oblidat d'altres, se n'ha oblidat d'altres.
Hi ha algunes que no entra a elles, però altres sí que m'agradaria que s'aclariren i en la rèplica li les conteste.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor Maluenda, a vore.
L'esmena 27 se li havia comunitat al president que es retirava perquè havia quedat incorporada.
I de fet, el president l'havia donat ja per retirada i eliminada.
I aixina se li ha dit al nostre portaveu.
I punt.
No he d'insistir jo ara en si he de retirar-la deu o trenta vegades.
Pense.
.
.

Anem al gra.
A vore.
Vosté me parla respecte a la protecció del paisatge que estava inclòs el que jo he dit.
No està inclòs, senyor Maluenda.
Jo li parlo que aprofiten els cultius autòctons com a element de preservació del paisatge rural d'interior, i perquè sóc d'una zona rural d'interior.
Fins fa poc, l'anterior legislatura li vam presentar una proposició de llei de defensa d'arbres ­me pareix que eren monumentals­, pel tema de les oliveres i tal, i aquí no ho van aprovar.
El que jo li estic dient és que utilitzen la vegetació autòctona com a element de preservació d'aquest paisatge.
No demano la lluna.
L'únic que li dic.
.
.
I això no està inclòs en el projecte de llei.
Vosté, de forma picaresca, evidentment, no em parla sobre això quan jo li dic els terrenys forestals que hagen patit l'efecte d'un incendi.
Mirem el cas de Terra Mítica.
Vostés l'únic que diuen és que no podran classificar-se o reclassificar-se com a sòl no urbanitzable.
Però jo li afegisc aquí.
.
.
Què li afegisc?
Que no podran reclassificar-se disposant usos diferents al forestal que pogueren impedir la recuperació de les espècies danyades.
I no és el mateix del que diu allí, perquè això és d'addició i jo li ho afegisc al final.

Respecte a la qüestió de les moratòries.
Bé, jo què li he de dir sobre això?
Hauria de dir vosté molt més que jo, perquè fa moltes més legislatures que està aquí.
I li recordaré ràpidament algunes coses.
L'anterior legislatura compartia, igual que compartisc jo ara, el projecte de llei del senyor Antón, en el qual, en el qual ­recorde-se'n­ en la disposició transitòria quarta, projecte de llei d'ordenació del territori, sòl no urbanitzable, establia la moratòria, i li pareixia aleshores molt bé.
El que me va estranyar és que en la comissió ­i ho dic perquè jo hui ho he vist a la premsa­, és que ens tractaren, no a nosaltres, a l'instrument de la moratòria com un fet *timorato*, *timorato* dia.

Bé, el primer que li he de dir, senyor Maluenda, és que ha de corregir, ha de corregir perquè gramaticalment l'adjectiu *timorat* únicament pot aplicar-se a persones, però no a instruments.
Primera.
Segona qüestió.
Dir-li, dir-li que timorat, timorat és aquella persona que s'escandalitza, s'escandalitza ­com diria jo?
­ de coses que no li pareixen conformes a la lògica o a la moral convencional.

Per tant, senyor Maluenda, el senyor Antón fa un any i jo som timorats, evidentment, perquè mos escandalitzem de certes actuacions.
Com també timorats eren els diputats del Partit Popular, que la passada legislatura presentàrem una iniciativa legislativa per a protegir l'horta i ens van posar com a excusa que elaborarien la Llei d'ordenació del territori.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

I, senyor Maluenda, senyor Maluenda.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
i timorats, i timorats també degueren ser les 118.
000 persones que signaren la iniciativa popular en defensa de l'horta tradicional.

Per tant, si alguna cosa tinc clara, senyor Maluenda, és que vosté de timorat no té ni un pèl, perquè després de tantes legislatures en aquesta trona, ja no s'escandalitza de res.
I, en conseqüència, seguir hipotecant litoral o l'horta és per a vosté una cosa normal, una cosa consubstancial en l'ordenació del territori.
I aquesta és la diferència.

Per tant, per tant, li dic jo que amb molt d'orgull sóc timorat, perquè m'escandalitzo de certes coses que ahí no s'haurien de produir.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cabra)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor Sanmartín.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Maluenda.
*(Remors i rialles)*

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Mire, senyor Sanmartín, *(rient-se)* quina patinada que s'ha pegat la seua senyoria.
La iniciativa popular no era una iniciativa del Partit Popular, era una iniciativa legislativa popular presentada per un Salvem, presentada per un Salvem, *(remors)* i que en la presa en consideració, i que en la presa en consideració *(El senyor president colpeja amb la maceta)* el Grup Parlamentari Popular va votar en contra.
Però no era una iniciativa del Partit Popular.
Vosté és que ho confon tot.

Mire, quan jo li he dit abans.
.
.
*(Protestes)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

¡Por favor, por favor!

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
quan jo li he dit abans també allò de les esmenes eixes que vosté manté, m'ha eixit per la 27.
La 27 ja ho sabia, la 27 ja ho sabia.
Jo estic referint-me a la 90 i a la 91, que vosté continua demanant que s'incloga en la llei una cosa que ja està, que és l'esmena 88 i 89, que es va votar a favor en comissió i que està incorporat al text.
I eixes, ni li ho ha dit vosté al president ni m'ho ha dit la senyora secretària.
*(Remors)* Ni vosté al president ni m'ho ha dit la senyora secretària.
Per tant, no me diga que no ha sigut fidel a eixa comunicació anterior, que sí que ho he sigut.

Mire, la moratòria, la moratòria.
Dic que el tema de la moratòria és una acció timorata, però no de l'instrument sinó de la persona que l'adopta.
*(Protestes)* Per què?
Perquè mire, el millor que s'ha inventat, el millor que s'ha inventat ja des dels anys huitanta.
.
.

 

**El senyor president:**

 

¡Por favor, por favor!

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
per a preservar els paisatges és precisament la declaració d'impacte ambiental.
I això és el que fa este govern, això és el que fa este govern.
Però si vol vosté que parlem de la moratòria, jo hauré de dir-li altra volta el que li he dit a vosté anteriorment, que vosté "donde dije digo, dice Diego".
Vosté es va comprometre amb la conselleria a una esmena.
.
.
.
Sí, sí.
No faça *aspavientos*, no faça *aspavientos*.
*(Rialles)* Es va comprometre, i el seu partit o el seu grup l'ha desautoritzat.
I vam aplegar a un acord per a una esmena transaccional que parlava de la moratòria.
Sí, sí, sí.
I resulta que vosté al final se'n torna cap arrere o el fan que se'n torne cap arrere.

I eixa moratòria era aplicable al litoral i era també a l'agricultura.
I dia: "Afegir una nova disposició transitòria amb el següent text: Sexta.
Pla d'acció territorial del litoral.
Mentre no estiga aprovat el Pla d'acció territorial del litoral de la Comunitat Valenciana, previst en l'article 15.
1 d'esta llei, i en els terrenys compresos en les zones d'influència definides en la legislació de costes, i mentre que no s'aprove el Pla d'acció territorial de l'Horta de València ­que ha de tindre declaració d'impacte ambiental­, previst en l'article 22.
6 d'esta llei, i en els terrenys que reunisquen valors mediambientals.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
històrics o culturals propis de l'horta valenciana, regiran les següents mesures: 

1.
No podran programar-se sòl classificats com a urbanitzables o aptes per a urbanitzar per instruments de planejament general que no hagueren sigut objecte de declaració d'impacte ambiental favorable, *(so d'un mòbil)* excepte que es tramite i emeta esta o l'avaluació estratègica ambiental prèviament a l'aprovació del corresponent programa pel desenrotllament d'una actuació integrada de les previstes per la legislació urbanística.

2.
L'àmbit dels estudis d'impacte ambiental necessaris, tant per a la declaració a què es fa referència en el punt anterior com per a la corresponent a instruments que comporten noves classificacions de sòl urbanitzable, es referirà al total de la unitat paisatgística o territorial en què s'enclave el sector, definides per les seues homogènies característiques respecte del medi natural biòtic i abiòtic, usos característics, interdependència funcional dels seus elements, articulació en la infraestructura i àmbit de la fauna visual".

 

**El senyor president:**

 

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabe, senyor president.

Vosté no ha acceptat eixa esmena?
Què parla vosté de la moratòria?
Vosté es va comprometre amb la conselleria, i ara resulta que s'oblida per complet.
Ara no complix la seua promesa.
Ja sabem que vosté no té credibilitat.
Quan vosté vaja a negociar alguna cosa, per a què perdre el temps amb vosté.
Acabe, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, muchas gracias.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Per a què perdre el temps amb vosté?
Però eixe és el comportament que té vosté i el seu grup, el Grup Parlamen-tari Socialista.
Ja li donarà les explicacions a l'alcalde de.
.
.
*(Inoïble.
Pausa)*

 

**El senyor president:**

 

Recuperemos la calma.

Vamos a ver.
Señor Perelló, ¿todas de golpe o.
.
.
?
¿Señor Maluenda?
*(Remors) (Pausa)* Muchas gracias, señores.

Va a comenzar la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 35 votos a favor, 44 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas.

Y ahora vamos a proceder a la votación del artículo número 9.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 73 votos a favor, 6 votos en contra.

Señor Maluenda.
.
.
*(Remors)*

Votamos el artículo número 10.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 35 votos en contra.

Votamos el artículo número 11.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 35 votos en contra.

Votamos ahora el artículo.
.
.
.
*(Pausa.
Remors)* Ahora vamos a votar el artículo 12.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 35 abstenciones.

Votamos ahora el artículo número 13.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 34 en contra.

Vamos a votar ahora el artículo número 14.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 35 en contra.

El artículo número 15 lo sometemos a votación.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 35 en contra.

Y ahora votamos el artículo 16.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 6 en contra i 28 abstenciones.

Vamos a entrar en el debate del último bloque de enmiendas, presentadas por el Grupo Socialista, que corresponden a las enmiendas 70, 71, 73, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81 y 85, presentadas por el señor Godoy.
Por favor, tiene la palabra el señor Godoy.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Las enmiendas que vamos a defender tienen como finalidad reforzar en esta ley el conjunto de medidas y el conjunto de garantías para que realmente sean efectivos los objetivos que proclama: por una parte, el uso eficiente de los recursos hídricos; en segundo lugar, la protección de la calidad del agua, y en tercer lugar, el uso sostenible del agua.

Antes de iniciar la defensa de estas enmiendas, les anunciamos que hemos retirado la enmienda número 84.

Señorías, la eficiencia, la calidad y la sostenibilidad creo que coincidiremos en que deben ser objetivos de las políticas del agua, y por ello el Grupo Socialista se propone ampliar su despliegue y su concreción a esta ley mediante las enmiendas que ha presentado, enmiendas por una parte al artículo 17, al que presentamos la enmienda número 70, y que tiene como objeto regular este artículo, pretende regular el uso eficiente de los recursos hídricos.
Pues bien, señorías, la eficiencia en el uso de un recurso cualquiera como es el agua en este caso requiere la obtención del mayor y mejor aprovechamiento posible por cada unidad de cada producto usada en cualquier proceso y uso.
Y nosotros entendemos, señorías, que la eficiencia en cuanto principio rector en materia de agua tiene un presupuesto propio, que es aquello que nosotros presentamos en la enmienda, y es una adecuada gestión, que es lo que pedimos, de este recurso, con el fin de evitar la sobreexplotación y garantizar el ahorro y suministro suficiente y de calidad.
Presupuesto que, por otra parte, está incluso consagrado en la propia ley de aguas actualmente vigente y que, por tanto, nosotros estamos proponiendo esta adecuada gestión ocupe un lugar central en esta disposición.

Señorías, si aceptan nuestra enmienda incorporarán simultánea e implícitamente los principios rectores de la gestión adecuada contenidos igualmente en la Ley de aguas, es decir, unidad de gestión, tratamiento integral, economía del agua, desconcentración, descentralización, coordinación, eficacia y participación de los usuarios, respeto a la unidad de la cuenca hidrográfica, de los sistemas hidráulicos y del ciclo hidrológico, compatibilidad de la gestión pública del agua con el ordenamiento del territorio, conservación del medio ambiente y restauración de la naturaleza.

Señorías, las enmiendas números 71, 73, 75 y 76 se refieren al artículo 18 del proyecto de ley, que trata sobre la protección de la calidad de los recursos hídricos, justamente la misma materia que se aborda en la Ley de aguas en su título V bajo el epígrafe casualmente "De la protección del dominio público hidráulico y de la calidad de las aguas continentales".
Y las enmiendas que presentamos tienen también unos objetivos en este caso compartidos no solamente con la legislación española sino con las directivas europeas de prevención del deterioro del estado ecológico y la contaminación de las aguas para alcanzar un buen estado en general, establecer programas de control de calidad en cada cuenca hidrográfica o impedir la acumulación de compuestos tóxicos o peligrosos en el subsuelo, evitar cualquier acumulación que pueda ser causa de degradación del dominio público hidráulico o recuperar los sistemas acuáticos asociados el dominio público hidráulico.

Especialmente yo quiero resaltar la enmienda referida al establecimiento de programas de calidad en cada municipio que contemplen claramente los objetivos, los medios, los controles y las garantías para lograr que determinados tipos de contaminación más presentes en la Comunidad Valen-ciana, y en general cualquier otro tipo de contaminación, no exista en el agua y podamos modificar y podamos conseguir una mayor calidad del agua.

E igualmente, aquella que alerta sobre la degradación y sobreexplotación de nuestros recursos hídricos subterráneos, que espero compartamos, y de sus causas, a fin de poder corregirlos o de alertar sobre los procesos de intrusión marina y sus causas a fin de corregirlos.

Y finalmente, sobre el uso sostenible del agua presentamos también un conjunto de enmiendas, concepto este de la sostenibilidad hoy en día pacífico y universalmente aceptado, con un origen ya casi remoto en el 1972, pero que ha ido perfilándose hasta incorporarse en el propio tratado de la Comunidad Europea.
Y por eso nosotros hablábamos de optimizar el aprovechamiento de las aguas superficiales, de rehabilitación integral de los grandes perímetros históricos del regadío tradicional valenciano, que aún nos queda mucho que hacer, del plan de infraestructuras complementarias para captación de aguas subterráneas o de plantas de desalación, recarga de acuíferos o de la creación de una oficina o agencia para la gestión sostenible de los recursos hídricos en coordinación con las confederaciones hidrográficas, desarrollo y tareas específicas de control y seguimiento sobre el uso sostenible del agua.

Espero que desde el día 15 de junio que presentamos en la comisión estas enmiendas haya habido un proceso de reflexión y que estas enmiendas, ya sea en su conjunto ya sea en parte o ya sea a modo de transacción, encuentren un eco positivo entre el grupo del Partido Popular.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

En primer lloc, senyor Godoy, gràcies, gràcies perquè vosté haja tingut en compte les observacions que jo li he fet anteriorment al senyor Sanmartín i ell no ha acceptat.
Vosté sí que ha complit amb el Reglament i ha vingut ací a la trona i ha dit que retira l'esmena 84.
Gràcies.
Aixina és com es procedix.
Perquè quede constància en el *Diari de Sessions*.

Ara bé, estes esmenes que vosté ha defensat se referixen totes, totes, a l'ús eficient dels recursos hídrics, protecció de la qualitat dels recursos hídrics, ús sostenible de l'aigua, i jo, de veritat, fixe's, volen substituir el text de l'article 17, "ús sostenible de l'aigua que en garantixca l'estalvi i el subministrament suficient i en bon estat a la població basat en una gestió integral i conjunta d'aigües superficials i subterrànies i en la recuperació completa dels costos", astò és el que vostés volen substituir per un altre text alternatiu: "adequada gestió dels recursos hídrics per a evitar la sobreexplotació i garantir l'estalvi i el subministrament suficient i en bon estat a la població, fonamentant-se en una gestió integral i conjunta de les aigües superficials i subterrànies i en la recuperació completa de costs".
O siga, que no aporten res.

Però és que jo crec que quan vostés parlen d'esta qüestió haurien de sufocar-se.
Quan el Grup Socialista parla d'estes qüestions de l'aigua hauria de sufocar-se, perquè encara està viva i estarà viva per molt temps eixa decisió que vostés han pres no des del consens i des del diàleg, com prometien, sinó utilitzant un decret amb traïdoria i premeditació, no sé si també amb nocturnitat, però que en qualsevol cas em sembla que és inconstitucional a totes llums, de derogar el transvasament d'aigües, de sobrants d'aigües de l'Ebre a la Comunitat Valenciana, una cosa que és un instrument del Pla hidrològic nacional, que no és solament el transvasament de l'Ebre, encara que és summament important el transvasament, sinó que hi ha moltes altres actuacions que el govern del Partit Popular havia posat en marxa.
Recordar-los que el Pla hidrològic nacional és un instrument de la Llei d'aigües de 1985, eixa llei que el senyor Godoy ha mencionat, que el Partit Popular ha complit *a rajatabla* i a desenrotllat i que el Partit Socialista no solament és que no complix sinó que deroga actuacions derivades d'eixe Pla hidrològic nacional conseqüent de la Llei d'aigües de 1985.

I dia que vostés haurien de sufocar-se, perquè esta comunitat ha donat mostres inequívoques que ha fet un ús eficient dels seus recursos.
Esta comunitat des de 1995 va desenrotllar un primer pla director de sanejament i depuració d'aigües, que va invertir més de 80.
000 milions ­llavors eren pessetes, antigues pessetes­, i que va millorar i va superar les exigències de les directives europees mediambientals.
Jo he de recordar eixa directiva que tantes voltes els recorde, europea, que preveïa que per a l'any 2005 totes les poblacions amb més de 2.
000 habitants comptaren amb el seu pla de sanejament i depuració, i en la Comunitat Valenciana ja en l'any 2000 totes les poblacions de més de 500 habitants comptaven ja amb eixes plantes.
Gràcies a això mos trobàvem al finalitzar eixe pla en l'any 2000 amb 375 depuradores en la Comunitat Valenciana.
Fixe's vosté si féem un ús dels recursos.

Però és que a més planificàvem la reutilització d'eixa aigua, no com quan governaven els socialistes, que el sanejament i depuració era una despesa, era una despesa, sí, era un gasto, era un gasto i ara és una inversió.
Per què abans era un gasto i ara és una inversió?
Perquè llavors no planificaven la reutilització d'eixes aigües i se perdien pels barrancs, finalment novament en el mar o a través d'eixe emissari submarí que tenien, que tiraven cada dia moltes més aigua que la que depuraven al mar.
Mire vosté, la diferència està que el Partit Popular sí que ha planificat eixa reutilització i en comptes ser una despesa és una inversió, una inversió que ha beneficiat a tota la Comunitat Valenciana.
I he de recordar-los també que s'ha aprovat recentment el segon Pla de sanejament i depuració, amb una inversió de 1.
056 milions d'euros, per a millorar algunes d'eixes instal·lacions i millorar la qualitat de l'aigua, no solament la quantitat sinó també la qualitat.

I resulta que vostés aquí demanen que se facen estudis sobre l'aprofitament de les dessaladores.
O siga, quin tipus d'estudi?
És sobre l'agravi mediambiental que poden ocasionar?
Si el seu partit en Madrid s'ha negat que se faça eixe estudi de les dessaladores, senyories!
Ja sabem que les dessaladores van a desequilibrar el medi ambient de la Comunitat Valenciana.
Ja sabem que les dessaladores van a generar més quantitat, van a generar 400.
000 tones de sal que no anem a saber on depositar.
No podem depositar-les en ningun lloc.
I allò que no entenc són eixos moviments ecologistes que sempre estan en contra de les dessaladores, senyor Arnal, ara resulta que estiguen calladets.
No ho entenc.

Mire, vostés que vénen ací a la trona a defensar l'ús eficient dels recursos hídrics, la protecció de la qualitat dels recursos hídrics i l'ús sostenible de l'aigua, mire vosté, deixarà de ser més sensat que l'aigua dolça del riu Ebre que va al mar, deixarà de ser més sensat que la utilitzem per a transvasar-la on fa falta, com és el cas de la Comunitat Valenciana, i no haver de dessalar-la després quan s'ha convertit en aigua salada?
Jo crec que de sentit comú és això, i no hi ha ningun problema mediambiental.
Però vostés, en canvi, vénen ací a la trona i ara se'ls ompli la boca parlant de l'ús eficient dels recursos hídrics, la protecció de la qualitat dels recursos.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
i l'ús sostenible de l'aigua.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, muchas gracias.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Mire, crec que deuen un respecte a la Comunitat Valenciana, i mediten les paraules abans de pronunciar-les.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor Godoy*.
(Pausa)*

Sí, señor Arnal.
.
.
Señor Arnal, si le parece bien, cuando termine el debate, si usted lo cree oportuno.
.
.
*(Remors)* Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

És molt senzill.
El senyor Maluenda ha fet una al·lusió.
Aleshores, demanaria el poder contestar eixa al·lusió ja que m'ha esmentat, en concret en el tema de les dessalacions m'ha mencionat.
Aleshores, m'agradaria poder contestar breument.

 

**El senyor president:**

Cuando termine el debate le daré la palabra a usted.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Després del senyor Godoy?
Bé, d'acord.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Arnal.

Señor Godoy, tiene la palabra.

 

**El senyor Godoy García:**

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, señor Maluenda, vaya por delante que el Grupo Socialista precisamente al hablar del agua no tiene porqué sofocarse, lo hace con todo el derecho y lo hace con toda dignidad.
Más bien tendrían ustedes quizá que sofocarse por usar el dinero público para campañas en plena campaña electoral *(aplaudiments des d'un sector de la cambra)* para sus intereses propios y de contarnos cada día medias verdades y a veces, señor Maluenda, también muchas mentiras.

Mire, algunas de las que usted ha dicho aquí: la Ley de saneamiento, le recuerdo señor Maluenda, la Ley de saneamiento y depuración de aguas es una ley aprobada por un gobierno socialista, señor Maluenda.
De las 375 depuradoras existentes en la Comunidad Valenciana, señor Maluenda, 200 depuradoras las hizo un gobierno socialista.
Y usted dice que lo que ha hecho el gobierno socialista.
.
.

Mire, señor Maluenda, solamente le pido una cosa, no le pido que lea grandes libros, solamente le pido que lea su propio II Plan de saneamiento, porque el II Plan de saneamiento reconoce que 200 de las depuradoras han sido hechas por el gobierno socialista.
Y lo ha hecho y es así y es una verdad.

Igual que es una verdad que el canon de saneamiento con el cual se están sufragando estos gastos lo puso un gobierno socialista.
Igual que es verdad que los fondos europeos que han venido para la construcción de esas plantas depuradoras también los negoció un gobierno socialista, mientras que ustedes le decían a Felipe González que era un pedigüeño.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* Así que, señor Maluenda, por favor, ustedes están recién llegados, bienvenidos, pero si están reconociendo en el II Plan de saneamiento que están siguiendo la política de aguas del Partido Socialista en saneamiento, no nos diga que no existe.

Mire, señor Maluenda, nos ha hablado también.
.
.
es que son cuestiones que no tienen nada que ver con lo que yo le he dicho, pero nos ha hablado en un tono de los decretos leyes que de verdad ustedes en el gobierno del Partido Popular anterior ¿no tuvieron una huelga general por emplear un decreto ley?
Ahí sí que no había causa de excepcionalidad.
Aquí había que hacer cosas que eran excepcionales y urgentes.

Un decreto ley, por otra parte, señor Maluenda, es una ley y es una ley que será convalidada y debe ser convalidada por las Cortes, por el Congreso de los Diputados y que puede ser tramitada, si así es el deseo de las Cortes, como un proyecto de ley.
Por tanto, no es un reglamento, infórmese usted en ese sentido, señor Maluenda.

En tercer lugar, señor Maluenda, no estamos en campaña electoral.
Aquí estamos en las Cortes y los eslóganes y las consignas aquí sirven de poco.
Aquí hacen falta argumentos y hace falta rigor.
Y usted, perdone que le diga, en esta ocasión usted no los tiene.
Pero no los tiene porque a usted aquí no le interesaba convencer mediante razón, sino que de nuevo ha entrado en esa estrategia, en la que se ha montado, que no es la estrategia de convencer con argumentos sino que es la estrategia del confundir con medias verdades y confundir con campañas pagadas con el dinero de todos en beneficio del PP.

Mire, para ustedes, a veces, el agua me da la impresión de que es una trinchera, que es una trinchera en la que quieren refugiarse de las grandes divisiones que están teniendo y en las cuales yo no quiero hurgar ni quiero entrar.
Ahora mismo ustedes parece que sostienen todos la misma comunidad de ideas, señor Maluenda, pero posiblemente no terminen esta legislatura sosteniendo esa misma comunidad.
Los socialistas van a cumplir sus compromisos, los socialistas han presentado un plan alternativo, los socialistas van a traer agua a la Comunidad Valenciana.

Y le voy a decir una cosa, señor Maluenda, lea usted e infórmese un poco más en cuestiones de desalación de agua, porque si le tienen que servir los eslóganes que les da algunos señores del gobierno anda usted arreglado.
*(Aplaudi-ments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt Excel·lent Senyor President.
Senyories.

Mire, senyor Godoy, vostés no porten aigua ni amb *rogatives*, *(protestes)* ni amb *rogatives*, així de clar, ni amb *rogatives*.
Mire, sí que han de sufocar-se i més després d'escoltar el que vosté ha dit ací, que diu que ací s'han utilitzat fons públics per a una campanya per a l'aigua per a tots els valencians.
*(Protestes)* Sí, sí, sí, a més aprovat per estes Corts, aprovat per estes Corts.
*(Remors)* Però jo he de recordar-li a la seua senyoria que els ajuntaments del Baix Segura van estar plens de mocions presentades pel seu grup perquè els ajuntaments pagaren els fons per a pagar els autobusos i els entrepans i el desplaçament a les manifestacions pro riu Segura en Madrid.

Mire aquí és: pro aigua per a tots, el que nosaltres hem fet.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* Per tant, crec que estem tant legitimats com estaven vostés per allò.

Però, clar, s'oblida també que el senyor Iglesias en Aragó sí que ha utilitzat també fons públics per a fer una campanya que a la Comunitat Valenciana ni una sola gota d'aigua.
I vostés saben els compromisos que ha adquirit el senyor Rodríguez Zapatero.
.
.
Per cert, mire, ZP, a mi em recorda al FP, ZP Zapatero, FP Felipe, el primer rei Borbó.
I per què me'l recorda?
Sí, sí, mire, perquè el primer rei Borbó va derogar els furs de la Comunitat Valenciana i el senyor Zapatero ha derogat els drets de la Comunitat Valenciana, *(aplaudiments des d'un sector de la cambra)* que són els drets de l'aigua, els dos per decret, els dos per decret.
Per tant, què ve a dir-me vosté ací ara en este moment?
Vostés no porten aigua ni en la cantimplora, ni en la cantimplora.

I, mire, i parlant de recents aplegats.
Aquí l'únic recent aplegat és vosté.
No diga que jo sóc un recent aplegat.
Perquè si vosté no fóra un recent aplegat sabria que des de 1985 fins l'any 2000, des que s'aprova la Llei d'aigües socialista fins que en l'any 2000 el Partit Popular promulga el primer avantprojecte del Pla hidrològic nacional, aquí, a la Cambra, els socialistes valencians sempre han votat pel Pla hidrològic nacional i pel transvasament d'aigües de l'Ebre, sempre, sempre, fins que açò ha sigut una realitat.
Quan ha sigut una realitat s'han adonat que el Partit Popular ha sigut el suficientment valent per adoptar una decisió tan important i aleshores vostés es miren en l'espill i diuen: i mosatros, tants anys governant i tants anys dient que portaríem l'aigua i votant favorablement i no ho han fet, què ens queda?
Només mos queda que rebutjar eixa iniciativa, només mos queda que protestar i dir que no s'ha fet conseqüentment.

Mire vosté, allò trist de tot açò sap el que és, senyor Godoy, que finalment aplegarà un moment que vostés s'adonaran, el govern socialista, que no hi ha una altra solució només que aprofitar eixa aigua dolça de l'Ebre que va a la mar, *(inintel·ligible)* transvasar-la.
Sí, sí.
S'adonaren tard, s'adonaren quan hi havien transcorregut tres o quatre anys i han perdut tres o quatre anys.
No solament els dotze anys que vostés han governat sinó tres o quatre anys més, quan ja estava tot aprovat, quan hi ha més de cent informes favorables a la conveniència d'eixe transvasament d'aigües i quan la societat valenciana estava il·lusionada perquè veia que havia una mesura suficientment valenta que garantia el desenrotllament econòmic i social d'esta comunitat.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

**­**Acabe, senyor president.
­ .
.
.
i que afecta a 500.
000 llocs de treball en la Comunitat Valenciana.
Perquè jo no sé si vostés saben que en indústries relacionades amb les empreses d'aigua signifiquen el 24% del PIB de Castelló, el 28% del PIB de València i més del 40% del PIB de la província d'Alacant.
Eixe és el decret ZP, que és similar al decret FP.

Res més i gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

Señor Arnal, tiene un minuto.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Simplement aclarir-li el següent: en primer lloc, mosatros mai hem defensat que l'alternativa al transvasament de l'Ebre siga substituir tota la quantitat d'aigua prevista per dessaladores, tota no.
Bàsicament s'ha de substituir *(inintel·ligible)* les aportacions d'una política racional basada en l'estalvi, en l'eficiència, millorar eixos paràmetres i la reutilització màxima de les aigües depurades, etcètera.
Eixe mesures que són, crec, també les mateixes en gran part de les que defensa el Psoe.
Però les dessaladores poden contemplar-se de manera puntual.
Sempre hem de plantejar açò, de manera puntual, concreta, per a determinats usos en determinats llocs.
I en eixes condicions poden fer-se de manera que no tinguen un impacte ambiental gran i que l'energia que consumisquen provinga de fons renovable.

Hi ha sistemes, ho ha de saber vosté, per a minimitzar eixos impacte ecològics de les dessaladores, si se vol, si s'inverteix en elles.
Aleshores, ningú està plantejant substituir tota l'aigua de l'Ebre, tota, per dessaladores.
Això ningú ho defensa i seria una barbaritat.
Ara, una part en condicions determinades, sí.
Això és coherent, és acceptable i tindria uns impactes ambiental suportables.
Perquè hi ha maneres de dissenyar-les per a minimitzar eixos impactes.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene un minuto, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, m'ha sorprés vosté.
Ara resulta que vosté està a favor de les dessaladores.
Que vinga Déu i que ho veja!
No hi ha qui ho entenga!
Sí, sí, vosté està a favor i està dient que no genera un impacte ambiental tan greu, està dient.
.
.
No em sent?
Sí que em sent, és que li molesta, sí, sí.
I, clar, vosté diu que no volen fer una alternativa al pla hidrològic, al transvasament de l'Ebre només en dessaladores, sí, sí, estan anunciant 600 hectòmetres cúbics, 600 hectòmetres cúbics, senyor Arnal.

Mire i vosté jo no entenc que siga un ecologista, un ecologista que vosté està a favor de les dessaladores, no li preocupa l'alteració de l'impacte ambiental que puga fer la salmorra, en absolut li preocupa.
.
.
*(Remors)* Sí, sí, sí, riguen-se les seues senyories, però és aixina.
I després està en contra del transvasament de l'Ebre.
Però haurà actuació mediambiental més important, més eficaç, que disposar d'aigua en la Comunitat Valenciana per acabar amb la sobreexplotació dels aqüífers?
Jo crec que no.
El que no entenc és vosté que diga que és verd.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

.
.
.
i que estiga en contra d'eixes mesures.
Jo crec, senyor Arnal, que vosté en compte diputat verd hauria de cridar-se diputat sec.
*(Remors)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.
*(Remors)*

Vamos a ver, señores, recobren otra vez la compostura, por favor.

Vamos a someter a votación el último bloque de enmiendas.
¿Todas juntas?

Señor Arnal, por favor.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Volíem votació separada per a les esmenes 79 i 81.

 

**El senyor president:**

¿Juntas las dos o por separadas cada una?

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Juntes.

 

**El senyor president:**

Bien.
Vamos a someter a votación primero las enmiendas 70, 71, 73, 75, 76, 77, 78, 80 y 85.
Comienza la votación.
El resultado de la votación es de 36 votos a favor, 44 votos en contra y 1 abstención.

Ahora vamos a votar las enmiendas números 79 y 81.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 31 votos a favor, 43 votos en contra, 6 abstenciones.

Hay una enmienda, la enmienda 202, que no ha sido votada, sí que ha sido defendida, donde dice: "podrá formular", ha de decir "elaborarán".
Y ha sido rechazada por el portavoz del Grupo Popular.
Lo que ocurre es que la enmienda no ha sido votada.

Entonces, vamos a someter la enmienda número 202 a votación.
Comienza la votación.
36 votos a favor, 44 en contra.

Ahora vamos a proceder a votar el artículo número 17.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 37 votos en contra.

Vamos a ver.
.
.
Para agilizar la votación, pregunto, pregunto a los grupos.
¿Hay alguna agrupación posible de artículos hasta el número 25?
¿Hay.
.
.
?
Sí.
Los artículos 18, 19, 20 ¿tienen contemplación diferente?

Perdón, señor Perelló.

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Señor presidente, el 18 y 19 los podríamos votar juntos, incluso el 22 y el 28 por nuestra parte si quiere también, pero el 20 ya lo votaríamos con otra agrupación que se la podría dar, si usted quiere.

 

**El senyor president:**

Bien.
Votamos el 18 y el 19.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 37 en contra.

¿Decía el señor Perelló que 20 y 21 llevan votación diferente?
*(Remors)* Que el 20 tiene votación diferente.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, señor presidente, pero el 20, 21.
.
.
Podíamos agrupar 20, 21, 23, 24, 25, 26 y 27, y 22 y 28 por otra parte; y adelantaríamos, si a usted le parece bien y no tienen inconveniente.

 

**El senyor president:**

De acuerdo.
Votamos 20 y 21.
*(Remors)*

Perdón, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Fins el 25 no tindríem inconvenient, però els articles 25, 26, 27 que no han tingut esmenes, pense que tenen un tractament diferent a les altres que tenen esmenes.

**El senyor president:**

 

Bien, vamos a ver.
¿Votamos 20 y 21?
Comienza la votación.
44 votos a favor, 6 en contra, 31 abstenciones.

Artículo 22.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
44 votos a favor, 37 en contra.

Vamos a votar 23 y 24.
*(Remors)* Creo que hay problemas con el.
.
.
*(remors)*.
23 y 24.
Por favor, 23 y 24.
*(Pausa)* 42 votos a favor, 6 votos en contra y 29 abstenciones.

Y ahora vamos a someter a votación el 25, 26 y 27.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 37 abstenciones.

¿28 y 29 se pueden asociar?
No.

Votamos el número 28.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 31 en contra y 6 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 29.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 6 en contra y 31 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 30, 31 y 32 conjuntamente.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

El artículo 33 lo sometemos a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 37 en contra.

Ahora sometemos a votación los artículos 34, 35 y 36.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 37 abstenciones.

Y ahora votamos el artículo número 37.
¿El 37 y el 38 se pueden asociar?
*(Remors)* 39, 40, 41, 42.
*(Remors)* Pues vamos a someter del 37 al 42 a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 6 en contra y 31 abstenciones.

Vamos a votar ahora el 43 y el 44.
¿Se pueden votar más?
*(Remors)* Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 37 abstenciones.

Vamos a ver, 45, 46, 47.
¿Votamos?
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 6 en contra, 30 abstenciones.

Ahora sometemos a votación los artículos 48, 49 y 50.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 37 abstenciones.

Ahora sometemos a votación el artículo número 51.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 6 en contra y 31 abstenciones.

Artículo número 52 lo sometemos a votación.
Co-mienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 37 abstenciones.

Vamos al artículo 53.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 6 en contra, 31 abstenciones.

Ahora vamos a votar el artículo número 54.
Comien-za la votación.
43 votos a favor, ninguno en contra, 37 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 55.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 56, 57 y 58.
¿Puede ser?
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, ninguno en contra, 37 abstenciones.

Vamos a ver, ¿de los que vienen ahora se pueden acumular para votarlos juntos, 59 y 60?
No, el señor Perelló dice que no.

Votación del artículo 59.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 6 en contra y 31 abstenciones.

Artículo 60.
Comenzamos la votación.
44 votos a favor, 36 en contra y 1 voto nulo.

Artículo 61.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

Los artículos 62 y 63, ¿cabe acumularlos?
Pues votamos 62 y 63.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Votamos ahora el punto número 64.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.

Ahora vienen los artículos 65, 66, 67, ¿cabe votación conjunta?
Sometemos a votación 65, 66 y 67.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Ahora vienen los puntos 68 al 73, ¿conjuntos lo podemos hacer?
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

Ahora votamos el artículo 74.
Comienza la votación.
*(Pausa)* Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 75, 76 y 77.
*(Pausa)* Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 35 abstenciones.

Votamos el artículo 78.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra y 31 abstenciones.

Votamos ahora los artículos 79 y 80.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

Votamos ahora el artículo.
.
.
81, 82, ¿cabe almacenarlos?
No.
Votamos el 81.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 34 en contra.

Votamos ahora el artículo 82.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Ahora el artículo 83.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

El artículo 84.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 45 votos a favor, 35 en contra, ninguna abstención.

Votamos ahora los artículos 85 y 86.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

Los artículos 87, 88 y 89, ¿caben?
Señor Arnal, ¿87, 88 y 89?
Pues votamos 87, 88 y 89.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Pasamos al artículo 90.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 35 abstenciones.

Los artículos 91 y 92, ¿cabe unirlos?
Votamos 91 y 92.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra, 30 abstenciones y 1 nulo.

Vamos a someter a votación los artículos 93, 94, 95.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

¿Se pueden votar juntos 96, 97 y 98?
, ¿99 y 100 también?
*(Remors)* Todos menos el 99.
Pues vamos a votar 96, 97 y 98.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Ahora votamos el 99.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 36 en contra.

El artículo número 100, lo sometemos a votación.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 5 en contra, 30 abstenciones.

Vamos a votar la disposición adicional primera.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra, 36 abstenciones.

Vamos a votar ahora la disposición adicional segunda.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra, 31 abstenciones.

Ahora vamos a votar la disposición adicional tercera.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 34 abstenciones.

Pregunto: la disposición adicional cuarta y quinta ¿cabe la posibilidad de votarlas juntas?
No.

Vamos a votar la disposición adicional cuarta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 43 votos a favor, 36 en contra.
*(Remors)*

Señores, por favor, concéntrense.
*(Remors)* Concéntrense.

La disposición adicional quinta y sexta ¿cabe la posibilidad de fusionarlas?
¿No?

Vamos con la quinta.
Comienza la votación de la quinta.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 34 votos en contra.

Ahora vamos con la disposición adicional sexta.
Comienza la votación.
Disposición adicional sexta.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 votos en contra, 31 abstenciones.

Vamos a ver.
Las disposiciones transitorias primera, segunda.
Votamos primera y segunda.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra y 31 abstenciones.

Vamos con la disposición transitoria tercera.
Comienza la votación.
Resultado: 43 votos a favor, 1 voto en contra, 35 abstenciones.

Pasamos a la disposición transitoria cuarta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 5 en contra y 31 abstenciones.

Votamos ahora la disposición transitoria quinta.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra, 35 abstenciones.

¿Podemos votar la derogatoria primera y derogatoria segunda juntas?
*(Remors)*

Pues vamos a votar la derogatoria primera.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 5 votos en contra y 31 abstenciones.

La disposición derogatoria segunda.
Comienza la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.

Vamos a ver la disposición final primera.
Comienza la votación.
44 votos a favor, 5 en contra y 31 abstenciones.

Vamos ahora a la disposición final segunda.
Comien-za la votación.
44 votos a favor, ninguno en contra y 36 abstenciones.

Vamos a votar ahora la exposición de motivos.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, ninguno en contra y 35 abstenciones.

Y ahora vamos a votar la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 36 votos en contra.
Queda aprobada la Ley de ordenación del territorio y protección del paisaje.

Hay un turno para explicación de voto de los grupos políticos.
Tiene la palabra el señor Arnal.
*(Remors)*

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, ara que se sent.

Hem votat en contra d'aquesta llei perquè és una llei buida, quasi tan buida com esta sala, com està quedant-se ara.
Una llei que pensem que s'ha dedicat només a fer una publicitat enganyosa.
Una llei que és incoherent, perquè és incoherent, no té res a vore amb les intencions que figuren al principi i amb els objectius en els articles inicials.
Allí es promet una sèrie de coses que després l'articulat de cap manera concreta.

Una llei que rebaixa fins i tot les proteccions ja existents, com en el cas de construir o ocupar el llit de barrancs i rius.
Una llei que no aporta avanços en temes fonamentals, com és la protecció del bosc, de l'horta, del litoral, que estan amenaçats, que estan degradant-se dia a dia.

Una llei que no compromet a res, que està plena d'expressions condicionals, com hem dit abans, que no obliguen, que no té terminis, com hem dit abans, ni fins i tot en les parts més fonamentals, com l'estratègia, el reglament, tots els plans d'acció territorial que menciona, ningú, ningú, absolutament ningú té terminis.

Les possibles especificacions es deixen sempre en mans d'eixos futurs plans, d'eixes estratègies que, com no tenen eixe termini, doncs senzillament no hi ha res.

Una llei que no té ni règim disciplinari.
Anem a recalcar-ho fins a l'últim moment.
No té règim disciplinari.
Incomplir-la serà gratis.
Però això sí, bé que anul·la i deroga l'existent.
En la pràctica facilitarà l'ocupació irracional i desordenada del territori, permetrà que seguisca.

Una llei que no dóna molta *cancha* a la participació, que dóna poques garanties ambientals i que elimina ­recorde-m'ho novament­ les moratòries de l'horta i del litoral.
I açò és una vergonya, una vergonya i una burla per als valencians que presentaren en esta cambra la iniciativa legislativa popular en defensa de l'horta, i que el PP va votar en contra i no va admetre eixa possibilitat de protegir este valuós terreny, prometent que ja vindria una llei que ho faria.
I hem vist, hem comprovat que açò és falç.
Esta llei no ho protegix ni molt menys.
Ho deixa per al futur, per a quan vinga el Pla d'acció territorial de l'horta, que vindrà no sabem quant, *in illo tempore*.
Ja veurem quant vindrà.
Sens dubte no hi ha cap justificació.

Per tant, açò és un despreci més als valencians que van presentar.
.
.
als milers i milers que van signar eixa iniciativa legislativa popular, que vostés, el PP, van votar en contra.

S'està venent esta llei precisament com el contrari del que és.
Quan és un pas enrere, camuflat amb paraules boniques que mai no es portarà a terme.

I vull recordar-los: el senyor Modrego quan defensava molts apartats de la llei, deia, demanava una cosa que no es podia fer.
.
.
*(Pausa)* Jo estic atenent-me a les qüestions si no m'interromp.

Jo tinc un problema, i és que em crec que el que veuen els meus ulls i no em crec les promeses que figuren en els documents que no concreten res.
Tinc el defecte, i ho lamente, que no me puc creure la literatura fantàstica d'un document que no té cap concreció mentre vaig recorrent el País Valencià i veient les coses com estan; i veig com hi ha mines que devoren muntanyes senceres, com en el cas de la Serrania; que hi ha carreteres que afecten a paratges de gran valor ecològic, com en el cas del Desert de les Palmes; quan hi ha urbanitzacions que destrossen l'última pineda litoral que hi ha a Castelló, com en el cas de la Renegada; quan estem veient un transvasament que furta l'aigua al Xúquer i que el seu traçat afecta a paratges naturals valuosos; quan veig zones forestals que estan transformades en terrenys de cultiu en llocs on no hi ha aigua per a justificar eixe regadiu que pretén implantar-se; o zones forestals que es veuen afectades en grans tallafocs, pistes, carreteres, línies elèctriques; o plans com el pla eòlic, que està dissenyat de manera, lamentablement, que afectarà els millors paisatges que encara tenim al País Valencià, i s'arruïnaran inevitablement.

Veig zones humides, com l'albufera d'Orpesa, afectades per una urbanització que arriba a promoure l'administració del PP.
Veig praderies de posidònia que estan afectades per ampliacions de ports, i ací no es preocupa ningú que eixe ecosistema se destruïxca amb molta més eficàcia que farà mai cap dessaladora, i això, ahí no tenen res a dir els que tant es queixen de les dessaladores.

I veig paratges litoral valuosos destrossats per urbanitzacions irracionals i en marxa, com en el cas de Marina d'Or, en Oropesa, i tants i tants llocs.
I veig cada vegada que n'hi més residus sòlids urbans que no caben en els abocadors i que no està donant-se una adequada línia de resolució a este problema.
I veig també valuoses zones agrícoles que ningú protegix i que són devorades pel creiximent urbanístic desordenat, que ara n'hi ha i se permet i continuarà, de les ciutats, de les fàbriques, del port de València, etcètera.

Lamente dir-los que la realitat, per a mi, és molt més creïble, molt més important que les promeses inconcretes que figuren en projectes de llei, que ahí estan per a vore, el que vullga que se la crega, però la realitat la podem vore, la podem constatar, i esta llei no solucionarà eixos greus problemes, que són reals, mentre que el que vostés estan venent-nos ací és un projecte que no aportarà eixa solució.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Por favor, tiene la palabra el señor Sanmartín, para explicar su voto.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Senyor president, moltes gràcies.

Deixaria per a la part final explicacions concretes a converses i debats que hem intentat tindre, sobretot demostrant responsabilitat política per a arribar a acords.
El que subscriu.
.
.
, no, no, senyor Maluenda!
, el que subscriu li ha de dir perfectament que es va fer un esforç tremend per a poder arribar a acord.
Després, per qüestions concretes, diverses i dispars no s'hi va poder arribar.

El cert és que el projecte que avui ha arribat aquí, al plenari, malgrat aquestes converses, segueix, doncs, sent el que vam començar al principi, un conjunt d'articles que jo no ho discutixc, els quals coincidim en el seu plantejament inicial, és a dir, quin és l'objectiu, quina és la finalitat d'aquesta llei d'ordenació del territori.
Evidentment, com no hem de coincidir, senyor Maluenda?
: integrar totes aquelles polítiques públiques sectorials amb incidència territorial.
I per a què ho volíem fer i coincidíem amb el Partit Popular plenament al respecte?
, per a què?
Doncs, a partir d'aquests instruments d'ordenació d'àmbit supramunicipal intentar ordenar l'espai, fent-ho compatible amb un desenvolupament sostenible des d'un punt de vista econòmic i social.

El problema quin és?
, i no tinc cap vergonya de dir-ho, absolutament: han passat dos mesos i malgrat tot són pocs els mandats d'actuació que apareixen en aquest projecte i poques les normes ­jo diria­ d'aplicació directa exigibles des del punt de vista jurídic.
En conseqüència, l'efectivitat d'aquest projecte depén d'hipotètics instruments d'ordenació territorial, de futurs decrets i de futurs reglaments perquè realment siga una llei eficaç, i això és el que intentàvem corregir, senyor Maluenda, a través d'esmenes, de les quals, no tinc cap vergonya a dir-ho, que es van fer transaccionals, i amb el cap ben alt ho dic, sobre això.

Després, no.
.
.
Ja, ja, el problema és que a la millor se pregunten per què vosté no estava en les converses, això ja no ho sé!
, això, però, és un problema seu, no s'enfade amb mi!
, s'hauria d'enfadar amb algú més.

Li dia allò del tema d'aplicació perquè no ho dic jo: el Consell Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana els adverteix en el seu dictamen que els plans d'acció territorial ­no ho dic jo, això, ho diu el Comité­ especificats en aquest projecte de llei, es troben coixos perquè no fan referència ni a l'assignació de recursos, ni a la temporalitat de la seua aplicació, ni a la delimitació de les zones mereixedores de protecció.
No ho dic jo, ho diu el mateix informe.

I, a partir d'aquí, ho han de reconéixer, senyor Maluenda, no és culpa meua que després de tres consellers, va començar amb Cartagena, va seguir amb el senyor Antón, i actualment, amb el senyor Rafael Blasco, portem nou de gestió del PP i diversos esborranys d'avantprojecte, ens trobem ara amb un projecte de llei d'ordenació del territori tan flexible i adaptable, compte, que el que pot fer és inspirar futures i hipotètiques actuacions per part de l'administració pública, però ­insistixc­ amb poques normes d'aplicació directa i cap mandat d'actuació.
Per a això, no feien falta ni tants consellers, ni tants anys de gestió, ni tants avantprojectes.

Jo recorde que el senyor Zaplana ja es va comprometre, en aquesta mateixa trona, l'any 1998, en un debat de política general, que en un termini immediat presentaria un projecte d'ordenació del territori.
Cinc anys després, i, per fi, el març de l'any passat, en l'anterior legislatura, es va poder començar a debatre el que era el projecte de llei del senyor Antón, ordenació del territori i sòl no urbanitzable, es deia.

Bé, a partir d'aquí ens trobem que va finalitzar la legislatura i el projecte en qüestió es va quedar sense aprovar.
Si rellegim els diaris de sessions, senyor Maluenda, i anem a fer memòria, ens trobem que el senyor Antón qualificava el projecte de llei d'ordenació del territori i sòl no urbanitzable com el millor projecte, un projecte bo i definitiu que deia que proporcionaria no solament al Govern Valencià d'aquell aleshores, de fa un any, sinó als futurs, proporcionaria ­com deia­ les ferramentes adequades per a complir les responsabilitats de les lleis.

Tot seguit, senyor Maluenda, vosté qualificava el projecte de llei del senyor Antón, com un bon projecte, perquè estava molt consensuat i, sobretot, per ser objectiu i realista, dia vosté.
Doncs, bé, no deguera ser el projecte de llei en qüestió tan bo, tan consensuat, ni tan objectiu, ni tan realista, com perquè uns mesos després el consellera actual de Territori i Vivenda no el recuperés, si no és que començà una nova ronda de converses per a substituir-lo per un de nou que ja no era "ordenació del territori i sòl no urbanitzable", sinó que era "ordenació del territori i protecció del paisatge".

En conseqüència, i finalitze, i aquesta és la raó per la qual m'he fet un poc per arrere cronològicament, la pregunta que jo i faig és: quina credibilitat té un projecte de llei com l'actual, que com tots sabem depén, perquè siga efectiu, de futurs reglaments i decrets.
Si s'han tardat nou anys en concretar un projecte que ara pareix definitiu, quants anys tardaran en elaborar, per exemple, el pla d'acció territorial del litoral o el pla d'acció territorial de protecció de l'horta?

I, li ho dic, en les transaccionals estes que nosaltres féiem, intentàvem concretar això: l'elaboració d'estos plans d'acció dins de la present legislatura, perquè tingués un mandat concret aquesta llei.

Si a tot el que he dit afegim que pensem que el text seguix mesclant disposicions i normatives pròpies del que és la regulació urbanística amb tècniques i instruments pròpiament d'ordenació territorial, amb tot això, el que pot suposar d'una certa confusió, contradicció i dificultats d'aplicació; si, a banda, detectem que les innovacions, o presumptes innovacions instrumentals que incorpora, com, per exemple, l'estratègia territorial, aporten poc al que realment ja es pot realitzar ara amb els plans d'acció territorial de caràcter integral; i si com a colofó, recordem que tant els llindars de consum com les quotes de sostenibilitat o el mateix fons d'equitat territorial es troben buits de contingut, ja que la seua regulació es remet sempre igual a posteriors decrets de govern, comprendran tots, evidentment, senyor Maluenda, per què hem votat en contra i com de defraudades han quedat les expectatives que, fent gala de responsabilitat el qui està parlant aquí, senyor Maluenda, i tot el seu grup darrere del qui està parlant aquí, hem votat en contra, igual que, prèviament, fent gala de responsabilitat política de partit amb vocació de govern intentàrem arribar a acord i consens.

Des d'aquí li he de dir que això se li ha de quedar tremendament clar.
Per aquí no obrirà cap forat, jo no vaig per lliure.

I, finalitzar ja, s'ha acabat el temps.
.
.
Bé, no, allò d'"Aigua per a tots" jo penso que hauríem de ser tots suficientment responsables com per a no fer demagògia d'un tema com l'aigua.
Perquè vostés estan enfrontant unes comunitats autònomes amb unes altres comunitats, vostés estan utilitzant el tema de l'aigua per a traure únicament una rendibilitat electoral, totalment!
*(aplaudiments des d'un sector de la cambra)*, i quan parlem.
.
.
Des d'aquí no, ho dic perquè el senyor Font de Mora.
.
.
I quan parlem del cicle integral de l'aigua i que vosté me diga, "no, no, és que això nosaltres sempre ho hem tingut en compte".
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor.
.
.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Però si fa quatre dies estaven brindant amb la senyora ministra amb un got amb aigua dessalada i era el millor!
Ara resulta que les dessaladores són salobre!
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*.

 

**El senyor president:**

Senyor Sanmartín.
.
.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

*(inoïble)* .
.
.
demano més responsabilitat.

I acabo amb una cita d'Azaña, perquè és un gran parlamentari que ara vostés també reivindiquen, en alguna cosa coincidim, senyor Maluenda, que li deia que: "Ya que usted, su señoría, no se sonroja", doncs, ho faig jo per vosté, i amb molt d'orgull, de veres.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Moltes excel·lent senyor president.

Senyories.

El Grup Parlamentari Popular té una gran satisfacció perquè s'haja aprovat esta llei, una important llei que atorga per primera volta en Espanya un rang normatiu a la protecció del paisatge, a més d'assentar les bases per a una planificació racional del territori, i, per cert, que s'ha de desenrotllar per reglament, com totes les lleis se desenrotllen per reglament.

Esta llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge compta amb el màxim consens dels agents econòmics i socials, ja que reunix el recolzament d'organitzacions socials i empresarials, ajuntaments i diputacions, entre altres.

A més, el projecte de llei que hui hem convertit en llei, ha comptat amb el dictamen favorable del Consell Jurídic Consultiu i la unanimitat del Consell Econòmic i Social.

Esta nova llei supera la visió fragmentària del territori per a donar-li una perspectiva integradora sobre les bases de la innovació i la vertebració, una decidida vocació europeista i l'aposta per la sostenibilitat a llarg termini, de forma tal que es garantixca el principi de la democràcia ambiental.

La Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge establix com a principal novetat la creació d'un fons d'equitat territorial, mecanisme que permetrà finançar projectes sostenibles a partir dels ingressos que s'obtinguen per superar els llindars de consum de recursos naturals fixats pel Consell, els ingressos provinents dels pressupostos de la Generalitat Valenciana i els fons de la Unió Europea.
Un decret del Govern Valencià establirà llindars de sostenibilitat per a totes les actuacions que tinguen un impacte sobre el territori, com emissions contaminants, consum d'auia i ocupació de sòl.
La superació d'estos indicadors suposarà el pagament d'un quota de sostenibilitat per a la gestió de projectes sostenibles.

En este sentit, els projectes sostenibles previstos en la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge podran tindre continguts tan diversos com la millora en la gestió de les zones humides, la restauració de pedreres, la recuperació de vies pecuàries o les actuacions urbanes en la recuperació dels centres històrics o les actuacions sobre la perifèria de les ciutats.
La preservació i protecció expressa del medi ambient, amb el fi de garantir la sostenibilitat serà un dels pilars de la nova llei.

Aixina, la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge preveu plans d'ordenació del territori sobre espais sotmesos a important pressió com l'horta o el litoral.
La llei aposta, aixina mateix, per un model urbanístic compacte, característic de l'àrea mediterrània, menys consumidor d'aigua, sol i energia que el model dispers.

En el camp de la sostenibilitat, la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge incorporarà la directiva d'aigües en aspectes com la protecció de les masses d'aigua, la implantació de les infraestructures per a la depuració o la limitació d'usos en funció de la sostenibilitat: A més, s'establirà un perímetre de protecció de 300 metres sobre els aqüífers amb el fi de garantir la qualitat de les aigües subterrànies.

Millorar la qualitat de vida en les ciutats és un dels principals objectius de la nova llei.
Per a això s'obligarà que la dotació de zones verdes i parcs públics en les ciutats siga com a mínim de deu metres quadrats per habitant; s'ampliarà l'oferta de sòl per a la construcció de vivendes protegides mitjançant reserva de terrenys per a tal fi; s'adoptaran mesures per a reduir la contaminació acústica, lumínica i atmosfèrica, i la recuperació de centres històrics, entre altres aspectes.

La Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge que hui hem aprovat també establix mesures encaminades a aconseguir la cohesió social, com la regulació del disseny dels espais i edificis públics perquè resulten accessibles a les persones discapacitades; habilitar sòl a preu assequible per a garantir el dret a una vivenda digna; fomentar la participació ciutadana, els equipaments i el transport públic.

Esta llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge establix també una major agilitat, flexibilitat i simplicitat en els tràmits i instruments de planificació, del tal forma que s'afavorixca la coordinació entre administracions amb competències sobre territori i medi ambient.

Un altre dels eixos de la nova llei és la vertebració del territori.
Per exemple, la llei contempla un pla d'acció territorial del sistema rural valencià per a frenar el despoblament, afavorir la seua recuperació econòmica i conservar els seus espais naturals.
Amb el mateix objectiu, fomentar la vertebració del territori.
La llei aposta per un sistema policèntric de ciutats intermèdies per a contribuir a la descongestió de les grans àrees metropolitanes, facilitar l'accés dels ciutadans als centres de prestació de servicis i millorar la seua qualitat de vida.
I amb el mateix objectiu, els plans urbanístics i territorials establiran la creació de corredors verds que connecten els espais naturals de l'interior amb les zones del litoral, de manera que se potencie la vertebració del territori.

Aixina mateix, la nova llei s'avança a la transposició d'una part de les directives europees en matèria de territori i medi ambient a l'ordenament jurídic espanyol.
Este és el cas de la directiva marc d'aigües, la directiva d'avaluació estratègica ambiental, de polítiques, plans i programes, al Conveni Europeu del Paisatge o la directiva sobre participació ciutadana.

I quant a la defensa de l'horta, l'article 22, que se dedica a la revitalització del patrimoni rural, en el seu punt 6 diu: "l'horta de la Comunitat Valenciana, com a espai d'acreditats valors ambientals, històrics i culturals, ha de ser objecte de protecció".
Per això, el Consell de la Generalitat aprovarà un pla d'acció territorial de protecció de l'horta valenciana, en el qual es definiran les zones mereixedores de protecció i les mesures urbanístiques corresponents, com també els programes d'actuació pública necessaris per a afavorir el sosteniment de les activitats pròpies de l'horta i la permanència de la població amb un nivell de vida adequat.
Per tant, no s'ha enganyat ningú, sinó que s'ha complit una promesa que se va fer aquí en la trona i des del Govern Valencià.

La Conselleria de Territori i Vivenda ha considerat prioritari reestructurar l'actual marc legislatiu en matèria urbanística perquè aquest puga donar suport a les actuacions de caràcter urbanístic territorial davall una concepció integral del territori, un territori que assumixca una nova ètica respecte al medi ambient natural i urbà, que considera les seues característiques naturals com a referència per al disseny d'estratègies i models territorials i en què el paisatge adquirix especial rellevància a través del lideratge, de la participació i la innovació.
Esta capacitat per a identificar estratègies innovadores i aglutinar les diferents forces polítiques, econòmiques, socials i culturals entorn a un projecte col·lectiu és un factor que marcarà la diferència d'esta nova etapa i constituirà un important impuls per a la transformació positiva del nostre territori.

Este nou plantejament és coherent amb l'estratègia territorial europea aprovada pel Consell Europeu de Ministres en Potsdam, 1999, que planteja estructures i objectius territorials comuns, procurant un desenrotllament equilibrat i sostenible, especialment mitjançant la cohesió econòmica i social i harmonitzant les exigències del desenrotllament de les funcions ecològiques i culturals del territori.
És també concordant amb l'Estratègia Valenciana de Desenrotllament Sostenible, que configura el marc general d'actuacions a desenrotllar.

L'actual marc legislatiu en matèria urbanística i territorial de la Comunitat Valenciana ­Llei d'ordenació del territori, 1989; Llei del sòl no urbanitzable, 1992, reformada en 1997, i Llei reguladora de l'activitat urbanística, Lrau, 1994­ no arreplega per les dates en què van ser concebudes, les necessitats actuals ni proporciona un marc capaç de donar resposta als nous reptes del segle XXI.
Totes estes raons justifiquen la necessitat d'una reforma integral d'estes lleis, reforma que necessàriament deu ser abordada a través del disseny d'un marc legislatiu coordinat que vindrà integrat per la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge que acabem d'aprovar, la Llei del sòl no urbanitzable que ja està en estes Corts i la Llei urbanística de la Comunitat Valenciana que entrarà molt prompte.

Des d'esta nova visió, se configura en els dos pilars sobre els quals s'assenta la política de la Conselleria de Territori i Vivenda: la millora de la qualitat de vida dels ciutadans i la sostenibilitat mediambiental.
Íntimament lligada a estos la llei incorpora el tractament específic del paisatge, atenent des de la seua més actual concepció, és a dir, com a patrimoni comú dels ciutadans lligat a qualsevol activitat humana.

El Projecte de llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge constituïx el primer del futur marc legislatiu que, de forma integrada, permetrà estructurar les polítiques, plans, programes i accions amb incidència territorial.
Este projecte de llei se concep com un instrument d'integració territorial ambiental amb vocació de convertir-se en nexe d'unió entre la planificació i l'ordenació territorial i urbanística.
Per això s'analitza el territori des d'un punt de vista sistemàtic, identificant el conjunt d'elements que el composen: terra, aigua, aire, flora, fauna, socioeconomia, paisatge, cultura.
.
.
, i analitzant i articulant les seues interrelacions.

I per últim, dec dir que vosté diu, senyor Sanmartín, que en el camp venal va aplegar a un acord que ara incomplix.
Mire, no estarien vostés en el camp venal quan mos van demanar que esta llei, quan estava pactada fins que vostés trencaren el pacte, no se discutira en comissió abans de les eleccions europees.
No tindrien vostés camp venal quan van fer eixa exigència, que mosatros vam complir.
Clar, la sorpresa va ser que pensàvem que vostés també complirien la seua promesa, i clar, la realitat és que van ser incapaços de complir-la, i totes eixes esmenes que modificaven, perquè no s'ajustaven a un text legal però que podíem compartir la teoria i li donàvem forma jurídica mitjançant les transaccionals, van ser rebutjades per vostés en la comissió.
I van ser rebutjades per vostés en la comissió.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya acabando.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
perquè no van ser capaços de mantindre un pacte que van fer.

I diu: "tot el grup darrere de mi".
És possible que el seu grup vaja darrere de vosté, el que no mos ha dit vosté aquí és darrere de vosté per a què, si era per a recolzar-lo o per a recriminar-lo.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, vaya acabando.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Res més i moltes gràcies.
*(Remors)*

 

 

***Presa en consideració de la Proposició de llei de transparència de gestors i càrrecs públics, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 12.
172, BOCV número 42).
Criteri del Consell (BOCV número 47).***

 

 

**El senyor president:**

 

Por favor, sean respetuosos con la.
.
.

Bien.
Tercer punto del orden del día: Toma en consideración de la Proposición de ley de transparencia de gestores y cargos públicos, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
Criterio del Consell.

Tiene la palabra el señor secretario de la Mesa para lectura del criterio del Consell.
Por favor, señor secretario.

 

**El senyor secretari primer:**

 

Gracias, presidente.

"Alejandro Font de Mora Turón, conseller secretario del Consell de la Generalitat, certifica que el Consell de la Generalitat, en la reunión del día 14 de mayo de 2004, adoptó el siguiente acuerdo:

Vista la Proposición de ley presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valencia-na: Entesa, de transparencia de gestores y cargos públicos, el Consell de la Generalitat, a propuesta del conseller de Presidencia y de conformidad con lo previsto en el artículo 119 del Reglamento de las Cortes Valencianas, acuerda manifestar su criterio respecto a la toma en consideración de la referida iniciativa:

Primero.
El Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa ha presentado ante la Mesa de las Cortes Valencianas la Proposición de ley de transparencia de gestores y cargos públicos, por la que se pretende establecer la regulación del contenido, la presentación y la publicidad oficial de las declaraciones que sobre actividades, intereses y bienes han de formular los que gestionan intereses públicos de la Generalitat.

En la exposición de motivos de la mencionada iniciativa legislativa se indica que "el ejercicio de la gestión de los intereses públicos y de la representación de la ciudadanía en las instituciones ha de enmarcarse dentro de los principios constitucionales que rigen el funcionamiento de la administración pública, la transparencia y el servicio objetivo a los intereses generales.
Esto implica un compromiso de los representantes de los ciudadanos de respetar los valores de equidad, legalidad y responsabilidad en la realización cotidiana de su actividad, siendo necesaria una fiscalización que asegure el respeto a los mencionados valores", añadiendo que "la finalidad última de esta iniciativa se enmarca en la voluntad de avanzar en la transparencia de la gestión pública y la posibilidad de la participación ciudadana, tanto en su fiscalización como en la obtención de la información".

Para ello, la proposición de ley avanza en el sentido de imponer, a los cargos electos y a quienes gobiernen y dirijan la gestión de los asuntos públicos en la Generalitat, la obligación de presentar declaraciones comprensivas de todas sus actividades, bienes y rentas para que, con fundamento ­según se cita en la exposición de motivos­ en la doctrina del Tribunal Constitucional recogida en la Sentencia 110/1984, de 26 de noviembre, los datos contenidos en las mismas sean publicados en el *Diari Oficial de la Genera-litat Valenciana*, convirtiendo de esta manera "la transparencia en publicación" .

Respecto a la justificación que aparece reflejada en la exposición de motivos como hilo conductor de la propuesta formulada, el Consell de la Generalitat no cuestiona sino que, por el contrario, defiende e impulsa la transparencia, entendiendo que esta, junto con los demás principios que se citan en la proposición, deben imperar en el ejercicio de cualquier cargo público.
Ahora bien, como cualquier principio que informa la actividad de los poderes públicos, debe ser respetuoso con los derechos fundamentales y las libertades reconocidas en nuestra Constitución.

En este sentido, si bien en un principio se comparte lo indicado en la exposición de motivos de que "la publicidad inherente a la vida democrática somete a quien voluntariamente participa en la vida pública a unos controles muy superiores a los que ha de soportar el ciudadano en su vida privada", extremo que se cumple en la Comunidad Valen-ciana según se expondrá más adelante, lo cierto es que ni la Sentencia ­Sentencia del Tribunal Constitucional 110/1984, de 26 de noviembre­ que cita el grupo parlamentario dice lo que se reproduce en la proposición, ni el supuesto de hecho que la misma contempla hace referencia a las limitaciones que en los derechos fundamentales y libertades públicas deben tener los que, ejercitando su derecho constitucional de acceder en condiciones de igualdad a las funciones y cargos, participan en el gobierno y gestión de los asuntos públicos.

El problema que enjuicia el Tribunal Constitucional, en sede de recurso de amparo interpuesto por un particular frente a la investigación de la Inspección Financiera y Tributaria de operaciones activas y pasivas del recurrente en determinadas entidades bancarias y de crédito, consiste en "determinar en qué medida el conocimiento de las cuentas bancarias por la administración a efectos fiscales debe entenderse comprendido en la zona de la intimidad constitucionalmente protegida" y la posibilidad de que, a través de la investigación de las cuentas, se penetre en la zona más estricta de la vida privada, ya que en nuestra sociedad una cuenta corriente puede constituir la biografía personal en números del contribuyente.

En efecto, cuando en el fundamento jurídico quinto de dicha sentencia se señala que, si bien en un principio las declaraciones de renta y sobre el patrimonio no tienen relevancia para la intimidad personal y familiar del contribuyente, no debe olvidarse que en el supuesto enjuiciado se discute la capacidad de la administración tributaria para investigar las cuentas bancarias de los contribuyentes y no el conocimiento de dichos datos bancarios o tributarios por terceros ajenos a la citada administración.
Y, en este sentido, la postura del alto tribunal es clara y reiterada: el derecho a la intimidad no puede impedir el conocimiento de los datos económicos de los contribuyentes por parte de la administración tributaria, ya que existe un deber constitucional que impone la obligación de contribuir a los gastos públicos mediante el sistema tributario, recogido en el artículo 31.
1 de la Constitución Española.
Se trata, en definitiva, de coordinar y hacer compatibles un derecho y un deber constitucionalmente establecidos, ya que como dice el mismo "todo derecho tiene sus límites que en relación a los derechos fundamentales establece la Constitución por sí misma en algunas ocasiones, mientras que en otras el límite deriva de una manera mediata o indirecta de tal norma, en cuanto que ha de justificarse por la necesidad de proteger o preservar no sólo otros derechos constitucionales, sino también otros bienes constitucionalmente protegidos ­Sentencia del Tribunal Constitucional 11/1981, de 8 de abril, y Sentencia 2/1982, de 29 de enero, del mismo tribunal­".
Por tanto, si la actuación inspectora interfiere a través de la investigación en aspectos concretos del derecho a la intimidad, esta intromisión estaría justificada en aras del cumplimiento de un deber constitucionalmente reconocido.

Pero aún así, y a los efectos de la cuestión de que se trata, debe tenerse en cuenta que el propio Tribunal Cons-titucional entiende que, en el marco de esta relación, las facultades de la administración tributaria no pueden ser ilimitadas y que el acceso de la misma a los datos a los que se ha hecho referencia debe quedar garantizado, frente a terceros, con el deber de sigilo que pesa sobre quienes tengan conocimiento de los mismos por razón de su cargo, en su condición de servidores del Estado; por lo que, de este modo, se asegura al máximo, y en los límites de lo jurídicamente posible, la efectividad del secreto que respecto a dichos datos debe tener para terceros ajenos a dicha relación.

Sin perjuicio de lo anterior, y sin que sea intención del Consell de la Generalitat entrar a delimitar el ámbito de la "intimidad", es de señalar que incluso el propio Tribunal Constitucional ha mantenido ciertas reservas en esta cuestión cuando ha sido tratada con carácter general, habiendo manifestado en su Sentencia 142/1993, de 22 de abril, que:

"La Sentencia del Tribunal Constitucional 110/1984 no ha excluido que en la intimidad protegida en el artículo 18.
1 de la Constitución Española pueden incluirse también datos de carácter económico, pero cuya reserva, a su vez, puede limitarse, en el caso examinado, en favor de la hacienda pública.
Pero la protección constitucional de la reserva de esos datos económicos como "íntimos", está en función de la protección de la privacidad, que es también protección de la libertad y de las posibilidades de autorrealización del individuo.

Lo decisivo para determinar la licitud o ilicitud de esta circulación no es un incondicionado y absoluto derecho a la preservación de la reserva sobre los datos económicos sino la aptitud de éstos para, en un análisis detallado y conjunto, acceder a informaciones ya no atinentes a la esfera económica de la persona sino relativas directamente a su vida íntima personal y familiar.
Este fenómeno ha sido destacado en nuestra Sentencia del Tribunal Constitucional 110/1984, en la que se ha advertido la posibilidad de que, en una sociedad tecnológicamente avanzada, a través del estudio sistemático de las actuaciones económicas de un determinado sujeto, pueda llegarse a reconstruir no ya su situación patrimonial sino el desarrollo de su vida íntima en el sentido constitucional del término".

De lo expuesto parece resultar que la Sentencia citada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, como fundamento de su iniciativa, no avala el contenido de la misma.

Segundo.
Pero junto a lo anterior, y sin perjuicio de otras consideraciones que pudieran efectuarse, el Consell de la Generalitat quiere poner de manifiesto cierta incongruencia y alguna imprecisión técnica en la proposición de ley formulada.

Así, en cuanto a lo primero, es de señalar que por error, en la exposición de motivos, párrafo segundo, se propone que la obligación de declarar los bienes patrimoniales, las rentas y actividades se extienda a todo funcionario público, cuando en el desarrollo posterior que se efectúa en la parte dispositiva de la proposición, el ámbito personal de la obligación guarda silencio sobre dicho particular, limitándose la misma, en correspondencia con su denominación, a "los gestores y cargos públicos".

Respecto a lo segundo, y tras la reforma de la Ley 5/1983, de 30 de diciembre, de la Generalitat, de Gobierno Valenciano, por la Ley 1/2002, de 26 de febrero, la figura de los "secretarios generales" ha desaparecido en la estructura de la organización de la administración pública de la Generalitat, circunstancia que olvida el artículo 2.
1, letra c), de la proposición.

Tercero.
Como se ha dicho antes, la transparencia en la gestión ha sido una preocupación del Consell de la Generalitat, considerándola como un principio básico que rige la actuación de las administraciones públicas en sus relaciones con los ciudadanos.

En este sentido y sin perjuicio de las medidas concretas que en la gestión de asuntos públicos ha establecido la normativa vigente en cada momento, debe destacarse que fue el Consell de la Generalitat surgido de las elecciones de 1995 el que, consciente de que los ciudadanos demandaban una forma de gobernar edificada sobre la probidad y la transparencia en la gestión pública, aprobó el Decreto 247/1995, de 24 de julio, por el que se crean, por primera vez, los Registros de Actividades y de Bienes y Derechos Patrimoniales de Altos Cargos de la Generalitat, articulándose de esta forma un instrumento jurídico que ha cumplido adecuadamente con la finalidad pretendida de dotar de claridad a las actividades de los cargos públicos de la Generalitat.

Quedan recogidas en estos Registros, de una parte, todas las actividades que desempeñen los altos cargos no sólo por sí, sino también por sustitución o apoderamiento, y de otra, con una minuciosa rigurosidad, la totalidad de sus bienes, derechos y obligaciones tanto propios como, con carácter voluntario, de sus cónyuges.

Con todo, debe resaltarse que el contenido de las declaraciones que se presentan en estos Registros tiene una mayor amplitud que las que se exigen en la normativa de alguna comunidad autónoma que las publica en el diario oficial.

Por lo que se refiere a la transparencia en beneficio del interés público, el Registro de Actividades de Altos Cargos tiene carácter público, y se rige por lo dispuesto en la Ley orgánica de protección de datos de carácter personal, y en el artículo 37 de la Ley de régimen jurídico de las administraciones públicas y del procedimiento administrativo común, así como en las disposiciones reglamentarias dictadas en desarrollo de las citadas leyes.

En cuanto al Registro de Bienes y Derechos Patri-moniales de Altos Cargos, no obstante su carácter reservado, pueden acceder al mismo: Las Cortes Valencianas; los órganos judiciales para la instrucción o resolución de procesos; el Ministerio Fiscal, cuando realice actividades de investigación; el Defensor del Pueblo y el Síndic de Greuges.

Además, se prevé la dación de cuentas anual a las Cortes Valencianas de las declaraciones que se hubieran producido, así como las incidencias ­artículo 6­, obligación ésta que ha sido puntual y escrupulosamente atendida por el Consell de la Generalitat.

De este modo, y haciendo suya la postura que ha manifestado nuestro alto tribunal, en sentencias como la número 151/1999, de 14 de septiembre, en la que se indica que "pocas dudas pueden albergarse respecto de la necesidad de que los gestores públicos gocen de la confianza y del respeto de la gente.
Para ello, si es exigible cierta ejemplaridad social a quien ejerce cualquier función pública, con más intensidad debe hacerse respecto de aquellos cargos cuya función consiste precisamente, por ser representantes de los ciudadanos, en actuar de manera directa en los asuntos públicos", el Consell de la Generalitat ha defendido, en todo momento, la transparencia en su gestión, estableciendo los mecanismos que, adecuados a tal fin, son respetuosos con los derechos fundamentales de las personas que ocupan un cargo público.

Cuarto.
En cuanto a la regulación estatal sobre la materia, ésta se articula a través de la Ley 12/1995, de 11 de mayo, de incompatibilidades de los miembros del Gobierno de la Nación y de los altos cargos de la administración general del Estado, que crea dos registros.
Por un lado, el Registro de Actividades de Altos Cargos, en el cual se anotarán las declaraciones de actividades que desempeñen y que tendrá carácter público.
Y, por otro lado, el Registro de Bienes y Derechos Patrimoniales de Altos Cargos, en el cual se depositan las declaraciones de bienes y derechos de los altos cargos, y que, a diferencia del anterior, tiene carácter reservado, de modo que solo pueden acceder al mismo determinados órganos e instituciones.

Es de resaltar que la regulación de los registros existentes en la Comunidad Valenciana es tributaria de la normativa estatal.

Quinto.
Por lo que respecta a otras comunidades autónomas, la mayoría de ellas ha desarrollado una regulación similar a la que actualmente rige en la Comunidad Valenciana; es decir, se crean ambos registros, y se establece el carácter público del Registro de Actividades y el carácter reservado del Registro de Bienes Patrimoniales, siendo en la Comunidad de Navarra ambos registros de acceso reservado.

Sin perjuicio de todo lo expuesto, el Consell de la Gene-ralitat, consciente de la potestad que ostentan las diputadas y diputados de las Cortes Valencianas de promover una regulación en esta materia que afecte a los miembros del Consell de la Generalitat, altos cargos de la administración de la Generalitat, empresas de la Generalitat y a los mismos parlamentarios u otros cargos públicos de la Comunidad Valenciana, considera que no existe inconveniente para que se proceda a la tramitación y consiguiente debate de la meritada proposición de Ley.

Para que conste y surta sus efectos, expido la presente certificación en Valencia, a 14 de mayo de 2004.
"

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor secretari.

Bé.
Per a exercir el torn a favor en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valen-ciana: Entesa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Bona vesprada.

Aquesta proposició de llei nosaltres la vàrem presentar en aquestes Corts, jo personalment, signada per mi, el 23 d'abril de l'any 2002, en l'anterior legislatura.
En agost, el 27 d'agost del 2002, l'anterior govern va fer un dictamen paregut a aquest, no el mateix, per suposat, en què malgrat mostrar alguna reticència no s'oposava a la seua tramitació.
Des d'aquesta data fins que es van dissoldre en l'anterior legislatura aquestes Corts, aquesta proposició de llei va viure una situació un poc estranya, no diria antireglamentària però sí que crec que es pot afirmar com *areglamentària*, en el sentit que es va plantejar la possible inconstitucionalitat i va dormir el somni dels justs, i abans de poder-se discutir, repetisc, aquesta en la passada legislatura, aquesta proposició de llei, no exacta però sí molt, molt pareguda ­hem canviat l'exposició de motius­, no es va poder debatre.
Segurament la proximitat de les eleccions i l'oposició que poguera dur, és una suposició, el Grup Parlamentari Popular no aconsellaven que es discutira en la passada legislatura en aquell moment.

Bé, nosaltres l'hem tornada a presentar, perquè ens sembla important el tema de la transparència.
No ho hem dit tantes vegades com ho ha dit el govern del Partit Popular, però sí que ens agrada parlar un poquiu menys i fer una proposta concreta.
I per tant, la tornem a presentar en estos moments, repetisc, modificant l'exposició de motius.

Bé, estem en el debat ara.
Jo crec que és un debat.
.
.
, una vesprada a les 20 hores i 24 minuts, tots frescos com a roses, no és de nit però quasi quasi, no dic que siga amb nocturnitat però sí que és un poquiu tard, i anem a discutir aquesta proposició jo estic segur que amb molt bon tarannà.

Per què presentem aquesta proposició?
Presentem aquesta proposició, evidentment, perquè entenem que en el cas del món dels administradors i dels gestors polítics tenim una crisi de confiança en molts aspectes, que es posa de manifest, per exemple, en qualsevol enquesta que faça una valoració de distintes professions, si se pot dir la de polític una professió, on apareguem en el rànquing no massa ben valorats, generalment estem sempre en la cua.
Un dels motius precisament és la desconfiança que la gent que ens dediquem a la política ­no m'agrada utilitzar el terme *classe política*­ inspirem en la societat, i una de les coses és precisament per la consciència a nivell social que la nostra capacitat a informació més o menys privilegiada, a estar en llocs de poder, etcètera, ens pot permetre un ús en benefici propi de determinades actuacions.
Jo crec que açò és una qüestió que, ens agrade o no ens agrade, està en la societat espanyola i està en la societat valenciana.

A mi em fa l'efecte que s'ha de ficar remei.
Almenys des del nostre grup ens interessa ficar remei, perquè estem convençuts, i ho dic en tots els sentits, que per desgràcia les excepcions moltes vegades, que n'hi ha, entelen concretament uns comportaments ètics que nosaltres pensem que estan en la majoria de la gent que ens dediquem a la política o a la gestió directa.
Perquè pensem açò pensem que s'han de ficar els mecanismes per a fer estranys, per a aïllar aquelles persones o per a dificultar molt aquelles persones que van a la política per a fer altres coses que beneficiar, des del seu punt de vista, que beneficiar a la societat, van a la política fonamentalment per a beneficiar-se ells mateixos.

Bé, estem convençuts que la transparència és una arma dissuasòria de les més eficaces que podem tenir, si no la més eficaç.
Estem plenament convençuts d'açò.
Contra, precisament, els mals que apareixen de tant en quan en els mitjans de comunicació de l'ús de, repetisc, la informació, els mecanismes de poder, en benefici propi.
La possibilitat que el públic conega de forma directa la situació patrimonial, les eventuals activitats lucratives de polítics i administradors en actiu fan que la gent s'ho pense moltes més vegades.

El fet que és molt clar, que és claríssim, és que a aquestes persones l'últim que els interessa precisament és que es coneguen aquests mecanismes.
El fet que és molt clar, per exemple, és que aquestes persones recorren, per posar un exemple, a comptes blindats, comptes en bancs suïssos o comptes en illes estranyes, on és impossible conéixer darrere d'un número qui està, i açò ho hem viscut moltes vegades.
L'opacitat, la manca de transparència, per tant, jo crec que és una cosa clara.

Jo crec que és important una altra idea: que no hi haja cap ombra de dubte per a la immensa majoria de les persones que ens dediquem a aquesta tasca, i que és molt important allunyar de la política totes les persones que vulguen plantejar-se la política amb els mecanismes que d'alguna manera he plantejat abans.

La llei que plantegem avui planteja la transparència, però també planteja una altra cosa, una cosa que per exemple avui en una altra llei no es plantejava, i és que si algú no compleix aquests mecanismes puga ser controlat, puga ser sancionat, perquè evidentment no vivim en un regne d'angelets, no vivim en un món ideal, sinó que vivim en un món real, i per exemple qui aporte dades falses, per exemple qui s'oblide en les declaracions d'elements substancials, d'alguna forma haja de ser corregit o que inclús haja de ser sancionat.

Per tant, la primera idea que ens plantegem, una finalitat específica: donar a conéixer lliurement a la ciutadania, mitjançant la seua publicació en el *Diari Oficial*, les rendes percebudes pels càrrecs públics, el seu origen, el seus interessos privats, les seues activitats i les variacions del patrimoni que experimenta durant el seu mandat, comprovant que ningú d'aquesta forma, d'una manera clara, supedita l'interés públic als seus interessos privats.

La segona cosa que és clara és que nosaltres pensem que quan es planteja una llei d'aquest tipus, qualsevol persona que es preste a fer una tasca pública, que es presente a unes eleccions o que tinga un càrrec públic, sàpiga que ha de resistir la prova de la transparència com a un element fonamental de la seua gestió pública.

Hi ha un altre aspecte que no podem fer des d'ací, i és plantejar-mos concretament què passa amb una altra gestió que és la gestió municipal i supramunicipal.
Som perfectament conscients que açò està fora concretament del camp de possibilitat de legislació per part d'aquestes Corts.
Per tant, l'únic que es pot fer és invitar, invitar a aquelles persones que ho vulguen, i incitar d'alguna forma que aquest mecanisme es puga estendre també d'una manera clara a totes les entitats municipals i supramunicipals, que també jo crec que estan prou mancades d'açò.
Sí que hem de dir que nosaltres estem treballant una iniciativa semblant en el parlament estatal perquè açò també abaste, perquè també arribi almenys als grans municipis i entitats supramunicipals.

Per tant, pensem que el principi de transparència és imprescindible ficar-lo d'una forma clara com un element inherent al càrrec públic.
La idea, per tant, és lluitar contra qualsevol mecanisme també, i ho volem deixar clar, com a conseqüència de difamació o de vinculació injusta amb una persona que ha complit els seus deures, que no té res a amagar i que, per tant, tots els seus papers estan molt clars i són molt transparents.

Com s'ha dit abans, nosaltres tenim aquí un mecanisme, que una part és pública però que una altra part que moltes vegades ha estat buscada, com és conegut, no és pública i és molt complicat poder accedir a aquesta part, moltes vegades substancial en qualsevol procés.

L'objectiu, per tant, al final i resumint-ho en una única idea, és millorar la transparència per a dignificar i protegir la política i la gestió pública.

Nosaltres, i s'ha dit abans per part del plantejament que ha fet el Govern, nosaltres som conscients que aquesta llei no és un invent personal.
Aquesta llei està plantejada, és un desenvolupament progressiu que és el que s'ha fet en altres comunitats autònomes.
Posarem tres exemples: Castella-La Manxa té una llei pareguda que està funcionant sense problemes des de 1995.
Si algú es molesta en mirar el debat, veurà que aquesta llei va ser aprovada en Castella-La Manxa per unanimitat de tots els grups parlamentaris en les corts castellano-manxegues, pel Partit Socialista, pel Partit Popular i per Izquierda Unida.
I a nosaltres, per suposat, ens agradaria que aquest exemple avui també es puguera plantejar de la mateixa forma ací.
Extremadura té una llei pareguda que funciona des de 1996.
Catalunya, molt més recentment, acaba d'introduir durant l'últim any mecanismes pareguts, en este cas, potser podem dir-ho, més moderns, no es publiquen en el diari oficial, sí que es publiquen en les pàgines web oficials, de control i publicitat dels càrrecs públics.

I ens agradaria fer una afirmació òbvia, evident: Extremadura, Catalunya, Castella-La Manxa, pertanyen a un mateix estat que es diu Espanya, el mateix en què nosaltres estem, té la mateixa Constitució, encara que semble mentida, i fins ara aquestos plantejaments no han estat inconstitucionals en Castella-La Manxa, no han estat inconstitucionals en Catalunya, no han estat inconstitucionals en Extremadura.
Per què es planteja algú que són inconstitucionals en el nostre país?
És que no tenim la mateixa Constitució?
Perquè estem parlant d'açò, estem parlant exactament d'açò.
I a mi m'agradaria fer esta reflexió: que jo sàpiga, tenim una mateixa Constitució, i els seus plantejaments en aquests temes són unívocs per a tots els ciutadans i ciutadanes espanyols.
Per tant, parlar de presumptes elements d'inconstitucionalitat pel tema de la intimitat, ho haurem de preguntar també en Castella-La Manxa, ho haurem de preguntar també en Extremadura, ho haurem de preguntar també en Catalunya.

En aquestes comunitats autònomes la transparència, per tant, no està renyida amb la intimitat.
Nosaltres pensem que intentar apel·lar al dret constitucional de la intimitat, que nosaltres respectem, en aquest tema és senzillament tirar pilotes fora, és senzillament no voler entrar en el nucli del problema.

Nosaltres creguem que la intimitat és una cosa massa important per a tenir-la ubicada en la cartera, en el patrimoni, en el compte corrent.
Perquè ens estimem la intimitat nosaltres pensem que la intimitat no pot ubicar-se en estos llocs, s'ha d'ubicar en altres llocs més sensibles de la persona.
I, per suposat, entenem que la intimitat, si no és una intimitat d'una qualitat molt especial que no vaig a qualificar, no té massa a veure amb els comptes corrents.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a exercir el torn en contra, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Utilitze el torn en contra a esta iniciativa que presenta legítimament el Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, perquè considerem, i ho sap, senyor Ribó, que ho hem comentat altres voltes, que la proposta que vosté fa podria ser inconstitucional, podria ser inconstitucional.
És clar que només el Tribunal Constitucional, i quan se reunix amb estos efectes per a prendre una determinació conseqüent, és quan pot pronunciar-se sobre la realitat.
Les opinions que a nivell particular se puguen donar no són vàlides per a determinar si és constitucional o no una llei.

I hem estudiat i analitzat, com ja vam fer en l'altra legislatura, el contingut de la proposició de llei que vosté ha defensat, i he de dir-li que mos ratifiquem en allò que ja en aquell moment li vam dir, que ho vam discutir en Junta de Portaveus quan la tramitació, i que manteníem llavors seriosos dubtes sobre la constitucionalitat del seu text, i inclús consideràvem que podria contindre la modificació encoberta d'algunes lleis de l'Estat, aixina com també podria envair continguts de lleis orgàniques i de bases sobre les quals les Corts Valencianes no tenen ninguna competència, i per a la seua aprovació o reforma allà on la tenen, en els Congrés dels Diputats, se requerix unes majories qualificades per a portar-les endavant amb eixes modificacions.

Dia que tenim dubtes sobre la constitucionalitat de la seua iniciativa.
Mire, entenem que podria vulnerar l'article 18.
1 de la Constitució Espanyola, que garantix el dret a l'honor, a la intimitat personal i familiar i a la pròpia imatge.
Possible vulneració també de l'article 14 de la Constitució Espanyola, que establix que tots els espanyols són iguals davant la llei, sense que puga prevaldre cap discriminació per raó de naiximent, de raça, de sexe, de religió, opinió o qualsevol altra condició o circumstància personal o social.
Igualment, eixa iniciativa podria vulnerar els articles 18 i 149 de la Constitució Espanyola, i podria vulnerar també, a més del 81 que he citat anteriorment, el 82.

Podria contindre modificacions encobertes, he dit anteriorment, de part de la legislació de l'Estat, perquè tracta de modificar aspectes que estan regulats en les lleis de bases de règim local, Llei orgànica de protecció de dades de caràcter personal i Llei de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú.
La proposició de llei que vosté ha defensat requerix per a la seua aprovació en les Corts Valencianes majoria simple, com tots sabem, mentres que eixes lleis de l'Estat que ocultament podria estar modificant requerixen unes majories qualificades en el Congrés.

I he dit que podria contindre també modificacions encobertes no solament a la legislació bàsica de l'Estat, sinó també a la de la comunitat mateixa, com és l'Estatut d'Autonomia, com és el Reglament de les Corts Valencianes i com és la Llei electoral valenciana.
Podria ser contrària a allò que establix l'article 14 de l'Estatut d'Autonomia, l'article 11 del Reglament de les Corts Valencianes, que és una llei que té rang de llei i és la norma jurídica per la qual tots mos regim; també la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre de 1999, que regula la protecció de dades de caràcter personal.

I podria vulnerar igualment drets fonamentals de la Constitució Espanyola al contindre aspectes que puguen considerar-se discriminatoris.
L'article 14 a què m'he referit anteriorment seria un d'ells.

Per tot això, entenem que eixos dubtes fonamentats, que hui estan ratificats per informes jurídics i per sentències del Tribunal Constitucional, mos fan decidir votar-li en contra la seua iniciativa.

Mire, de l'anàlisi de l'exposició de motius de la proposició de llei es desprén que l'objecte d'esta llei és donar a conéixer als ciutadans i ciutadanes quines són les rendes, i el seu origen, percebudes pels càrrecs públics durant el seu mandat, clar està, aixina com és variacions experimentades en el seu patrimoni durant el mateix període de temps, el que han estat governant o exercint una labor política.

I també, finalment, donar a conèixer les seues activitats i interessos privats, amb la finalitat que siga de coneixement públic i que no quede supeditat a l'interés públic que deuen servir i gestionar les persones objectes d'este llei als seus interessos privats.

També assenyala el seu grup en l'exposició de motius que amb la voluntat d'avançar en la transparència de la gestió pública, pot assenyalar-se antecedents en l'ordenament jurídic espanyol relatius a la publicitat de les dades econòmiques dels ciutadans.
En este sentit, assenyalen en l'exposició de motius que el Tribunal Constitucional ha tingut ocasió de pronunciar-se sobre la protecció de la intimitat personal, afirmant que les declaracions de la renda i del patrimoni no tenen rellevància per a la intimitat personal i familiar del contribuent.
En concret citen la sentència del 26 de novembre de 1984, sala primera, en el recurs d'empara número 5785/1983.

El pas endavant que esta llei busca, continuen dient vostés en l'exposició de motius, convertint la transparència en publicació en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*, no envaeix, en conseqüència, drets constitucionals ni convertix als gestors públics en sospitosos de conductes irregulars, encara que sí que els imposa obligacions explícites.

La transcripció litoral de l'exposició de motius suscita els següents comentaris.
En l'àmbit de la protecció de dades de caràcter personal en el nostre ordenament, és coneguda la distinció entre intimitat o vida familiar i privacitat o vida privada, cosa que vostés no fan en la llei, com expressions de l'àmbit personal de l'individu.

El cert és que no es tracta d'una distinció clara, ja que la doctrina no se posa d'acord a l'hora de delimitar l'àmbit del que es diu privacitat.
A este respecte, cal assenyalar-se que el concepte amb rellevància constitucional és de la intimitat, de tal forma que la noció que importa acotar és la de la intimitat.
En conseqüència, altres nocions com vida privada o privacitat, si no són englobades dintre del concepte d'intimitat, no tenen protecció constitucional directa dins de l'article 18.
1 de la nostra Constitució.

La posició del Tribunal Constitucional en este tema és fluctuant, ja que en algunes resolucions pareix limitar el reducte protegit a l'àmbit d'allò íntim i sense projecció exterior.
Sentència del Tribunal Constitucional 1.
070 de1987 i 142 de 1993.
I en altres, ve a identificar la intimitat en la vida privada, com són les sentències 22/1984, 137/1987 i 110/1984 i també la 142/1993, del Tribunal Constitucional.

En realitat, el principal problema que ha presentat la distinció entre intimitat i vida privada no ha sigut altra que la determinació que si el que s'entén per intimitat econòmica forma o no part de l'àmbit protegit pel article 18.
1 de la nostra Constitució.

A este respecte, les posicions doctrinals són divergents.
Cal destacar, per exemple, la posició mantinguda per Sempere Rodríguez en el seu comentari de l'article 18, en *Comentarios a la leyes políticas*, en què assenyala que la intimitat se considera l'esfera més personal reservada als assumptes o eleccions d'una persona o una família.
O siga, el que més s'aproxima a l'esfera secreta i confidencial.
En este marc es considera que la intimitat econòmica s'exclou d'este concepte estricte d'intimitat.

En canvi, per a García Macho, en el seu llibre *Secreto profesional y libertad de expresión del funcionario*, esta concepció entén la intimitat en un sentit més restrictiu.
La intimitat econòmica forma part de la intimitat personal, entesa esta en un sentit ampli, en l'únic sentit en què este dret és operatiu, i ofereix una garantia de protecció al ciutadà.

En el mateix sentit, Serrano Alberca diu: "Los datos de una cuenta bancaria y otros datos económicos son relevantes de la situación económica de esa persona: en qué gasta su dinero, cómo lo hace, con quién lo hace, etcétera, cuestiones que son decisivas para el conocimiento de la vida económica de una persona y, por tanto, de su intimidad, puesto que esta pueda ser lesionada por medio de ese conocimiento".

He de destacar la doctrina del Tribunal Constitucional en les sentències 110/1984, 76/1990 i 143/1994, sobre la habilitació de l'administració per a exigir determinats dades relatives a la situació econòmica dels contribuents.
En este context, el Tribunal Constitucional ha realitzat certament declaracions vacil·lants sobre si les dades econòmiques pertanyen o no a l'àmbit de la intimitat, com he dit abans.

No obstant això, entenem que d'esta jurisprudència pot inferir-se dos criteris bàsics: per un costat, el Tribunal constitucional pareix reconèixer que la informació econòmica pot afectar al dret a la intimitat, si bé no qualsevol dada d'este tipus entra necessàriament dintre de la intimitat constitucional garantida; per altre costat, inclús en el supòsit que aixina ocorrega, el dret a la intimitat presentaria en este aspecte certs matisos basats en determinats interessos constitucionalment irrellevants.

Aixina, el Tribunal Constitucional, en coherència amb la jurisprudència anteriorment admesa, que pot entrar en un reducte econòmic que poguera formar part de la intimitat i, per tant, protegit per l'article 18.
1 de la Constitució, a este respecte diu el Tribunal Constitucional: "Lo decisivo para determinar la licitud o ilicitud de esta circunstancia no es un incondicionado y absoluto derecho a la preservación de la reserva sobre los datos económicos, sino la amplitud de estos para, en un análisis detallado y conjunto, acceder a informaciones ya no atinentes a la esfera económica de la persona sino relativas directamente a su vida íntima personal y familiar".
Continua dient el Tribunal Constitucional: "Este fenómeno ha sido destacada en nuestra sentencia 110/1984, en la que se ha advertido la posibilidad de que en una sociedad tecnológicamente avanzada, a través del estudio sistemático de las actuaciones económicas de un determinado sujeto, pueda llegarse a reconstruir no ya su situación patrimonial sino el desarrollo de su vida íntima en el sentido constitucional del término".

La Llei general tributària, llei 230/1963, del 21 de desembre, en el seu article 113, disposa que totes les dades, informes o antecedents continguts per l'administració tributària sols podran ser utilitzats per a l'efectiva aplicació dels tributs, sense que puguen ser cedits ni comunicats a tercers, excepte que la cessió tinga per objecte la col·laboració amb les comissions parlamentàries d'investigació en el marc legalment establert.
No procedix facilitar informació sol·licitada en l'àmbit de preguntes o iniciatives parlamentàries.
I en este sentit, per analogia amb els alts càrrecs, ja que tractant-se de dades de transcendència tributària que afecten als contribuents concrets, no se donen els supòsits contemplats en el Reial decret llei 5/1994, pel qual es regula l'obligació de comunicar determinats dades a requeriment de les comissions parlamentàries d'investigació.

La llei 12/1995, d'11 de maig, d'incompatibilitats dels membres del govern de la nació i dels alts càrrecs de l'administració general de l'estat, seguint precedents de normes anteriors, Reial decret 222 de 1990, constituïx dos registres a càrrec de la inspecció general dels servicis de l'administració pública.
Per un costat, el registre d'activitats d'alts càrrecs, en el qual s'anotaran les declaracions de les activitats que desenrotllen i que tindran caràcter públic, regint-se per allò disposat en Lortad, en l'article 37, de la Llei 30/1992 i en la pròpia llei.
I, per altra banda, el registre de béns i drets patrimonials d'alts càrrecs en el qual es dipositen les declaracions de béns i drets dels alts càrrecs.
I que a diferència de l'anterior, tenen caràcter reservat, de tal forma que sols puguen accedir als mateixos determinats òrgans i càrrecs públics.

I esta regulació és substancialment incorporada a l'àmbit de l'administració autonòmica i local.
I en la legislació autonòmica valenciana, l'article 18 del Reglament de les Corts Valencianes, deixa ben clar que el contingut del registre d'interessos en què s'inscriuen les declaracions sobre activitats i béns dels diputats tindrà caràcter públic, excepció feta del que es referix als béns patrimonials.
Aixina, el primer punt en què s'assenyala amb caràcter meridià la reserva sobre les dades relatives al patrimoni dels diputats.
I, per altra banda, el Decret 247/1995, de 24 de juliol, d'alts càrrecs de la Generalitat Valenciana, pel qual s'estableix la creació del registre d'activitats i béns i drets patrimonials, en el seu article 4 establix que el registre de béns i drets patrimonials d'alts càrrecs té el caràcter reservant, amb la qual cosa prohibix en termes similars el previst per a alts càrrecs de les Corts Valencianes i, en este cas, dels alts càrrecs de la Generalitat.

Concloent, i en definitiva, de la jurisprudència jurisdiccional i de la legislació vigent, tant estatal com autonòmica valenciana, caldria col·legir que: primer, el dret a la intimitat està directament vinculat a la dignitat de la persona; dos, que exigix una sèrie de dades sensibles referents a les persones individuals que constitueixen el nucli dur i impermeable del dret a la intimitat i qui ni tan sols l'Estat pot accedir al mateix sense el consentiment del titular.
Aixina, el dret a la intimitat no se circumscriu a este nucli mínim, sinó que.
.
.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, vaya terminando.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabe, senyor president.

.
.
.
s'estén a un conjunt d'informacions relatives a la intimitat personal i familiar.
Sentència del Suprem del 14 de novembre de 1992.
Tercer ­i acabe, senyor president­, que les dades econòmiques estan protegides pel dret a la intimitat quan comporten l'accés a informacions no referents exclusivament a l'esfera econòmica de la persona, sinó que dels mateixos es poden derivar informació relativa directament a la vida íntima personal i familiar.

I vostés demanen, senyor Ribó, que a més que eixes declaracions es publiquen en el butlletí de la Generalitat o de les Corts Valencianes, es facen també dels familiars, dels fills i de les parelles dels alts càrrecs.
Jo crec que vostés tenen una concepció dels alts càrrecs i dels diputats que no tenen res a vore amb la realitat.
Vostés sospiten sempre de qualsevol persona.
I vostés volen que l'excepció.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabe, senyor president.

.
.
.
que l'excepció siga una realitat.
El que cal fer és controlar l'excepció i reconèixer l'honorabilitat dels càrrec públics i dels diputats amb caràcter general, que crec que per això som els representants del poble i aquí representem eixa sobirania popular.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maruenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Maluenda.

**El senyor president:**

 

Maluenda.
Perdón.
*(Rialles)*

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

A vosté com li diuen?

 

**El senyor president:**

 

Tiene mucha razón.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a veure, senyor portaveu del Partit Popular.

Mire, mentre vosté ens estava explicant tot açò, jo no he pogut evitar posar-me a pensar en les muntanyes dels Pirineus.
I li vaig a explicar per què.
En els Pirineus.
.
.
*(Remors)* No, no, no.
És que no és un problema d'esquí.
En els Pirineus hi ha un xicotet pardalet, una au, que quan està criant, si tu vas a prop d'ella, se'n va a l'altre costat d'on té el niu i es posa a piular perquè el lloc del niu no el mires i te'n vages a l'altre costat.
És una manera d'ocultar el que realment l'interessa.
Vosté ha estat fent exactament tot el temps el mateix.
Ha estat fent com esta au, que ens està intentant enganyar, que ens està intentat dir *(remors)* allà a la intimitat el problema, quan el problema no està en la intimitat, està en la cartera.
Eixa és el problema.
*(Remors)* Eixe és el problema.
*(Aplaudiments)* El problema és una problema de cartera.
És un problema que vostés tenen determinades coses que no les poden fer transparents.
I vostés sabran quines són, vostés sabran quines són.

Mire vosté, tot el seu discurs sobre la intimitat, molt ben fonamentat, per suposat ­permeta'm la ironia­, es trenca amb una idea: és que la gent de Castella-la Manxa i la gent d'Extremadura no tenen la mateixa Constitució?
Mire, aquestos elements d'alguna forma són molt pareguts als de Castella-la Manxa i als d'Extremadura.
Què passa, que allà el Partit Popular té una intimitat menys íntima que la que té aquí?
O és que és una altra cosa, que allà està en l'oposició i aquí estan en un altre lloc, i allà no s'atreveixen a dir el que vosté diu aquí?
A les nou menys cinc de la vesprada, ja quasi es fa de nit.
Eixe és el problema.
El problema de la intimitat és que la intimitat és un element unívoc en la Constitució Espanyola.
I si hi ha una intimitat valenciana, m'ho diu.
És possible que hi haja intimitat valenciana.
És possible!
És possible que esta intimitat la puguem conèixer a través de senyors com Cartagena pel sud i de Fabra pel nord.
Eixa pot ser la intimitat valenciana.
Eixe és el problema.

Mire, precisament el que volem plantejar en esta llei és que a vostés, i a qualsevol, se'ls faça molt difícil, se'ls faça, si és possible, impossible, que en el futur hi haja senyors com Cartagena, condemnats pel Tribunal Suprem, crec, malgrat les súpliques, per no sé què fer amb les monges, no sé quina història va tindre.
I senyors que han estat els primers que el fiscal anticorrupció s'ha posat a treballar amb ell.
Mire, el que volem és que açò no passe, i que aquestos senyors.
.
.
Mire, el que volem és que un senyor, com el senyor Fabra, no faça el ridícul havent d'anar a un notari a dir els béns que té i després tots els dies diga diga "ai, m'oblidat d'este, i d'aquell, i d'aquell apartament i de la casa a Madrid".
El que volem és que ho faça d'una vegada per totes i ben fet, i no faça el ridícul.

Però hi ha una cosa que nosaltres no entenem.
Com vostès s'atreveixen a parlar d'intimitat quan no van parlar en el moment que es va plantejar una llei pareguda a Castella-La Manxa?
Com no s'atreveixen?
És evident que estan fent, estan amagant el que.
.
.
volen dir.

Mire vostè, nosaltres pensem que igual té a veure amb alguna cosa del Grup Popular, eh?
Hi ha una notícia que vostés en determinats moments cobren determinades coses que després no es fan públiques, determinades dietes.
.
.
A veure si el problema està ahí?
Perquè hi ha una contradicció.
Mire vosté, hi ha una contradicció.
El govern no s'oposa i el grup parlamentari s'oposa.
Doncs mire, haurem de buscar el problema on està en el grup parlamentari.
És que els dóna por determinades coses que es coneguen?
A nosaltres no, eh?
A nosaltres no ens dóna por.
I ens agradaria que no els hi donara por, que fóra transparent, que fóra absolutament.
.
.
Per a nosaltres, per als periodistes, per a la gent d'Hisenda, per a tots absolutament.
Seria bo.
Seria absolutament important.
Jo crec que eixe tema seria important.

I, mire vostè, si no ens explica la raó de veritat de la transparència, estem obligats a intentar conéixer-la, buscar-la, veure els motius.
Teníem una lleugera sospita.
I és que això *(inintel·ligible)* passar.
Per açò estem preparant, eh?
, ja que suposàvem que això passaria aquí ­com he dit abans­ una proposta a Madrid.
.
.
Ahí, ahí no manen, eh?
Ahí no manen.
En la qual s'incloga tots els càrrecs, els municipals, els autonòmics i absolutament tots.
I aixina, si vostès no volen que la transparència vinga per un mecanisme que ens haguera agradat arribar per consens.
.
.
Mire, avui estem parlant de debatre.
Vostès ho podien diluir, canviar, millorar.
Jo no dubte que no hi haja errors.
És lògic que hagen errors.
Nosaltres no tenim la capacitat ni del seu grup ni del govern.
És lògic.
És absolutament lògic.
És que aquí debatem si es va a debatre la llei.
I el que vostès no volen és que es debata.
En tenen prou amb el que hi ha.
I, mire vostè, quan hem plantejat problemes aquí.
.
.
I han hagut molts problemes per a conéixer, per a conéixer declaracions de diputats.
.
.
de gent que va ser diputada a aquestes Corts fa menys d'un any.
I ha hagut moltes dificultats.
Fins i tot s'ha hagut d'anar als tribunals en determinats moments.

Vostès no volen que hi haja transparència.
Vostès no volen millorar la transparència.
El govern ha parlat no sé quantes vegades de transparència, i vostès també, però després amb el rotllo de la intimitat a la valenciana del Partit Popular, doncs d'això res.
Eixa és la realitat.
El seu partit, el seu grup parlamentari, si va a fer el que vosté diu, realment s'està oposant que millore la transparència de la funció pública, de tota la gent que ens dediquem a la política en este país.

Doncs mire, anem a intentar-ho per un altre costat.
Perquè em sembla que és bo per a vostès, per a vostès, per a tots.
Per a tots.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Ribó.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
que la política siga transparent, perquè és la millor vacuna contra els mecanismes de corrupció.
La corrupció va en comptes blindats, en comptes suïssos i en comptes d'aquests tipus.
L'antítesi de la transparència.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ribó.

Señor Maluenda.
*(Remors)*

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt Excel·lent President.

Senyories.

Mire, senyor Ribó, vostè no pot vindre ací, a la trona, a fer el que ha fet.
Vostè no té ètica parlamentària.
Vostè ha comés un error molt greu aquí, encara que ja ens té acostumats, ja ens té acostumats, que vostè sempre tira la pedra i amaga la mà.
Vostè és el que va a tots els tribunals i després perd tots els casos.

Mire el que li dic.
Si vostè té la mínima sospita que els diputats del Grup Parlamentari Popular no s'ajusten a la legalitat vigent, té l'obligació de denunciar-ho, i no vinga aquí a crear sospites.
És totalment fals el que vostè ha dit.
El diputat del grup.
.
.
*(Des de l'escó una diputada diu: "demagogo")*

Demagoga será usted, señora.

Els diputats del Grup Parlamentari Popular.
.
.
*(remors)* tot el que cobren tenen les retencions de l'Irpf.
Com ha de ser.
Com qualsevol ciutadà espanyol.
I el que s'ha de fer és complir les lleis.
I vosté el que ha de dir aquí és quan i com pot presentar aquí, a la cambra, la declaració de béns.
Diga quan i com, senyor Ribó.
Que això no ho ha dit.
Diga vostè quan i com pot presentar la declaració seua de béns ací, a la cambra.
I no vinga aquí a fer filibusterisme, que ja el coneixem massa.
*(Remors)*

Mire, vosté parla que si a Castella-La Manxa.
.
.
que s'ha de copiar el model de Castella-La Manxa.
Diga aquí, a la cambra, si el seu grup, que vol eixa transparència, mentre que ha format part del govern a les Illes Balears si ha promulgat una llei aixina?
O al País Basc?
Clar!
O en eixe pacte de govern que han fet amb el Partit Socialista per a aconseguir la investidura del senyor Rodríguez Zapatero.
Ha pactat el seu partit que es promulgue una llei aixina?
Diga-ho vostè.
Diga-ho vostè.
I diga'm si ho han fet també a Balears i ho han fet al País Basc.
I deixe's de demagògia que ja ens té molt acostumats.

Mire, aquí tots els diputats de la cambra fan la seua declaració.
I a eixa declaració, a eixa declaració, que una és pública i l'altra no, perquè ho diu aixina la llei, ho diu aixina la llei i ocorre també aixina a l'Agència Tributària, el Ministeri d'Hisenda.
Una cosa són els ingressos, una cosa és la declaració de la renda i altra cosa la declaració de patrimoni.
Vostè no pot aquí, perquè se li ha ocorregut, ser més papista que el papa, modificar-ho tot i generar el dubte i la sospita sobre l'honorabilitat dels representants del poble valencià.

Si vostè té la més mínima sospita, ja li ho dit abans, ha de fer una denúncia, una denúncia seriosa, i ajuste's a les conseqüències, ajuste's a les conseqüències.
Mire vosté, totes les declaracions que fan els diputats van a la Comissió d'Estatut del Diputat, i en eixa comissió hi ha un representant de cada grup.
És a dir, que veuen eixes declaracions.
Aquí no s'oculta res.
Done eixes declaracions.
I vostè sap per què es fan eixes declaracions?
Això és la salvaguarda del càrrec públic, per si quan acaba el seu mandat algú, algú l'acusa que s'ha enriquit de forma indeguda, que puga demostrar què és el que tenia quan va arribar aquí.
Vostè pot dir ara: la meua declaració.
.
.
L'autoritze, jo l'autoritze que diga el meu, les meues declaracions de l'any 83 quan vaig arribar aquí.
I l'autoritze que mire les meues declaracions de l'any 2004.
A vore si jo m'he enriquit.
O qualsevol del meu grup.
*(Remors)*

Vostés és que tenen eixa costum.
Vostés maten puces a canonades.
A mi em pareix molt bé que es complisca la llei.
S'ha de complir la llei, però s'ha de començar per complir-la en u mateix.
Vosté ha d'exigir-se a vosté mateixa, el primer, el que exigeix als demés.
Exigir-se a vosté, primer que a ningú, el que exigeix als demés.

Mire, hi ha una cita que vaig a fer aquí, una publicació d'una tesina que ha arribat a les meues mans, les declaracions d'activitat i de béns patrimonials dels diputats de les Corts Valencianes.
Mire quina casualitat.
Una tesina res sospitosa.
Mire, gent de molt de prestigi, que ha dirigit la tesina, el doctor Francisco J.
Visiedo Mazón, letrado de las Cortes Valencianas, profesor de Derecho Constitucional.
Una persona que per a mi té un reconegut prestigi i honorabilitat.
I el doctor Joaquín J.
Marco Marco, profesor de Derecho Constitucional, que no dic el mateix, però no dubte que siga igual.
Jo no el conec, no el conec, però no dubte que siga tan honorable com el senyor Visiedo.
Bé, han participat en la tesina a més la lletrada de les Corts, senyora Julia Sevilla Merino, la presidenta, que era la presidenta del tribunal, i estava també formant part don Enrique Soriano Hernández, com a vocal primero i don Joaquín J.
Marco, com a vocal segundo*.*

Mire el que diu al tesina.
Diu, mire.
"Después de haber analizado las declaraciones de bienes y de actividades de la Comunidad Valenciana, objeto del tema tratado en esta publicación, y habiendo comparado su regulación con el resto de reglamentos parlamentarios autonómicos, así como con el del Congreso de los Diputados y del Senado, llego a la conclusión de que tales declaraciones son satisfactorias para el derecho parlamentario, mostrando mi conformidad con las mismas, a pesar de creer que dichas declaraciones se reglamentaron en parte para satisfacer a la opinión pública".
Que és el que vostè busca.
Cara a la galeria.
Que és el que vostè busca.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Acabo, señor presidente.

"Como un mecanismo para dejar constancia del antes y del después de las actividades que supuestamente podrían acarrear el enriquecimiento económico, así como el incremento del patrimonio de los diputados para evitar así los escándalos públicos".
Como el caso Malesa, el caso Filesa, el caso Roldán, etcétera.

Que això, mire, aquí tots hem complit.
Almenys tots els del meu grup.
No sé si tots els del seu han complit.
*(Remors)* No sé si tots el del seu han complit, començant per vostè.
Si ho ha fet correctament i dins del termini.
I li dic el mateix.
Eixes declaracions van a la Comissió d'Estatut del Diputat, on hi ha un representant de cada grup, on s'ha donat el vist-i-plau.
I per això és condició *sine qua non* per accedir al càrrec de diputat.
I per això aquí estem tots que hem pres possessió del seu càrrec perquè tot era correcte.

I vostè si té alguna cosa que puga demostrar, el que ha de fer és denunciar-ho.
I no sembrar la sospita com a norma de conducta.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

.
.
.
que això és filibusterisme parlamentari, al que vostè ens té acostumat.

Res més.
*(Aplaudiments d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

Para fijar la posición, tiene la palabra el representante del Grupo Socialista, don Antoni Such.
*(Remors)*

 

**El senyor Such Botella:**

Gràcies, president.

Senyores diputades i senyors diputats.

La veritat és que és un poc tard per a parlar d'un tema tan interessant i, a la vegada, important, crec jo, ací, en esta cambra.
La veritat és que el Grup Parlamentari Socialista quan va tindre coneixement de la presentació de la proposició de llei respecte al tema de la transparència dels càrrecs públics i dels gestors, intentàrem mirar-la amb tot deteniment, perquè entenem que el que hem estat visquent en els últims mesos ací, a la nostra comunitat, i ací, a la cambra, doncs s'havia de pegar un pas endavant i intentar millorar la situació de tot el que havia passat.

Jo crec que, per a llevar un poc de tensió al que ha sigut el debat en els últims minuts, jo crec que no s'ha de fugir de debatre este tipus de qüestions.
Una cosa són les acusacions que es puguen fer, que estan més o menys fundades, jo crec que, personalment, no es pot acusar a ningú ací, a esta cambra.
Però sí que el que cal fer, ja que tenim el Criteri del Consell favorable a la seua tramitació, el mínim que haguérem pogut fer era haver també donat el suport perquè esta proposició de llei es poguera debatre i es poguera discutir a esta cambra.
I no fugir.
Perquè quan es fuig del debat és quan es marquen distàncies respecte el que era el fons de la qüestió.
I és que hem d'intentar dotar-nos d'un marc legislatiu que garantisca transparència i credibilitat per a la ciutadania respecte a allò que són els gestors i els polítics.

I clar, ens trobem en la sorpresa que, efectivament, el govern dóna el vist i plau perquè açò es puga tramitar, i el Grup Parlamentari Popular, en este cas, s'oposa que es puga tramitar.
I és quan es genera el dubte.
És quan es genera el dubte.

Jo dic ja clarament que el Grup Parlamentari Socia-lista va a donar suport perquè es puga tramitar esta proposició de llei.
I jo crec que això seria bo, perquè al final es podria modificar, es podria esmenar a la totalitat o es podria esmenar parcialment, i intentaríem arribar a alguna cosa bona, perquè la gent tinguera més confiança en els polítics i almenys que els parlamentaris pogueren traure endavant una qüestió perquè la gent se sentira raonablement bé.
Perquè el passat més immediat no ens demostra això desgraciadament.

Este diputat que els parla ha tingut vertaders problemes per a poder accedir a determinada documentació, perquè les causes no estaven ben clares.
Hi ha un registre efectivament d'activitats, i d'interessos i de patrimoni, bens que hi ha vertaderes dificultats en estos moments per conéixer certes coses.
Ací s'apunta que està la Comissió d'Estatut del Diputat.
Molt bé.
Intentarem i insistirem una altra ve-gada en la Comissió de l'Estatut del Diputat a vore si ens donen certa informació que a nosaltres ens interessava perquè creiem que era rellevant, rellevant políticament en estos moments.

Però el que sí que, fugint del debat este, ens demostren és que, tenint els problemes que hem tingut en el passat més immediat, no hi ha intenció per a pegar un pas més endavant i per avançar.
Perquè sí que ha hagut una qüestió que ha sigut publicada a tots els mitjans de comunicació, i no per a fer més sang del cas Fabra, perquè no val la pena, perquè estan els tribunals.
Però sí que és cert, sí que és cert, que este senyor va fer una declaració de béns en un notari, l'ha fet a la Diputació de Castelló, la va fer ací i, pel que sembla, va mentir en totes, va mentir en totes, en una se li va oblidar un Jaguar, l'altre un Mercedes, l'altre no sé què.
.
.
i va mentir en totes.
I el Grup Parlamentari Popular l'única cosa que va fer va ser donar-li suport permanent a eixa mentida.
I, a més, en paraules del president de la Generalitat que a mi em sorprengueren moltíssim, en paraules del president va arribar a dir que era molt honorable, molt honorable l'actitud d'este senyor.
I jo crec que quan un menteix en les seues declaracions reiteradament a tots els llocs on va no és honorable.
Hauria i caldria una rectificació per part, inclús, del president de la Generalitat que va ser el que va reiterar fins a la sacietat que eixa actitud era honorable.
Jo crec que no ho és.
I jo crec que això no fa cap favor als polítics, cap favor, mentir en les declaracions de béns i d'activitats no fa cap favor, perquè és molt senzill, és molt senzill.

Jo crec que la proposició de llei que presenta el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida està quasi clavada, està quasi idèntica de la llei que hi ha en estos moments a Castella-La Manxa.
Jo, la veritat, és que estava un poc al·lucinat respecte a tota l'argumentació jurídica que se'ns ha explicat ací per a rebutjar el contingut de la proposició de llei, estava un poc al·lucinat perquè jo l'ha estat repassant i l'ha estat comparant amb la de Castella-La Manxa i és quasi idèntica.

Per tant, tota eixa argumentació jurídica del dret a la intimitat, a les sentències.
.
.
Aleshores, jo crec que caldria enviar-lo al Grup Parlamentari Popular de Castella-La Manxa perquè segur que si tot això està fonamentat i és real, allà estan aplicant una llei que és completament inconstitucional i que afecta a la intimitat i als drets de les persones, crec jo.
I jo crec que això no ha passat, crec que això no ha passat.

I, per tant, jo considerava que açò era molt més senzill que tot això, que fer una argumentació tremendament jurídica.
I era molt més senzill agarrant-se al text literal del dictamen del Consell, agarrant-se al text literal del dictamen del Consell era més senzill, perquè el dictamen del Consell deia clarament que estan per la transparència i per l'honestedat de la gestió dels càrrecs públics, i ara se'ls furta el debat.
I jo crec que això és tremendament contradictori amb el que era la posició del Govern Valencià i, en este cas, la posició del Grup Parlamentari Popular.
I això és el que genera dubtes.
I no genera dubtes altres coses.
I haguérem pogut discutir tranquil·lament esta proposició de llei en la comissió i, després, ací en el ple, que segur que pegàvem un pas endavant molt important perquè la gent confiara més amb mosatros.
I era tan senzill com això.
Al final, no és vol, al final es prefereix que el sistema es quede tal qual, que el sistema es quede en un registre d'interessos i activitats públic i amb un registre de béns i patrimoni no públic, al qual no es pot accedir.

Això ens diu ben poc, crec jo, per al que volem nosaltres instal·lar ací en les Corts Valencianes.
Ens diu ben poc d'instal·lar la transparència.
I jo crec que hem de fer un esforç entre tots i sense acritud.
Hem de fer un esforç entre tots perquè ací el que és el criteri de la transparència s'instal·le, s'instal·le com a concepte.
I no passa res perquè els ciutadans coneguen els seus responsables polítics què és el que tenen quan entren a governar i què és el que tenen quan deixen de governar.
Jo crec que és just.
I això hauria d'anar assumit en el propi càrrec.
I a la vegada hi ha altres persones, altres responsables polítics que ens diu que serà voluntària la seua publicació.
Tampoc s'agredeix absolutament a ningú.
Hi ha uns obligats i altres que són voluntaris.
I a la vegada s'estableix també la proposició de llei, s'estableix també una sèrie d'accions coercitives per al que no compleix el que serien els registres, no compleix el que es denomina la legalitat vigent.
I no passa res!
I això pot ser assumible!

Ara, en la posició de negar la major, en la posició de negar la possibilitat del debat sí que estem posant sospites en la llum.
I això és molt roí per a nosaltres, perquè, aleshores, continuarem en el sistema que hi havia establert, que és un sistema que està demostrat que no funciona, és un sistema que no funciona perquè passa després el que passa, perquè ni té possibilitat de coacció respecte als incompliments ni passa res.
I el que és més greu, que damunt alguns donen suport a eixes actuacions, actuacions falses quan es fan declaracions.
I tampoc passa res.
I jo crec que això no és bo, perquè l'espectacle que s'ha donat últimament és tremend.

Jo els emplace, els emplace perquè reconsiderem la situació, que donem suport que es puga tramitar, que es facen les modificacions i les esmenes que calguen i que avancem en açò per a donar garanties als ciutadans que els responsables polítics i els càrrecs públics treballem per a ells i no treballem per a nosaltres.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Such.

Procedemos a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 32; votos en contra, 41.

Señores, se levanta la sesión hasta mañana a las 10 de la mañana.

Les recuerdo que tenemos ahora Junta de Síndics.

 

*(S'alça la sessió a les 21 hores i 10 minuts)*