Untitled Document

<!--
body {
background-color:white;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text8 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:10px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para4 {
text-align:justify;
}
.para2 {
line-height:10,9px;
}
.para3 {
line-height:10,9px;
text-align:justify;
}
-->



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de maig de 2006. Comença la sessió a les 10 hores i 46 minuts. Presideix l'Excel·lent Senyora Rosa María Barrieras Mombrú. Sessió plenària número 84. Primera reunió.    Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització del compte general de la Generalitat Valenciana corresponent a l'exercici de 2004 (BOCV número 197).    La senyora vicepresidenta primera:    (Inoïble) . . . sessió plenària amb el primer punt de l'ordre del dia, que diu: debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització del compte general de la Generalitat Valenciana corresponent a l'exercici de 2004.    En primer lloc, té la paraula. . . el senyor secretari, si és tan amable de llegir el dictamen. Moltes gràcies.      El senyor secretari primer:    Gràcies, presidenta.    «La Comisión de Economía, Presupuestos y Hacienda, en la reunión del día 11 de mayo de 2006, con relación al informe de fiscalización de la cuenta general de la Generalitat Valenciana correspondiente al ejercicio 2004, ha aprobado el siguiente dictamen:    »Las Cortes Valencianas (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta) aprueban el informe de fiscalización de la cuenta general de la Generalitat Valenciana del ejercicio de 2004.    »Palau de les Corts Valencianes. València, 11 de maig de 2006». |  | Gràcies, presidenta. (S'interromp la gravació)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, excel·lent senyor secretari.    Anem a passar. . . (Pausa) Un moment, senyories, un moment. (S'interromp la gravació)    Senyories, se suspén el ple per uns segons i pregue als síndics. . . (protestes) pregue als síndics que vinguen un momentet, per favor. Per favor. Se suspén el ple per un minut i pregue als síndics que vinguen un moment a dir com s'ha de desenrotllar este punt. Si són tan amables, se suspén la sessió per dos minuts.    (Se suspén la sessió durant uns minuts)      La senyora vicepresidenta primera:    Es reprén el ple.    A continuació, anem a donar la paraula per a torn a favor del dictamen al Grup Parlamentari Popular.    Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Costa.      El senyor Costa Climent:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señoras y señores diputados.    Mi grupo parlamentario presentó hace unas semanas una propuesta de resolución en la Comisión de Economía que solicitaba la aprobación del informe de fiscalización de las cuentas públi |  | cas para el año 2004.    Una propuesta de resolución que defendimos inicialmente como una muestra de la buena gestión económica y presupuestaria por parte del Gobierno y una mejora en la gestión clara de las cuentas públicas y de la transparencia por parte de la gestión económica del Gobierno Valenciano, fundamentada en el propio informe. . . -al cual me remitiré en sucesivas ocasiones, y que pone de manifiesto la solvencia y la diligencia tanto del síndico de cuentas como de todos los funcionarios de la cámara-, (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) fundamentada, digo, en algunos aspectos, como en la afirmación por parte de propio informe de la no existencia de ninguna situación que fuera susceptible de la apertura de un expediente de responsabilidad contable, que, como sus señorías saben, refleja cuando algún tipo de actuación por parte de la administración ha supuesto incumplimientos de la normativa o daño y menoscabo en los fondos públicos.    Por lo tanto, el informe reconocía dos cosas: la mejora en la gestión de los fondos públicos y la correcta fiscalización y la correcta adaptación de la actuación de los responsables de la administración de la Generalitat con la normativa.    El informe plasmaba también que se había mejorado claramente la información, la transparencia subministrada por parte de los responsables públicos a la Sindicatura de Cuentas y que, además, lo había hecho todo teniendo como fundamento y como base de esa información el plan general de contabilidad pública de la Comunidad Valenciana.    Todo esto se desagregaba en nuestra aceptación y aprobación y presentación de esa propuesta de resolución, que se fundamentaba, y se fundamenta, en datos que son absolutamente incontestables y que ponen claramente de manifiesto la gran labor de control y de gestión económica que el Gobierno Valenciana ha hecho.    En primer lugar, como ya había dicho, la aplicación clara de todo el proceso administrativo al plan general de contabilidad, como no podía ser de otra forma. Plan general de contabilidad demandado en sucesivas ocasiones por la Sindicatura de Cuentas, aprobado por este Gobierno y puesto de manifiesto en las sucesivas fiscalizaciones de la Sindicatura.    Además, a pesar de las críticas continuadas de la oposición, el informe ponía de manifiesto que tenía un volumen razonable de modificaciones presupuestarias. Es decir, que entre el presupuesto que salía del parlamento valenciano y el presupuesto que se liquidaba a través de la intervención general de la administración valenciana, había muy poca variación, concretamente en torno al 7,8%, muy lejos de los 14 o 15 puntos a los cuales nos tenían acostumbrados los responsables socialistas en la liquidación de sus presupuestos.    Un presupuesto, además, que si se modificaba poco, se ejecutaba mucho. Concretamente, el grado de ejecución de los gastos del presupuesto superaba el 98% del total de la ejecución. Es decir, se ejecutaba, se realizaba, se aplicaba, tanto en políticas de inversión, tanto en políticas educativas, tanto en políticas sociales, tanto en políticas de empleo, el 98% de lo presupuestado en esta cámara y se ponía a disposición de los servicios públicos y de los valencianos.    Que se había hecho un esfuerzo importantísimo en reducir el saldo a los proveedores de la Generalitat. De hecho, este informe ya pone de manifiesto una reducción en casi un punto y medio del saldo pendiente a los proveedores. Y además, que eso había supuesto un ahorro fundamental para las arcas públicas y para los valencianos. Los intereses de demora se habían reducido en casi un 21% con respecto al año 2003.    Una de las críticas que durante el debate de las propuestas de resolución se nos planteó por los grupos parlamentarios de la oposición fue el volumen de deuda. Este informe lo que reconoce es que hoy en día de cada cien euros, solamente cuesta la deuda a los valencianos en 2,4. Que cumplimos escrupulosamente con nuestro programa de estabilidad, que nuestro saldo vivo se ajusta a la legalidad, que además tenemos más ingresos y que, por lo tanto, la deuda no solamente es sostenible sino que además productiva económica y socialmente.    Eso sí, hablaba de algo que llevamos denunciando durante muchos años: que debido a las malas negociaciones que los gobiernos socialistas tuvieron en materia sanitaria, el sistema sanitario valenciano está insuficientemente financiado. Y que a pesar de las reivindicaciones del presidente del Consell, de su conseller de Sanidad, del Grupo Parlamentario del Partido Popular, en algunos aspectos hasta del propio portavoz de la oposición, demandando 700 millones de euros adicionales para la financiación de nuestra sanidad, solo recibíamos, con ese magnífico acuerdo que dice el señor Zapatero que íbamos a tener las comunidades autónomas, 56 millones de euros.    Por lo tanto, era un paso fundamental para nosotros que la Sindicatura de Cuentas reconociera tácitamente negro sobre blanco la existencia de ese desfase entre los ingresos que recibe la administración pública valenciana para sanidad y lo que realmente se gasta, porque lo que se gasta en sanidad pública, para que los valencianos tengan unos servicios básicos esenciales, supera con muchas creces a lo que el gobierno de España en estos momentos nos está dando.    Pero además, si hemos mejorado la ejecución de nuestro presupuesto de gastos, según la Sindicatura de Cuentas, si hemos (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) modificado en un porcentaje muy escaso ese presupuesto, lo hemos hecho mejorando nuestros niveles de ingresos. La ejecución en los ingresos públicos valencianos supera en estos momentos en 1,1 puntos respecto a la ejecución del año anterior. Y además, lo hace llegando hasta porcentajes tan importantes como el del 98,4% en la ejecución de los ingresos públicos. Ingresos que, como he dicho, superan en cinco puntos los ingresos obtenidos en el ejercicio 2003.    Y además, hemos mejorado nuestros ingresos, hemos gastado correctamente y hemos reducido los derechos pendientes de cobro. Concretamente, hemos pasado en solo un año de tener un saldo de 615 millones en derechos pendientes de cobro a tener tan solo 404 millones en derechos pendientes de cobro.    Como conclusión, y como conclusiones de este informe, decirles que nuestra propuesta de resolución se fundamenta claramente en las conclusiones que da el propio informe de fiscalización; conclusiones que hablan sobre la adecuación de la información financiera a los principios contables y a la legalidad vigente. Propuesta de resolución que se basa también en que no se ha encontrado ningún tipo de situación que derive en expedientes de responsabilidad contable. Y que, por lo tanto, toda la actuación de la administración pública y su sector público se atañe claramente a lo que supone la legalidad, la garantía y la solvencia no solamente de los caudales públicos, sino también de sus responsables administrativos.    Eficaz gestión del Gobierno Valenciano que se fundamenta y se basa también (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) en una forma elevada de ejecutar el presupuesto. Hemos pasado a gestionar tres veces más recursos que los gobiernos socialistas y hemos pasado a ejecutarlos en un porcentaje muy superior a los que ellos lo ejecutaban. Hemos pasado a modificar los presupuestos aprobados en la cámara, en la cámara de los valencianos, en un porcentaje cercano al 7%, cuando antes, con muchos menos recursos, teníamos porcentajes cercanos al 14 o al 15%.    Y, fundamentalmente, la Sindicatura recoge, como he dicho antes, algo fundamental para el Gobierno Valenciano y para el Partido Popular, que es el reconocimiento explícito y tácito de que en estos momentos el Gobierno Valenciano, debido a las malas transferencias negociadas en su momento, tiene una deficiencia en su financiación, que los gobiernos del Partido Popular solucionan destinando el 40% de su presupuesto a financiación sanitaria, a gasto sanitario y a infraestructuras sanitarias.    Que además esos problemas estructurales tienen que arreglarse y solucionarse con una adecuada negociación con el gobierno de España. Negociación que el gobierno del Partido Popular ha intentado llegar y que solamente ha tenido como respuesta la concesión por parte del gobierno de España de aproximadamente 56 millones de euros, que en los días anteriores los responsables del ministerio pusieron de manifiesto para el año 2006.    Y además, que se fundamenta también en una mejora clara en nuestros ingresos públicos. Nuestra eficacia recaudatoria ha pasado de un 93% a un 96%. Eso quiere decir que hoy gestionamos mejor nuestros ingresos, obtenemos más recursos para destinarlos a los servicios públicos y, además, lo hacemos con más garantías para aquellas personas que pagan sus impuestos todos los días. Eso se hace bajando los impuestos. En el 2004 se ponen ya de manifiesto medidas que suponen -y el informe así lo revela-, medidas que han supuesto una bajada de la presión fiscal para los valencianos, como también suponen el cumplimiento de nuestros compromisos con el Estado, como en el programa de estabilidad, y como también lo supone el compromiso con las recomendaciones que la propia Sindicatura de Cuentas nos realiza año tras año y que, precisamente, estos debates sirven para plasmar recomendaciones puestas en los informes, plasmaciones hechas en la gestión.    Esa, señoras y señores diputados, es realmente la base de nuestra propuesta de resolución. Hoy podemos plantear comparativas tan importantes como la reducción de los pagos pendientes a proveedores del 16,6% en el 2002 al 14,1% en el 2004, como los derechos definidos pendientes de cobro del 6,46 al 5,49, como el porcentaje de ejecución de gastos que sigue incrementándose año tras año llegando prácticamente al 100%, como el crecimiento de las obligaciones no reconocidas que bajan de 175 millones de euros a 128 millones de euros o como el número de expedientes modificados que bajan de 266 a 165.    Mejoramos la gestión en los ingresos, mejoramos la gestión en los gastos, reducimos las modificaciones, el informe reconoce que tenemos más transparencia y que damos más solidez al cumplimiento de las obligaciones tributarias, normativas y presupuestarias de la Generalitat Valenciana, lo hacemos bajando los impuestos, lo hacemos cumpliendo con nuestros compromisos y, además, lo hacemos con la firme creencia de que año tras año la gestión presupuestaria del gobierno es mejorada con los sucesivos informes de la Sindicatura de Cuentas.    Ante ello, nos encontramos, una vez más en el debate, con propuestas de la oposición que no suponen más que aspectos que en algunos casos son redundantes en cuanto a la información que proporciona la Sindicatura, aspectos que suponen modificaciones claras de la normativa en la auditoría pública y aspectos que única y exclusivamente tienen como objetivo no mejorar los informes de la Sindicatura de Cuentas, sino atacar y utilizar descuartizando un informe como elemento arrojadizo político contra el gobierno del Partido Popular y contra la gestión del gobierno del Partido Popular.    Hoy, y lo sigo siempre, el informe de la Sindicatura de Cuentas es un bofetón claro a la política de oposición del Partido Socialista que se basa en el desprestigio de nuestra situación económica y financiera y en poner sobre la mesa situaciones que no existen, como la falta de solvencia de la administración pública valenciana o como la falta de ejecución en las inversiones. Hoy tenemos un informe que da la razón al gobierno del Partido Popular, hoy tenemos un informe que da la razón al Partido Popular, hoy tenemos un informe que por fortuna para los valencianos lo que dice es que crecemos, gestionamos bien, creamos empleo y, en definitiva, mejoramos el bienestar social de todos los valencianos.    Muchisímas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Em demana la paraula la senyora Moreno.      La senyora Moreno Fernández:    Señora presidenta, el Grupo Socialista cumple con sus pactos y pedimos que se pase a votación como se tenía que haber hecho desde el principio.    Nada más y muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Senyor Oltra. Moltes gràcies.    Doncs, anem a passar el dictamen a votació.    Senyories, comença la votació. (Remors) Senyories, per 41 vots a favor. . . Senyories, per favor, per 41 vots a favor i 39 vots en contra, queda aprovat el dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització del compte general de la Generalitat Valenciana corresponent a l'exercici de l'any 2004.    Em demana la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, per a explicació de vot.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyories.    En primer lloc, volem manifestar la nostra protesta per este acte de filibusterisme o de pirateria, clarament, que hem vist en aquestes Corts. No hi ha dret que el Partit Popular no tinga els suficients vots garantits perquè el ple s'ajorne, es retarde i s'incomplisquen pactes que vénen fent-se des de fa anys. Això és una mostra preocupant del comportament democràtic i volia fer-ho constar.      La senyora vicepresidenta primera:    Senyories, la qüestió, per favor, explicació de vot, explicació de vot, senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Si més qüestió que esta no n'hi ha. Eixe és el problema, que és la qüestió.      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Oltra, si és tan amable, explicació de vot. Este és el torn que a vosté li correspon. Si és tan amable, explique el vot del dictamen. Li ho agrairé moltíssim.    Moltes gràcies, senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    També podia haver cridat l'atenció al Grup Parlamentari del PP pel complir els pactes. O siga, no sempre l'oposició som els culpables d'estes coses.    Bé, dit això, nosaltres hem votat que no, i jo crec que mai més d'actualitat, per pura salut democràtica. Crec que era necessari este vot. Esquerra Unida-L'Entesa no vol legitimar amb el seu vot unes pràctiques de descontrol pressupostari inadmissibles en qualsevol sistema democràtic, una despreocupació crònica, a pesar del que diga el portaveu del Partit Popular, per una bona gestió dels interessos públics, unes pràctiques d'enxufisme, de discrecionalitat i enginyeria financera que tenen com a objectiu simular una pèssima gestió del Consell i que, a pesar d'això, no pot impedir que la realitat s'impose a la pura propaganda.    I que conste que cal ressaltar el treball fet per la Sindicatura, a pesar de tots els inconvenients, (remors; la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta), a pesar de la manca d'informació, a pesar de la poca col·laboració d'alguns departaments de la Generalitat. Han fet un treball rigorós amb la informació que han disposat, però no han pogut treballar amb tota la documentació necessària. Per això, el mateix informe planteja que hi ha punts importants sobre els quals no es pot pronunciar. I això és molt delicat en un informe de Sindicatura. A pesar d'això, l'informe mostra suficients trampes i comportaments irregulars per confirmar el fracàs econòmic dels senyors Camps, tant el senyor Francisco com el senyor Gerardo, que ningú dels dos, per cert, ens acompanya ací, i això que és un tema de la competència del conseller d'Economia.    L'any 2004, per cert, va ser el primer any complet de gestió d'estos dos senyors en la Generalitat Valenciana. Cal recordar que, per exemple, la Sindicatura certifica que el dèficit oficial, declarat pel conseller que hui ha fugit, era de 2. 900. 000 euros. Això és el que va dir ell. La Sindicatura detecta, entre altres qüestions, que solament en sanitat hi havia uns pagaments per import de 1. 240 milions d'euros, ¡nada menos! , que no es van comptabilitzar en el seu moment. Ni en el seu moment ni abans, perquè 625 milions d'eixos euros pertanyen a l'exercici de 2003.    El problema és que açò, que hauria de motivar al Consell a extremar el control i a la pròpia Sindicatura a exigir mesures que ho evitaren, es transforma en una qüestió quotidiana, absolutament normalitzada, entre cometes, i on l'única novetat és vore any rere any si la xifra amagada supera o no la de l'any anterior, qüestió en la que per cert sempre vostés superen un any sobre l'altre.    Aprovar l'informe del PP és donar el vistiplau a estos comportaments i així ens va.    La Sindicatura detecta molts vicis de funcionament, els descriu però no es concreta. Per a Esquerra Unida-L'Entesa falta més decisió a l'hora de delimitar responsabilitats. Quan algú fica la pota -i no diguem la mà- cal dir-ho, cal saber qui és i en quin departament està passant això. No fer-ho així és donar sensació d'impunitat, que no passa res greu i açò permet que moltes d'eixes pràctiques continuen any rere any. (Remors)    L'informe planteja una sèrie de recomanacions. . . Gràcies, senyora presidenta, encara que veig que no li fan molt de cas. L'informe planteja una sèrie de recomanacions, de suggerències. . . no va més enllà. El Síndic Major diu que és el màxim on ell pot arribar. Ja són altres instàncies les que deuen prendre nota i actuar en conseqüència.    La proposta del PP aprovada passa de totes eixes advertències, de totes eixes recomanacions. Al contrari que l'oposició en les nostres propostes, no planteja cap mesura de millora, res de res, aprovar l'informe conforme està i punt, passar el tràngol el més prompte possible. Amb el que la Sindicatura ha dit ja li és prou, més que prou, segurament. Per exemple, la proposta d'Esquerra Unida-L'Entesa, que va estar derrotada pels vots del Partit Popular en comissió, plantejava entre altres qüestions, que els informes de la Sindicatura haurien de concretar i donar a conéixer tots aquells supòsits en què s'hagen detectat insuficiències administratives, retards en la informació, documentació incompleta, poca col·laboració amb la Sindicatura, fraccionaments deliberats, contractació, etcètera, etcètera, que s'inclogueren en l'informe tots aquells convenis, protocols, etcètera, assumits per la Generalitat Valenciana amb altres organismes com, per exemple, ajuntaments, diputacions, universitats. . . La Sindicatura fa constar que, per exemple, Fira València no està, el tema d'universitats no està. . . O siga, els resultats ja escandalosos que produïx la pròpia Sindicatura, ella mateix reconeix que és una part del problema, però hi ha una altra part oculta que també està ahí, encara que no disposada la informació.    També demanàvem amb la nostra proposta que en el cas que la Generalitat Valenciana participara directa o indirectament en alguna de les empreses o entitats públiques amb capital privat, tema Terra Mítica podria ser un exemple que vindria estupend en este aspecte, que es pogueren conéixer els compromisos que la nostra participació en eixes empreses va a suposar per al futur. Res de res.    Què és el que està passant davant d'aquesta actitud tan poc clarificadora per part del Partit Popular? Doncs, temes com, per exemple, el fraccionament de contractes per part d'algunes conselleries que en el seu moment era una cosa esporàdica, una cosa nova, pràcticament s'ha estés a tota l'administració, es fraccionen deliberadament contractes per a fugir dels tràmits de publicitat i de concurrència. S'està fent trampa! Això és el que diu en altres paraules la pròpia Sindicatura. La utilització cada vegada més d'elements discrecionals en les adjudicacions. S'amplia cada vegada més el concurs. Guanya per golejada a la subhasta. Les raons d'urgència inexistents s'implanten per tot arreu, contractes addicionals, sobrecostos. . . Després podrem parlar -m'imagine- del tema dels sobrecostos perquè estem en un lloc on hi ha una càtedra en este sentit. L'enxufisme en la contractació del personal, una cosa absolutament escandalosa. L'existència d'un pràctic pressupost bis on es mantenen unes quantitats il·lusòries d'ingressos, el tema dels drets definits, per exemple, i es mantenen a la baixa unes previsions d'ingressos. . . -l'altre dia en parlàrem amb el conseller­-, ingressos a la baixa deliberadament, fonamentalment en transmissions patrimonials i actes jurídics documentats molt lligats, per cert, al tema de la construcció, la qual cosa, sobre la marxa, va servint per a anar completant una sèrie d'ingressos extra que vénen molt bé per a quadrar determinades partides que en el seu moment no interessava publicar-les.    I els sobrecostos? La Sindicatura i l'oposició venim denunciant des de fa anys el tema dels sobrecostos a l'hora de la contractació per part de la Generalitat. I ho venim denunciant sense gravadora. Estan per escrit en els informes de la mateixa Sindicatura. Sabíem el resultat final: uns sobrecostos exagerats (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta), poc justificats i lesius a l'interés públic, eren com una espècie de tocomocho. El problema és que l'únic protagonista dels tres necessaris en el tocomocho que coneixíem la identitat era la mateixa administració, que era el pagà. El ximple i el llest fins ara podíem pensar que era. . . , ara comencem ja a sospitar qui són, però fins ara de l'única cosa que teníem la certesa absoluta era del pagà que era la pròpia administració, i aixina ens ha anat.    Esperem que la justícia puga aclarir com més prompte millor tots els temes de sobrecostos que estan passant en esta administració. Uns fets absolutament injustificats, totalment escandalosos. I que se puguen delimitar eixes responsabilitats penals, si cal, però també polítiques. I és un tema que ja toca a aquesta cambra. Se deurien implantar, per tant, mesures de forma immediata que impediren l'oportunitat d'aquestes pràctiques.    Recentment se publicava en un diari que el Consell solament en cinc megaprojectes acumula al voltant de mil milions d'euros de sobrecostos, sobrecostos en la majoria dels casos no justificats i que suposen un exemple de pèssima gestió, un exemple de malbaratament de recursos públics.    L'any 2004 va ser un any pròdig en sobrecostos. És l'any que estem discutint en estos moments. Inclús m'atreviria a dir que hi ha alguna empresa pública que deuria canviar el seu nom, empesa pública que presidix el conseller que hui no mos acompanya, la cèlebre Societats Parcs Temàtics, SPT, que pensem que deuria canviar eixa denominació, encara que mantinguera la sigla, per la de «sobrecostos per a tots», perquè és simplement escandalós el que ha fet amb el tema Terra Mítica, el que està passant amb el tema de la Ciutat de la Llum en Alacant i en el tema que toque, perquè està ja instal·lat, forma part ja de la seua biologia, el tipus este d'actuació en base a irregularitats creixents. Jo crec que. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyoria, vaja finalitzant, per favor.      El senyor Oltra i Soler:    . . . -sí, acabe de seguida-, jo crec que són raons més que justificades les que motiven el nostre vot en contra d'una proposta que el que vol és passar ràpidament pàgina. Nosaltres creem que era necessari, per una banda, recolzar el treball que amb totes les dificultats ha fet la Sindicatura però, també, donar un pas que correspon als grups parlamentaris, a aquesta cambra, i assentar les bases per a evitar que en el futur açò es puga repetir.    Ja tenim experiència d'altres anys, el que ha significat no entrar a fons, no tallar a temps este tipus d'actituds. Cada volta estem pitjor. Amb la proposta del PP el que se dóna és legitimitat a unes actuacions que jo crec que són absolutament impresentables, i aixina ens va.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Moreno.      La senyora Moreno Fernández:    Gracias, señora presidenta.    Señores del Partido Popular, han puesto ustedes en evidencia, hoy más que nunca, cómo entienden ustedes sus acuerdos, sus pactos, cómo entienden ustedes la democracia. Cuando no ganan la partida, le pegan la patada al tablero. Hoy, ustedes, así lo han puesto en evidencia. ¿Cómo será que hasta la señora alcaldesa, que no se preocupa en venir aquí cuando se habla de su cementerio, ha venido corriendo a votar ni siquiera sabe. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Señoría, por favor, a la cuestión.      La senyora Moreno Fernández:    . . . ni siquiera sabe ella qué, pero han tenido que traerla ustedes arrastrada a votar? (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    A la cuestión. Explicación de voto, señora Moreno, por favor.    Gracias.      La senyora Moreno Fernández:    Señora presidenta, me voy a ceñir al voto. . . Me voy a ceñir al voto.    Mi grupo ha votado no por varias razones, pero una de ellas y para nosotros muy básica, ha sido por el tratamiento que este informe le da al llamado «caso Uncio», a este señor que con dinero público de todos los valencianos se compraba zapatos, corbatas en tiendas de lujo, pagaba las cuchillas de afeitar y las baterías de los regalos de boda de los amigos o de las hijas de los dirigentes del Partido Popular.    Miren, señores y señoras del Partido Popular -y me dirijo a ustedes porque ustedes han votado este informe-, la trascendencia de los hechos detectados en este tema, su repercusión pública, el interés general y la propia credibilidad de los informes de la Sindicatura, justificaban que desde la propia Sindicatura se hubiera ampliado el informe de los gastos sociales del señor Uncio. Las normas técnicas que mandatan a la Sindicatura, los principios de auditoría, exigen que cuando se detecten circunstancias presuntamente constitutivas de irregularidades contables o de incumplimientos legales, se modifiquen los procedimientos al objeto de ampliar las muestras realizadas y obtener suficientes evidencias.    Así se ha hecho este año. De hecho, en el Instituto de Acreditaciones, donde la propia auditoría había visto posibles responsabilidades contables y la Sindicatura -ahí sí- no ha tenido problema en dejarlo y abrir una nueva auditoría, porque ustedes, en este informe que han aprobado, tienen visos claros de responsabilidad contable en ese instituto. Ahí sí lo han hecho, pero en el caso del Instituto Valenciano de Finanzas, donde por si alguno de ustedes no recuerda, en el informe del año pasado se decía que de la totalidad del gasto se había analizado una muestra, y de ella más de 6. 000 euros no correspondían con los gastos del instituto valenciano y, además, tampoco se presentaron facturas, en este caso -decimos- no solo no se ha ampliado la fiscalización a la totalidad de los gastos sino que, además, el informe da por regularizadas la situación con la única excusa de que el propio instituto lo ha justificado, de que el propio instituto ha dicho que está bien.    ¿Ustedes se dan cuenta, señoras y señores diputados, que a partir de ahora cualquier entidad que sea fiscalizada por hacer algo que no toca hará una carta, le escribirá al síndico diciendo: «Oiga, que sí toca», y el síndico, o la Sindicatura, lo asumirá, o así debería hacerlo al igual que lo ha hecho con el instituto? Nosotros entendemos que esta actuación no lleva sino a la pérdida de la independencia y de la objetividad de la Sindicatura.    Además, en el informe que acaba de aprobar el Partido Popular, dice, literalmente, (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta) que «posteriormente, mediante escritos del 18 y 19 de octubre, se comunicó al Instituto Valenciano de Finanzas, que quedaba regularizada la situación puesta de manifiesto en el informe del año 2003».    En la comparecencia del señor síndico se quedaron muchas cosas pendientes de aclarar. ¿Por qué se dio por regularizar la situación en el mes de octubre por medio de dos escritos y se hizo una excepción a la norma general que lleva cumpliéndose siempre en la Sindicatura, por la cual las aclaraciones o incidencias habidas a lo largo del año se comunicaban en el informe siguiente? ¿Qué prisa había que no se podía esperar hasta diciembre, que había que comunicárnoslo en octubre? Cualquiera puede pensar que esos escritos tenían como único destinatario la fiscalía que está investigando este tema y, como único objetivo, la exculpación del ex director del Instituto Valenciano de Finanzas.    El síndico, en su comparecencia, dijo que a él sí que se le habían aportado facturas. Y, sin embargo, en el informe se elude el tema y simplemente se refiere a determinada documentación. A nuestro entender, en este punto del informe podemos ver mucha diligencia a la hora de informar sobre la regularización de los hechos. . .    ¡Señor Rambla, señor Rambla, yo entiendo que usted fue de los responsables del Instituto Valenciano de Finanzas y a lo mejor se siente afectado, pero le pido, por favor, que si no le gusta lo que estoy diciendo, por lo menos deje hablar a la persona que está en el uso de la palabra!    A nuestro entender -digo-, en este punto del informe podemos ver mucha diligencia a la hora de informar sobre la regularización de los hechos, y poca en indicar claramente y no por eufemismos, que las facturas son correctas.    El síndico, en su comparecencia nos dijo que el asunto estaba zanjado, pero en ningún sitio consta que se haya dado orden de devolver el dinero. Y esto nadie lo ha explicado. Si el asunto está zanjado, ¿quiere decir que se debe devolver el dinero? ¿Quién va a dar la orden? ¿En base a qué y cuándo? Si por el contrario no se va a devolver el dinero, ¿es porque se entiende que no se tenía que haber gastado? Y, entonces, ¿por qué la Sindicatura da por zanjado que alguien haya gastado dinero público incorrectamente?    ¿O el mensaje que la Sindicatura y, sobre todo y lo más importante y lo más grave, el Consell, le está dando a todos los gestores de lo público es tan claro como: «Haz lo que quieras, que el único problema es si te pillan y, si te pillan, con que lo devuelvas, todo limpio, todo bien»? ¿Ese es el mensaje? Y eso es lo que muchos podían entender.    El año pasado les decíamos que ustedes habían aprobado un informe que avalaba a un vividor. Y entonces les decíamos que no se conocía el nombre. Hoy, ustedes conocen el nombre, conocen también en qué se ha gastado al menos una parte -no sabemos cuánto más, si es el caso- del dinero que tenía a su disposición. Pero ustedes han renunciado a saber, con su voto del informe, han renunciado a saber si gastó más de lo que hoy ya sabemos, y no solo defienden que con devolver el dinero todo termina sino que, además, pretenden excusar la actitud del ex director del Instituto Valenciano de Finanzas en base a la cuenta de resultados del organismo como hizo el portavoz del Grupo Popular en la comisión.    Con este tema, ustedes han puesto en evidencia que si eres amigo de los que mandan, no hace falta esperar un fin de semana a ver qué pasa para que salga a defender el Consell. Desde el primer día, el Consell se puso al lado del señor Uncio y ha tenido todo el aparato del Consell para él.    No podemos votar tampoco este informe y no podíamos votar este informe tampoco porque no podemos consentir ningún tipo de actitudes que desacreditan a la institución pero que, sobre todo, desacreditan al Gobierno que las induce. Este informe, además, una vez más, no dice nada de todas las actuaciones que el Tribunal de Cuentas está abriendo una vez el informe de la Sindicatura de Cuentas se aprueba. Treinta actuaciones, treinta diligencias se han abierto en el Tribunal de Cuentas respecto de gastos, respecto de pagos realizados por la Generalitat Valenciana a las cuales la Sindicatura y ustedes, con su voto del Partido Popular, le habían dado el visto bueno y el Tribunal de Cuentas ha abierto la causa porque no estaba claro. El Tribunal de Cuentas ha pedido aclaraciones, el Tribunal de Cuentas ha pedido más datos; ustedes lo votaron con los ojos cerrados y, hoy por hoy, en la sala de enjuiciamiento del Tribunal de Cuentas existen causas abiertas. No es normal que en este informe de Sindicatura que ustedes han aprobado, no diga absolutamente nada.    Como no es normal tampoco que se dé el visto bueno a determinadas cosas que no se dan en Madrid. ¿Estamos hablando de distintas varas de medir? ¿O estamos hablando de distinto criterio? ¿O estamos hablando de cierta relajación a la hora de decir que no hay responsabilidad contable?    El informe que acaban ustedes de aprobar pone en evidencia, además, por mucho de lo que hemos oído aquí antes, todas y cada una de las críticas que los socialistas venimos realizando desde hace años: el derroche y la deuda como forma de gestión de los gobiernos populares -y dicho en plural-, de todos los gobiernos. Sea quien sea el presidente, siempre ustedes acaban igual, gastando el dinero de todos, gastándolo mal y, sobre todo, ocultándolo y desde la falta de transparencia.    Un pequeño resumen muy rápido porque ya estoy mal de tiempo, pero muy rápido. Recordar las facturas en el cajón. Los gastos no contabilizados de sanidad este año han vuelto a crecer: 1. 240 millones de facturas en el cajón, que supone, ni más ni menos, que el 30% del total del presupuesto de la Conselleria de Sanidad, se ha realizado sin contabilizar, el 30% del presupuesto. Nada que ver con el pasado, nada que ver, por mucho que digan ustedes, con la normalidad con que pasa en todos los sitios. Solo un dato, y para que quede constancia: en el 1995, no llegaban al 8%. Del 8 al 30, ustedes sabrán lo que han hecho.    Los gastos comprometidos para el futuro, aquellos gastos que condicionan a los gobiernos futuros, en el año 2004 eran de más de 16. 000 millones de euros, 16. 345 millones de euros, más de 550 millones respecto al año anterior. Solo este Gobierno, solo el gobierno de Camps, se ha ya comprometido para gastos futuros.    Las empresas públicas y las fundaciones son auténticos reinos de taifas. El propio síndico en su comparecencia lo decía, intentando defender la contratación de la Generalitat, era el propio síndico el que decía: «¡Hombre! , yo les admito que me hablen de la contratación de las empresas públicas». Evidentemente, ustedes saben perfectamente que cuando desde el Grupo Socialista hablamos de sobrecostes, cuando el Grupo Socialista dice que hay 2. 576 millones de sobrecostes (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta) en nueve proyectos, 2. 576 millones de los cuales ustedes no han dado explicaciones, ustedes saben que esos datos son incontestables, porque esos datos, negro sobre blanco, están en el informe de Sindicatura. Porque eso, negro sobre blanco está, y eso ustedes no lo dicen, y eso ustedes lo esconden.    Como también está la pérdida de estas mismas empresas porque, obviamente, los sobrecostes supone que los valencianos perdemos por todos los lados. Las pérdidas que crecen año tras año, en este año -termino ya, señora presidenta-, en este año, en el primer año Camps, el 12% de las empresas, -termino, señora presidenta.    Evidentemente, el Grupo Socialista no podía votar otra cosa en el informe. El Grupo Socialista no solo ha votado por lo que figura en el informe, negro sobre blanco, que pone en evidencia sus críticas, pero también y, sobre todo, ha tenido que votar por lo que no figura, por lo que intenta tapar las fugas del Partido Popular.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Senyories, se suspén el Ple durant uns minuts.    Moltes gràcies.      (Se suspén la sessió a les 11 hores i 33 minuts)  (Es reprén la sessió a les 12 hores i 10 minuts)    Proposició no de llei sobre la creació d'una pàgina web dels preus de productes agraris en diferents punts de venda, preus en origen i preus de venda al públic, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa (RE número 9. 647, BOCV número 35).    La senyora vicepresidenta primera:    Reprenem el ple en el punt número 2 de l'ordre del dia, presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la creació d'una pàgina web dels preus de productes agraris en diferents punts de venda, preus en origen i preus de venda al públic, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa.    Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez. (Remors)    La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta.    Les Corts Valencianes insten la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, perquè es cree una pàgina web de la conselleria en la qual aparega la informació actualitzada de preus de productes agraris en origen i preus de venda al consumidor. Aquesta és la proposta que Esquerra Unida ve a plantejar-los a tots vostés.    Fa una setmana debatérem la situació d'impàs que tenen els agricultors i agricultores valencians arran del poc valor dels productes agraris en origen. I aquesta proposta va en la mateixa línia, encara que hui demanem que informe directament la conselleria per mig de la seua pàgina web.    Aquest plantejament és el més adequat, al nostre parer, si es crea allò que es ve dient, l'observatori de traçabilitat i preus del mercat agrari. Amb una clara finalitat instrumental respecte a altres mesures de la conselleria, es contempla la creació d'un observatori de preus per a la defensa del sector agrari, i, com no, com a defensa lògicament del consumidor.    Al nostre parer, i perquè tot està entrellaçat, al nostre parer, s'haurien de tenir en compte els següents plantejaments a vènit de parlar de l'observatori. Hauria de tindre el mateix un funcionament permanent, actuant a més campanya a campanya. Hauria de donar la informació de les variables en fixació de preus en cada moment. Hauria de realitzar activitats de difusió i divulgació utilitzant, entre altres mitjans, per descomptat, la pàgina web de la mateixa conselleria per a informació del sector. Hauria de realitzar funcions sobre l'ordenació i orientació de la producció agrària i demanda del mercat. I lògicament, hauria de formar part de la mesa de negociació, que actualment funciona, encara que d'aquella manera o entre cometes, per part de la conselleria d'Agricultura i les organitzacions agràries.    Senyories, quan es revisa la pàgina web de la conselleria d'Agricultura es comprova molta informació, la qual cosa és positiva, és positiu, però la mateixa en la majoria dels casos és una informació desfasada. Els preus no estan ni els de tots els productes ni els mateixos estan actualitzats. Les comparatives són per tant irreals. Per tant, aquesta proposta realitzada en febrer de l'any 2004, és adequada en aquestos moments, i espere siga acceptada per ses senyories.    En l'any 1995 se celebrà a Barcelona la Cimera d'Agricultura Mediterrània. Molts varen ser els països, principalment del tercer món, que varen participar. Les bases en aquell moment, el diàleg, la solidaritat, la comercialització, les lliures fronteres. En aquell moment els agricultors comptàvem, i me referisc als agricultors valencians, amb uns preus en origen bons. No estava mal. Preus que els brindava una renda agrària acceptable.    Onze anys després d'aquella cimera, els països tercers que participaren en la cimera del 95, es troben en una magnífica renda agrària, un poc superior fins i tot -depén de productes- sobre els agricultors valencians. I els agricultors valencians aconsegueixen unes rendes equiparables als dels tercers països de fa onze anys.    Per tant, el que la pròpia conselleria dedicara en la seua pàgina web una informació semblant al que es feia farà com quatre o sis anys, informant els sectors del preu en origen que existia sobre cada producte agrari, seria positiu. I que en la creació d'eixe observatori, encara que no ve al cas parlar de l'observatori en estos moments, es tinguera en compte l'estudi per part del mateix d'eixos preus agraris, seria convenient, seria còmode, i seria viable per què fins i tot els agricultors sapigueren en cada moment o en cada època de l'any, a què anaven a dedicar les seues terres, quina és la producció que haurien de realitzar arran als preus que hi havia en origen, com està la competitivitat. I lògicament, no em referisc que en este cas concretament entraren els cítrics. Encara que per a la citricultura seria molt positiu que eixos preus, dia a dia i campanya a campanya, poguera tindre un seguiment i poguera estar informat el sector adequadament.    Gràcies, senyora presidenta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada. (Remors)    En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Juan de Dios. (Remors)      El senyor Falcó Rico:    Muchas gracias, señora presidenta. Buenos días a todos.    Señorías, el Grupo Socialista va a apoyar la propuesta del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-L'Entesa, porque actualmente la falta de transparencia en los circuitos comerciales es total. (Remors)    Mientras los consumidores están pagando precios razonables por las frutas, verduras, carne y pescado; los agricultores, ganaderos y pescadores, con lo que cobran, en la mayoría de los casos ni siquiera cubren los gastos de producción. Hace diez años de cada cien pesetas de precio final, cuarenta eran para el productor y sesenta para el resto de la cadena. Pero hoy día en algunas producciones la relación es de diez para el productor y noventa para el resto de la cadena.    Señorías, con márgenes incomprensibles para los consumidores es inaceptable para los productores. Y el Partido Popular, el Consell de la Generalitat, la conselleria de Agricultura, utiliza la web institucional exclusivamente para propaganda y lucimiento personal de su conseller. (Pausa)    Cuando entramos en la página de la Generalitat y pinchamos «Conselleria de Agricultura», nos aparece constantemente «Cotino hace», «Cotino dice», «Cotino propone». Propaganda. Pura propaganda y utilización de lo público para uso partidista. Señores diputados, el Partido Popular se ha gastado más de mil millones de las antiguas pesetas en un SIG citrícola, que les ha costado cinco años y que no sirve de nada, porque se ha quedado desfasado.    La conselleria se dedica sistemáticamente a externalizar servicios informáticos y aplicaciones que no sirven para nada. ¿Y saben por qué? Pues porque no hacen caso y subestiman constantemente al magnífico equipo de funcionarios y profesionales que tiene el servicio de Estudios Agrarios. Y que ustedes ningunean cuando les proponen sistemas de obtención y tratamiento datos estadísticos que permitan y hagan posible conocer la formación de precios.    Señorías, vamos a votar que sí porque es totalmente necesario que se despejen las dudas existentes sobre quien se queda con la dirección, con el diferencial de precios. Porque el sector agrario está pidiendo a gritos vuelva a la Generalitat para calificar y dar transparencia a los mercados agrarios. Porque las nuevas tecnologías de la información utilizadas como servicio público son una buena. . . herramienta de divulgación, junto con los medios de comunicación públicos.    Porque no es de recibo que el Consell no tenga como prioridad dar transparencia a través de la información y la información de los precios mediante la utilización de internet. Porque la información de precios que ustedes están dando semanalmente, es a toro pasado, obsoleta, sólo de precios en origen y sin que llegue a los consumidores. Y porque ya está bien, señorías, ya está bien de tener una ventana en internet solo para su uso partidista, igual que su televisión pública y sus medios de información.    Señorías, es necesario que la administración autonómica que tiene las competencias en materia de agricultura, pesca y alimentación, en materia de formación e información al consumidor, y en materia de inspección y control de productos en origen y destino, en el ámbito de su territorio, utilice las tecnologías para dar transparencia y limpieza al mercado. Por estas y por otras razones, vamos a votar que sí.    Muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltíssimes gràcies, senyor Falcó. (Aplaudiments)    Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Marcos. (Remors)      La senyora Marcos Puig:    Gracias, señora presidenta.    Señoras y señores diputados.    El pasado 4 de mayo debatimos una proposición en la que usted, señora Pérez, solicitaba una campaña informativa que explicara todas las fases por las que pasa un producto, en tiempos y precios. Aquel día estuvimos de acuerdo que la cuestión de los precios de los productos agrarios, desde el campo hasta la mesa, es uno de los temas de mayor actualidad en el sector agroalimentario. No solo en la Comunidad Valenciana sino en España y en la Unión Europea.    Hoy, señorías, debatimos una propuesta en el mismo sentido. La creación de una página web de los distintos precios en los distintos puntos de venta. Efectivamente, los agricultores, y así nos lo manifestaron las organizaciones agrarias cuando vinieron a comparecer a la comisión de Agricultura, se quejan de que los precios que reciben por sus productos no cubren los costes de producción en muchas ocasiones, o apenas dan para el mantenimiento de las explotaciones agrarias en otras muchas. Este aspecto, ya de por sí no deseable, se ve agravado por la diferencia de precios existente entre dicho precio en el campo y el precio con el que llega el producto al consumidor final, que puede llegar incluso a multiplicar varias veces el primero.    En la actualidad, decíamos aquel día, existen varias iniciativas públicas y privadas, que tienden a actuar en este problema, con el objetivo de que el agricultor obtenga el precio adecuado a su producto, y el consumidor no pague más de lo debido respecto al mismo. Una de esas iniciativas reside en atribuir transparencia al proceso de formación de los precios, de tal manera que se sepa en los distintos eslabones de la cadena por los que atraviesa el producto, y cómo se va incrementando el precio a medida que se suceden las diferentes fases.    El pasado 23 de marzo, el presidente de la Generalitat, junto con el conseller de Agricultura, señor Cotino, establecieron una reunión con los representantes del sector agrario. Y posteriormente ante otras instituciones públicas y privadas, donde en esa reunión se llevaron a cabo una serie de conclusiones, y se manifestó el propósito de adoptar medidas para dar respuesta a esta demanda mediante la creación del observatorio de precios.    El observatorio de precios de la Comunidad Valenciana tendría, entre otras funciones, la de estudiar y analizar la formación de los precios agrarios desde el campo hasta la mesa, y dar publicidad de los resultados de dichos estudios y análisis para su conocimiento por el público. Usted precisamente, señora Pérez, hace una propuesta para la creación de una página web, a que se refiere la proposición no de ley suya. Y sería uno de los resultados de este observatorio que en este momento el Gobierno Valenciano ya está poniendo en marcha.    Por otro lado, señoría, ya se lo comenté también en el pasado debate, que el Gobierno Valenciano, consciente del problema que hay entre los precios, entre el incremento de precios que va del campo hasta la mesa, constituyó el Tribunal de Defensa de la Competencia de la Comunidad Valenciana el pasado mes de diciembre, 23 de diciembre de 2005.    El objetivo de esta ley valenciana y de este tribunal era preservar el funcionamiento competitivo de los mercados autonómicos valencianos. Y una de las funciones fundamentales de este tribunal es la fijación de precios u otras condiciones comerciales. Esto, llevado a la práctica en el sector agrario, qué significaría. La aplicación práctica al comercio agrario seria que en el momento en que se constituya este tribunal, ya aprobado por el gobierno valenciano el 23 de diciembre de 2005, podrían presentarse las reclamaciones pertinentes para que conozca las mismas todo el mundo y resuelva conforme a lo establecido en la legislación sobre la defensa de la competencia.    También, señorías, el pasado 23 de abril, el conseller de Agricultura, Pesca y Alimentación del gobierno valenciano, en su comparecencia en el Senado, trasladó este problema de precios de la Comunidad Valenciana, que es un problema, no sólo de la Comunidad Valenciana, sino también del resto de España, incluso de Unión Europea, a la cámara. Y seis días después las autonomías productoras de frutas y hortalizas de toda España asumieron las propuestas presentadas por el conseller Cotino en el Senado para la reforma de la Organización Común de Mercados; concretamente, ese documento que firmaron las seis autonomías, concretamente Andalucía, Aragón, Cataluña, Extremadura, Murcia y la Comunidad Valenciana. Y ya le digo, señora Pérez, que hicieron suyas esas propuestas que el conseller había trasladado seis antes al Senado.    Establecieron una postura común aquel día, el día 26 de abril, ante la próxima reforma de la Organización Común de Mercados en el sector de frutas y hortalizas frescas y transformadas. Con esta firma todas estas autonomías, la mayoría de ellas gobernadas por el Partido Socialista, sólo dos gobernadas por el Partido Popular, Comunidad Valenciana y Murcia, principales productoras hortofrutícolas de España, y el Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación asumieron estas propuestas, como anteriormente le he dicho.    En esa comparecencia en el Senado el señor Cotino, seis días antes de esta firma, proponía la creación del Observatorio de precios en cada una de las comunidades autónomas. Y a partir de ahí proponía que, como no puede ser de otra manera, existen diferentes problemáticas con respecto a diferentes productos en cada una de las comunidades autónomas firmantes. Y habría que plantear puntos de vista distintos, como por ejemplo los cítricos valencianos.    Entre las medidas básicas de ese documento, además de la creación del Observatorio, también todas las comunidades autónomas estuvieron de acuerdo en que era necesario que estas iniciativas tuvieran una financiación europea y estatal, y a la vez que se impulsaran también las organizaciones de productores para que los agricultores se puedan unir y comercializar mejor sus productos.    Por otro lado, otras de las grandes conclusiones que se saca de aquel documento es la de conseguir la estabilización de los precios y regular el mercado, abogando por un nuevo sistema de gestión que mejore el actual mecanismo de retiradas de producto. Es decir, proponían la creación de una caja de seguridad. Una caja de seguridad independiente del fondo operativo y que atendiera de forma ágil y eficaz las situaciones de la crisis grave de los mercados mediante la retirada del mercado de cantidades adicionales de producto.    Por otro lado, también las comunidades firmantes recomendaron la creación de una autoridad europea que velara por el respeto a las reglas del mercado. Ustedes saben, señorías, que quizá habría un pequeño problema en aquellas importaciones de productos a nuestro estado o a nuestro país, de productos que provienen de otros países, y que es necesario reforzar esa vigilancia fitosanitaria y aumentar la seguridad agroalimentaria dentro del estado.    Y bien, por otro lado, también, también, señorías, era necesario que la Unión Europea se comprometiera también para incrementar por tanto ese control de sanidad vegetal de las importaciones procedentes de otros países.    Por lo tanto, un documento en el que se comprometían seis comunidades autónomas a: la creación de un Observatorio de precios en cada comunidad autónoma, tal y como propuso el señor Cotino ya meses antes (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta); la necesidad de financiación estatal y europea; la creación de una caja de seguridad que permitiera retirar el producto en el momento hubiera algún tipo de desfase en su precio, y que la Unión Europea incrementara la seguridad alimentaria.    La Generalitat Valenciana, señorías, el gobierno valenciano, y usted también lo ha admitido aquí en esta trona, señora Pérez, está poniendo toda la carne en el asador para que el Observatorio de precios de la Comunidad Valenciana sea una realidad y que el consumidor sea conocedor en cualquier momento del precio de un producto desde el campo hasta la mesa en todas y cada una de las fases de elaboración.    Por tanto, señorías, el Grupo Parlamentario Popular no va a aprobar su propuesta, señora Pérez, porque creo que es una propuesta a la que se han unido y se han adherido, es una propuesta que ya hizo el gobierno valenciano hace muchísimo tiempo, y a la que se han adherido comunidades autónomas incluso no gobernadas por el Partido Popular y que creo que va a ser una realidad dentro de poco.    Nada más y muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada. (Aplaudiments)    Per a rèplica demana la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, la il·lustre diputada senyora Pérez.      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta.    Agrair-li, per descomptat, el suport que en nom del Partit Socialista li dóna a la proposta de resolució presentada per Esquerra Unida. Una vegada més estem en la mateixa línia en referència a la política agrària, la qual cosa és positiva. I, lògicament, dir-li, senyora Marco, que jo no l'acabe d'entendre.    Vejam, jo li proposava que mitjançant l'Observatori, del qual s'està parlant en estos moments, existira la possibilitat que la pàgina web de la conselleria comportara també els preus en origen dia a dia, campanya a campanya. Vosté em diu que no, que això ja ho farà l'observatori. Si jo no li dic si ho farà o no ho farà.    Li ho diré més clar. Totes les coses que s'acorden no se desenvolupen, ninguna. Estem tots els mesos acords sobre acords. Titulars de premsa, informació mediàtica, però de forment, ni un gra, perquè no s'executa absolutament res. Quan ve a executar-se alguna cosa és al final d'un període parlamentari, i lògicament sempre esperem a vore què va a passar els quatre anys següents.    Per tant, senyora Marcos, açò és una cosa de coherència i de voluntat. Què va ser primer la gallina o l'ou? És el mateix que vosté accepte ara una proposta en la que diga «bé, nosaltres volem que existisca la pàgina web de la Conselleria d'Agricultura, en la qual s'indiquen els preus, que és el que demanem ací, en origen i al consum». Que és el que se demana per mitjà de la proposta. O què volem? Que quan l'observatori entre a efectuar aquest treball considere que l'haja de fer d'una forma diferent, i per tant no és publica. Si vosté l'únic que ha d'acceptar és que la conselleria tinga una pàgina web d'informació sobre els preus, és l'únic. En tot l'altre que vosté ha exposat ací estem d'acord, com vosté també està d'acord amb tot el que jo he presentat ací, en el que és l'exposició, però no en el final. En les exposicions estem d'acord, ho valorem i ho traguem totes les dies, senyora Marcos. Com no hem d'estar d'acord? Però simplement, per allò que vostés són majoria, no van a acceptar una cosa tan lògica com és la informació. Quan lògicament, quan lògicament les informacions que està donant la conselleria en estos moments en matèria agrària no són reals, com ni tan sols eren reals quan informaven mitjançant la televisió i informaven sobre els preus en el programa Camp valencià. I els agricultors dien: «A eixe preu vull vendre, al que m'indica la conselleria».    I per a finalitzar, dir-li que mire si serà important que això es donara per a salvaguardar el mercat i també per a donar suport als agricultors, que en este moment, i supose que vosté estarà assabentada, la creïlla valenciana no és que venga a 0,15 cèntims d'euro, és que l'estan collint i l'estan tirant degut a la gran quantitat de creïlla que ens ha vingut, per acords europeus, de països tercers.    Per tant, vosté no acceptant açò està dient «ja s'ho faran». Eixe no és el nostre compromís i ja l'Observatori dirà, quan jo per exemple li he dit com concep jo que siga un observatori creat a sol·licitud de la pròpia conselleria. Però vosté el que està negant és que s'informe dels preus, i està donant competències a un departament que en estos moments és inexistent i que al llarg d'este any no estarà posat en funcionament.    Per tant, senyora Marcos, jo m'ho plantejaria. Me plantejaria que seria convenient acceptar-la. I me plantejaria que el seu «no» és fins i tot negar la voluntat que aquesta informació es poguera donar. I quan vosté està negant la possibilitat que açò s'execute, que açò es realitze, està negant també la informació que el sector hauria de tindre.    Gràcies, senyora presidenta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Marcos.      La senyora Marcos Puig:    Gracias, señora presidenta.    Señora Pérez, yo le he dicho que el Observatorio de precios tiene como función fundamental el dar publicidad de los resultados de dichos estudios y análisis para su conocimiento, para el público. Puede ser a través de la página web de la conselleria, puede ser a través de una página web aparte, puede ser a través de campañas publicitarias (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta), puede ser de muchísimas maneras, señora Pérez, no solamente con la formación de una página web que usted propone.    Y bien, señora Pérez, hablaba usted de compromisos. Nuestro compromiso es crear un observatorio de precios para la Comunidad Valenciana, un observatorio para que todo el mundo conozca el precio del producto desde el campo hasta la mesa. Ese es nuestro compromiso. Y ese es el compromiso que se está ejecutando. Y ese es el compromiso que adquirió el conseller Cotino. Y esa la problemática que el conseller Cotino dio en el Senado y dio a conocer en el Senado. Y esa es la problemática que han asumido comunidades autónomas gobernadas por otros partidos políticos que no son el Partido Popular.    Y bien, nuestras mayorías, señora Pérez, nuestras mayorías las hemos utilizado para llevar a cabo muchísimos acuerdos aquí, en esta cámara, señora Pérez. Y usted lo sabe. Porque fundamentalmente han sido en la Comisión de Agricultura o en el Pleno en el que se hablaba de agricultura. Por lo tanto, señora Pérez, no haga demagogia usted con nuestra mayoría o usted con su minoría porque, desde luego, cuando se trata de hablar de democracia nosotros, nosotros siempre podemos hablar con la cabeza bien alta.    Y, por otro lado, señora Pérez, también decirle que usted ha admitido aquí, en esta trona, que la página web de la Conselleria de Agricultura ya tiene suficiente información, muchísima información, y eso lo ha dicho usted aquí, en esta trona, en su primera intervención. ¿Y por qué tiene muchísima información? Y también se ha dicho que se habla muchísimo de todo lo que hace el conseller. ¡Claro! porque hace muchísimo para defender el campo valenciano. ¿Cómo no se va a hablar? ¿Y cómo no lo tiene que conocer todo el mundo que vaya a visitar esa página web y las organizaciones agrarias?    Y bien, no le niego, señora Pérez, la posibilidad de que se ejecute y de que el precio del campo. . . de los productos del campo a la mesa sea público. No le niego la ejecución de eso. Le digo que vamos a hacerlo y que se está haciendo, y que ya se han unido muchísimas comunidades autónomas a esa propuesta del Partido Popular de la Comunidad Valenciana. Y eso, eso es compromiso, señora Pérez.    Y le vuelvo a repetir. No me hable usted, no me hable usted de democracia y de mayorías, porque tendrá a esta diputada y a este grupo parlamentario, siempre que haga usted una propuesta coherente, coherente y que no se esté llevando a cabo, siempre que la haga usted tendrá a este grupo parlamentario de su lado.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Anem a passar a la votació. Senyories, comença la votació. Per 35 vots a favor i 41 vots en contra queda rebutjada la proposició no de llei debatuda.    Proposició no de llei sobre l'establiment d'ajudes al sector del vi per a la reestructuració de les estructures comercials de la vinya naixent a l'empara de l'OCM de 1999, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 9. 687, BOCV número 35).      La senyora vicepresidenta primera:    Anem a passar al següent punt, punt número 3: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'establiment d'ajudes al sector del vi per a la reestructuració de les estructures comercials de la vinya naixent a l'empara de l'OCM de 1999, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.    Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Dolors Pérez.    La senyor Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyories, aquesta proposta es va realitzar el 14 de gener de l'any 2004. Per tant, en la resolució parlem que s'hauria de contemplar el seu detall en el pressupost de l'any 2005.    Per tant, jo sol·licite a la Mesa que si això s'haguera de tindre en compte, a vore si a través d'una resolució ràpida o una esmena ràpida, una esmena in voce, conforme està dient-me la presidenta, pogueren vostés acceptar que es parlara no del 2005, sinó del pressupost de l'any 2007.      La senyora vicepresidenta primera:    Sí, senyories, jo crec que si els grups parlamentaris estan d'acord, no hi ha cap problema en fer una modificació de l'any.    Senyor Maluenda, estan d'acord?      El senyor Maluenda Verdú:    Entenem que és una correcció d'errors, que s'haguera pogut substanciar per escrit, però no tenim ningun inconvenient en acceptar-ho de la pròpia veu de la senyora diputada.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies.    Senyora Escudero.      La senyora Escudero Pitarch:    Nosaltres tampoc tenim inconvenient, senyora presidenta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies.    Donat que estan tots d'acord, queda esmenat l'any que vosté ha dit, senyora Pérez.    Pot continuar.      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta i gràcies al senyors portaveus del Partit Popular i del Partit Socialista.    En matèria del vi, senyories, o en matèria del sector vitivinícola, sempre al llarg d'estos anys hem discutit algun dels factores que pogueren millorar i avançar en el mateix. Un dels factors més limitadors en algunes zones productores de vi, fonamentalment de la comarca de Requena i Utiel, és l'escassa professionalització de les estructures comercials.    En aquest sentit, es fa imprescindible establir línies d'actuació per a la concentració d'estratègies comercials entre col·lectius diferents, com pot ser la contractació conjunta de comercials, gerents, etcètera. I quan en l'exposició parle d'aquest tema estic indicant que estaria bé que la conselleria plantejara i ajudara perquè aquest principi fóra possible i tindre la competitivitat necessària.    Seria, per tant, necessari dotar amb fons propis de la mateixa conselleria les línies d'estructuració de la vinya naixent a l'empar de l'OCM de l'any 1999, OCM que es va comprometre, havia d'haver estat revisada en l'any 2003, que en l'any 2003 va ser impossible, simplement s'aplicà algun reglament europeu al respecte que no implica el que sol·licitem, i que si bé en aquestos moments estant tenint negociacions per a aplegar a algun tipus d'acord, encara eixa OCM, de l'any 1999, és aplicable sobre la que parlem en estos moments i és vàlid, de forma que tots els plans presentats fins a la data reben les ajudes previstes en un principi i no es produïsquen disminucions de manca deguda al pressupost comunitari.    Amb açò el que volem dir és que si el pressupost comunitari en un moment de suport a la matèria exposada no tinguera la suficient capacitat econòmica per a donar els diners necessaris, que fóra la pròpia conselleria la que també donara una cobertura de diners propis de la mateixa per a salvaguardar el sector i, sobretot, la preparació en la comercialització.    Per tant, la proposta que presentem en nom d'Esquerra Unida quedaria de la següent forma: «Les Corts Valencianes insten la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació perquè previnga, dintre del pressupost de l'any 2007, ajudes al sector del vi per a la reestructuració de les estructures comercials de la vinya naixent a l'empar de l'OCM de 1999».    Gràcies, senyora presidenta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Juan de Dios Falcó.      El senyor Falcó Rico:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señorías, el Grupo Socialista va a apoyar la propuesta del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds: L'Entesa porque no nos creemos su plan Millorar.    El desarrollo de las medidas contempladas en la OCM del vino de la Comunidad Valenciana por parte del Consell ha sido desastroso y a los hechos nos remitimos. La estructuración del viñedo se planificó mal y no ha habido fondos suficientes para abordar la mitad de las necesidades de reestructuración que el sector ha demandado. Ustedes han desaprovechado la oportunidad histórica de hacer una buena reestructuración, reconversión y han llevado a los viticultores a una situación complicada.    Señorías, no hace falta que les recuerde las manifestaciones de los viticultores en Requena quejándose amargamente de las actuaciones de la conselleria de Agricultura y de las denuncias sobre favoritismos a la hora de conceder ayudas para la reconversión.    El PP, con su conseller de Agricultura a la cabeza, ha presentado un plan Millorar de la viña y el vino que no aporta nada nuevo, salvo la osadía de pretender que nos creamos que con las mismas medidas aplicadas hasta ahora, con los mismos mecanismos de acción y con las mismas estructuras, la situación de los agricultores, viticultores, se va a arreglar y todo va a ser alegría y felicidad.    Señores diputados del PP, ¿de verdad piensan ustedes que somos tan inocentes que nos lo creemos? Ustedes se han gastado todo el presupuesto que tenían de Europa del Ceoa para apoyar las iniciativas de las industrias agroalimentarias y financiar a sus amigos y en pretender contentar a todos, pero sin una clara orientación del esfuerzo a los sectores más necesitados.    Con su política de chocolate para todos han dejado las estructuras de transformación y comercialización del vino valenciano a medio camino de su modernización, y, además, no han sido capaces de orientar las inversiones en las bodegas, no solo hacia el incremento de la calidad, sino también hacia una integración y concentración de la oferta y del marketing comercial.    Señorías, ¿de qué sirve ir a 10 o 12 ferias si no somos capaces de generar en el consumidor el consumo del vino valenciano? Se ha incentivado la dispersión, un sinfín de marcas y denominaciones y el apoyo a los cuatro amiguetes. Y ustedes pretenden convencernos de que su plan Millorar lo va a arreglar todo. Eso sí, van a crear una federación de vinos valencianos para colocar a más amigos.    Miren, señorías, vamos a apoyar la propuesta porque quizás, si en lugar de dedicarse a la propaganda se dedicaran a orientar el presupuesto a medidas claras de actuación, evaluables y de acción inmediata, probablemente a los viticultores les iría mejor, y vamos a apoyar la propuesta porque ustedes mismos dicen en su plan para el vino que existen dificultades de discriminar la uva por calidad y al entrar en la bodega, que las denominaciones de origen son poco exigentes con la calidad, que hay problemas de comercialización, industrialización y organización, que falta prestigio del vino valenciano y desconexión entre enólogos y viticultores, y porque todos los problemas se han generado en sus 11 años de gobierno del Partido Popular en la Generalitat.    Señores del PP, su proyecto está agotado, no nos van a convencer de que van a ser capaces de arreglar lo que ustedes mismos han generado.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Del Baño.      El senyor Del Baño Fernández:    Gracias, presidenta.    Señorías.    Señora Pérez, en principio me causa sorpresa la capacidad de adaptación que tiene usted en sus proposiciones no de ley, cómo intenta adaptarlas a distintos escenarios, pues, lógicamente, no es el mismo escenario el del 2005 que el del 2007 que estamos a punto de comenzar en presupuestos.    La proposición, efectivamente, se refería a una añadidura en los presupuestos del 2005, que yo creo que carece de sentido para los presupuestos del 2007 por razonamientos que ahora le daré.    En segundo lugar, cabe destacar también la incoherencia de la propuesta de resolución en relación con la exposición de motivos en que tiene su justificación, dado que la reestructuración de la viña al amparo de la OCM del año 1999, como usted sabrá, nada tiene que ver con la adoptación de medidas para la profesionalización de las estructuras comerciales y la concentración de estrategias comerciales. Dentro de la reestructuración del viñedo de la OCM, del 1999, no se prevén, como usted sabe, ayudas para las estructuras comerciales. Y bastaría una mirada a las ayudas que anualmente concede la conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación para percibir que la conselleria atiende las dos propuestas que usted no hace en su propuesta de resolución.    En este sentido, el Gobierno Valenciano, a través de la Capa tiene presupuestadas anualmente varias medidas que dan cabida a la iniciativa planteada por su grupo y todavía vamos más allá. Efectivamente, por una parte, existe una medida para la concentración de cooperativas mediante su fusión o unión pudiendo formar cooperativas de segundo grado cuyo principal objetivo es la comercialización de los productos agrarios. En este sentido, se establecen medidas en la Orden de 15 de enero de 2001 y las equivalentes de los años sucesivos. Asimismo, existen medidas tendentes a la comercialización en común, tales como la promoción genérica o el apoyo a la utilización de marcas colectivas, así se recogen en la Orden de la conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación que usted conocerá, de 31 de octubre de 2000, por la que se regulan las ayudas para la calidad agroalimentaria y las equivalentes de años sucesivos. En este sentido, asimismo, la Orden 30 de noviembre de 2005, de la Capa, por la que se establece el procedimiento para la solicitud de ayudas de convocatoria 2006, de la Orden Capa de 12 de marzo, así como las correspondientes de años sucesivos.    Merece, en todo caso, la pena destacarle el acuerdo suscrito entre el conseller de Agricultura, Pesca y Alimentación con hasta 17 representantes del sector agroalimentario de la Comunidad Valenciana, que creo que usted además asistió al mismo, para la ejecución y desarrollo del plan Millorar, un plan que está dando sus frutos y resultados y en el que ustedes nunca han creído, a pesar de los buenos resultados que está obteniendo no ya para las políticas del gobierno, sino para los propios agricultores, productores y comerciantes. En este sentido, usted que asistió a la firma de este convenio relativo a la promoción de los productos agroalimentarios de calidad y divulgación de la cultura gastronómica de la Comunidad Valenciana, se incluyen aspectos que van desde la promoción genérica de los productos de nuestra comunidad a la potenciación del asociacionismo comercial, acuerdos intersectoriales y relaciones comerciales en toda la cadena agroalimentaria, acuerdos y relaciones comerciales entre operadores, sectoriales, intersectoriales en el marco de la calidad, todo ello sin olvidar la valoración empresarial y cooperativa en el marco de la implantación de nuevas tecnologías que fomentan la profesionalización y la difusión de programas de mejora con compromisos sectoriales e internacionales.    Por último, respecto a las ayudas a la reestructuración del viñedo, previstas en el Reglamento 1493/99, como ya se ha indicado, la proposición no de ley carece de todo sentido, dado que en el año 2005 y 2006 las ayudas que se vienen gestionando dentro de la línea de reestructuración de viñedo han alcanzado siempre, y gracias a la aportación de fondos propios, la intensidad máxima permita, un 75% de la inversión aprobada por la normativa comunitaria, siendo la Comunidad Valenciana región objetivo 1.    En este sentido, se puede atender a la orden de 21 de abril de 2006, de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación, por la que se destinan fondos de la Generalitat Valenciana para ampliación de ayuda comunitaria a la reestructuración del viñedo en la campaña 2005-2006, así como las correspondientes a años sucesivos.    Sí que me gustaría hacerle hincapié en el acuerdo marco que ser aprobó el otro día, y al que usted, como le repito, asistió, entre la Conselleria de Agricultura, distintas organizaciones de consumidores, de amas de casa, de productores, de comerciantes, etcétera, etcétera, y que yo creo que va a ser un potenciador absoluto del Plan estratégico agroalimentario de esta comunidad, en el que este gobierno tiene tanto empeño.    Sabe usted que el Consell de la Generalitat, y le hablo de las cláusulas ya del propio acuerdo, aprobó, mediante acuerdo de 5 y 26 de noviembre de 2005, aprobó el Plan estratégico citrícola valenciano y el Plan estratégico de la vid y el vino en el contexto del plan Millorar. Plan que, como ya le he dicho y le vuelvo a repetir, está trayendo muchos beneficios en muchos sectores de nuestra agricultura y pesca.    Y en los meses siguientes se fueron presentaron distintos planes de diferentes productos agroalimentarios de la Comunidad Valenciana, tales como las frutas, hortalizas, olivar, aceite de oliva, etcétera, etcétera.    Uno de los pilares del plan Millorar, que usted debe conocer ya, es el desarrollo de la explotación y el cultivo en común, puesto en marcha tras el acuerdo firmado con los sectores implicados y la publicación de la correspondiente orden de ayudas de la propia conselleria.    El otro pilar necesario en el desarrollo de estos planes, según todos los sectores implicados, es la promoción de los productos, clave para lograr una mayor divulgación y difusión de ellos y un aumento del consumo. La conselleria, atendiendo a las propuestas y recomendaciones de los propios interesados y el propio sector, recogidas en el plan Millorar, promoverá estrategias, actuaciones y actividades tendentes a cumplir esos objetivos, en el marco de los presupuestos de la Generalitat, en materia de agricultura, ganadería, pesca y alimentación.    El presente acuerdo marco sirve como compromiso de todos los firmantes. . . -que le repito, aparte de la administración, está yo creo representado todo el sector-, el compromiso de todos los firmantes a asumir los objetivos previstos en el plan Millorar, relativos a la promoción, en concreto, materias de fomento de calidad agroalimentaria, control de la trazabilidad, implantación de sistemas de calidad y seguridad alimentaria, mejora de la transparencia, etcétera, etcétera.    A todos los efectos de la consecución de los objetivos y desarrollo de las actuaciones derivadas de la estrategia antes indicadas, se fomentará la integración vertical de los operadores implicados, la sintonía con los criterios de los compromisos del plan Millorar, la potenciación de los propios programas de promoción genérica y específica y los programas de calidad que optimicen los recursos económicos a escala sectorial.    Otro de los puntos que recoge el acuerdo firmado el otro día es que la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación elaborará, publicará y divulgará las normas jurídicas que procedan en las próximas semanas, en las que se incluirán las líneas y actuaciones para alcanzar los objetivos que el propio plan Millorar para promoción agroalimentaria estime convenientes.    Así, los presupuestos de 2006, estos que están en vigor en la actualidad, han aumentado en un 80% las partidas referentes a la promoción directa o indirecta de los productos de la Comunidad Valenciana. Y es voluntad de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación mantener este nivel de compromiso para los próximos años.    Así mismo, en las órdenes de ayuda a las industrias agroalimentarias anuales, se primarán las inversiones dedicadas a elevar la calidad de nuestros productos, la seguridad alimentaria y la trazabilidad.    La promoción de los productos agroalimentarios de calidad y la divulgación de la cultura gastronómica de la Comunidad Valenciana se realizará a través de convenios firmados con todos conjuntamente o con algunos de los firmantes, o con otros que se pudieran ir adhiriendo con el tiempo y con operadores sectoriales que garanticen nuestros productos en el mercado, y se utilizarán, además, cuantos medios de comunicación, campañas publicitarias u otros soportes se consideren necesarios y oportunos, siempre mirando el interés de nuestros productores, comerciantes, etcétera, etcétera.    Entre los firmantes, así mismo, se creará una comisión de seguimiento, constituida por cada una de las corporaciones, entidades y organismos firmantes o adheridos a este acuerdo, que será presidida por un miembro de la comisión que actúe en nombre y representación de la propia Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación.    Gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltíssimes gràcies, il·lustre diputat.    Per a rèplica em demana la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.      La senyora Pérez i Martí:    Gràcies, senyora presidenta.    Senyor Del Baño, el desenvolupament de l'OCM -i perquè jo he fet referència i vosté ha cantat un poc les excel·lències-, però el desenvolupament de l'OCM de 1999, en tota la seua aplicació al sector vitivinícola de la Comunitat Valenciana -no m'agradaria entrar amb molt de detall en ell-, però li he de dir que ha estat l'aplicació d'un deure mal fet, que no ha tingut la contestació necessària. Per tant, no entrarem en una part de la responsabilitat que té la conselleria en referència a eixe OCM, perquè tampoc es tracta d'això.    A mi em sembla que no li he exposat a vosté, senyor Del Baño, que estiga en contra del pla Millorar. Simplement he dit que dubte que es puga aplicar el pla Millorar. El conseller també sap què és el que opine sobre això. I el pla Millorar, concretament el referent al vi i a la viticultura, no contempla la reestructuració de les estructures comercials. Per tant, aquesta proposta de resolució està en línia, és vàlida en estos moments, i serviria com a recomanació per a la Conselleria d'Agricultura. I no estaria mal.    I per suposat que vaig estar, senyor diputat, en la signatura dels acords dels sectors agroalimentaris. Vaig estar present perquè va ser una invitació del conseller a la Comissió d'Agricultura, i vàrem anar els qui vàrem poder i vàrem estar molt gustosament. Perquè cada vegada que es pega un pas, senyor diputat, el que volem és que isca bé i que el sector en general estiga content.    Però si les coses foren tan bones, conforme vosté diu, si s'haguera tingut en compte aquesta part comercial, aquesta reestructuració i aquestes ajudes, si hagueren hagut ajudes directes, a mi sembla que no tindria per què no aparéixer en els pressupostos. Però quan en el pressupost no es parla concretament d'aquesta reestructuració, és perquè no hi ha una partida pressupostària que puga donar cobertura, que és el que li estem dient des d'Esquerra Unida. Estem dient-li: «que aparega una partida pressupostària específica a partir de l'any 2007, ja que ens hem endarrerit en el debat d'esta proposta. Perquè si tot anara perfecte i açò existira, probablement a hores d'ara no haguérem perdut el 70% de viticultors de la zona. I quan es perd tanta gent és per alguna cosa.    I jo li garantisc, senyor Del Baño, i vosté ben bé que ho sap, que no és que presentem una proposta de resolució perquè tinguem ganes de fer demagògia o perquè estem buscant les diferències, per allò de conformar algun plantejament que ens diga de quina forma som diferents. Que som diferents? Ja sabem que som diferents i que vostés també són diferents a nosaltres. La presentem amb tota la coherència del món en defensa d'aquesta part del sector i perquè queden moltes coses pendents de fer. I les propostes de resolució servixen principalment per avançar.    Per tant, haguera estat bé que vostés l'hagueren acceptat perquè dintre d'eixe pla Millorar -que jo espere que s'aplique i que isca bé, encara que jo dubte, però jo vull que isca bé, crega-s'ho-, s'haguera contemplat i que això haguera comportat que en les partides pressupostàries de l'any 2007 s'haguera tingut ajuda per a esta part de la reestructuració del sector vitivinícola. Lamente moltíssim que haja dit que no, però a mi m'agradaria que vosté reflexionara i en la seua contestació, en la qual negre sobre blanc estarem majoritàriament d'acord, en la seua contestació es decidira a acceptar aquesta proposta de resolució.    Gràcies, senyora presidenta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Em demana la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Del Baño.      El senyor Del Baño Fernández:    Gracias, presidenta.    Señorías.    Señora Pérez, el plan Millorar es una apuesta importante del Gobierno Valenciano y es una apuesta importante incluso de los sectores implicados, de la agricultura, pesca y alimentación, en esta comunidad. Es un plan que refleja el talante que tiene este gobierno. Es un plan que promociona el consenso, promociona el diálogo y promociona las políticas comunes entre lo que es el Gobierno y los representantes de los comerciantes, productores, agricultores, pescadores, etcétera, etcétera.    Yo creo que no hay nada de malo en abrir las puertas del Gobierno y que sean los propios interesados y los propios sectores implicados los que hagan incluso su propia política. El plan Millorar simplemente es un plan que significa decir dónde estamos y dónde queremos ir. Y el plan Millorar -y lo sabe usted- está en marcha en muchos sectores productivos de nuestra comunidad, y de forma muy satisfactoria.    Yo creo que echar piedras incluso a una apuesta de futuro importante para la economía de la Comunidad Valenciana no es bueno ni para ustedes ni para, desde luego, los sectores implicados.    Yo creo que el acuerdo que el otro día se firmó, que es parte de este plan Millorar, que está firmado por prácticamente. . . no prácticamente, sino por todas las organizaciones agrícolas de la comunidad, organizaciones de consumidores, asociaciones de amas de casa, Intercitrus, las cofradías de pescadores. . . ¿Qué pasa, que están todos equivocados? ¿El señor Aguado y el señor Bruscas están equivocados? ¿Están equivocadas las cofradías de pescadores, están equivocadas las organizaciones de consumidores? No están equivocados, señora Pérez. Apuestan por nuestro plan, y por eso fueron firmantes de un acuerdo con el Gobierno, porque creen en el.    Creo que el escenario que usted planteaba en su propuesta de resolución dista mucho del que tenemos hoy en día, dos años solo que han pasado desde entonces. Usted me hablaba en su propuesta inicialmente, señora Pérez, que incluyésemos (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) no sé qué partida para el año 2005. Pero es que ya le he dicho anteriormente, y se lo vuelvo a repetir, que justamente en los presupuestos que están en vigor ahora, en el 2006, la partida a la que usted se refería para promoción en el sector agroalimentario ha crecido un 80%. Y vamos a seguir con esa tónica. Por lo tanto, yo creo que en dos años el escenario, como usted nos plateaba para el 2005, ha cambiado sustancialmente. Con lo cual, me parece sorprendente que haya querido incluso mantener su propuesta no de ley.    Yo le recordaría las promociones y el interés que tiene este Gobierno en el sector vitivinícola. Hace poco aprobamos una ley, una ley que fue consensuada por toda la cámara, por el Partido Popular y los grupos de la oposición, una ley que parece ser que después de votarla, hoy se han oído aquí palabras de que hay muchos diputados o muchos grupos parlamentarios que no están de acuerdo con esa ley o que no quieren apostar por esa ley. Lo cual me parece muy significativo del talante y de la falta a lo mejor de políticas de promoción de la Comunidad Valenciana o políticas de gestión.    Y yo recordarle simplemente una cosa más: el interés del gobierno llega a tales límites en apoyar el sector del vino que incluso estamos iniciando una feria internacional del vino en la Comunidad Valenciana, que va a ser un referente y un punto de encuentro de todo el sector del vino, que van a venir aquí, primero, a conocer nuestros productos; segundo, a enseñarnos lo que hay por ahí y, en tercer lugar, nos va a enseñar cómo podemos competir con lo que hay por ahí fuera.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Anem a passar a la votació, finalitzat el debat.    Senyories, comença la votació. Per 37 vots a favor i 41 vots en contra, queda rebutjada esta proposició no de llei.    Proposició no de llei sobre l'elaboració i la presentació del III Pla de carreteres de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 12. 698, BOCV número 47).      La senyora vicepresidenta primera:    Anem a passar, senyories, al següent punt, que és el punt número 4: presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'elaboració i la presentació del III Pla de carreteres de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.    Per a la seua presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Godoy.          El senyor Godoy García:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señorías, no deja de ser una paradoja que para hacer cumplir una ley por parte del Consell, tenga el Grupo Socialista que presentar una proposición no de ley. Pero, la verdad es que ustedes no nos dejan muchos más caminos, no nos dejan muchas más alternativas. Porque, en efecto, señorías, la proposición no de ley que voy a defender en nombre de mi grupo, es una proposición que tiene plena vigencia, pese a que fue presentada ya hace dos años, en esta cámara. Y tiene plena vigencia porque el objetivo que pretende es que por parte del Consell se cumplan los artículos 16 y 17 de la Ley de carreteras de la Comunidad Valenciana. Es decir, que se elabore y que se presente en estas Cortes el III Plan de carreteras de la Comunidad Valenciana. Que lo elabore, por supuesto, en los términos del artículo 16; que lo apruebe en los términos del artículo 16 y 17, y que lo presente en estas Cortes una vez que lo haya concluido.    Tiene plena vigencia porque el Consell, incumpliendo sus compromisos con la Comunidad Valenciana, incumpliendo los mandatos de las leyes aprobadas en esta cámara, ha sido incapaz, durante toda esta legislatura, o no ha querido, elaborar y aprobar ese tercer plan de carreteras al que estaba obligado, como hemos dicho, por ley, pero, además, está obligado por compromiso solemne ante todos los diputados de esta cámara, ante el pueblo valenciano.    La tensión interna del Consell, probablemente su incapacidad para gobernar de la que ha dado adecuada muestra durante toda esta legislatura, trasladada a la Conselleria de Infraestructuras y Transportes, dirigida por el señor García Antón, ha significado esa total incapacidad para realizar cualquier planificación, señorías, estratégica que implique informes preceptivos de la Conselleria de Territorio y Vivienda o evaluaciones ambientales estratégicas.    Ya decía un filósofo que la naturaleza tiene horror al vacío. Parece que el señor García Antón tiene, no horror al vacío sino horror a la planificación. Y no hay más que observar, señorías, algunos ejemplos. Por ejemplo, el Plan de infraestructura estratégica de la Comunidad Valenciana. Tampoco este plan fue aprobado, no fue sometido a evaluación ambiental estratégica, no fue tramitado como plan de acción territorial, eludió cualquier informe de la Conselleria de Territorio y Vivienda y ni siquiera fue aprobado por el Consell, ni siquiera fue aprobado por la Conselleria y, por tanto, un plan que se supone que ha de ser el instrumento de planificación más importante de este Consell durante su etapa de gobierno, sucede, señorías, que ha sido el propio Consell el que lo ha rebajado a la categoría de un simple folleto propagandístico, a la altura de un instrumento sin ninguna fuerza jurídica de obligar, a la altura de un instrumento que no ha sido aprobado por ningún órgano administrativo, ni siquiera por el propio conseller.    Otro ejemplo, señoría, durante esta legislatura es el Plan de acción territorial, naturaleza sectorial de puertos. Pues, lo estamos esperando. Está prometido por el Consell desde el año 2000, y estamos ya en el año 2006. Y no tenemos ningún plan elaborado. No ha habido tampoco planificación ahí y, por tanto, no ha habido sometimiento a la información pública, información ciudadana, a consultas con ayuntamiento, a determinada documentación y a evaluación ambiental estratégica.    Y lo mismo han hecho, por ejemplo, con el Plan de acción territorial de costas. Igual, lo tenemos prometido desde el año 2000 y no se ha hecho absolutamente nada. Con lo cual, el no hacer planificación por parte de la Conselleria de Infraestructuras y Transportes, no someterse a las leyes planificadoras de la propia comunidad se ha convertido en un modus operandi de esta conselleria, en algo habitual en ellos.    El tercer plan de carreteras ha seguido ese mismo camino y ha sido engullido por la misma voracidad antiplanificadora de la Conselleria de Infraestructuras. En consecuencia, señorías, la Comunidad Valenciana, a día de hoy, no dispone del instrumento de planificación de las carreteras de su competencia, que representa el plan de carreteras elaborado y aprobado conforme a derecho.    Miren ustedes, el segundo plan de carreteras ya no es un. . . , el anterior, el segundo plan de carreteras es el plan aprobado en 1995 por el último gobierno socialista y que estuvo vigente durante ocho años. Pero ya no es un instrumento suficiente actualmente para cubrir la planificación de las nuevas inversiones necesarias, aunque queden todavía muchas acciones por desarrollar.    Por eso, porque no es instrumento suficiente, porque hay mucha novedad, porque en diez años cambian mucho las cosas -ya son once años-, por eso es preciso ya un tercer plan de carreteras. Pero el Consell, desde luego, no está dispuesto a hacerlo por propia iniciativa y, por eso, señorías, tiene sentido, tiene vigencia esta proposición no de ley, porque una situación en la que el Consell se está burlando de las leyes aprobadas en esta cámara, leyes valencianas, es necesario y urgente que estas Cortes se lo recuerden, que le obliguen a cumplir con la propia legislación valenciana.    Ustedes saben que el gobierno socialista elaboró y aprobó el primer y el segundo plan de carreteras. Y todos reconocen que han sido buenos instrumentos de planificación. Y todos reconocen que sin el segundo plan de carreteras no tendríamos el sistema viario actual de la Comunidad Valenciana.    Pues bien, si este segundo plan ha sido bueno, ¿por qué no se hace el tercer plan, ahora que el segundo ya está casi agotado? ¿Cuáles son las verdaderas razones, señorías, por las que no se hace ese tercer plan y se aprueba por medio de un decreto del Consell? Lo ignoramos, lo ignoramos. El horizonte temporal de ocho años ha pasado. Han pasado once años desde la vigencia del segundo plan.    Señorías, no olviden que el Consell está sometido, por supuesto, al principio ese llamado de inderogabilidad singular de los reglamentos, pero mucho más está sometido al principio del cumplimiento de la ley. Y no puede el Consell excepcionar del cumplimiento de la ley a ningún conseller, ni siquiera al señor García Antón, ni puede excepcionarse del cumplimiento de la ley a sí mismo.    Señorías, esta comunidad necesita, necesita y es de ley, necesita formal y necesita sustantivamente un plan de carreteras. Y eso lo pedimos con nuestra proposición no de ley. No pedimos más que que se cumpla la ley. Traer una proposición no de ley para obligar al Consell a que cumpla la ley.    Votar en contra de nuestra proposición no de ley es lanzar el mensaje a la sociedad de que no pasa nada si los poderes públicos no cumplen las propias leyes de las que nos hemos dotado.    Miren, voy a citarles los artículos que se incumplen. Artículo 16 de la Ley 6/1991, de carreteras de la Comunidad Valenciana. Dice así: «La ordenación del sistema viario se realizará mediante el plan de carreteras de la Comunidad Valenciana ­-el plan de carreteras-, en el que se recogen los objetivos a alcanzar dentro del plazo de vigencia del plan, en relación con las comunicaciones y con la política territorial de la Generalitat. El plan de carreteras -sigue- tendrá naturaleza de plan de acción territorial de carácter sectorial». Y sigue más: «El plan de carreteras se aprobará por decreto del Consell de la Generalitat, a propuesta de la Conselleria de Obras Públicas, la cual, previamente habrá puesto a disposición de las entidades locales, restantes consellerias y aquellos organismos que se determinen, un avance del citado plan con el fin de que se formulen las observaciones o sugerencias que se consideren convenientes. La aprobación de este plan llevará aparejada la declaración de utilidad pública». Eso es lo que queremos que se cumpla, el artículo 16 y el artículo 17 de la ley.    Añadimos algo más: una vez que se cumpla eso, que lo traigan también a esta cámara para que podamos conocerlo. Igual que hizo el gobierno anterior, que también, una vez que lo tuvo, lo trajo a esta cámara y se pudo debatir, se pudo hablar de ese plan, pudimos tener conocimiento.    Hay que hacer constar, señorías, que según la nueva Ley de ordenación del territorio y del paisaje, artículo 58, los planes de acción territorial sectorial, este plan, constarán como mínimo de documentos de información, de objetivos y estrategias, de análisis y de estudio para la evaluación ambiental estratégica, y que este último se elaborará y tramitará conforme a su legislación específica, mientras que los objetivos, dice la ley y las estrategias, se elaborarán de acuerdo con los artículos 49 y 52 de la nueva LOT. Yo creo que ahí es donde les duele, que no quieren pasar por esa elaboración de objetivos, de estrategias, de análisis, de estudio, de evaluación ambiental estratégica. No quieren, quieren eludir esas tramitaciones, quieren eludir que la gente se pronuncie, que la gente diga lo que piensa sobre sus propuestas, que los ayuntamientos se pronuncien y digan lo que quieren. Quieren tener plena libertad, pero cuando se tiene plena libertad se puede tener también plena arbitrariedad en un estado de derecho, cuando no se cumplen las leyes.    En cualquier caso, los planes sectoriales, los planes sectoriales, señorías, deberán contar con el preceptivo informe de la conselleria competente en materia de ordenación del territorio y urbanismo, con los informes de la conselleria del señor Blasco al que el señor García Antón, desde luego, no le pide ningún informe. Informe este que deberá evacuarse con carácter previo a la apertura del período de información pública de dos meses y de audiencia de los agentes sociales más representativos y sectores económicos interesados.    Y también deberá recabarse cuando se hace un plan de estas características el dictamen de los municipios, cuyo planeamiento urbanístico pudiera verse afectado por las determinaciones del Plan de acción territorial sectorial, dando un plazo de dos meses a los municipios. ¡Claro que es mucho más cómodo no someterse a ningún tipo de planificación y hacer las infraestructuras como uno desea! Pero esa no es la ley. Y las leyes se han hecho para cumplirse. La aprobación provisional, ciertamente corresponde a la conselleria competente, pero la aprobación definitiva es una responsabilidad del Consell.    ¡Claro! , si no han sido capaces ni siquiera de aprobar mediante decreto del Consell la mayor planificación que dicen que tienen, que es el Plan de infraestructuras estratégicas, no tiene aprobación del Consell, pues, ¿cómo van a querer aprobar el tercer plan de carreteras o ningún otro plan sectorial? Pasan de la planificación.    Pero, señorías, por ser los planes de acción territorial sectoriales instrumentos dotados de mayor rigor y precisión y más exigentes en los presupuestos de elaboración, por eso, precisamente, porque son más exigentes, la Conselleria de Infraestructuras prefiere no hacerlos.    Les he recordado que el último gobierno socialista presidido por Joan Lerma cumplió la ley, y aprobó el segundo plan de carreteras. ¿Por qué, señorías, tendríamos que permitir y callar, cuando este gobierno no la cumple? Podrían darme al menos una razón.    El Consell, señorías, está eludiendo, estará eludiendo las obligaciones que dimanan de la propia normativa autonómica mientras no elabore ese tercer plan de carreteras que, por otra parte, forma además parte de los compromisos de la Conselleria de Infraestructuras, como dejó patente el conseller de Infraestructuras en su comparecencia en estas Cortes de fecha 17 de septiembre de 2004. Y yo se la quiero recordar, se la quiero recordar textualmente, para que vean sus señorías como ni cumplen la ley ni cumplen los compromisos con el pueblo valenciano que hacen en esta tribuna.    Dijo así, textualmente, el conseller de Infraestructuras: «Este segundo Plan -refiriéndose al anterior- de carreteras ha sido un instrumento que ha orientado la mayor parte de las actuaciones de la Generalitat en materia de carreteras durante las dos últimas legislaturas», «ha orientado». «A estas alturas -decía- estamos llegando ya al momento de cierre de este plan -lo decía en el 2004, en septiembre de 2004-, porque su horizonte está prácticamente agotado». Ya consideraba agotado el segundo plan. «Por eso -decía el conseller- una de las principales propuestas de la Conselleria de Infraestructuras y Transporte en este tema de carreteras y para esta legislatura es la elaboración y aprobación de un tercer plan de carreteras de la Comunidad Valenciana». Y concluía: «Yo creo que la redacción de este nuevo plan de carreteras va a ser una ocasión importante para que podamos debatir qué estrategias consideramos más necesarias para el futuro de las nuevas redes de carreteras». Pues, bien, ¡ni debate ni tercer plan de carreteras! Y estamos en la recta final de esta legislatura, entrando ya en el último año de esta legislatura.    Por tanto, señorías, y concluyo, ustedes tienen la palabra, la proposición no de ley que estamos presentando solo tiene un objetivo: que el Consell cumpla la ley, que cumpla la Ley de carreteras, que elabore el tercer plan de carreteras, que lo apruebe o, si quiere traerlo antes, que lo traiga antes, si no, que lo apruebe y que lo traiga después, pero que también lo conozcamos en esta cámara, que podamos debatir, como decía el conseller, que va a ser una ocasión muy importante para que podamos debatir las estrategias para el futuro de nuestra nueva red de carreteras.    Por supuesto que podamos votar a favor y podemos votar en contra, pero lo que no podemos hacer es ignorar que si votamos en contra estamos dando cobertura a una manera de actuar del Consell que no quiere afrontar ni la participación municipal, ni la participación ciudadana, ni la evaluación estratégica, ni los informes preceptivos de otras consellerias ni quiere dar cumplimiento a una ley aprobada en estas mismas Cortes.    Muchas gracias, señorías. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    En primer lloc, anunciar que per part del nostre grup anem a donar suport a aquesta proposta. Cal tindre en compte que el segon pla de carreteres va ser aprovat el 6 de febrer de l'any 95 -està ací el document- per un període de vigència de 8 anys, finalitzat, per tant, en l'any 2003, període de vigència recomanat, recomanat. Les recomanacions sempre són importants, senyor Maluenda. Fa bé en allò de la recomanació.    La Llei de carreteres, del 27 de març de 1991, en l'article 16 -això no ha canviat- recull que en matèria de carreteres serà el pla de carreteres de la Comunitat Valenciana el marc on es planificarà, s'estudiarà, etcètera, etcètera, tot el tema. En el segon punt d'eixe mateix article diu que «el pla tindrà les característiques d'un pla d'acció territorial dels previstos en la Llei d'ordenació del territori». Ahí es determinen, doncs, els tràmits de tramitació, d'informació institucional, participació ciutadana, etcètera, etcètera, per a la seua elaboració.    Fa tres anys que va acabar el període recomanat de vigència del segon pla de carreteres. Cal dir que en este període, des de l'any 95, ha canviat moltíssim, per canviar ha canviat fins i tot el govern, perquè el va aprovar el Psoe i va durar un sitral, com se sol dir, o siga, al mes següent perdé les eleccions, supose que no tindria res a vore el document, però, vaja, casualitat.    Per tant, ha passat ahí un període llarg, 11 anys, en els quals a nivell de carreteres s'ha transformat i s'hauria d'haver transformat encara molt més la realitat davant el creixement insostenible que a nivell urbanístic s'ha patit. Què ha fet el PP en este temps? Ni tant sols s'ha molestat en intentar actualitzar aquell segon pla de carreteres, podria haver-ho fet! Té una vigència determinada i sobre la marxa haver comprovat alguna actuació prevista, no fer-la o alguna no prevista es podria haver inclòs. No, s'ha limitat a una cosa molt més    És cert que un pla de carreteres implica una planificació prèvia. És assumir un determinat model de creixement, és avançar propostes d'actuació, comprometre partides pressupostàries, demanar avaluacions d'impacte ambiental, consensuar amb ajuntaments i altres administracions, obrir a la participació ciutadana. . . O siga, tot això que és bonic demanar-ho, quan s'està en el govern pareix que el Partit Popular canvia, canvia radicalment i tot això no s'ha vist en cap moment. És més fàcil actuar a la carta. Si hi ha una actuació conflictiva o costosa es deixa. Podríem citar un exemple, encara que les competències ahí són més de l'Estat, el tema del que ha passat en el barranc de la Batalla, en el tema d'Alcoi, això va podrint-se, podrint-se en el temps perquè és difícil, és costós, és polèmic, etcètera, etcètera. Si hi ha altre tipus d'interessos, encara que siguen a voltes inconfessables, es prioritza, encara que no estiga ni prevista ni molt menys pressupostada l'actuació, el tema famós de la carretera Cabanes-Orpesa és un exemple d'una actuació que ha tingut una prioritat absoluta, estiguera o no estiguera, que, per cert, no estava.    Sempre és més fàcil, en tot cas, fer un pla d'infraestructures estratègiques com el que va fer la conselleria d'Infraestructures, que no deixa de ser un brindis al sol, una mera declaració d'intencions, sense una participació prèvia, no ja de la ciutadania, ni tant sols d'aquestes Corts, sense acord exprés d'aprovació per part del Consell, simplement el Consell es va donar per enterat que la conselleria havia fet un document, bonic, molta foto, però sense més compromisos, és un document que no té avaluació d'impacte ambiental, no té pressupost, planteja una sèrie d'inversions sense haver compromés ni tant sols la pròpia conselleria ni altres administracions, planteja inversions per part d'altres administracions sense haver-ho negociat amb elles. . . , una cosa molt atrevida. O siga, no hi ha cap acord o conveni amb eixes altres administracions, els que n'ha hagut han sigut a posteriori.    Per tant, jo crec que està clar que és necessari un nou pla de carreteres. També és necessari rectificar algunes propostes de l'anterior, que eren molt impactants i que no s'han executat total o parcialment fins ara. I nosaltres estem contents d'algunes actuacions d'eixe segon pla de carreteres que no s'hagen executat. El segon pla de carreteres ja tingué un fort rebuig dels col·lectius de l'esquerra i el moviment ecologista en el seu moment. Esquerra Unida en aquell aleshores ja va presentar moltes al·legacions, també per cert el Grup Parlamentari Popular, que és un dels que van presentar al·legacions a eixe document, i es va posicionar en contra de moltes de les actuacions previstes en aquell moment. Per a nosaltres sempre ha sigut intolerable incloure actuacions en un document com aquest, que el mateix document reconeixia un impacte previsible ambientalment crític o molt greu. I aixina figuren en eixe segon pla de carreteres algunes actuacions, que algunes no s'han executat, i ja he dit que per sort, per sort, però altres estan executant-se amb eixe nivell de qualificació. I això té poca solució. Si l'impacte ambiental és greu o és crític perquè afecta a espais naturals, això no deu tindre solució, deu tindre prioritat al manteniment dels valors mediambientals i no començar a fer trampes per a intentar colar la carretera, encara que toque, i d'això algun exemple a Castelló ha hagut recentment quant a actuacions d'este tipus, que inclús han estat paralitzades pels jutjats.    En eixe III pla que demanem que es faça no es poden cometre els mateixos errors que es van cometre en el II pla. La incidència, per exemple, del transport intermodal i un major aprofitament de recursos, junt a l'aposta per un model urbanístic més sostenible, és una cosa absolutament imprescindible. Ja curiosament en el segon pla de carreteres es reconeixia la necessitat d'un major esforç en el tema del ferrocarril, especialment en les rodalies, i aixina figura per escrit en eixe document.    Hui, 11 anys després, el panorama encara és més desolador que ho era aleshores. Del tren convencional pràcticament no s'ha fet res, res de res. Tots els desitjos del Partit Popular han sigut pel tema de l'AVE. I dic desitjos, no dic actuacions, perquè mentre el Partit Popular va manar a Madrid, doncs, pràcticament en este tema molt poc es va avançar. És ara quan estan concretant-se projectes, actuacions, d'este tren d'alta velocitat amb la nova modalitat molt més assumible en moltes aspectes de la primera proposta inicial que tenia.    Però, a banda d'això, insistisc, el tren convencional agonitza, és un mitjà de transport més ecològic, és més sostenible, més vertebrador del territori, però continua rebent un tractament marginal per part de totes les administracions, Comunitat Valenciana, també l'administració de l'Estat. Podria i deuria ser un mitjà complementari i alternatiu a la carretera.    Creiem que ja està bé de tant carretera, que la solució al problema de la comunicació del transport passa sempre per més i més carreteres. Estem massificant el territori valencià, un territori estret, un territori no massa ample de carreteres i pareix la gran solució, en lloc d'alliberar del peatge l'A-7, una altra autovia per a l'interior i una altra al costat de l'altra. . . Però, ja està bé de massificar i d'emplenar de ciment tot una part del territori molt important que l'única cosa que produïx és incentivar l'ús del vehicle privat, contribuir a un impacte ecològic greu, contribuir a superar els límits, inclús del protocol de Kyoto, via vehicles privats, i per no parlar d'altre aspecte com podria ser la sinistralitat, etcètera, etcètera.    Una bona xarxa ferroviària, no la tercermundista que tenim al nostre territori, uns bons trens, com tenim dret ja de començar a substituir els trens tan vells i tan amortitzats que tenim a la nostra comunitat, això seria una oferta que tindria un èxit -algun diputat es riu dels poquets que utilitzem els trens ací-. Es això, és això. I el que no s'ho crega simplement que puge al primer tren que passe i vorà de què estem parlant. O siga, Això tindria èxit, és una oferta atractiva, una oferta que podria competir en molts casos amb l'automòbil privat, una oferta que llevaria trànsit, que llevaria prioritats a fer més i més carreteres.    Per això, nosaltres apostem perquè creem que és hora que es faça eixe tercer pla de carreteres, que es faça bé, que es faça bé. Ja vorem si al final es fa, si estarem o no estarem d'acord, dependrà lògicament de les actuacions que s'incloguen ahí, del model pel que s'aposte, per un model que cal lligar-lo també a un altre aspecte, i és el model de creixement, un model que per a nosaltres és un model insostenible i que està darrere de gran part de les insuficiències i dels dèficits que en aquesta matèria tenim.    O siga, la mancança de disposar d'instruments de planejament territorial, el fet de no tindre, que encara no tenim ni tant sols un pla d'ordenació territorial de tot el País Valencià després de tants anys, anem prop de 20 anys de la primera Llei d'ordenació del territori, que, inclús, s'ha derogat en este temps sense que s'aplique, s'ha derogat pràcticament verge, la qual cosa jo crec que és prou simptomàtica de l'objectiu final que es desitjava, jo crec que això és el que està darrere. O siga, eixa falta de planificació, eixa voluntat de construir per construir, de massificar el territori en construccions sense tindre una resposta adequada als problemes d'infraestructures, també està darrere de la necessitat a voltes de més i més carreteres. Si probablement haguérem anat a un model més sostenible, un model més racional, un model més planificat de creixement, segurament això hauria significat la ruïna de molts constructors. Segurament per això no s'ha fet, també cal comprendre-ho. Però, jo crec que eixa situació és la que està darrere del problema que ara mateixa tenim. I això és patent en moltes zones del nostre territori, especialment el Baix Segura amb el creixement desorbitat que ha tingut, les àrees metropolitanes, etcètera, etcètera.    Per ahí bé l'aposta nostra de donar suport a eixe projecte del tercer pla de carreteres consensuat, debatut, etcètera, etcètera, que evite repetir situacions com les que fins ara hem tingut.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies il·lustre diputat.    En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Maluenda.      El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent senyora presidenta.    Bé, hem assistit una volta més a una intervenció del senyor Godoy defensant una cosa que ell té en la seua imaginació i aportant uns arguments que res tenen a vore amb la realitat. Jo crec que ha fet vosté ací en la trona com la gasosa. Quan la gasosa s'agita, què passa? Que se n'ix el líquid, però poquet a poquet. Es té un poquet de paciència i baixa, i, al final, el casc es queda buit, quasi buit. Això és el que li ha passat a vosté.    Vosté, senyor Godoy, planteja una qüestió que només cap en la seua imaginació. Menys mal que el senyor Oltra ha aportat un poquet de seny al tema i li ha matisat una cosa que vosté va dient des que es diputat en esta cambra. Ve dient vosté que el segon pla de carreteres ja no està vigent, que tenia una duració de 8 anys, la qual cosa és totalment falsa. Li ho hem dit fins a la sacietat i vosté no s'entera. Menys mal que m'ha tirat una maneta el senyor Oltra! Li ho agraïsc. Ja dic que el que té és una recomanació perquè s'execute la primera part, perquè el segon pla de carreteres té dos parts: una de projectes, i recomana que en la mesura de les possibilitats pressupostàries s'executen eixos projectes, se recomana que s'executen en huit anys, en la mesura de les possibilitats econòmiques. I té una segona part que és normativa, que és la que vosté s'obstina en dir que el Consell està incomplint l'article 16 i el 17 de la Llei 6/1991, de carreteres de la Comunitat Valenciana.    És una falsedat. Això no és veritat. No s'està incomplint. Però sap per què no s'està incomplint? Perquè la realitat no és la que vosté s'imagina. Estem acostumats. Vosté ha vingut ací, jo no havia escoltat mai tant de disbarat per segon com ha dit vosté en la seua intervenció en esta ocasió, senyor Godoy. Però és que com vosté no escolta, vosté s'obstina en una qüestió, i no escolta ningú, erra que erra continua entropessant en la mateixa pedra.    Vosté partix sempre de la base que no està vigent. Doncs mire, sí que està vigent, sí que està vigent. Hi ha una primera part, que és la d'execució de projectes, que és la que se recomana que en la mesura de les possibilitats pressupostàries se desenrotlle en un termini de huit anys; se recomana. I una segona part, que és la normativa, que és la que s'ocupa del sistema viari, que referisca la distància que hi ha que guardar en les carreteres, l'ample de les carreteres. Això està vigent.    I això és el que exigix la Llei 6/1991, la llei de carreteres. I això està vigent. Perquè eixe segon pla de carreteres està vigent. La seua segona part és la que inspira tots els projectes de la Generalitat en matèria de carreteres, per a respectar eixa normativa que torne a dir-li que està vigent.    Ja ha canviat el discurs, ja ha canviat el discurs. Fins ara deia, que el segon pla de carreteres del govern socialista que van aprovar les Corts Valencianes. Menys mal. Ara ja reconeix que el va aprovar el Consell per decret. Ara ja ho reconeix. Fins ara deia, que el Consell de la Generalitat -l'actual, clar està- que porte el tercer pla de carreteres aquí a les Corts perquè siga aprovat. La llei de l'embut: el seu, aprovat per decret, i el tercer, que es porte ací.    Mire, el tercer pla de carreteres que vosté diu. Vosté pot batejar-lo conforme vullga batejar-lo. Però el que vosté pretén és l'execució de projectes, de nous projectes de carreteres estan contemplats en el PIE. I estan contemplats també en el protocol firmat en el Ministeri de Foment en abril de l'any passat. Vosté pose-li el nom que vullga. Batege'l. Però la realitat és que si el que a vosté el que li preocupen són els projectes, els projectes s'estan executant.    I si vosté observa el que s'ha fet en matèria de carreteres des de 1995 fins a hui, des de Vinaròs fins a Pilar de la Horadada, i des de Dénia fins a Ademuz, haurà de reconéixer que no sap com se diu el projecte, no sap si és un pla, no sap si és un PIE, no sap si és un protocol. Però que s'estan executant eixos projectes? Que s'estan millorant les comunicacions de la nostra comunitat? Clar que sí.    Però vosté va al estribillo, i . . . (inintel·ligible) «¡No! ¡Ocho años! ¡Es que en ocho años se tenía que haber ejecutado! ¡Hace once años que ya ha perdido su vigencia! ». . . Però on ho diu això, senyor Godoy? On ho diu això? li pregunte jo, on ho diu això? Això només ho diu vosté. Només ho diu vosté. És veritat que s'han executat els projectes, i alguns estan concloent de la primera part del segon pla de carreteres? És veritat. Però també és veritat que la segona part que és la de la normativa està vigent. I és el que regula l'article 16 i 17 de la Llei 6/1991.    Per tant, no torne a dir vosté, per favor, que el Govern Valencià, que el Consell, està incomplint eixos articles de la llei, perquè estarà dient una falsedat. Va a créixer-li el nas com a Pinotxo. I no li recomanem que això li ocórrega. Per tant, crec que deu ser més real, més realista. Deu vosté, si té alguna idea concreta d'alguna carretera que hi haja que impulsar, d'algun projecte que hi haja que estudiar. A mi me pareix molt bé. Que la missió de l'oposició no solament és controlar l'acció del govern, sinó també impulsar l'acció del govern. Que vosté presente iniciatives perquè s'impulsen eixos projectes o que s'estudien eixos projectes.    Però que vinga aquí a basar la seua intervenció en una suposada caducitat del segon pla de carreteres, doncs mire, se cau tot com les fitxes de dominó. En el moment li he demostrat. . . no este diputat, sinó ha sigut en anterioritat el senyor Oltra, que això no és com vosté diu; doncs mire, ha caigut una fitxa i totes, tu, tu, tu, tu, tu, tu, totes a terra. S'ha quedat sense discurs. Però s'ha quedat sense discurs perquè portem molt de temps dient-li-ho i vosté no ha volgut entendre-ho mai. Vosté, ja li ho vaig dir en certa ocasió, vosté va en la seua idea fixa, i vinga, i vinga, i vinga, i vinga.    Per tant, senyor Godoy, crec que deu canviar de discurs. Vosté mire de nord a sud, i d'est a oest d'esta comunitat, i vorà el que s'ha fet en matèria de carreteres des de 1995 fins a hui. Eixa és la realitat. I ara hi ha més projectes importants, uns estan en el PIE, li ho he dit, altres estan en el protocol firmat en el Ministeri de Foment. Que per cert, he de dir-li, si parlem d'incompliments, que, no sé si la seua senyoria ha repassat quins projectes d'eixe protocol va ficar el seu govern -millor dit, el govern d'Espanya- de signe socialiste, en els pressupostos de l'estat per al 2005. O siga que l'incomplien, l'incomplien. I en el 2006 el continuen incomplint, perquè són molt poquetes les actuacions que han plasmat econòmicament en eixos pressupostos.    Això és el que mos ha d'interessar, tindre més i millors carreteres, carreteres més segures, carreteres més segures. I que tinguen les condicions necessàries perquè els usuaris puguen disfrutar-les sense perill. Això és el que mos ha de preocupar. Però si li diem PIE, si li diem protocol o diem tercer pla? Però què més dóna? Batege'l vosté i diga-li com vullga. Però no mos fique a un debat absurd, basat només en una cosa que vosté diu constantment, i que, com ha dit molt bé el senyor Oltra, no és veritat.    Res més i moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat. (Aplaudiments)    Senyor Godoy, té la paraula per a rèplica en representació del Grup Parlamentari Socialista. (Remors)      El senyor Godoy García:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señorías.    Señor Maluenda.    Usted no solamente no tiene ninguna voluntad de cumplir la ley. Quieren encima justificar y defraudar a la propia palabra dada en este mismo hemiciclo. Las dos cosas, las dos cosas. Pero además a usted le pasa una cosa, señor Maluenda. Tiene usted quizás tantas cosas que atender últimamente, que ya no se lee ni las exposiciones de motivos. Se va y se lee pues, cuatro cosas por aquí, sube, y entonces, como lleva tantísimos años aquí ya, empieza a dar lecciones a todo el mundo. Nos da lecciones. Y los demás pues tenemos aquí que aguantarle que usted quiera dar lecciones a todos los demás, que es lo que suele hacer. Muy bien. Pues mire usted, las lecciones bienvenidas sean, si no tiene usted otra cosa que decir, pues da lecciones.    En la exposición de motivos claramente se dice que debe ser aprobado por decreto del Consell, ese plan. Y en segundo lugar, en la exposición de motivos claramente se dice se aprobó con un escenario de ocho años. Pero mire usted, así se dice, así, literalmente, con un escenario de ocho años. Un horizonte de ocho años, dice el propio decreto en el que se aprueba, señor Maluenda.    Entonces, yo creo que en estas cuestiones tiene usted que ser bastante más prudente, porque hasta el propio conseller considera agotado el segundo plan de carreteras y está pidiendo un tercer plan de carreteras. Y si el propio conseller lo considera necesario, pues lo normal es que ya se hubiera traído a estas Cortes el tercer plan de carreteras. Le vuelvo a leer a usted, dice «una de las principales propuestas de la Conselleria de Infraestructuras y Transportes, en este tema de carreteras y para esta legislatura, es la elaboración y aprobación de un tercer plan de carreteras de la Comunidad Valenciana».    Pero mire, le voy a decir también algunas cosas más. Puesto que usted quiere y dice tener una gran formación jurídica. Dice, las normas no solamente se agotan porque diga la norma es de tal año a tal año. Es que las normas también se agotan por su cumplimiento. En este caso no es que se haya cumplido totalmente. Pero bueno, reconocerá usted que ya actualmente, las actuaciones que se están realizando en carreteras en la Comunidad Valenciana, que no están contempladas en el segundo plan son de tal entidad, son de tal entidad, que ya es necesario un tercer plan, porque el segundo plan ya no las cubre. Y por tanto el segundo plan ha agotado, está agotado para poder regular todas esas actuaciones.    Y no le voy a poner porcentaje, ¿pero puede ser más de un 50%? Debería ser, porque después de once años que se cumplió el otro plan, pues debería ser. Son más del 50%. Son muchas las actuaciones. Son las suficientes y tienen la suficiente entidad como para que se hagan con la cobertura de un plan de acción territorial.    Mire usted, temas como están planteando. Ayer lo planteaba el conseller en la comisión, el hacer un túnel perforando la Calderona para unir Llíria con el Algar. Pues es un tema que merece estar en un plan de acción territorial. Haber pasado un debate público. Haber estado en información pública y tener una evaluación estratégica global de las cosas.    Temas como decidir el trazado exacto, y por dónde tiene que ir, y de qué manera, y si tiene que ir soterrado, y desde dónde tiene que ir soterrado. Una actuación tan importante como el acceso norte al puerto de Valencia, pues dígame usted si no tiene que ser objeto de un plan de acción territorial con toda la seriedad. Porque ya está bien de bromas. Es que ya está bien de bromas. De que ese conseller haga lo que arbitrariamente le dé la gana en cuestión de planificación, cuando tiene que hacer una planificación ajustada a la ley de carreteras.    ¿Y por qué no la quiere hacer? Es que no me lo puedo explicar. Es que no me lo puedo explicar por qué no la quiere hacer. Es que ya tiene actuaciones más que suficientes, y está realizando actuaciones más que suficientes para que merezca un tercer plan de carreteras. Porque el segundo plan de carreteras ha agotado su vigencia para la mayoría de las actuaciones que se están realizando, porque son nuevas y no las pudo contemplar, y eso también es una causa.    Mire usted, le voy a poner un ejemplo muy sencillo. Imagínese un decreto del Consell para regular las ayudas, y regular qué es lo que tiene que hacer el Consell en una inundación producida en Castellón norte, y a los tres años nadie lo ha derogado, pero cuando se ha cumplido está derogado. Se ha acabado su vigencia porque ya está. Y si hay una inundación en el sur de la Comunidad Valenciana, tendrá que hacer otro decreto para poder regular eso. Y lo que sucede aquí es que tenemos todo un plan de acción territorial para regular unas acciones determinadas, y unas actuaciones en carreteras determinadas.    Y si ahora mismo, si ahora mismo tenemos una gran cantidad de actuaciones, como es ya más del, yo creo que más del 50%. Yo creo que más del 50%, y deben ser novedades, porque si no, usted súbase a esta tribuna y diga que en once años no han cumplido ni el 50% del segundo plan. Súbase usted y dígalo. Pero si lo han cumplido, y tienen ya más del 50%, ¿cómo tiene usted valor de subir aquí y decir que eso ya está regulado por el segundo plan de carreteras? ¿Que tiene cobertura jurídica con el segundo plan de carreteras? ¿Pero qué formación jurídica tiene usted?    Señor Maluenda, (rient) señor Maluenda, sea usted serio. Es necesario regularlo, es necesario que se haga este tercer plan de carreteras, porque ya está agotado el anterior. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.      El senyor Maluenda Verdú:    Molt excel·lent senyora presidenta.    Senyories.    Senyor Godoy, el que em riga no vol dir que no siga seriós, però és que de veritat vosté m'ha fet gràcia. M'ha fet gràcia. (rient)    Mire, mire, tots els projectes, tots, tots, se sotmeten a informació pública, se presenten al·legacions, i el Consell estudia les al·legacions. Tots. Per cert, seria també alguna cosa aplicable a les promeses electorals que vostés van fer al pas de l'AVE per l'Horta. També seria aplicable, que per cert els han incomplit, per cert els han incomplit.    Mire, vosté quan ha vingut ací a la rèplica ha dit una cosa, ha volgut rectificar després d'escoltar el senyor Oltra, una cosa del que havia dit abans. Perquè vosté, si no, llija el Diari de Sessions quan isca, i vorà que vosté ha dit clarament que «el segon pla de carreteres als huit anys va perdre la seua vigència». A més ha matisat «fa onze anys que ja no està en vigor». Això ho ha dit vosté. Ho ha dit vosté més clar que l'aigua. I llija's, escolte's menys i llija's més i vorà com se donarà compte.    Però com no fa cas a ningú, per tant jo m'atenc a les seues paraules. Jo m'atenc a les seues paraules. No és veritat que el segon pla de carreteres tinguera una vigència de vuit anys. Tenia una recomanació, una recomanació perquè en la mesura de les disposicions pressupostàries se poguera executar la primera part. Que s'ha executat en gran majoria; ja li ho he dit que s'ha executat, que estan finalitzant-se ja el poquet que quedava d'això. Però té una segona part, la normativa, que és vigent. Que és la que està emparada en l'article 16 i 17 de la Llei 6/1991, de carreteres de la Comunitat Valenciana; que és que no s'assabenta, senyor Godoy.    I això està vigent, per tant no s'ha incomplit la llei. El Consell és respectuós en la llei. Per això no ha derogat eixe segon pla de carreteres. I què ha fet? Com la primera part del segon pla de carreteres, que és la que se referix als projectes en concret, eixa ja està quasi finalitzada. A través del PIE, i a través del protocol firmat en novembre de l'any passat, del 2005, en el Ministeri de Foment, ha posat en marxa l'execució d'una sèrie de projectes, que vosté, ja li ho he dit abans, batege-ho vosté i diga-li com vullga.    ¿Vosté vol dir-li tercer pla de carreteres? Diga-li tercer pla de carreteres. Però no mos obligue als altres que utilitzem el mateix nom amb què vosté ha volgut batejar-lo. Allò important no és com es diga, sinó el que continga. I el que continga és la realitat de les necessitats que en matèria d'infraestructures de carreteres necessita esta comunitat, perquè hi ha un govern responsable. El Consell de la Generalitat del Partit Popular, des de 1995 fins a hui, i en el futur continuarà demostrant-ho, ha demostrat l'interés i la preocupació i la sensibilitat que té per a millorar totes les comunicacions dels pobles de la nostra comunitat. I això qualsevol personal que visite la Comunitat Valenciana i viatge des de Vinaròs, li ho he dit abans, fins a Pilar de la Horadada, o des de Dénia a Ademús, pot comprovar que és una realitat, pot comprovar que és una realitat. L'únic que pareix ser que no s'entera és vosté, perquè vosté està més preocupat per donar a entendre que el segon pla de carreteres ja no està vigent i que a eixos projectes que té la Generalitat se'ls batege posant-li el nom de tercer pla de carreteres. Eixe és l'error que vosté té. I cada volta que ho comentem, cada volta que ho discutim, vosté continua parant cap el rellotge i no fa cas del que li diem.    I m'alegre enormement i agraïsc al senyor Oltra que haja posat eixe gra de cordura i li haja dit a vosté el que jo li vinc dient tant de temps, (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) que una cosa és la vigència d'un pla i altra cosa molt diferent és la recomanació per a executar una part d'eixe pla.    Senyor Godoy, espere, espere, que després d'este debat vosté no mos faça altra volta allò del chiste del pato, otra vez con el pato. Espere que es llija el Diari de Sessions, senyor Godoy, espere que se'l llija. I si té algun dubte, jo no tinc ningun inconvenient, ningun inconvenient en aclarir-li-ho, si està en les meues possibilitats. I si no, si no està en les meues possibilitats, vosté, com té molt bona connexió amb el Ministeri de Foment, tan bona connexió que es preocupa de reivindicar infraestructures competència de la Generalitat i, no obstant això, s'oblida dels incompliments que el govern d'Espanya i el Ministeri de foment estan tenint en esta mateixa terra. . . Com vosté s'oblida, perquè té molt bona connexió, a la volta que va a reclamar els drets i les promeses incomplides als ciutadans i ciutadanes de l'horta de València en el tema del traçat de l'Ave, informe's de com està eixe protocol. I entre tots impulsem a vore si en els pressupostos de l'Estat per al pròxim any, el Ministeri de Foment posa les partides pressupostàries necessàries perquè es complisca eixe protocol, i entre tots aportarem el nostre granet d'arena per a millorar les nostres comunicacions.    Mentrestant, vosté l'únic que fa és distorsionar la realitat, defensar qüestions que només estan en la seua imaginació, que no tenen res a vore amb la realitat i confondre a l'opinió pública.    Res més i moltes gràcies. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltíssimes gràcies, il·lustre diputat.    Bé. Finalitzat el debat d'este punt, anem a passar a la votació. Comença la votació. Per 39 vots a favor i 41 vots en contra queda rebutjada la proposició no de llei sobre l'elaboració i presentació del III Pla de carreteres de la Comunitat Valenciana.    Senyories, se suspén el ple, que es reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja. Moltes gràcies.      (Se suspén la sessió a les 14 hores)  (Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre els motius que han fet variar el compromís adquirit pel conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació el passat 27 de setembre de 2005 referent a mostrar al Grup Parlamentari Socialista tots els suports de despeses efectuades per alts càrrecs de la Generalitat a càrrec de les targetes Visa, que formula el diputat Andrés Perelló Rodríguez del GP Socialista (RE número 49. 441).    La senyora vicepresidenta primera:    Bona vesprada, senyories.    Anem a reprendre el ple en el punt número 6: preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. I les primeres preguntes són les que havien quedat ajornades. En primer lloc, correspon formular la pregunta, registre d'entrada 49. 441, a l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari Socialista senyor Andrés Perelló, i que va dirigida a l'honorable conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació.    Senyor Perelló, quan vosté vullga.      El senyor Perelló Rodríguez:    Señora presidenta, gracias.    Señor conseller, casi, en vez de formularle la pregunta preferiría que usted oyera, si puede desde ahí, un pequeño documento sonoro que ilustraría por qué le hago la pregunta. La diferencia está entre el documento sonoro y la respuesta que usted me ha dado recientemente. No sé si lo ve bien desde ahí. (El diputat utilitza el seu ordinador portàtil per a reproduir les paraules del conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació: «Ahora usted quiere ir más allá. Quiere que le demos la relación de todos los gastos que se han efectuado con esas Visa desde no sé cuánto tiempo en unos organismos. No hay ningún inconveniente. Solicítelo usted por el carácter reglamentario y podrá ver, como ha podido verse ya cuando se ha solicitado, exactamente. . . »)      La senyora vicepresidenta primera:    Senyoria, perdone, a vosté no li toca formular una pregunta, si no ho tinc entés malament? Ací estem en el punt de l'ordre del dia en què se formula una pregunta. Jo no sé com voldrà vosté formular la pregunta però imagine que la formularà vosté, no? , que és l'il·lustre diputat que demana formular la pregunta.      El senyor Perelló Rodríguez:    Està feta, senyora presidenta. Li estic dient al senyor conseller que la pregunta diu que del dia 28 de setembre de l'any passat, del darrer any, fins ara, ell dia que m'anava a mostrar tots els gastos que estaven carregats a targetes de crèdit i dèbit Visa dels alts càrrecs del Consell. Ho va dir ací, traguent pit, i després, set mesos després m'ha contestat que això no és possible. I li pregunte quins són els criteris o els motius del canvi? Eixa és la pregunta.      La senyora vicepresidenta primera:    Em pareix molt bé, senyor Perelló.      El senyor Perelló Rodríguez:    I ficava això perquè s'adonara el senyor conseller del que va dir, perquè no pensara que era una mania meua.    Res més.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor diputat. Però jo li agraïsc que vosté formule la pregunta i ara jo li donaré la paraula a l'honorable conseller perquè li conteste.    Moltes gràcies.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Camps.      El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:    Gracias, presidenta.    Señora presidenta.    Señorías.    Señor Perelló.    Hace usted denodados esfuerzos por convertir el esperpento, la mentira, el engaño, en patrimonio de la izquierda en esta comunidad. (Un diputat diu: «Muy bien») El único, -escuche- el único que faltó a la verdad el 28 de septiembre del pasado año fue usted, y aún no lo ha reconocido ni ha pedido excusas por ello. (Un diputat diu: «Muy bien») (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula, pel temps que li queda fins als cinc minuts, l'il·lustre diputat senyor Andrés Perelló.      El senyor Perelló Rodríguez:    Gracias, señora presidenta.    Por eso le he traído la grabación, porque usted es capaz de estar viéndose ahí lo que dijo y decir que el que miente soy yo. ¡Por eso le he traído sus palabras, su imagen y ha sido usted incapaz de soportarse a sí mismo! (Aplaudiments) ¡Ha sido incapaz de soportar su propia imagen! Usted adquirió aquí un compromiso ante los valencianos en esta cámara, sacando pecho, y creyendo que la distancia y el tiempo serían el olvido, y como hacen siempre para quedar bien delante de la prensa durante un minuto, dijo: «Yo le enseñará a usted todo y de todos, sin ningún inconveniente. Venga cuando quiera. Hágalo por el cauce reglamentario». Está escrito, está grabado, está visto para la historia, y lo acabamos de ver, ¡lo acabamos de ver!    Siete meses después, siete meses después, el señor conseller me dice que eso ya estaba revisado por la Sindicatura de Cuentas, y el día que usted adquirió el compromiso aquí también estaba. Pero usted utilizó la maniobra que utilizan siempre, sacar pecho para correr, para quedar bien delante de la prensa y dejar pasar el tiempo. Oiga, ¿y el mentiroso soy yo? Su palabra vale menos que un euro de plástico, señor conseller. ¡Usted no tiene palabra! Y con eso da a entender cuál es el sello de denominación de origen de este gobierno.    ¿Qué ha visto usted en las tarjetas Visa de todo y de todos, porque en siete meses habrá estado mirándolas, que yo, esta cámara y los valencianos no podamos ver? A lo mejor yo sé lo que ha visto, pero no se lo voy a decir. Quiero que lo traiga, quiero que lo enseñe. ¿Qué hay en esos gastos de las tarjetas Visa, como en otras cosas, como en los sobrecostes, que le impide a usted sacarlas del lado oscuro en el que las tienen? ¿Qué hay que le hace a usted arriesgarse y decir aquí que lo va a enseñar y luego contestar que no? ¿O es que las trae ahora? Si las trae ahora, ¡dígalo! Pero para traerlas ahora podía haberlas traído antes. Pero, por favor, no vuelva en la intervención a meterse con las cualidades de los demás, a llamar esperpento, a censurar, a insultar, a criticar y a no decir la verdad.    Quien se comprometió ante los valencianos fue usted. Quien dijo aquí que enseñaría por el procedimiento reglamentario las tarjetas, fue usted. El que las pidió fui yo, y lo acabamos de oír y de ver. Es un documento para la historia. ¡Usted no puede salir aquí diciendo que yo hago esperpento! ¡El esperpento de esta comunidad es tener un gobierno sin crédito, es tener un gobierno que oculta las cuentas! ¿Cómo quiere usted que creamos lo que dijo ayer de que va a enseñar todos los sobrecostes sin ningún inconveniente, con el mismo criterio y la misma palabra y la misma confianza con la que ha hecho esto? Siete meses después dirá que ya están auditados o dirá, como su homólogo de apellido, que yo lo auditó la Sindicatura de Cuentas.    Esto no es plan, señor conseller. Usted no puede irse de aquí de rositas criticando a los demás o poniéndome a mí como un trapo personalmente cuando le acabo de demostrar que usted adquirió un compromiso. Le pregunto no que opine sobre mí, que yo de usted no opino. Yo opino de su gestión. No, no, opino de su gestión. Lo que pasa es que ustedes, en ese afán totalitario de confundir personas, partido, sindicato, municipio, Consell y Televisión Valenciana, se creen que cuando uno habla de ustedes habla de todo. No, no, yo hablo de su gestión. Y usted, como miembro de ese gobierno se comprometió ante esta cámara y ante los valencianos, y no ha cumplido. Y encima, le enseño su documento, no se soporta a sí mismo y me ataca a mí.    Diga qué hay del dinero, dónde está el dinero, qué gastos se han hecho, diga por qué, pidiéndoselo en forma, siete meses después me dice ahora que ya está auditado por la Sindicatura. Es que usted me dijo a mí que yo, con el señor Pla, podía ir a ver las tarjetas. Y me lo ha negado por escrito, siete meses después, pensando que estaríamos en otras cosas, que estamos, pero también en estas.    En cualquier caso, no se apure. Han pasado siete meses. Pueden pasar 368 días más, que son los que van a pasar, seguramente. Pero le digo una cosa, y esto sí que es una palabra y un compromiso: pasados esos 368 días, no va a haber perdón, no va a haber pacto ni va a haber discreción. ¡No va a haber! ¡Se van a levantar las alfombras! ¡Se va a sacar de la oscuridad las cuentas! ¡Se van a sacar las cuentas de las tinieblas y se van a abrir los focos de la transparencia pasados esos 368 días! Y los valencianos van a conocer lo que usted ahora oculta. O sea, que es una alegría corta. Es de un año y tres días la que usted se plantea.    Y ahora salga, insúlteme y véjeme lo que quiera, pero mientras usted no cumpla su compromiso, usted será un «malcumple» y su palabra seguirá valiendo menos, le digo, que un euro de madera. No tiene usted palabra. La dio aquí, la dio aquí. Y solo hay una forma de cumplir: o usted nos cita y nos enseña los gastos o nos da las copias o todo lo demás son fuegos de artificio para huir de una realidad que no pueden soportar, que es que se mueven a gusto en la oscuridad y que les da un sarpullido la transparencia. Usted se ha atragantado al ver su imagen y se ha atragantado en la transparencia, porque no la soportan.    Le digo: quedan 368 días, y no habrá pacto. Habrá tirón de alfombras. Y eso es lo que nos diferencia a nosotros de ustedes.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Camps.      El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:    Señora presidenta.    Señorías.    Señor Perelló, en una cosa coincido con usted: en cuestión de grabaciones no puedo competir, no puedo competir.    Señoría, son casi, casi las cinco de la tarde, hora taurina por excelencia. Dicen los entendidos que la hora de la verdad, que es justamente lo único que usted no ha hecho aquí esta tarde: decir la verdad. Con usted nunca sé si me voy a encontrar al ex fenómeno mediático o al diputado autonómico. (Remors) Siempre vengo a responder al segundo, y siempre me aparece el primero. Yo cumplo mis compromisos, señor Perelló. Usted monta numeritos. Convierte esta cámara en una caja de resonancia mediática, pero la llena de palabras grandilocuentes pero vacías.    En realidad, lo que hace, señor Perelló, es desplegar una cortina de humo en un intento que me atrevo a calificar de desesperado por intentar ocultar lo insustancial de sus argumentos. (Remors) Y mire, señor Perelló, vamos a disipar el humo. Hace un mes, en esta misma tribuna, usted blandió el extracto de una tarjeta Visa de la que leyó incluso el número y que era ejemplo, según usted, del despilfarro, si no corrupción, del Gobierno de la Generalitat. Ese día, le emplacé para que dijera quién era su titular. Hoy, sigo esperando. No lo dijo entonces ni lo dirá ahora (veus) porque sabía perfectamente que usted estaba blandiendo aquí el extracto de una tarjeta Visa anulada ya. Y lo sabía perfectamente. Me llamó a mí -usted que dice que no se mete conmigo- ignorante. Lo suyo no es ignorancia, es mala fe.    Cuando se vio sorprendido dijo que tenía gastos de otra, que no era esa. Y cuando blandió también los gastos se dio cuenta que había metido la pata. Le gusta poco el deporte pero estaban completamente justificados aunque fueran en Belgrado. (Veus) ¿Por qué lanza dudas y sospechas, señor Perelló? ¿Por qué cuando se usa la tarjeta de crédito por parte de la administración, organismos autónomos, según usted estamos en el umbral de la corrupción, y cuando lo hacen otras entidades públicas que, por cierto, multiplican por seis las tarjetas de crédito que tiene la Generalitat, ahí no hay ningún asomo de duda o de corrupción? ¿Por qué no vamos a mirar todos los gastos y únicamente pide usted los que tengan soporte efectuados con tarjetas de crédito?    Señor Perelló, hay reglas y están para cumplirlas. Los gastos de la administración están perfectamente auditados y fiscalizados desde el año 1983. ¡Qué poco respeto les tiene usted a los funcionarios que quiere que ahora se pongan a mirar gasto por gasto desde el año 1983 hasta aquí! ¡Fíjese hasta dónde llega! Si lanza dudas de sospecha (veus) sobre todos los gobiernos de su propio partido. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Señora Catalá, por favor le pido que deje hablar al orador. ¡Se lo pido por favor, señora Catalá, por favor!      El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:    Yo me comprometí, me comprometí y me sigo comprometiendo, señor Perelló, a que si usted tiene dudas, piensa que hay indicios de cualquier gasto injustificado -y mire lo que le digo- pagado con tarjeta de crédito o no, de cualquier alto cargo de la Generalitat, venga, lo diga y se le mostrará. Cuando la señora Moreno lo hizo en el Instituto Valenciano de Finanzas, vino y se le enseñó. Pero lo que usted no puede pretender es, para ocultar justamente lo insustancial de su propuesta, «enséñeme usted todos los gastos de la Generalitat desde el año 1983, desde que la Generalitat es Generalitat». Y no acuse de falta de transparencia, señor Perelló, no acuse.    Usted ve falta de transparencia en el pago con una tarjeta de crédito. ¿Qué la parecerían los pagos con talones al portador sin cruzar? (Remors) Ese era el modelo de pago que ustedes utilizaban hasta que llegó un gobierno del Partido Popular en el año 1995 y acabó con ello. (Veus) Talones al portador sin cruzar. (Aplaudiments)    Señor Perelló, me va a permitir -y acabo con ello- que no ponga a su nivel. Quiero entenderle, creo entenderle. Sé que es complicado en estos momentos entrar en las listas de su partido, y más cuando va a perder y más cuando, además, usted pertenece a una corriente minoritaria en el mismo. Pero no haga méritos desde esta tribuna, no lo intente. (Remors)    Señorías, señora presidenta, acabo como empecé, permítanme el símil, permítanme el símil: cinco de la tarde, hora taurina, tres tipos de torero: el que se adorna, el que cita de frente y por derecho, (un diputat parla des de l'escó amb el micròfon desconnectat) el que se queda (rialles) miedoso y temblando detrás del burladero. Usted no es de esos. Usted salta a la arena. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Honorable conseller, vaja acabant.      El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:    . . . se adorna, pero no da un pase bueno. A la postre, engaña durante un rato y nunca triunfa.    Señorías, señora presidenta, después de oír sus palabras, uno tiene la sensación que en esta comunidad algunos, por y para la corrupción, piensan, viven, trabajan y graban. Yo, con el poeta de Orihuela, para la libertad, sangro, lucho y pervivo. (Protestes i aplaudiments)    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al Consell de la Generalitat, que respon el conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre les gestions que pensa realitzar el Consell davant l'Ajuntament de València per a evitar la destrucció de les fosses comunes del Cementeri General de la ciutat 7. ª dreta de forma immediata, 5. ª dreta i antic cementeri civil, deteriorades greument en l'actualitat, i en què estan o han estat enterrats un nombre indeterminat de republicans represaliats pel franquisme, jueus, maçons, etcètera, etcètera, i que amb l'anunciada iniciativa municipal de construir més de mil nous nínxols sobre els terrenys que ocupen, podrien córrer perill en un futur pròxim, que formula el diputat José Camarasa Albertos del GP Socialista (RE número 49. 610).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Anem a passar a la següent pregunta, que és la pregunta formulada per l'il·lustre diputat José Camarasa Albertos, del Grup Parlamentari Socialista, i que va dirigida al Consell de la Generalitat. En este cas, li contestarà l'honorable conseller d'Educació i Cultura.    Senyor Camarasa, té vosté la paraula.      El senyor Camarasa Albertos:    Gracias, señora presidenta.    Si pudiera ser aceptada por la persona del Gobierno que tiene que contestar, yo la daría por formulada y pasaría luego a debatir, si no tiene inconveniente.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Muchas gracias, señora presidenta.    Ya que el señor diputado no formula la pregunta y para ilustración de quienes en la cámara estamos y quienes siguen estas deliberaciones, es la pregunta: ¿qué gestiones piensa realizar el Consell ante el Ayuntamiento de Valencia para evitar la destrucción de las fosas comunes del Cementerio General de la ciudad, séptima derecha, de forma inmediata, quinta derecha del antiguo cementerio civil gravemente deterioradas en la actualidad, en las que están o han estados enterrados un número indeterminado de republicanos, etcétera?    Bien, decirle, señoría, que no hay, en lo que nosotros conocemos y en lo que nosotros sabemos, ningún riesgo patrimonial al respecto, y que su señoría -una parte de la pregunta- desconoce la realidad. Es decir, que en determinados sectores que usted se interesa no hay ninguna actuación prevista, como tampoco lo hay en el cementerio civil.    Muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Camarasa.      El senyor Camarasa Albertos:    Gracias, señora presidenta.    Gracias, conseller.    Gracias, señorías.    Mire usted, la verdad es que si le tengo que decir es que no me sorprende la respuesta, es más, tengo que decirle que me la esperaba, sobre todo porque esperaba una respuesta administrativa. No quería creerme que fuera usted capaz de responder a este asunto con una respuesta administrativa. Entiendo que es difícil la salida, pero hubiera querido un esfuerzo mayor, porque sé que usted es capaz. Y, desde luego, el tema no se debería lidiar, como decía el conseller, con un capotazo y aliviándose con un bajonazo. No es propio de usted, ni es propio del asunto que estamos tratando esta tarde, que es muy grave y afecta a miles de personas, de valencianos, que tienen una tradición judeocristiana, que respetan a sus muertos, cada uno a su forma de entender, y que tradicionalmente han sido defendidos y entendidos.    Mire usted, conseller, ejercitar la memoria, recordar sin ira, es siempre un ejercicio sano y recomendable. En este caso, además, mantener el recuerdo y la memoria de los valencianos republicanos fusilados por el franquismo al finalizar la guerra civil por defender sus ideales y los de la II República, conseller, es no poder ser de otra manera una exigencia moral, un deber cívico y debería de ser, además, una obligación para las autoridades civiles que deberían, gustosamente someterse a ello.    Memoria y recuerdo que en esa pregunta queremos hacer también extensible a cientos de personas que en su derecho a elegir, conseller, decidieron en su día ser enterrados en el antiguo cementerio civil, de acuerdo a sus ideales y convicciones más profundas.    Como usted bien sabe, conseller, parece ser, usted y toda la sociedad, sabe que los deseos del Ayuntamiento de Valenciana, de la alcaldesa Rita Barberá, que esta mañana se sentaba en ese escaño porque ustedes perdían una votación, simple y llanamente para eso, y esta tarde ha tenido una actitud cobarde no viniendo a la cámara a dar la cara y a responder por todo. (Aplaudiments) Eso es de lo que tratamos, conseller.    Decimos esto, conseller, porque ustedes conocen, precisamente, -si me deja hablar el señor Maluenda, si me deja hablar, si me deja hablar- ustedes saben que está perfectamente probado en esas secciones que no repetiré, porque lo sabe todo el mundo. Y en este momento tenemos una actitud positiva y que alabamos, gracias a la decisión del juzgado que ha paralizado provisionalmente esas obras.    Y una actitud negativa, desde luego, yo creo que dramática. Cuando se decide continuar en un cuadrado donde se está diciendo que hay restos humanos, restos de cadáveres, sacar la tierra para rellenar una cantera. Muy poético, como decía el señor Camps, eso sí que es pura poesía, pura poesía, rellenar una cantera con los restos de seres humanos de cualquier condición, de uno y otro signo, valencianos todos, conseller, valencianos todos que merecen respeto y defensa. Y no incidiré más en ese tema.    Pero hablaba usted del asunto patrimonial. Y ya que lo cita usted también entraré, por lo del antiguo cementerio civil, en ese donde tenemos algunas relevantes personas de lo que ha sido la historia y la tradición de esta comunidad y de esta ciudad. Y que han sido defendidos, respetados y que usted conoce perfectamente por un dictamen del Consejo Valenciano de Cultura. Ahí está Blasco, está Constantí Llombart y tantos otros. No citaré, porque no tengo tiempo y, además, la presidenta ya me ha dicho que va a ser escrupulosa con el tiempo.    Pero le diré. Usted es un hombre que ha viajado y que yo le reconozco que es usted un hombre culto. Usted seguro que ha pasado por Montparnasse y ha pasado por el Père Lachaise y seguramente habrá ido al cementerio romano, al cementerio de los poetas y al museo estatal judío de Praga. ¿Cómo están esos cementerios, conseller? No solamente son cementerios donde están los restos, los difuntos, donde van sus familiares; son cementerios lúdicos, son espacios museísticos, las administraciones los defienden, los protegen. Aquí se roban hasta las lápidas y desaparecen, conseller. Y usted dice que no pasa nada, desde el punto de vista museístico, patrimonial creo que ha dicho, patrimonial. Rectifico, no me importa.    Debe usted haber leído el informe del Consejo Valenciano de Cultura, lo conoce igualo mucho mejor que yo. Y lo que estamos pidiendo, conseller, es respeto, dignidad y consideración para todos los valencianos, porque no queremos patrimonializar a nadie. Es verdad que donde se está actuando existen miles de víctimas del franquismo, miles, y de la guerra civil también, algunos, y de la guerra civil también algunos, que son igual de merecedores de respeto y consideración.    Y como vemos que no está siendo así, conseller, es por lo que, con independencia de las competencias administrativas que tenga o no el gobierno valenciano, le pedíamos, le pido, con la mayor consideración y respeto que soy capaz, que usted intervenga ante la alcaldesa de Valencia, que es de su partido político, que se reclaman ambas administraciones capaces de llegar a acuerdos que benefician a los valencianos y los ponen ustedes en valor, porque pertenecen al mismo partido político, que sean capaces de alcanzar un acuerdo que permita a todos los valencianos alcanzar un denominador común sobre ese asunto.    Ayer o anteayer, sin ir más lejos, en la diputación provincial se dio un ejemplo de lo que se puede llegar a hacer. Su grupo político, el grupo político de Izquierda Unida y el grupo político que ahora represento llegaron aun acuerdo. Ahí se llega. Pero cuando llegamos a la plaza del Ayuntamiento, la intransigencia de la alcaldesa, Rita Barberá, intenta tapar, sin conseguirlo por cierto, los gritos de silencio de los que están en esas fosas, que hoy día son de oprobio, por la actuación descarada, manipuladora y pertinaz de la alcaldesa de Valenciana.    Nada más y muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:    Muchas gracias, señora presidenta.    Señor Camarasa. Señoras y señores diputados.    Yo, en esta ocasión, voy a hacer un gran esfuerzo para situar el debate en los términos de tranquilidad y de falta de vocación de esperpento que últimamente parece que se ha adueñado de la política valenciana. Trabajemos con tranquilidad.    Señoría, usted ha citado la tradición judeocristiana. En la tradición judeocristiana, cuando se entierra a alguien se le dice que descanse en paz. Ustedes, con este tipo de polémicas no están siguiendo ninguna tradición judeocristiana. . . (remors)      La senyora vicepresidenta primera:    Por favor, señorías, cuando ha estado hablando el ilustre diputado ha habido un silencio creo que absoluto. Por favor, hagan el favor de atender lo que dice el conseller. Por favor. Es evidente que no vamos a estar de acuerdo unos con otros, pero todo el mundo tiene el derecho a expresarse en esta tribuna. Si ustedes se lo permiten, por favor, dejen continuar al conseller y sigamos con el ritmo de las preguntas. Muchísimas gracias.    Señor conseller.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:    Señoría, espero que me descuente un poco de tiempo, porque 20 segundos. . .    Digo esto porque, señoría, usted sabe bien que el incidente que ha ocurrido cuando se han puesto al exterior, se han extraído restos humanos, corresponden a un incidente, vuelvo a repetir por extralimitación, al parecer, de un operario al mando de una máquina escavadora, que ha sido puesto de manifiesto por la alcaldesa, ha pedido excusas públicamente y ha abierto un expediente informativo.    Pero en lo que se refiere al resto de las fosas, que no son las afectadas por este incidente, al resto de las fosas, decir que parece, señorías, que ustedes tienen una doble vara de medir. Estas zonas del cementerio que a ustedes ahora les preocupan tanto, existían también en el año 1981, en el 50 aniversario de la República, existían ya entonces. Y ustedes, gobernando ustedes el Ayuntamiento de Valencia, han efectuado sobre esas mismas fosas, sobre esas mismas fosas, dos extracciones, dos procesos masivos de exhumación, en el año 1986, en el cuadro tercero, y en el año 1991, en el cuadro cuarto.    Es decir, en el momento en que la izquierda detentaba las responsabilidades de gobierno en el municipio de Valencia, ustedes efectuaron las exhumaciones sobre esos cuadros, que ahora les parecen interesar tanto. Señorías, la II República parece ser tiene una mala suerte histórica. Para que se le preste atención tienen que coincidir dos cosas: una, que se cumpla una efeméride temporal y, dos, que necesariamente, cuando se cumpla esa efeméride temporal, gobierne el Partido Popular en alguna instancia. Porque cuando se cumple una efeméride temporal, el gobierno socialista es socialista, entonces parece que no se le da ninguna importancia. En el año 1986, insito, ustedes extrajeron -sus gobiernos municipales- extrajeron y exhumaron restos de esas fosas, y en el año 1991 repitieron, con el agravante, también, que no prestaron ninguna atención a la efeméride.    El ayuntamiento decidió el otro día, por voluntad mayoritaria y unánime elaborar un monolito que recordarse a todas las víctimas de la lucha por la libertad en esos terrenos. Y ahí se va a poner. Yo creo, señorías, yo no quiero ser tremendista. Su señoría ha elogiado muchas veces determinadas actividades parlamentarias. Yo se lo agradezco. Podría haber adoptado otro tono, pero voluntariamente no quiero. Dejemos, dejemos, de verdad, estas cuestiones que, insisto, no sirven a la convivencia, dejémoslas de lado. Tengamos todos un momento de buena voluntad y recordemos a quienes de verdad comprendieron el drama de aquellas épocas.    Yo le recordé una vez, si usted se acuerda también, las últimas palabras de uno de los últimos discursos más potentes, más llamativos del presidente Azaña de aquella república: «Paz, piedad y perdón». Al parecer, ustedes ni quieren paz, ni quieren piedad, ni quieren perdón. No quieren paz, ni quieren piedad, ni quieren perdón. Y nos quieren llevar a la sociedad española y a la sociedad valenciana a una espiral de discusiones absurdas que no tienen sentido. Si en el año 1986 y en 1991 se hizo lo que se hizo, ahora se hace lo que se hace. Igual valor tenían aquellas remociones de tierra como tienen ahora. No saquemos, señorías, por favor, las cosas de contexto. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Honorable conseller, vaja finalitzant. . .      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:    Acabo, señora presidenta.    Paz, piedad y perdón y estilo, talante democrático, señor Camarasa; estilo y talante democrático para hacer la vida de todos los españoles más fácil, pasando las páginas tenebrosas que haya que pasar. (Aplaudiments)    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre actuacions per tal de comprovar si al subsòl del cementeri de València, especialment a l'espai ocupat per la fossa comuna de la secció 7. ª dreta, queden restes valuoses per a l'anàlisi històrica o per al patrimoni històric i cultural valencià, o si s'han realitzat actuacions que suposen una desaparició d'elements importants per a la recuperació de la memòria històrica, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 49. 595).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Anem a passar a la següent pregunta que havia quedat pendent. És la pregunta que formulen els il·lustres diputats Joan Ribó i Canut i Ramon Cardona i Pla, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registre d'entrada 49. 595 i que va dirigida a l'honorable conseller de Cultura, Educació i Esports.    Formula la pregunta l'il·lustre diputat senyor Cardona.      El senyor Cardona i Pla:    Sobre el mateix tema, senyor conseller, els fossars comuns del cementiri de València. Pensa fer alguna actuació per a comprovar si queden restes valuoses per a l'anàlisi històric o del patrimoni històric i cultural valencià? Pensa fer alguna actuació per a vore si s'han realitzat actuacions que suposen una desaparició d'elements importants per a la recuperació de la memòria històrica?      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula, l'honorable conseller senyor Font de Mora.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:    Señora presidenta.    Señores y señoras diputados.    Señor Cardona, con el máximo respeto, no hay en la pregunta de su señoría diferentes elementos, o nuevos elementos, sobre la pregunta efectuada por el Grupo Parlamentario Socialista. Por tanto, mi intervención en este tema se reduce a volver a insistir en lo ya dicho.    Muchísimas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.      El senyor Cardona i Pla:    Vosté ha acabat la seua intervenció anterior dient que el que cal buscar és el perdó, però vosté no busca el perdó. Vosté el que està demanant és l'oblit, que és una cosa molt diferent. En la transició es va renunciar a demanar responsabilitats polítiques i judicials sobre mals fets i sobre repressions fetes durant la dictadura. Per tant, el perdó està aconseguit, però no intente, a més, afegir al perdó, que ja se'ls ha donat, l'oblit i desaparició, en la foscor del temps, de les persones que van ser reprimides i assassinades pel franquisme.    Senyor conseller, vull fer una paral·lelisme, i el faig de manera explícita. Els desapareguts de Xile i els desapareguts d'Argentina són exactament idèntics als desapareguts en l'estat espanyol. En l'estat espanyol van haver assassinats, van haver afusellaments, van haver assassinats extrajudicials i van haver desaparicions. És a dir, cossos que es feien desaparéixer sense que els familiars saberen si els havien matat o no i, en cas d'haver mort, no sabien on estaven enterrats.    Per tant, hi ha hagut desaparicions en este país. I en este moment, el que va haver durant tota la dictadura, que va ser un afany d'ocultació, senyor conseller. . . . Les foses comunes del cementeri de València estaven ocultes en zones enjardinades perquè no es coneguera el que allí estava enterrat. I eixa ocultació, senyor conseller, ha estat durant molts anys. No permetem que eixa ocultació continue.    En eixe lloc, senyor conseller, es van enterrar desapareguts, i això se sap des de fa relativament poc. Nosaltres volem que es respecte la seua memòria. Volem que el lloc siga un lloc històric, que siga objecte d'investigació, que no ho ha sigut, senyor conseller. És a dir, s'han fet exhumacions. . . s'han fet moltes coses, però investigar, no. I nosaltres volem que s'investigue, perquè una pau, un perdó no es pot edificar sobre l'oblit, sinó sobre el coneixement i sobre la raonabilitat.    No estem fent esta intervenció amb cap sentiment de revenja, l'estem fent amb un sentiment de justícia i de coneixement. Cal saber-ho. Com demanem que se sàpiga en la Iugoslàvia, com demanem se sàpiga en Xile i com demanem que se sàpiga en Mauthausen. No val exigir els altres el que aquí no estem disposats a complir.    La dictadura franquista va ser una dictadura feixista i els assassinats en València eren tan valencians i tan espanyols com qualsevol altre assassinat o desaparegut. I, per tant, nosaltres volem saber.    Eixa idea que no queda ningú enterrat és una barbaritat, que no ve de «Barberá», sinó que ve de «bárbaro», (rialles) és a dir, de no tindre en compte ni la cultura ni la tradició. Aturar les obres, senyor conseller, sembla més un esperar per a poder després agarrar carrerilla i fer l'última espenta per a fer l'oblit total i absolut. Volen que desaparega la nostra memòria, volen que desaparega fins l'últim vestigi, volen que desapareguen inclús els ossos.    Jo, senyor conseller, li podria relatar tota la legislació internacional que diu que no es poden. . . i s'han de conservar a perpetuïtat les tombes de presoners de guerra, de represaliats en diverses dinàmiques, diversos conflictes. Hi ha des de dret internacional, hi ha declaracions de l'assemblea parlamentària del consell d'Europa. . . Hi ha una llei de protecció civil del dret a l'honor, que diu que encara que la mort del subjecte extingira els drets de la personalitat, la seua memòria constituïx una prolongació d'aquesta última i ha de ser també tutelada pel dret. Existix el codi penal, senyor conseller, que diu que s'ha de sancionar a qui falte al respecte de la memòria dels morts, i es referix fins i tot a les làpides. Està el dret internacional, el conveni de Ginebra III, el protocol I, el conveni de Ginebra IV, la resolució de l'Assemblea de les Nacions Unides de 1989, que exigix el dret a la llibertat, dret a conéixer als responsables del crim, dret a conéixer el destí dels familiars desapareguts, dret a conéixer les dades existents sobre qualsevol persona arxiu repressius. Existix, senyor conseller, una llei de patrimoni cultural valencià, que l'afecta a vosté, que diu que qualsevol troballa arqueològica, paleontològica, s'ha de comunicar a la conselleria i la conselleria ha de protegir-la.    I, per tant, senyor conseller, nosaltres en este moment exigim, exigim, a les autoritats democràtiques que es complica tota aquesta legislació. I exigim protecció, i exigim declaració de lloc històric i exigim l'alçada d'un monument que reconega que hi ha hagut gent morta per una dictadura feixista, assassinada d'una manera injusta, sense passar pel judicial. La negativa de les autoritats del PP ens dóna a entendre que vostés volen acabar una tasca que pareix ser que consideren inacabada. Jo li diria que no han de seguir per eixe camí. El que han de fer és aturar el camí que per ara han començat i canviar de sentit, canviar de sentit. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Senyories, finalitze, per favor.      El senyor Cardona i Pla:    . . . per a donar l'honor, el reconeixement, perquè s'investigue, perquè se sàpiga el que realment va passar aquí i que en este país, encara hui en dia, hi ha fosses comunes que s'han d'obrir. I obrir no vol dir fer desaparéixer els ossos, sinó saber. . . (inintel·ligible)      La senyora vicepresidenta primera:    Senyor Cardona, per favor.      El senyor Cardona i Pla:    . . . i saber que s'ha de reconéixer a la gent que allí ha estat enterrada. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Font de Mora.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Señor Camarasa. Perdón. Señor Cardona.    Señorías.    Señora presidenta.    Señor Cardona, ha hecho usted una intervención altamente ofensiva. Ha insinuado usted que nosotros, entendiendo al Grupo Popular, queremos acabar una tarea inacabada por el franquismo. Señor Cardona, ha dicho usted incluso que el perdón que se nos ha dado, como si el Grupo Popular tuviera que recibir algún perdón de no se sabe quién.    Usted, señoría, al igual que demasiada gente en la izquierda, tiende a considerar no cerrados los procesos históricos, tiende a considerar fosilizada la historia. Los grupos que estamos aquí no somos herederos de nadie, no somos herederos de nada, ni ustedes ni nosotros. Todos somos miembros de una nueva forma de entender España, que es la forma de la España de las autonomías. (Aplaudiments)    Usted, señoría, enarbolando ese tipo de argumentos, lo único que pretende es mantener abiertas las heridas que la historia dolorosamente ha inflingido a nuestra patria. Y a eso, señoría, no hay derechos. O ¿acaso yo puedo hacerle a usted, por ejemplo, responsable, como perteneciente a un partido que engloba dentro las siglas del Partido Comunista. . . podría hacerle yo responsable del asesinato y de la represión que hicieron los estalinistas del Poum, de las torturas de Andrés Nin, de la muerte de militantes de la CNT? ¿Tendría yo derecho a responsabilizarle de esto? ¡No lo tengo, señoría, ni lo haré! ¡No lo haré! (Aplaudiments)    El conocimiento de la historia, señoría, es un conocimiento para todos y desde todos. Todos tenemos derecho a conocer la historia. Y la historia no se escribe con un capítulo de buenos y otro de malos, porque la historia, señoría, no es maniquea, no es maniquea. No hay buenos puros inmaculados ni malos horrorosos y potentes. No es verdad.    Y en esta democracia que actualmente existe, esta democracia inaugura una forma de estar en nuestro país, afortunadamente. Tenemos la aventura, la aventura, la dicha, la satisfacción histórica de haber abierto con la transición un período que no mira para atrás, que mira hacia el futuro, y que es lo que los españoles quieren, mirar hacia el futuro y no mirar para atrás. (Aplaudiments)    Usted, señoría, se olvida. . . ¡Claro que estamos de acuerdo con todo eso! Usted sabe, porque se lo he dicho yo, y si no lo quiere oír es porque se tapona de ideología los oídos, malentendida la ideología, que ha habido cuatro exhumaciones e inhumaciones sucesivas en esas fosas. Se lo he dicho. En el año. . . por ejemplo, en el 62, 63, 64, 65, en el 77, en el 81, en el 86, en el 91, en los diversos cuatros, ha habido cuatro procesos. Se calcula, señoría, que en esas fosas han podido pasar más de 40. 000 cadáveres, en esos cambios sucesivos.    Y le digo más: su partido, su conglomerado de partidos, tenía representación en uno de los gobiernos donde había representación, porque estaban en coalición, y estaba el Partido Comunista del señor Pedro Zamora formando parte del equipo municipal de gobierno del Partido Socialista y el PC, que gobernaba Valencia cuando se ordenó una exhumación. ¿Qué es, que entonces no valían todos esos argumentos, que no valían? Ustedes son unos genios a la hora de mediatizar las cuestiones. Pero ni yo, señoría, ni mi grupo ni mi gobierno los va a seguir.    Vuelvo a decir: cuando pedía perdón, quien lo pedía no era un miembro de este grupo ni de aquel grupo, era un presidente de la república española. Y lo pediría, y lo pediría, digo yo, en nombres de todos todos los que habían fallecido en aquella contienda fraticida, en aquel fracaso absoluto y espantoso en que acabó la segunda república y todas sus consecuencias.    Señoría, yo no puedo. . . (Protestes. La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) yo no puedo admitir aquí ningún tipo de responsabilidad, señoría. No se puede admitir, por parte de nadie en la España del 2006, en la España del siglo XXI, que empecemos a hurgar en heridas que son de la primera mitad del siglo pasado, porque eso supondría tanto como poderse echar en cara las consecuencias de la guerra carlista y siguiendo por ese camino a ver quién mató, señores, a Viriato. Este partido no está porque se averigüe quién o no mató a Viriato, porque no es posible, porque no es justo con los ciudadanos de esta comunidad ni de España, no es justo. Esta comunidad y España necesitan gobernantes y necesitan políticos que se planteen sus necesidades objetivas. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Honorable conseller. . .      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    . . . que se planteen sus necesidades sanitarias, educativas, medioambientales, industriales. Eso es lo que necesita España, (protestes) no miradas al pasado, no miradas al pasado. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Señor conseller. . .      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Y acabo, y acabo, señora presidenta, como empecé. No hagamos de estos temas, no hagamos de estos temas escenario de la confrontación política, no hagamos de la democracia un espectáculo demagógico, porque no nos lo va a agradecer nadie y porque nos vamos todos a perjudicar.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Bé. Finalitzades les preguntes que s'havien quedat pendents, anem a. . . (Veus)    A vore. Em demana la paraula el senyor Cardona, que és el qui havia intervingut en la pregunta. (Veus) Un després de l'altre, si em permet, perquè els dos a la vegada m'és molt difícil.    Senyor Cardona, per a què em demana vosté la paraula?      El senyor Cardona i Pla:    Una referència que ha fet el senyor conseller (veus) a aspectes que nosaltres considerem que no són correctes. Nosaltres ens referíem als morts en la dictadura, mentres que ell tot el temps s'ha estat referint a un tema que nosaltres no li hem preguntat.      La senyora vicepresidenta primera:    Bé. Crec que vosté el que ha fet és un aclariment de la seua intervenció. Moltíssimes gràcies, senyor Cardona.    I per a què demana la paraula el senyor Camarasa?      El senyor Camarasa Albertos:    Si la señora presidenta tiene la amabilidad de escucharme, se lo digo enseguida.    Vamos a ver. El señor conseller, al principio de su intervención ha dicho: al señor Camarasa y luego al señor Cardona. (Veus) Si me permite. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Un momentet, per favor, un segon. A vore, senyor Camarasa, el que ocorre. . .      El senyor Camarasa Albertos:    Si me permiten ustedes que me dirija a la presidenta, que es a quien intento dirigirme, sin excitación, igual podemos llegar a un acuerdo.      La senyora vicepresidenta primera:    Sí, senyor Camarasa, a mi, a mi. Diga'm què és el que ocorre.      El senyor Camarasa Albertos:    Lo digo porque miembros de su grupo. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Sí, però diga'm el que ocorre, si és tan amable.      El senyor Camarasa Albertos:    Pues, a ello vamos, señora presidenta.    Si me permite usted concluir, diría haber escuchado que el señor conseller ha citado al inicio de la intervención, en el turno de réplica al señor Cardona, mi nombre.      La senyora vicepresidenta primera:    Sí. Sí. Se ha equivocado.      El senyor Camarasa Albertos:    Y en tanto. . . Si me permite usted termino, si no, me siento y continuamos con. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Termine, termine.      El senyor Camarasa Albertos:    . . . lo que es tradición en la cámara.      La senyora vicepresidenta primera:    Termine, pero dígame para qué. . .      El senyor Camarasa Albertos:    Pues, termino. . . ¡Hombre! , pero «dígame para qué», si usted me deja. ¿Me deja?      La senyora vicepresidenta primera:    ¡Hable lo que quiera!      El senyor Camarasa Albertos:    Vale, pues, continuemos.    Como el señor conseller. . . , como el señor conseller ha utilizado el nombre del diputado que está hablando en este momento (la vicepresidenta diu: «Sí, senyor») y ha establecido una contestación al señor Cardona, que es muy libre de hacer la que ha hecho, pero yo he hecho la mía. . .      La senyora vicepresidenta primera:    ¿Algo más?      El senyor Camarasa Albertos:    . . . y en la misma ha habido algunos argumentos que desde luego yo rechazo totalmente. Exigiría, exigiría -permítame, no se obsesione con el tiempo, si yo no tengo tiempo, ni hay fútbol, y a mí me gusta este tema y hay que aclararlo-, exigiría, rogaría, pediría, como quiera, que el señor conseller aclare que la intervención a la que se dirigía era al señor Cardona y no la mía, en tanto en cuanto ha habido argumentos que no comparto, otros que sí y otros que rechazo, incluso teniendo en cuenta la figura histórica de Azaña, . . . (inintel·ligible)      La senyora vicepresidenta primera:    Yo creo. . . Bueno, yo creo que ha estado clara su intervención. Creo que ha tenido tiempo de expresar, de expresar (veus) lo que quería usted decir. Evidentemente yo tenía, tenía entendido que había sido una simple equivocación, pero. . . la palabra que me pide el conseller para aclarar tal situación y así podremos continuar, si a ustedes les parece oportuno, con la siguiente pregunta.    Señor conseller.      El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:    Señora presidenta, con mucho gusto aclararle que, evidentemente, ha sido una equivocación y justamente debida porque como últimamente leo en la prensa mucho su nombre, pues me ha salido su nombre espontáneamente (veus).    Nada más.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltíssimes gràcies.    Jo crec que aclarit (remors), aclarit el tema, no vaig a donar més preguntes perquè crec que s'ha quedat aclarit el tema. (Protestes. Algú diu: «Sí que le ha aludido, le ha aludido»)    Senyories, per favor. ¡Per favor!    Jo és que crec, crec, senyories, senyor Camarasa, crec que esmentar el nom d'una senyoria açò no és pot considerar les al·lusions. . . Senyories, açò no és pot considerar al·lusions, que és el que diu el reglament. Jo els aconselle que lligguen vostés el reglament i sabran el que són les al·lusions. Val? Per tant, jo veig que el senyor conseller, després que el senyor Camarasa, en tot el temps que ha tingut (veus) ha dit el que creïa oportú, el senyor conseller simplement li ha aclarit que havia sigut una equivocació.    Per tant, senyories (protestes), amb bon o amb mal criteri no veig que n'hi haja cap torn d'al·lusions. Estes preguntes estan finalitzades i vaig a passar a la següent pregunta (protestes), amb tota la tranquil·litat que espere que impregne esta vesprada. Si no estan vostés conformes, ho senc molt. Però s'han acabat estes dos preguntes. Anem a passar a la següent. ¡Moltes gràcies!      Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, sobre la valoració que li mereixen al senyor conseller les declaracions del president de la Cambra de Comerç de València al voltant del fracàs que, en la seua opinió, ha suposat la unió dels departaments d'empresa i d'universitats al si d'una mateixa conselleria, que formula la diputada María Amparo Marco Gual del GP Socialista (RE número 49. 936).    La senyora vicepresidenta primera:    La següent pregunta, següent pregunta que formula la il·lustre diputada senyora Amparo Marco, tenint en compte que hi ha tres preguntes, que són preguntes que se formulaven a l'honorable conseller d'Infraestructures i Transport i a l'honorable consellera de Benestar Social, donat que hi ha dos excuses registre d'entrada 50. 117 i registre d'entrada 50. 147, i, per tant anem a passar a la següent, que formula la il·lustre diputada senyora Amparo Marco, del Grup Parlamentari Socialista, i va dirigida a l'honorable conseller d'Empresa, Universitat i Ciència.    Quan vullga vosté, senyora Marco. Gràcies.      La senyora Marco Gual:    Gracias, señora presidenta.    Señorías.    Señor conseller, el pasado 11 de mayo. . . (des de l'escó, el senyor Camarasa diu: «Un conseller no puede ser listillo, tú eres de cultura»).      La senyora vicepresidenta primera:    Señor Camarasa, le llamo al orden por primera vez. (Protestes)    Señora Marco, por favor, a la cuestión. Si es tan amable, continúe.    (Des de l'escó, el senyor Camarasa continua discutint. Veus)      La senyora Marco Gual:    Señor conseller, el pasado 11 de mayo (remors) el señor Virosque, el presidente de la Cámara de Comercio de Valencia, aseguraba que la unión de empresa y universidad en la misma conselleria había resultado un fracaso. El señor Virosque pedía la dimisión de la conselleria y decía, afirmaba, «que las universidades no tienen idea de lo que necesitan las empresas», de hecho decía que «la universidad tiene que trabajar para los empresarios y las empresas, que la mente universitaria no tiene ni puñetera idea ni quiere saber nada de las empresas -cito literalmente-, y que lo que no podemos hacer es universidades para funcionarios».    Con respecto a estas afirmaciones, nos gustaría saber qué valoración le merece al señor conseller las declaraciones del presidente de la Cámara de Comercio de Valencia con respecto al fracaso que en su opinión ha supuesto la unión de dos departamentos de empresa y universidad en el seno de su conselleria.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Señora presidenta.    Señora Marco. Señorías.    Es poco original, señora Marco, porque la pregunta coincide con la misma que mi admirada diputada Dolors Pérez hizo hace unos días. Y creo que la respuesta que le di fue entonces algo así como que es la opinión (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta) de un ciudadano, en este caso es del ciudadano Virosque. Que es bueno que haya opiniones, en el Partido Popular creemos que es muy bueno que haya opiniones, que dan color a la democracia, que use esas palabras. Y cité mi caso personal, que yo he sido rector seis veces con muchas opiniones en contra, lo cual no ha impedido que hubiera más opiniones a favor, e incluso que hemos hecho una universidad.    De lo que sí que quiero darle un poco de pedagogía es de la teoría del fracaso. Porque el fracaso. . . ¿Sabe cuál es el verdadero fracaso? El de aquel que no consigue hacer extensivo a los demás su propio fracaso. Es decir, el fracaso del perdedor es del fracaso del que dice, si la realidad no coincide con lo que pienso, pues peor para la realidad. Es el fracaso del perdedor, es el fracaso que estaba bien del lado de esta cámara, señoría, señoría. Es el fracaso del que se enfrenta a las ideas con grabadoras, el que se enfrenta a la ciencia con grabadoras. Ese el fracaso, el verdadero fracaso.    Esta conselleria, esta conselleria no se ha hecho, no es fruto de un accidente, (remors) ni se ha hecho (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) a la medida del conseller. Esta conselleria la ha hecho el presidente Camps a la medida de la vida. Lo que pasa es que el conseller también está hecho a la medida de la vida (rient). Por eso, por eso hay esa simbiosis tan buena.    Está descrito, señora, está descrito que el desarrollo regional está basado en tres grandes pilares. Está descrito. Está en la literatura moderna, está en las políticas modernas de las sociedades más avanzadas. Está descrito que depende de las infraestructuras, de las inversiones y de la innovación. Y a su vez está descrito, señora, que la innovación depende de la ciencia, de la universidad y de la empresa. O sea, la gran visión de nuestro presidente ha sido crear una conselleria a la medida de la vida, con los instrumentos de la innovación, de la ciencia, de la empresa y de la universidad.    Por tanto, es una conselleria del siglo XXI, es una conselleria de la innovación, señora diputada. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula la il·lustre diputada senyora Marco, en representació del Grup Parlamentari Socialista.      La senyora Marco Gual:    Gracias, señora presidenta.    Sí que es verdad que le da color a la vida, ¿no? , y a la democracia, como colores hay en los ruedos taurinos. Y hemos empezado con toros y ahora estaríamos lidiando casi el segundo toro de la tarde, el segundo. El reglamento taurino obliga a los toreros a permanecer en el ruedo hasta el final de la lidia, no sea cosa que algún compañero resulte corneado, corneado. Aquí ha pasado algo, pero hay algún compañero torero que no está. Y resulta que el compañero torero ha nombrado tres tipos de toreros, pero se ha olvidado de uno, el torero de público, ese que hace muchos aspavientos mirando al público, pero de acercarse al toro nada. Vamos a ver qué clase de torero es usted, señor Nieto.    Las declaraciones del señor Virosque son una muestra más del fracaso, del fracaso de la política llevada a cabo por el Consell que preside el señor Camps. Así que esa pedagogía de la teoría del fracaso se la tiene que explicar usted. . . , no, a mí no, al señor Camps que se sienta ahí, al señor Camps (aplaudiments). Aunque, más que un Consell, esto, señor Nieto, parece el patio de un colegio con consellers que no están a la altura, con rifirrafes entre consellers por tener unas competencias determinadas y con consellers con nivel, como hemos visto hoy aquí, esta tarde, en este hemiciclo.    El molt honorable no es capaz de poner orden ni en su Consell ni en su partido. Es incapaz de llegar a tal extremo, de permitir que las relaciones personales, las malas relaciones personales entre dos consellers, Gerardo Camps y Justo Nieto, lleguen a salpicar el mundo empresarial, un sector en el que el malestar es más que evidente, como demuestran las declaraciones, las frases del señor Arturo Virosque.    Entre los empresarios hay un clamor del rechazo a la gestión al frente de la conselleria, de su gestión al frente de la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia; y en general a la desconfianza de que exista dinero, presupuesto suficiente para llevar a cabo los planes de competitividad industrial.    El principal desencuentro es que usted se ha volcado en las universidades en lugar de la empresa, y además que duplica las funciones que están ejerciendo las cámaras. El desencuentro ha llegado a tal magnitud que se han pedido que las competencias de Industria pasen a Economía, a Gerardo Camps; e incluso que el reciente creado Observatorio industrial y de los sectores económicos dependa de Economía, con su presidencia, en lugar de Empresa, Universidad y Ciencia, que es a quien correspondería.    Por cierto, señor Nieto, ¿a usted le avisaron? ¿Se lo comunicaron por deferencia simplemente? ¿O se tuvo que enterar por la prensa? No me lo conteste, no me lo conteste. No quiero ni saberlo.    Incluso el pulso lanzado por el señor Virosque demuestra esa debilidad, ese fracaso. ¿Qué está pasando, señor conseller? ¿Qué está pasando?    El señor Virosque, el mismo día que le imponía la medalla de oro del Consejo de Cámaras de Comercio el señor Francisco Camps, anunció que comenzaba una nueva etapa, la de pasar de las musas al teatro, la de abandonar las utopías, afrontar con mayor realismo los problemas que tienen las empresas cada día.    Sí, señor conseller, la nueva etapa, una nueva etapa que lo ha transformado a usted en «invisible». Creo que jamás en la historia de un conseller ha pasado tan poco tiempo de ser conseller estrella a estrellado y de estrellado a invisible. Crea que lo lamento, sinceramente.    Y aunque usted se refugie en frases como «no hacemos otra estrategias o estudios, sino cosas reales y concretas» refiriéndose al Observatorio industrial, le puedo asegurar que, desde el observatorio que supone esta cámara, lo único real y concreto es que el president de la Generalitat es incapaz, incapaz de coordinar sus conselleres y es incapaz de coordinar su grupo parlamentario. Ha tenido que resurgir, resurgir el innombrable Zaplana para que se tuvieran que poner ustedes de acuerdo en otro juego de patio de colegio. ¡Cómo deben de estar las cosas para que tengan que estar todos achicando agua como desesperados! ¡Cómo deben de estar las cosas!    Un fracaso. El Consell del señor Camps es un fracaso. Como ha sido un fracaso el que usted llegara a la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia como «un pacto que sella el Consell con la universidad». Palabras del señor Camps.    Y resulta que usted ha sido incapaz ni tan siquiera de llevar a cabo el Plan de financiación plurianual de las universidades públicas valencianas, que se hizo en su propia universidad. También ha sido un fracaso porque ha generado tensiones en el ámbito empresarial, un ámbito que exige y necesita tranquilidad para poder llevar a cabo su trabajo, el de contribuir al crecimiento de la industria y de la economía valenciana. Como es un fracaso la gestión del Partido Popular al frente de esta comunidad, que nos ha llevado, no a Terra Mítica, no, a «quiebra mítica».    Señor Nieto, en su primera comparecencia. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Vaja finalitzant, per favor, senyoria.      La senyora Marco Gual:    Voy terminando, señora presidenta.    Le dije que dimitiera por dignidad personal. El tiempo lamentablemente me ha dado la razón. Y digo «lamentablemente», porque eso significa que no hay política industrial y no hay futuro en industria para esta comunidad.    Señor conseller, forma usted parte de un Consell en el que sus máximos responsables están más pendientes -¡más pendientes! - de defender a altos cargos del Partido Popular imputados en causas judiciales que de resolver los problemas de los ciudadanos de esta comunidad.      La senyora vicepresidenta primera:    Senyora Marco, per favor, finalitze.      La senyora Marco Gual:    Y es incapaz de defenderle delante de determinadas acusaciones.    Señor Nieto, ¿qué hace usted en este Consell? , ¿qué hace usted en este partido? Piénseselo, piénseselo bien.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Nieto.      El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:    Señora Marco, yo he venido a servir al presidente para una ingente y difícil tarea, cual es sentar las bases del tejido industrial valenciano del futuro, tarea que no estaba ni marginada, ni diagnosticada y mucho menos por parte de los que estamos hablando tanto como eran ustedes. (Remors. La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)    No voy a dedicar, señora, ni un átomo de energía a otra cosa que no sea eso. Ni me interesan las batallitas ni me interesan las grabadoras, me interesa crear solo las condiciones para que cualquier iniciativa emprendedora y de oportunidad encuentre en la Comunidad Valenciana tierra de acogida y tierra de materialización.    ¿Y qué está pasando? Por ejemplo, ¿qué está pasando hoy en la Feria de Muestras? ¿Y ayer? Que inauguramos la Feria de Tecnología Avanzada del Textil y hoy hemos inaugurado la Feria de la Domótica, Domohogar, y la Feria Qualimetrics. Ayer, tecnología avanzada en el ámbito del textil, futuro en vena; y hoy, domótica, que, por cierto, en la Comunidad Valenciana es el ámbito en donde está desarrollada a nivel mundial esta tecnología.    Esa es la realidad, esa es la realidad, como la realidad será que he dejado firmado hoy para salir mañana o pasado en el DOGV el programa Gesta, de 60 oportunidades empresariales para grupos de investigación potentes, señora, porque le puedo decir que dos años más tarde de estar en esta conselleria se han movilizado todos los instrumentos de esa innovación que aludía en mi primera intervención.    Todos los elementos que tienen que ver con el conocimiento. Todos. Todos. Yo tengo en las próximas semanas tres conferencias fuera de Valencia, para explicar en el resto de España el modelo de innovación valenciano, (remors) porque es de asombro, porque es de asombro. Todos los que tienen que ver con el conocimiento disponible, los que tienen que ver con el conocimiento que se está generando, y los que tienen que ver con las oportunidades de la globalidad, que también tenemos la red creada recientemente.    Por tanto, señora, es a eso a lo que voy a dedicar mi esfuerzo, porque lo que está en juego, ni más ni menos, es el futuro de la empresa valenciana. Lo demás son opiniones de ciudadanos. Y me asombra que usted le dé tanta credibilidad a ciertos ciudadanos, señora.    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre el sistema de gestió que pensa aplicar la Generalitat en el nou hospital públic d'Elx-Crevillent al Baix Vinalopó, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE  número 49. 807).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Finalitzada esta pregunta anem a passar a la següent pregunta, registre d'entrada 49. 807, i que correspon a l'il·lustre diputat senyor Joan Antoni Oltra, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa, i que va dirigida a l'honorable conseller de Sanitat, senyor Rambla.    Senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    Supose que seria una casualitat, però al poquet temps de presentar la pregunta se va aclarir eixe dubte que hi havia des de fa molt de temps, sobre quin tipus de gestió anava a aplicar-se al nou hospital entre Elx i Crevillent. Bé, ara ja sabem que serà un hospital de titularitat pública i gestió privada. Jo m'agradaria que el senyor conseller ens aclarira ara quin avantatge per als usuaris tindrà aquesta modalitat, i cas que existisquen avantatges, per què no comença a aplicar-les ja en els hospitals públics.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.      El senyor conseller de Sanitat:    Gracias, presidenta.    Señor Oltra.    Hace unos días, muy poquitos, usted nos preguntaba qué pensábamos sobre el futuro Hospital de Elche, y ya ve que somos muy eficaces. No solo pensamos, sino que ya hemos pensado, ya hemos ejecutado y ya hemos dicho lo que vamos a hacer en Elche. Además no hace falta que le diga que no ha sido fruto de su pregunta, sino de un estudio riguroso sobre las necesidades de esa comarca. Y lo importante es que vamos a publicar estos mismos días en el boletín de la Comunidad Valenciana, en el DOGV, el concurso de concesión administrativa de este nuevo hospital, que va a tener como destinatarios 130. 000 personas, y que al igual que otros centros sanitarios de nuestra comunidad, va a permitir una adecuada atención sanitaria en esa comarca.    Las ventajas usted las conoce. Estamos hablando de una sanidad pública, gratuita, universal, moderna y adaptada a las necesidades de la población. Y por tanto todo lo demás son fundamentalismos que en algunos parlamentarios de esta cámara todavía queda, pero afortunadamente no en los ciudadanos de esta comunidad.    Muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Oltra. (Remors)      El senyor Oltra i Soler:    Bé, fonamentalismes de cara a la privatització, la seua. O siga, ahí vosté sí que és un fonamentalista tipus talibà en afavorir la privatització de la sanitat. Diu vosté un estudi rigorós. Vostés han estat negant, fins fa quatre dies, la necessitat a la comarca al Baix Vinalopó d'un segon hospital. Fins fa quatre dies. Fins que la pressió ciutadana de tots els col·lectius, els ha obligat a posicionar-se a favor d'eixe nou hospital, encara que al final l'han trencat elegint la pitjor opció, l'opció de la privatització.    Els avantatges que vosté m'acaba d'anomenar se suposa que són per a tots els hospitals. Per què no pot fer-ho això la sanitat pública? És que la sanitat privada ho farà millor que la pública? Pensa de veritat vosté això? Perquè no m'ha contestat. Jo li he fet dos preguntes i solament m'ha contestat una. Que jo la donava per suposada, la donava per suposada. Però, clar, per què els hospitals públics no tenen dret a això?    Jo no sé si serà motiu de la pregunta o no, en tot cas en el temps ha coincidit, o al millor és que en les negociacions eixes secretes que el seu departament ha dut en alguna empresa -Adeslas, per exemple- ja havien finalitzat, ja se sabia el que calia posar en eixe plec de condicions. O és que s'havia fet ja, s'havia formalitzat, s'havia preparat la contracta, i per tant ja no hi havia forma, no hi havia necessitat de continuar amagant el tema. ¿Es dóna compte el problema que es pot presentar en una ciutat, que mitja ciutat estarà en un hospital públic i l'altra mitja en un hospital privat?    Això, fins ara crec que no passa. Al País Valencià segur que no passa. No sé si passa en algun lloc d'Espanya això. No ho sé. Però això va a ser un punt de conflicte permanent, permanent. ¿Què passa en els centres de salut que vostés els han fet caure a l'altra part de la ratlla, en la part que toca l'hospital privat? Perquè també posen, també privatitzen l'atenció primària en este aspecte. O siga, em pareix un negoci perillós per a la sanitat pública, perillós per a la salut de tots els usuaris.    Ara plantegen que el nou hospital públic de gestió privada, tindrà 273 habitacions, de les quals 190 són individuals. Estupend! I per què en els hospitals públics de gestió pública no tenim dret a això? O és que no aniran a estes habitacions individuals els malalts de a peu? ¿O és que solament aniran aquells malalts que l'empresa -no vaig a dir ja Adeslas, m'imagine que serà esta empresa amb altres- la que al final adjudicarà, no? La que siga, no? Però normalment sempre hi ha una asseguradora pel mig, són casualitats de la vida, no?    Perquè no crec que se reserven estes habitacions individuals i tan boniques, a la gent que ve via asseguradores o a la gent que ve via de pagament directament. O van a ser en general per a tots? Va a implantar-se este model en els hospitals actuals públics? Quin futur li queda a l'hospital públic actual d'Elx?    Perquè clar, si vosté pinta tan bonic el nou hospital públic, dóna que pensar que a la millor la gent es puga desviar lògicament, si ho pinten tan bonic, en tal de no estar en els corredors -com vosté sap que és habitual estar en l'hospital d'Elx i en altres hospitals la gent en els corredors-; si vosté els dóna habitacions individuals, lògic serà que intenten entrar ahí. Això és de pura lògica. Què va a passar ahí, a partir d'aleshores? O tenen previst també la cortinilla per a eixa habituació individual poder-la separar i poder ficar dos llits?    Són qüestions totes elles que a nosaltres ens preocupa moltíssim. Quin tipus d'inversió de pressupost va a quedar-se per a l'hospital públic? O va a ser la germaneta pobra davant d'un hospital d'este tipus que va a tindre totes les comoditats. Perquè va a ser rendible, va a ser rendible. Perquè del contrari anirem al model Alzira, que en el moment els empresaris privats que muntaren allò vegeren que no guanyaven el suficient per a ells. A vostés els va faltar temps per anul·lar la concessió, tornar-la a traure en altres mitjans, perquè tornarà a ser tan rendible com aquells empresaris volien. ¿Quin problema pot presentar-nos a curt termini en este model dual de coincidir la mateixa població, separat exclusivament pel riu, quant a atenció pública i atenció privada?    Em pareix un tema molt delicat. Li he de dir que això mai ho ha demanat ningú a la ciutat d'Elx. Ni tan sols el Partit Popular. O siga, la direcció del Partit Popular d'Elx, quan per fi es va posicionar el tema, es posicionava també per un hospital públic, de gestió pública. O siga, això, en tot cas, si algú ho ha demanat han sigut les empreses privades que volien fer negoci.    Per què vosté, senyor conseller, quan tenia la possibilitat d'optar entre una sanitat pública, de gestió pública, que garantira la millor sanitat possible, entre això i oferir una bona molla per a les empreses privades; que van a fer negoci, no van a prestar una assistència per amor a l'art! Van a fer negoci, lògicament. I el dia que no facen negoci, el buscaran a vosté per a. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Finalitze, senyoria.      El senyor Oltra i Soler:    . . . resoldre el problema que toque. Per què ha optat per eixa fórmula? , que jo crec que és la pitjor, i, en tot cas, com va a quedar el sistema públic en la ciutat d'Elx? , per no parlar ja d'altres ciutats on també van a implantar aquest model.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller. (Remors)      El senyor conseller de Sanitat:    Señor Oltra.    Mire, que le quede muy claro, muy claro. El hospital de Elche-Crevillente va a ser un hospital ¡público! , ¡público! , ¡público! , universal de acceso y gratuito para todos los ciudadanos. La única diferencia (aplaudiments) la única diferencia es cómo se vaya a gestionar ese centro.    Y mire usted, hay que sumar todos los esfuerzos y ponerlos a disposición de los ciudadanos de nuestra comunidad. Los recursos públicos, privados, y todos aquellos que existieran en esta comunidad para sumarlos, como digo, a disposición de los ciudadanos. Va a suponer más competencia, porque va a suponer también entre nuestros propios centros alentar la competencia entre nuestros profesionales. Va a suponer más eficiencia a la hora de gestión de los recursos sanitarios. Y gracias a esa eficiencia también nuestros hospitales están resultando más eficientes.    Y en otras ocasiones son nuestros hospitales los que generando esa competencia incorporan más eficiencia al sistema. Y sobre todo hay una clara satisfacción en los ciudadanos, que ya han probado un sistema de estas características como es el caso de Alcira, y ahí están los índices de satisfacción de la gente de Alcira.    Mire, afortunadamente las cosas han cambiado mucho. En el año 1997 yo formaba parte de la Conselleria de Sanidad de entonces, cuando se hizo el hospital de Alcira. Llegamos a recibir hasta agresiones físicas por poner en marcha un nuevo hospital en la Comunidad Valenciana. En este momento espero que eso ya no se produzca y quede todo en una crítica, pero que está reconducida exclusivamente a unas pocas personas, que siguen queriendo, como antes hablábamos, volver a mantener los mismos criterios de siempre, sin aceptar nuevos criterios, nuevas opciones, nuevas maneras de gestionar esto.    Quieren ustedes que hagamos lo de siempre. Y aquí, se lo dije el otro día a su compañera del Partido Socialista, vamos a incorporar todos aquellos criterios de gestión que entendamos que puedan ser positivos para cambiar la sanidad de nuestra comunidad. Y lo están entendiendo en el resto de España porque en otras comunidades autónomas están sumando hospitales de gestión de estas características. En otros países, Portugal, Inglaterra, están incorporando este tipo de gestión sanitaria.    Pero es que además, eso no significa que pongamos la sanidad en manos de la iniciativa privada. El hospital es público, lo gestiona una empresa privada. Pero siempre tenemos la propiedad y la capacidad de rescatarlo si hubiera algún problema. Mientras las cosas estén funcionando bien, de forma eficiente y correcta, seguirán gestionando y contribuyendo a esa eficiencia.    Pero le digo más, seguimos apostando por la sanidad pública en Elche. Mire, yo he tenido la oportunidad de inaugurar dos centros de salud en Elche -estaba aquí hace un momento su alcalde-; dos centros de salud junto con el alcalde, en tres años que tengo la responsabilidad de conseller de Sanidad. Está en este momento en redacción un tercero y está programado un cuarto en la ciudad de Elche. Se están llevando a cabo en Elche las dos más importantes ampliaciones de hospital que se están llevando en toda la Comunidad Valenciana. Un edificio, que es la unidad integral ambulatoria especializada, un gran centro de especialidades. Y dos, un edificio de salud mental, radioterapia oncológica, laboratorios e investigación; más de 24. 000 metros cuadrados en la ciudad de Elche.    Le voy a decir más. En toda la Comunidad Valenciana no hay una población que se esté invirtiendo tanto en sanidad como en Elche. En ninguna. Ninguna. Tanto. . . le digo más, tanto en inversión directamente pública, como con la inducida que se vaya a obtener del nuevo hospital de Elche-Crevillente.    Entonces, ¿dígame usted qué es lo que quiere? ¿Que volvamos a gestionar los hospitales con la misma tecnología, las mismas características y todo como se hacía antes? Tendremos que incorporar nuevos criterios. Nos han criticado la incorporación de la nueva tecnología con empresa privada. Nos han criticado nuevas formas de gestión. Y luego, en Alzira ya no habla nadie, ni sus mismos compañeros de partido. Ni sus mismos compañeros de partido.    Hemos pasado por Denia. Pasamos así por Torrevieja. Ahora nos toca en Elche. Pues seguiremos viviendo este calvario que ustedes quieren trasladarnos. Pero afortunadamente los ciudadanos de esta comunidad siguen respaldando esta manera de gestionar la sanidad. Y sobre todo, siguen utilizando una sanidad que está ofreciendo, como le digo yo, mejores criterios desde el punto de vista de competencia entre nuestros profesionales, de eficiencia, y sobretodo de satisfacción en los usuarios.    Muchas gracias.    Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI. Pregunta al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les actuacions de la conselleria amb relació als abocaments de residus inerts provinents de les obres de l'AVE i que s'estan efectuant en terrenys forestals en el paratge de Las Barrancadas en el terme municipal d'Elda, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez de GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE 49. 808).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltíssimes gràcies, honorable conseller.    Anem a passar a l'última pregunta de les de caràcter urgent, que és la registre d'entrada 49. 808, que formula l'il·lustre diputat senyor Carles Arnal, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-l'Entesa al conseller de Territori i Habitatge.    Senyor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Bona vesprada.    Senyor conseller.    Fa moltes setmanes que estan efectuant-se abocaments de residus inerts provinents de les obres de l'AVE a terme d'Elda, en concret en el paratge de Las Barrancadas, en una finca de característiques forestals, que l'empresa propietària pretén transformar teòricament en agrícola.    I dic teòricament, aixina, en cursiva, perquè sembla que es pretén el cultiu de plantes cespitoses; és a dir, tot indica que l'empresa propietària del terreny està iniciant ja les obres de construcció d'un camp de golf associat a una gran urbanització, abans que el projecte urbanístic estiga aprovat definitivament.    En l'actualitat esta urbanització i camp de golf estan aprovats provisionalment per l'Ajuntament d'Elda, però encara no s'ha pronunciat el seu departament.    En qualsevol cas, aquest abocament sembla que no disposa de la preceptiva avaluació d'impacte ambiental, encara que disposa d'una llicència municipal per a obres de condicionament de parcel·les.    I les preguntes són: pensa el seu departament dictar la paralització de les actuacions? Ha iniciat el seu departament alguna actuació per sancionar els responsables? S'ha adreçat el seu departament a l'Ajuntament d'Elda per a advertir que la finalitat teòrica de l'actuació de caràcter agrícola no coincidisc amb les actuacions reals i que poden amagar les obres d'un projecte de camp de golf, que encara no està definitivament aprovat?      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller. Senyor Blasco. . .      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyoria.    He de manifestar-li, respecte del tema que ens ocupa, que l'autorització que va ser concedida ho va ser basant-se en el decret del Consell de la Generalitat pel qual es regula la utilització de residus inerts adequats en obres de restauració, també en obres que servixen per a qüestions de caràcter agrícola. En realitat, este decret el que possibilitat és habilitar procediments administratius àgils capaços de donar resposta a la situació actual per a estos residus.    D'una altra part, existixen en la Comunitat Valenciana importants necessitats d'aportacions d'este tipus de material inert, fonamentalment terres i pedres procedents d'excavacions i moviments de terres, que servixen per a regenerar antigues pedreres i préstecs de terres abandonades, a la qual cosa denominen restauració. El mateix que també fa referència al que li he de dit de superfícies agrícoles.    Esta triple necessitat, cada vegada major, conseqüència del creiximent de l'activitat econòmica a la Comunitat Valenciana, conjugada amb les creixents exigències de tots els nous abocadors, inclús dels inerts, derivades de la nova reglamentació europea i espanyola, va portar el Govern Valencià a dictar esta normativa específica en matèria de residus inerts, adequats, que ha sigut, dit siga de pas, la primera de l'estat espanyol i que servix de model de referència en altres comunitats autònomes.    En síntesi, el decret establix una tramitació simplificada per als residus inerts adequats, que culmina en una resolució de la Direcció General de Qualitat Ambiental, estimant acceptable la utilització d'este tipus de residus en una ubicació i amb una volumetria concretes.    No obstant això, no eximix als qui obtinguen la declaració acceptable per part de la direcció general de disposar de totes les altres autoritzacions que siguen exigibles en el marc de les obres en què s'inscriu este procediment d'utilització de residus inerts adequats, en particular, la corresponent llicència municipal d'obres de l'ajuntament, en el terme de la qual radiquen les obres, i a qui evidentment competix vetlar pel compliment de la normativa.    En este sentit, vam tindre coneixement de la denúncia a què vosté es referix i hem demanat informes, a través de l'agent mediambiental, dels quals es desprenen que no s'observen infraccions en matèria de residus. Per tant, i en este cas concret, és l'Ajuntament d'Elda el que, abans de concedir l'esmentada llicència d'obres en data 2 de juny del passat any, va haver d'assegurar la compatibilitat de l'actuació proposada amb el planejament urbanístic vigent. A més, la resolució que es va concedir des de la Direcció General de Qualitat Ambiental diu literalment que esta resolució no eximix el titular de les restants llicències, autoritzacions o servituds exigibles, d'acord amb la legislació vigent aplicable.    Per això, des de la direcció territorial de la conselleria en Alacant, es va remetre una nota a l'Ajuntament d'Elda, a efectes de tutela ambiental, comunicant-li les denuncies rebudes i pregant-li que, afectes de disciplina urbanística, ens tinguera informats de la seua tramitació, qüestió que estem esperant que es realitze per a obrar en conseqüència.    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Bé, senyor conseller, molt amable en les especificacions que m'ha fet. Però no sé si ha prestat del tot atenció al que li he dit abans.    Mire, estes actuacions tenen un gran impacte ambiental i estan tenint lloc en un paratge d'elevat valor paisatgístic que afecten a terrenys de naturalesa forestal. Esta quantitat enorme d'àrids que s'està abocant, vora de mig milió de metres cúbics, que provenen d'estes obres de l'AVE sobre una extensió d'unes 10 hectàrees, malgrat que la declaració d'impacte ambiental de les obres de l'AVE no permet fer abocaments de materials, com estos, en zones d'interés paisatgístic i en sòl forestal en este tram, podrien no ser susceptibles de l'autorització que ha donat el seu departament. És a dir, el seu departament -si no, m'ho desmentirà vosté- ha autoritzat este abocament abans de tindre la llicència municipal, i es tractava d'unes actuacions que es presentaven com una reforestació, quan les obres, el que s'està fent allí, no té res a vore amb una reforestació, ni tampoc amb una transformació agrícola. És una obra que està destruint la vegetació natural i està alterant el relleu.    Es tracta, a més, d'unes obres encobertes en la construcció d'un camp de golf, d'un projecte que encara no té l'aprovació definitiva de la conselleria, li ho esmentat abans i vosté no ha dit res. En la meua opinió s'està falsejant o s'ha falsejat l'objecte i la naturalesa de les obres.    Però és que esta autorització que ha donat el seu departament no deuria haver-se donat. En primer lloc, perquè estos abocaments impliquen la invasió i cobriment totalment del sòl no urbanitzable d'especial protecció, almenys en la mitat de la zona afectada té eixa característica, cosa que suposaria una infracció de la Llei d'ordenació del territori en el seu article 33.    En segon lloc, impliquen la transformació de terrenys forestals protegits, segons el Pla general d'ordenació forestal, almenys en una part de la zona afectada, cosa que també constituiria una infracció de l'article 61 del decret d'aprovació del pla general d'ordenació forestal.    I, tercer motiu pel qual no hauria d'haver-se concedit l'autorització, en qualsevol cas, la transformació de sòls forestals per a cultius agrícoles exigix una estimació d'impacte ambiental, per part del seu departament, per part de la conselleria, segons l'article 63 de la vigent Llei forestal valenciana, que crec que no existix, ja m'ho desmentirà vosté. Per tant, si no hi ha este estudi d'impacte ambiental, aleshores s'estaria infringint la llei. En definitiva, esta autorització no pot considerar-se vàlida, no hauria d'haver-se donat.    Per tant, estos abocaments de residus, que estan fent-se des de fa molt de temps, estan en unes condicions irregulars, perquè l'autorització que vosté ha donat no hauria d'haver-se donat mai, perquè per tota la sèrie de motius que li he dit abans, no està en condicions que s'haja donat.    Però, a més i molt important, li estic dient que estan presumptament amagant les obres de construcció d'un camp de golf, que vosté crec que no pot ignorar que l'empresa que està dedicant-se a rebre estos abocaments és l'empresa que promou el camp de golf en esta zona. Aleshores, quina reforestació està fent si té previst fer allí, en ella, un camps de golf, que encara no està aprovat pel seu departament. D'alguna manera ahí s'està, encara que l'autorització quan se va demanar pretenia una reforestació. . . És que no s'està fent ninguna reforestació! , és que no està clar que s'està pervertint, que s'està falsejant la finalitat teòrica per a fer una altra cosa ben diferent.    En definitiva, pense que vosté ha de revocar el més prompte possible esta autorització donada i que ha d'actuar per a paralitzar els abocaments i per a demanar a l'ajuntament que la llicència donada no pot considerar-se vàlida, perquè s'està amagant una cosa diferent a la que es pretenia teòricament. No s'està pretenent ninguna actuació agrícola ni forestal, s'està treballant ja en les obres d'un camp de golf que encara no poden tindre, que encara no tenen, l'autorització definitiva del seu departament.    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyoria.    Li repetixc que la resolució que es va concedir des de la direcció general de Qualitat Ambiental, senyor Arnal, diu literalment que esta resolució no eximix el titular de les restants llicències, autoritzacions o servituds exigibles d'acord amb la legislació vigent d'aplicació.    També li dic a vosté que seria més convenient dirigir-se, en primer lloc, a la seua formació política en l'Ajuntament d'Elda, atés que ha sigut tal ajuntament el que va concedir la llicència municipal d'obres per condicionament de parcel·les de les Barrancades, conforme al projecte i la resta de documents, units a l'expedient número 8505, tal com figura en el decret de l'alcaldia, i és a eixa administració qui deuria, si és el cas, haver denegat esta llicència municipal d'obres, si és que el sòl al que fa referència no la permet.    També li he dit que des de la direcció territorial de Territori i Vivenda d'Alacant es va remetre una nota a l'ajuntament d'Elda a efectes de tutela ambiental, senyor Arnal, comunicant-li les denúncies rebudes i pregant-li que, a efectes de disciplina urbanística, ens tinguera informats de la seua tramitació. I encara estem esperant que ens conteste.    Per una altra part, tenim coneiximent de la possible ocupació, a què vosté feia referència, de parcel·les incloses en el catàleg forestal de la Comunitat Valenciana, hem requerit a l'ajuntament i a l'UTE constructora de l'AVE en el tram Sax-Elda el compliment de la normativa forestal valenciana, qüestió que, si no és així, provocarà l'adopció de les mesures oportunes, incloent, si fóra necessari, la revisió de la resolució d'autorització per part de la direcció general de Qualitat Ambiental.    En tot cas, senyor Arnal, no tinga vosté el menor dubte que este tema serà motiu d'atenció rigorosa i d'adopció de les mesures necessàries per a l'adequat compliment de la legislació vigent i, si hi haguera lloc, per a adoptar els mecanismes oportuns per a restablir les condicions mediambientals que s'hagueren modificat. És a dir, si l'Ajuntament d'Elda no contesta en els termes que se'ls ha requerit, perquè haurien de ser ells els qui hagueren de revocar la llicència que donaren en el seu dia, vosté tinga la tranquil·litat que per part de la conselleria estem disposats inclús a revocar la declaració o l'autorització que en el seu dia va fer la direcció general de Qualitat Ambiental.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      Preguntes 226/05, 226/05, 226/05, 226/05 i 226/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el Parc Natural del Fondo a Elx i Crevillent, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 33. 716, 33. 717, 33. 718, 33. 719 i 33. 720).    La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Finalitzades les preguntes amb caràcter d'urgència, anem a passar al següent punt, que és el punt número 7, amb el bloc de preguntes 226, 227, 228, 229 i 230, que formula l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:Entesa, sobre les conseqüències del buidatge de l'embassament de Llevant al parc natural del Fondo d'Elx i que van dirigides a l'honorable conseller de Territori i Habitatge.    Senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyora presidenta.    Estes són unes preguntes que es presentaren l'1 de juliol de 2005, fa quasi un any. I es tracta d'una acció que es va produir entre el 20 i el 25 de juny d'eixe any, en el qual l'embassament de Llevant, un dels dos grans embassaments del parc natural del Fondo, es va buidar; es va buidar per una acció determinada de gent que necessitava aigua o volia carregar-se els valors naturals que allí hi havien. La raó que fóra. Però que es va produir sense coneixement, m'imagine, per part de la conselleria, i incomplint, doncs, tots els compromisos i tota la legislació vigent en eixe moment.    A nosaltres. . . , se podria dir que plou sobre banyat, perquè este tipus de coses no és la primera volta que passa allí, en el Fondo, i no sé si dir que igual no és l'última tampoc. Però la veritat és que això va ocasionar tot un greu problema ecològic, perquè a més per l'època i pel lloc, doncs,  va afectar a determinades espècies, especialment el que és el xarxet marbrenc i l'ànec capblanc que vosté sap que estan reconegudes com a espècies en perill d'extinció. I que, per tant, cal ser molt cuidadosos amb tot el que puga afectar a estes espècies.    La conselleria pareix que va reaccionar el dia 25, uns quants dies després, no sé si perquè va detectar el problema o perquè la denúncia d'algun col·lectiu ecologista li va arribar, però creem que va reaccionar molt tardanament i quan el mal estava fet, en tot cas.    Nosaltres tenim una sèrie de preguntes ahí, perquè, clar, d'entrada quina era la informació que té la conselleria sobre este tema, quines actuacions se van fer per a evitar afeccions irreversibles a valors ambientals, si s'havien demanat explicacions -allò és propietat privada- als propietaris pel que havia passat allí; quin sistema se pensa arbitrar per a evitar que es repetisquen.    I, després, un tema que, bé, cal recordar que aquest espai, a pesar de ser de propietat privada, estan rebent tots els anys una quantitat molt important, al voltant dels vuitanta milions de les antigues pessetes tots els anys. També hem de dir que fa molt poquet de temps mos trobàrem també amb altra sorpresa i és que se va tancar el parc natural a l'accés al públic, sense previ coneixement de ningú. I jo crec que són actituds que deixen prou a desitjar, deixen prou a desitjar.    I nosaltres voldríem que vosté contestara les preguntes que estan formulades i també, lògicament, el tema d'aquest tancament tan recent, a pesar que sabem que s'ha resolt. No sabem quines han sigut les contraprestacions, però també és un problema crònic allí i que no deuria passar.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, senyor diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyor Oltra, ja en reiterades ocasions, vosté, quan fa la pregunta, me diu que ja la van fer fa un any i que hui la vegem ací. Jo crec que és trist que estes preguntes tarden tant en substanciar-se davant de la cambra. Jo hui estic contentíssim, perquè esta mateixa pregunta és el quart dimecres que la portem ací i ja estic amb ganes de descansar sobre esta pregunta i passar a altres. No és que portem un any de retard en açò, sinó és que damunt ja la porte quatre vegades a l'esquena esta pregunta. I vosté també. Ni vosté ni jo som els responsables del tema eixe. Vaig a contestar-li a la seu pregunta, senyor Oltra.    La direcció del parc natural del Fondo d'Elx ha informat que durant els dies als quals vosté fa referència es va produir, efectivament, una extracció d'aigua de l'embassament de Llevant per part de la Comunitat de Recs de Llevant sense la pertinent autorització administrativa.    Davant d'esta situació, i després de diversos requeriments efectuats per part de la direcció del parc a la Comunitat de Regants de Llevant, es va aconseguir el cessament de l'extracció d'aigua de l'embassament de Llevant per part de l'esmentada comunitat. Per part de la conselleria, i en l'estricte exercici de les seues competències, s'han adoptat en tot moment les actuacions necessàries per a assegurar la protecció de les espècies de fauna amenaçades d'extinció.    En qualsevol cas, i després d'una detallada i minuciosa valoració dels fets, no es poden considerar afeccions irreversibles, encara que jo les qualifique de greus, les produïdes com a conseqüència del drenatge realitzat durant els dies als quals vosté es referia per la Comunitat de Recs de Llevant als valors mediambientals del parc natural del Fondo d'Elx, ja que les poblacions d'aus aquàtiques estan adaptades a patir episodis naturals, els resultats dels quals són semblants als ocorreguts en la present situació. Inclús, les dos espècies d'aus que vosté plantejava, a pesar d'estar en el catàleg d'espècies amenaçades, especialment l'ànec capblanc, estan recuperant-se a la nostra comunitat com mai en la vida s'havien tingut uns nivells de reproducció com els que tenim hui en dia, no solament en esta zona humida, sinó en altres també de la Comunitat Valenciana.    La Generalitat Valenciana i la Comunitat General de Recs de Llevant tenen establit un conveni, al qual vosté feia referència, de col·laboració anual pel qual esta comunitat està obligada a complir unes obligacions i la consecució d'uns objectius que establixen. Entre ells estan, per exemple, la realització d'activitats d'educació ambiental en terrenys de la comunitat, el manteniment de nivells hídrics, etcètera, etcètera.  I la conselleria de Territori, amb independència de l'expedient sancionador iniciat per a la infracció comesa, té previst, com es fa cada any, una revisió del compliment d'estos objectius, d'este conveni, per si enguany s'ha produït algun incompliment, i sempre tractant de comptabilitzar en un moment d'extrema escassetat de recursos hídrics a les comarques del sud de la Comunitat Valenciana, la conservació de les espècies i dels cultius que depenen de cada embassament. Així mateix, també estudiarà, si procedix realitzar alguna modificació quant als objectius i les obligacions en futurs convenis per assegurar millor els valors naturals del parc.    I en esta mateixa línia, li informe, senyoria, que s'intentarà que la Confederació Hidrogràfica del Segura complisca el seu compromís de mantindre un cabal ecològic en la desembocadura del riu, la qual cosa evitaria molts, per no dir tots, els problemes d'este parc natural.    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Senyor conseller, ha contestat poques de les preguntes fetes. Jo crec que la situació que va provocar el buidatge d'aquest embassament, que era, a més, l'únic que tenia una certa quantitat d'aigua ressenyable, doncs, és més greu del que vosté ara mateix pareix que vol reconéixer, inclús caldria dir que esta situació també va ser posada en coneixement del Seprona, va arribar a la Fiscalia de Medi Ambient, tot això per part d'un determinat col·lectiu ecologista.    No sé si la conselleria ha fet alguna cosa en esta línia, pareix que no. La fiscalia demanà inclús un informe a la conselleria, un informe que el va donar en el mes de juliol i el van fer poc abans de Nadal, va tardar massa. En eixe informe de la seua conselleria li he de dir que es calcula que al voltant de 300. 000 metres cúbics d'aigua es van desembassar d'aquest embassament de Llevant, que aquesta actuació va avortar, textualment, la reproducció i cria d'aus protegides. I a mi me pareix molt bé que el xarxet o l'ànec capblanc estiguen recuperant-se, vosté ha dit al País Valencià, i, segurament, a la millor fins i tot és veritat, en el Fondo no, en el Fondo l'esforç de recuperació que s'havia fet des de fa anys ha estat afectat greument, greument per açò, a la millor en altres zones, i li puc dir també alguna, està fent-se, però en este cas açò va ser un atemptat de primera magnitud.    Vosté sabrà que la fiscalia ha imputat el gerent de Recs de Llevant per un presumpte delicte ecològic. Vosté no m'ha contestat en absolut si de cara als responsables, perquè açò se suposa que té un responsable, açò no és un tap que algú caminat li pega un cop de peu, s'alça i l'aigua se'n va, açò va ser una acció deliberada per part d'algú, la seua raó tindria, però una raó, en tot cas, que xoca de ple amb la situació de la zona com a parc natural en el cobrament d'eixa subvenció tan important i, a més, viola, que tampoc ho ha dit vosté, des del pla rector, pla d'ús i gestió, doncs, tota la normativa que des de la seua conselleria. . . A mi és que em sap malament també llegir-li decrets de la seua conselleria que establixen la prohibició d'ocasionar molèsties, alterar l'habitat, perquè, clar, tot això m'imagine que vosté ho haurà de saber millor que jo. Ací està en tot cas, consta en la denúncia presentada en el Seprona i presentada en la seua conselleria.    Per tant, a nosaltres el que ens preocupa és esta voluntat de voler passar pàgina, de disculpa, perquè sí ha hagut ací una equivocació, una cosa que no s'hauria d'haver fet, i a vore si no es fa altra volta. Perquè, clar, vosté té a la mà mitjans, per una banda, un tema important, i és que vosté és el responsable que la legislació ambiental es complisca. En això ningú li farà la competència. És vosté el màxim responsable d'això. I estem davant d'un cas on clarament això s'ha incomplit, s'ha incomplit a més afectat negativament a espècies protegides. Que havia d'haver més aigua, havia de ser de millor o pitjor qualitat, etcètera, això és un tema secundari. La que hi havia ha desaparegut. I això ha de tindre algun tipus de sanció, alguna cosa ha de fer la conselleria davant eixa situació, perquè pel contrari, este estiu tornarà a passar el mateix.    Quan jo li preguntava si s'ha fet alguna cosa, ha fet alguna cosa la conselleria davant de l'empresa propietària, o siga, té una subvenció ahí que jo crec que és un tema important per a jugar, per a dir: «Escolte, jo a vostés els done esta quantitat però vostés han de complir». I si no complixen, què? No passa res? Si no passa res està creant vosté un precedent molt perillós per al futur, molt perillós per al futur. ¿S'ha personat la conselleria com a tal davant la fiscalia, davant un més que possible delicte ecològic que s'ha produït en el segon parc natural, a la millor, més important del País Valencià?    Este tipus de qüestions. . . A mi no m'agrada aplicar mesures sancionadores en este tipus de qüestions, però, clar, caldrà fer alguna cosa, perquè, pel contrari, estem donant una sensació d'impunitat que es pot fer el que siga i que no passa res.    Un altre tema lligat en este és el tema de la compra, que nosaltres sempre hem defensat, la compra per part de conselleria, en lloc d'estar ahí tots els anys soltant 80 quilos de les antigues pessetes, la compra de més espai, que ahí hi ha gent en el Fondo que vol vendre. I per què no s'arriba a acords, en el seu moment es va arribar, es van comprar una sèrie de tolls, no estan molt presentables algunes d'elles, però sí que es va arribar a adquirir part d'este espai com a propietat pública.    Si eixa política s'ha acabat o pensen reprendre-la al voltant d'açò també caldria comentar el que ha passat recentment en eixe tancament unilateral, si han donat explicacions, si tampoc van a sancionar a això, s'han donat per convençuts amb les explicacions que els ha donat. . . Estem parlant d'un dels grans parcs naturals, senyor conseller. Jo sé que este tipus de coses sempre són delicades, la gent que a la millor fa este tipus de coses està pròxima a vostés, que ho està, i a la millor, doncs, sempre és delicat aplicar la legislació, però la legislació està per a ser aplicada afecte a qui afecte. I estem davant d'un cas, ja dic, jo crec que important, important, i que els danys en el seu moment quan es van patir són irreversibles. La natura és forta, és dura, i, a la millor, si torna a haver aigua, doncs, probablement, alguns elements es recuperaran, però el temps perdut i els aus que moriren o no arribaren a nàixer perquè va coincidir en un període delicat, això ja no ho pot recuperar ningú. I, a més, per a què? Per a un tema de voler reaprofitar uns cabals d'aigua allí que, realment, no eren ja ni d'ells, perquè estaven pagats per la conselleria.    Si és que, al final, del que estem parlant és d'això, si és que això no era d'ells. Quan s'accepta el conveni, s'accepta amb condicions, i una de les condicions és que cal garantir eixa làmina mínima d'aigua. I això ho sap vosté.    Aleshores, la veritat és que se m'han quedat una sèrie de temes pendents de contestació. Jo m'imaginava també que al final se me n'aniria dient que el Segura, la confederació té culpa i tal. I ara a la millor me traurà que si el pla hidrològic s'haguera aprovat, doncs, aleshores, l'aigua de l'Ebre estaria inundant el Fondo i este tipus de coses, que ningú se les creu. A banda d'eixa fantasia, podríem parlar d'altre tipus de coses també, del robatori de l'aigua. . .  Bo, per a què anem a complicar-nos la vida?    Jo crec que centrant-nos en el que ens toca en estos moments, ha hagut unes actuacions clarament delectives a nivell de legislació ambiental, que afecten de ple a un parc natural de la seua competència, que és, a banda del que vosté m'ha dit, que m'ha dit poc, el que la conselleria va fer o encara pensa fer perquè no es repetisca eixa situació.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyor Oltra, mire, les actuacions delictives en este país les substancia o les decidix la instància judicial. Està un expedient sancionador, en el que la conselleria està present, ha incoat els corresponents informes, tenim presència en ells mateixos, i si es depuren responsabilitats que deriven en una responsabilitat de caràcter delictiva, la conselleria estarà al nivell de les exigències que li corresponen.    En segon lloc, vosté ha de saber que, inclús jo li ho he dit en la primera intervenció que, fins i tot, en el conveni que es té amb esta institució estem revisant, inclús tenim paralitzats alguns aspectes d'eixe conveni, perquè segons com es deriven les responsabilitats nosaltres actuarem en conseqüència en un sentit o en un altre.    Per tant, tinga vosté l'absoluta convicció que nosaltres volem ser rigorosos i responsables en les mesures que tenim competència per assumir-les, i en algunes d'elles hem d'esperar fins que se substancie en el nivell corresponent.    Després, dir-li que compartisc moltes de les coses que vosté ha dit perquè jo crec que estem davant d'una actuació que és irregular i incorrecta, la compartisc. No compartisc eixe esperit catastrofista que d'ahí es deriven unes conseqüències que són irreversibles, perquè no és eixe el cas, senyor Oltra, no és eixe el cas. I, sens dubte, és una llàstima que vosté mescle coses, doncs, per exemple afirmacions que jo crec que és una llàstima que vosté incórrega en eixe tipus de coses, és a dir, que els responsables d'allí estan més a prop de mi o de mosatros o no sé què. . . Entre altres coses, podria vosté saber que este parc natural, entre altres, el vaig declarar jo. (S'interromp la gravació)    (Ocupa la presidència el secretari segon, senyor Joaquim Puig i Ferrer)    Preguntes 238/05, 239/05, 240/05, 241/05 i 242/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la instal·lació d'una planta dessalinitzadora a Torrevella, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 38. 210, 38. 211, 38. 212, 38. 213 i 38. 214).      El senyor secretari segon:    Fomula el diputat Joan Antoni Oltra les preguntes 238, 239, 240, 241 i 242, al voltant de la instal·lació d'una planta dessalinitzadora a Torrevella.      El senyor Oltra i Soler:    Gràcies, senyor president.    Home! , per a ser exactes ja, senyor Blasco, si volem ser exactes, exactes, vosté ho va declarar paratge natural; parc natural va ser després. Però, bo, això ja és filar molt fi. És igual. Passem a un altre punt.    Este és un punt que es va presentar en octubre, també ha pegat més voltes que la Charito per ací. Tenim un problema en el retard de les preguntes. No és culpa seua ni meua, però la veritat és que els temes van quedant-se desfasats, perquè clar, quan es presenta esta pregunta de Torrevella, en concret de la planta dessalinitzadora de Torrevella, doncs, era una projecte, però és que ara ja està, doncs, com et descuides estan fent l'obra, perquè ja té totes les autoritzacions, inclosa la de l'Estat, pareix ser.    A nosaltres ens preocupa un problema que es repetix en molts llocs, especialment en llocs com aquest, a Torrevella, que el nivell de construcció, doncs, pràcticament queda molt poquet d'espai lliure en un terme municipal tan gran i pareix increïble però queda poquet espai ja construïble.    Aleshores, hi ha molta gent que ha pensat que en els perímetres de protecció dels espais naturals, bé, que també en el seu moment. . . , d'això a la millor podríem parlar, ja que vosté ha reivindicat, i és cert, que en el seu manament com a conseller en el Psoe en aquella època va nomenar com a paratges naturals estos espais, també caldria recordar que es podia haver afinat i haver millorat prou més a l'hora de delimitar que en els perímetres de protecció quedara clar que no es pot construir. Vosté ho recordarà, si recorda aquella norma, que no establix eixa prohibició. Aleshores, s'han fet determinades qüestions en estos perímetres. I una d'estes és en concret la que ens està afectant. Però, clar, és que també plou sobre banyat. Ja tenim el nou hospital privat de Torrevella, que està ficat també en una zona que afecta al parc natural. Ara tenim la dessalinitzadora, que també, a on van a ubicar-la? Com no es pot desaprofitar qualsevol sòl urbanitzable, doncs, clar, a on?  Ací. Arribarà un moment que tipus palacitos s'edificaran dins de la llacuna, perquè, clar, al final ja no queda espai i edificaran ahí, i diran: «No, l'aigua no es toca o es toca molt poc».    Però, clar, eixe és un problema en el que jo crec que vosté com a responsable, torne a dir, del tema mediambiental deuria ser més exigent a l'hora de, ja no solament de defensar l'espai propi declarat com a tal, sinó també els perímetres, la zona d'amortiment d'impactes, etcètera, que busquen, que les altres administracions busquen un lloc més adequat per a això. Jo sé que igual vosté me contesta : «Bé, és que el Ministeri de Medi Ambient, que damunt vostés recolzen en Madrid este tipus coses. . . ». Cada volta recolzem menys, per cert. Que a la millor ha donat el vistiplau i no havia d'haver-lo donat? Bé, a la millor és aixina.    Però, en tot cas, això no l'allibera a vosté de la responsabilitat. Això faltava, que després de tants anys de lluitar per l'autonomia, haguérem ara de comparar-nos amb el que ve de Madrid. Si vosté s'haguera oposat que esta planta dessalinitzadora s'ubicara ahí, m'imagine que Madrid haguera dit que no. I si no, ja mos tindria enfront. Però, clar, si vosté tampoc ha dit, que és el que té la competència, tampoc ha dit res en este sentit, Madrid al final tampoc. . . És el que passa.    I després tenim un altra problema, que és el que. . . A mi em feia gràcia l'altre dia. . . Hi havia un comentari en premsa dient que alguna gent tenia por que vosté parara, parara, la instal·lació d'esta dessalinitzadora. Dic: mira per on, al final anem a coincidir el senyor Blasco i mosatros en un problema.    A mosatros el que mos preocupa és que este tipus d'instal·lacions. . . , que pareix que s'ha començant una carrera entre el Psoe i el PP a vore qui duu més aigua, no importa per a què, però el problema és a vore qui duu més aigua. Estem davant d'un projecte que probablement siga la major dessalinitzadora d'Europa -venia l'altre dia en premsa-, que se licita per 300 i escaig milions d'euros ja, una cosa tremenda, que va a subministrar aigua per tot arreu.    A nosaltres ens preocupa, coneixem Torrevella, coneixem la comarca, que al final gran part d'estos recursos. . . Perquè, clar, recursos per a l'agricultura. . . Comunitats de regants, com la de Torre Miguel en Torrevella, han oferit públicament els seus recursos als camps de golf. Això no és ningun secret. Vosté ho sabrà igual que jo, perquè ho hem llegit en el mateix periòdic.    Per tant, la zona agrícola aquí és molt limitada, molt reduïda, pràcticament ja quasi no queda res. Al final, de què estem parlant? Que esta aigua el que va a afavorir és continuar amb el model. . . Jo no sé vosté, però, vaja, a mosatros mos pareix insostenible el model actual en Torrevella, San Miguel de Salinas, Pilar, etcètera, etcètera, tota la zona aquella.    Llavors, ens preocupa esta aposta tan forta per este tipus de solució. I després, vostés critiquen el tema de les dessalinitzadores per l'impacte, i és cert que tenen un impacte. Però al final tampoc s'oposen, tampoc s'oposen, a pesar que, en este cas, ho tenien, digam, fàcil, per dir-ho d'alguna manera.    Llavors, sí que ens preocupa. . . . Clar, la pregunta està un poc desfasada, perquè deia: «En cas de confirmar-se. . . » Està superconfirmat. Si s'han mantingut contactes amb l'administració per a buscar algun emplaçament alternatiu. Este tipus de qüestions sí que mos agradaria que se posicionara vosté: per quina raó no s'ha posicionat en contra que aquesta instal·lació s'ubique ahí i si s'han fet alguns intents de buscar emplaçaments alternatius, que jo crec que haguera sigut el més adequat.    Gràcies.      El senyor secretari segon:    Moltes gràcies.    Té la paraula el senyor conseller.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyor president.    Senyor Oltra, vaig a contestar-li immediatament la seua pregunta en els termes que vosté l'havia formulat. Aclarir-li o contestar-li també a algunes observacions que vosté ha fet.    Jo em referia, en la meua intervenció inicial, a paratges protegits en el seu conjunt. Vull dir-li que vosté pot pensar el que vullga, però protegir eixe paratge en estos moments, si mos referim a parcs naturals, portem 19 parcs naturals. Diga'm vosté la seua formació política, a iniciativa seua, quants se n'han protegit en esta comunitat. Ni una, ni una.    Per tant, vull dir-li que en eixe nivell vosté pot opinar el que estime oportú, però, és clar, donar lliçons de conservacionisme i de proteccionisme, per molt que les disfresse, zero, zero.    Després -escolte-, coincidisc amb vosté en una cosa estupenda, que és en la reivindicació de tants anys lluitant ací per a tindre una autonomia, unes institucions pròpies, i que ara estiguem, com vosté deia, pensant si en el govern de Madrid complixen o no complixen els objectius. Coincidisc plenament amb vosté en la necessitat de basar-nos fonamentalment en el que és la representació sobirana del poble valencià ací. I a la millor haurien d'aplicar-se vostés algunes d'estes qüestions quan seguixen algunes indicacions d'institucions europees que no tenen ningun caràcter vinculant ací i que vostés els fan ara un cas que no els han fet en la vida.    Vaig a contestar-li a la seua pregunta concretament. Mire, després d'analitzar la documentació que ens va remetre la Direcció General d'Avaluació Ambiental del Ministeri de Medi Ambient, referida al projecte d'este planta dessalinitzadora, li informe que la instal·lació de la planta dessalinitzadora en la ubicació projectada és contrària al criteri general d'ordenació establert per a l'àrea d'esmortiment d'impactes del parc natural de les Llacunes de la Mata i Torrevella en què s'enquadra, tant pel que fa al vigent decret, que està en vigor, pel qual s'aprova l'ordenació de les zones perifèriques de protecció del sistema de zones humides del sud d'Alacant, com al projecte del pla d'ordenació dels recursos naturals en tramitació.    El decret establix una zonificació de detall en les àrees de predomini agrícola, de manera que la parcel·la potencialment afectada i el seu entorn immediat tenen la consideració d'àrees de predomini agrícola a).    Estes àrees, segons el mencionat decret, són: zones immediates als parcs naturals que alberguen en l'actualitat cultius o fragments de vegetació natural en estat variable de conservació, i en les quals concorren, a més, altres característiques en què s'atorga un paper important en la preservació dels espais protegits. D'acord amb això, este decret considera usos compatibles l'agrícola i l'educatiu, així com la regeneració assistida d'ecosistemes naturals.    Les infraestructures i els equipaments d'interés general només es consideren autoritzables quan el seu traçat haja de discórrer inexcusablement per l'àmbit comprés per la present categoria de zonificació.    Per tant, de l'anàlisi de la normativa que resulta d'aplicació a l'àrea en què s'ubica la parcel·la on es pretén ubicar la planta dessalinitzadora, es deduïx que per la seua proximitat al parc natural, la dessalinitzadora representa un impacte ambiental inadmissible sobre este.    En tot cas, l'eventual autorització de la instal·lació de la planta en esta ubicació hauria de respondre a un estudi detallat de les alternatives tècnicament i ambientalment viables, que no consta que s'haja dut a terme. Només en el cas que es justificara la inexcusabilitat de la ubicació projectada, podrien analitzar-se les condicions en què podria autoritzar-se l'actuació.    Mentre no es dispose d'informació respecte a altres alternatives d'ubicació en les quals es minimitzen els efectes sobre el parc natural de les Llacunes de la Mata i Torrevella, no resulta possible establir condicionants específics per a portar a terme l'actuació des del punt de vista de corregir o compensar els efectes d'este.    A més, quant als traçats previstos per a la pressa d'aigua i el posterior abocament de rebuig, ha d'atendre la possible afecció al lloc d'interés comunitari denominat Cap Roig, així com l'afectació a l'àrea d'esmortiment d'impactes del parc natural de les Llacunes de la Mata i Torrevella en què s'enquadra.    I finalment, i en tot cas, no em d'oblidar que ha de ser en la preceptiva declaració d'impacte ambiental que es dicte on s'establisca la viabilitat ambiental del projecte que nosaltres veiem molt problemàtica.    (Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.      El senyor Oltra i Soler:    Bé, dos coses. No sé a què ve eixa resposta aixina un tant. . . fora de lloc que m'ha fet al principi. Perquè, clar, jo no he qüestionat que vosté participara en la redacció primera de declaració d'espais protegits. L'única cosa és que li he dit que no com a parc natural, sinó com a paratge, que no és ningun delicte dir això, perquè és el que hi havia.    Però, clar, vosté és que a partir d'ací, diu: «És que mosatros hem declarat 19 -tal- i vostés zero». Home! , això m'ho podria dir si mosatros haguérem estat el mateix temps en el govern que vosté, que damunt té avantatge, perquè ha estat en dos partits diferents, manant en els dos. Llavors, clar, això poca gent. . . Si un de mosatros tinguera eixa mateixa oportunitat, i no ho haguérem fet, jo li accepte la crítica. Però va a ser difícil, eh? , va a ser difícil, difícil batre eixe rècord. Anem a intentar-ho, però va a ser difícil batre eixe record.    Home! , la conselleria està plena, plena, de peticions de documents, de tot tipus -en els quals la meua formació política, amb fotos amb el que faça falta. . . -, de peticions de declaració de molts d'estos espais, molts, com a espais protegits. Molts. I mai se m'ocorrerà dir que es van declarar perquè, entre altres, nosaltres també vam estar ahí, no, sinó perquè calia declarar-lo. Que vam lluitar per això? Sí. Però lluitar. . . ahí vam estar, igual que estem encara en altres llocs també per a aconseguir declaracions. Això que quede clar, això que quede clar.    Ara me diu vosté allò de l'autonomia. Sí, però l'autonomia cal exercir-la. Jo sóc autonomista. Però si l'autonomia no s'exercix, al final no valdrà per a res. I si vosté té competències, i les té, en este tema les té totalment. . . Per tant, cal lluitar també, cal lluitar. Lluitar vol dir. . . Si vosté ara en la declaració que ha fet, que a mi me pareix una declaració interessant, eh? . . . Em pareix una declaració que jo, si la du fins el final així, jo la saludaré, la saludaré i la recolzaré, perquè crec que és un error ubicar aquesta instal·lació ahí. I coincidim que la normativa no ho permet. I estaríem assentant un mal precedent, que espere que no siga solament perquè és Madrid la que vol implantar esta instal·lació, perquè quan l'hospital privat, va ser tan contundent per part de vosté. O siga, eixa llei de l'embut. . . O siga, caldria aclarir quin costat és sempre el mateix, perquè, clar, no cal fer dependre eixa qüestió de qui planteja l'actuació.    Però si es pot evitar que esta instal·lació es faça, cosa que cada volta veig més difícil, perquè veig que el ministeri ha tirat endavant i no trobe. . . Ara me sorprén la seua declaració, me sorprén gratament, però la veig molt tardana. I espere que això es confirme. Jo crec que s'hauria d'evitar que si s'han de fer instal·lacions d'este tipus, jo crec que encara queda terreny en el País Valencià per a poder-les fer. Però si deixem que els espais d'amortiment o els perímetres de protecció, dels parcs naturals, eh? , la màxima figura, es permeten fer este tipus d'instal·lacions, estem absolutament perduts. I estem creant un precedent roí per als qui manen ara o per als qui puguen vindre el dia de demà.    Per tant, jo l'anime que això inclús manifeste clarament al ministeri que no tire endavant. Perquè notícies de premsa tinc ací, de fa molt poquet, d'este mateix mes de maig, on s'anunciava la licitació de l'obra, que no sé com es pot anunciar tot astò si vosté diu ara que no té declaració d'impacte i este tipus de coses. O siga, tot el que m'ha dit a mi haurà de formalitzar-ho mitjançant els instruments administratius o polítics per a parar açò, perquè, contràriament, mos trobarem en les coses fetes i davant el problema plantejat ja.    Per tant, a nosaltres ens agradaria que es confirmara això i es poguera evitar esta instal·lació en este lloc. Ja dic, si cal fer-la -i és qüestionable, per altra banda, i en les dimensions que es planteja-, anem a buscar emplaçaments alternatiu, però crec que s'ha perdut temps preciós, que encara a la millor estem temps, però que cal moure's i cal fer realitat el que ací s'ha dit.    Gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyor Oltra, mosatros hem tingut una postura inequívoca des del primer moment respecte a les dessalinitzadores. No es pot dir el mateix del seu grup, que a vegades ha dit una cosa i després n'ha dit altra. Nosaltres, no. Nosaltres creem que això pot ser la solució puntual en algun lloc, però creem que això és una cortina de fum que oculta una cosa a què vosté ha fet referència, que és el fons de la qüestió, que és la paralització del Pla hidrològic nacional i l'única fórmula de tindre recursos hídrics en esta comunitat, que es transvasant aigua sobrant del riu Ebre a la Comunitat Valenciana. Eixe és el fons de la qüestió. Allò altre, són cortines de fum encaminades (aplaudiments) a tapar les negligències d'un govern que l'únic que fa és plantejar-li greuges a la Comunitat Valenciana.    Dit això, des del primer dia, mosatros, a més, hem dit que mos pareix inapropiada la ubicació on el ministeri vol col·locar eixa dessalinitzadora. Ho hem dit per activa i per passiva. I no es preocupe vosté, perquè nosaltres. . . no perquè estiga governant en estos moments el Partit Socialista a Madrid, sinó perquè creem que això és una afecció que resulta improcedent col·locar-la en un àmbit on hi ha un parc natural. Estarem en eixa postura i utilitzarem tots els mecanismes que nosaltres puguem per a impedir eixa ubicació, quan, a més, com vosté molt bé ha assenyalat, es poden estudiar algunes propostes alternatives.    Però eixe mateix interés, que jo crec que compartim, seria molt important que la seua formació política, en el parlament de Madrid, als qui han decidit això, que són la senyora Narbona i el Ministeri de Medi Ambient, li plantege en eixos mateixos termes esta pregunta, i espere vosté a vore el que li contesten. I més que el que li va a contestar el ministeri del senyor Rodríguez Zapatero, la resposta que vostés li donaran a la contestació que li donarà a vosté el Ministeri de Medi Ambient. (Aplaudiments)      Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre política general de la conselleria en relació amb l'atenció sanitària a la població adolescent, que formula la diputada María José Mendoza García del GP Socialista (RE 45. 134, BOCV número 157).        La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Finalitzades les preguntes, anem a passar al següent punt. Punt número 8: interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria en relació amb l'atenció sanitària a la població adolescent, que formula la il·lustre diputada María José Mendoza García del Grup Parlamentari Socialista.    Té la paraula la senyora Mendoza.        La senyora Mendoza García:    Gracias, señora presidenta.    Señor conseller de Sanidad.    El origen de esta interpelación es doble. Por una parte, recordar -hay que valorar la memoria histórica, y estas Cortes y este Gobierno ya tienen una memoria- que en el año 1999, en septiembre, después de que se constituye el nuevo gobierno, el conseller entonces, el señor Cervera, en su comparecencia para informar sobre las líneas de actuación en materia de sanidad, afirmaba: «Quiero, al hilo de este y otros programas referenciados a la infancia, subrayar la especial sensibilidad de la Conselleria de Sanidad ante los menores. Quiero anunciarles nuestro propósito de ampliar la edad pediátrica asistencial hasta la edad de 16 años, hasta la fecha».    La población de 10 a 16 años, en 2004, era en la Comunidad Valenciana ya más de 300. 000 personas: 166. 000 varones y más de 157. 000 mujeres. La adolescencia es el período de desarrollo humano que se extiende en la segunda década de la vida. La Organización Mundial de la Salud concreta dos límites de edad, entre los 10 y 19 años, el primero de 10 a 14 y, el segundo, de 15 a 19. Parece antinatural que la asistencia médica pediátrica consolidada en nuestro país y en los países de nuestro entorno se interrumpía a los 14 años, cuando precisamente es en esa etapa donde se plantean problemas específicos que están relacionados con el crecimiento y el desarrollo y, por supuesto, no solo con el crecimiento y el desarrollo físico.    Actualmente, los adolescentes en nuestro entorno están en tierra de nadie. Aunque también es cierto que existe una creciente preocupación entre amplios sectores profesionales tanto pediatras como médicos de familia en relación a este tema.    También somos conscientes de la carencia de pediatras en el País Valenciano, no generada por los dos escasos años de gobierno socialista, y le recuerdo que el período de formación de la especialidad es de cuatro años. Las carencias actuales se remontan a las políticas desarrolladas en los últimos doce años y no en los dos últimos años.    La Organización Mundial de la Salud ha reiterado que la salud de los adolescentes y los jóvenes reviste una gran importancia, que es decisiva, que de ella, como es obvio, depende el futuro. Las condiciones en las que vivan hoy y su modo de vida les determinará el futuro.    Los datos disponibles son múltiples. Ya se ha hablado en diferentes ocasiones en estas Cortes. Señalan que siguen siendo, los problemas más relevantes en estas edades, los relacionados con la salud sexual y reproductiva, el consumo de tabaco, alcohol y otras drogas ilegales, las lesiones y las muertes por accidentes de tráfico, la problemática en torno a los trastornos de la alimentación, los problemas de salud mental que recuerda la Organización Mundial de la Salud a nivel europeo, que afecta en estos momentos, los problemas de salud mental, a un 20% de los jóvenes europeos, y en nuestro medio, los diferentes estudios confirman esas cifras.    Y, además, los jóvenes piensan, identifican que tienen una buena salud mayoritariamente, cosa que es cierta, pero consideran que el principal problema de salud y, además, de forma redundante en todo tipo de encuestas, son las drogas.    A pesar de que la mayoría goza de una buena salud, hay entre un 20 y un 30% de los jóvenes que tienen problemas graves, problemas graves que ya hemos relacionado antes. Otros, estrictamente tienen enfermedades crónicas y muchos de ellos, parte de esas enfermedades crónicas, son enfermedades alérgicas cada vez más prevalentes.    Otros problemas son los relacionados con la violencia, la violencia escolar. Una nueva realidad, que es un nuevo marco de convivencia vinculado al proceso de inmigración. Los adolescentes consideran en estos momentos, en las diferentes encuestas de salud, que los servicios sanitarios son poco útiles para prevenir y tratar sus problemas.    Por eso, y teniendo en cuenta el consenso profesional, teniendo en cuenta que existe una creciente distancia entre el derecho a la protección de la salud y su protección efectiva en este grupo de población, que la ética pública y las políticas específicas deben considerar las pautas de conducta reales, proponer pautas de conducta asumibles por la mayoría y respetuosos con la minoría, y que la política, en este como en otros ámbitos, lo cierto, a pesar de la autosatisfacción sistemática de este Gobierno, que es sangrante y es insultante para el conjunto de la sociedad muchas veces porque esconde y da la espalda a la realidad de los problemas.    Existe una distancia cada vez mayor en algunos ámbitos entre la titularidad de los derechos y la efectividad de los mismos. Es cierto que no se ha avanzado, no han movido pieza, como en otras comunidades autónomas, para garantizar la coordinación entre el ámbito escolar y sanitario. Es cierto que los problemas de salud mental del adolescente requieren servicios competentes de salud mental infantil y de la adolescencia, de los que hoy carecemos en cantidad y calidad suficiente, como hemos recordado en una pregunta parlamentaria reciente en esta misma cámara.    Es cierto que no se ha hecho el esfuerzo de desplazar a profesionales sanitarios consultores al ámbito escolar, como han hecho, por ejemplo, comunidades autónomas como Cataluña. Es cierto que el problema de las drogas demostró el fracaso de las políticas estatales hasta 2005, y que obliga a reformular las políticas preventivas porque les situamos en los primeros lugares en consumo de cannabis y cocaína, que no son problemas menores en nuestra población joven y adolescente. Entre los primeros lugares, en relación a los países europeos y en relación a la cocaína, solo tenemos un país por delante, que es Estados Unidos.    Es cierto que los problemas de salud sexual y reproductiva están presentes, y recordar que la tasa de embarazos en menores 18 años, usted lo conoce bien, en el año 1994, en la Comunidad Valenciana, era de 5,79 por cada mil adolescentes, y en el año 2003 se eleva hasta 12, situándonos en cifras muy similares a la media del conjunto del Estado, aunque una parlamentaria de su grupo en una intervención decía que estábamos un 0,33 por debajo de la media, cuando se habían duplicado las tasas en escasos diez años.    Es cierto que el problema del sida sigue creciendo entre la población, los contagios a través de vía sexual. También es cierto que sigue siendo una de las primeras causas de muerte entre los 20 y los 39 años, y eso significa que se han contagiado en algún momento de su adolescencia o de su primera juventud.    Yo creo que compartimos todos que hay una problemática no catastrófica pero real y que precisa un abordaje serio, que los programas no deben ser duros formularios o textos para hacer propaganda en el momento de su presentación, sino que deben ser revisados y, sobre todo, evaluados.    Aquí no es un problema de fe, no es un problema de relatar una serie de programas. Aquí es un problema de analizar las experiencias y evaluarlas, y que no pase como el modelo Alcira, que se ha convertido en un principio de fe del gobierno popular, que es el modelo más eficaz, cuando no está sometido a auditoría y cuando, por ejemplo, no existe ni la memoria pública porque la última memoria que nombra en la página web de su conselleria a la que no se puede acceder a su contenido, es la del año 2000-2001. Pues algo tendrá que esconder, igual que las memorias de los programas de educación para la salud en la escuela, que llevan un reiterado retraso.    Es cierto, por último, y para acabar, que la primera lealtad de los profesionales sanitarios y de los docentes tiene que ser para sus pacientes y para las personas a las que educan; que existe un deber de reducir daños en relación a las conductas de riesgo. Ya hemos dicho que proponer conductas que sean asumibles por la mayoría y que minimicen riesgos. Es cierto que las medidas educativas que se establecen actualmente en los planes de estudio son insuficientes, y que, bueno, la parte de educación para la salud, la parte de educación sexual se confía muchas veces a la voluntariedad de los docentes y de los centros educativos.    Creemos que ha llegado el momento de plantear un estudio sin competencia entre las diferentes profesiones que hoy atienden -pediatras, médicos de familia-, buscar aquella fórmula que sea la mejor y que atiendan a los niños hasta los 16 años, al menos hasta los 16 años, y con un horizonte temporal cercano que puede ser llegar con una propuesta clara en 2010, que permita la adecuación de recursos, que sean tratados por los profesionales que tienen más disponibilidad de tiempo, un refuerzo de su formación específica en ese campo y que, en eso -no hace falta que seamos pioneros, porque es que no lo somos-, al menos estemos al nivel de otras comunidades autónomas y de los países de nuestro entorno.    Nada más y muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.      El senyor conseller de Sanitat:    Señora presidenta.    Señores diputados.    Señora Mendoza.    La Conselleria de Sanidad está intentando abordar la atención sanitaria de la población adolescente de forma integral a través de una serie de programas y actuaciones que se articulan tanto en torno al ámbito asistencial como al preventivo. Por lo que se refiere al asistencial, y en el ámbito en concreto de la atención primaria, la promoción de la salud hasta los 14 años de edad se lleva a cabo a través del equipo pediátrico en los centros de atención primaria, como usted sabe. Y a partir de los 14 años, la atención se realiza a través de los médicos generales de equipos de atención primaria.    Además, se realizan exámenes de salud en edades clave, en concreto a los 11 y a los 14 años. Además, el examen de salud de los 14 años genera un informe de salud cuya copia debe presentarse en el centro docente para la matriculación de bachillerato y ciclos formativos de formación profesional. Asimismo también, la Conselleria de Sanidad ha ido adecuando el calendario de vacunaciones sistemáticas de los adolescentes a la situación epidemiológica de las enfermedades prevenibles.    Por otra parte, las actuaciones en el ámbito preventivo adquieren una especial importancia cuando nos referimos a esta población adolescente, etapa en la que la adquisición de aptitudes y hábitos de vida saludables resulta imprescindible y por ello, desde la Conselleria de Sanidad, se incide de manera especial en las mismas.    La Generalitat cuenta con una comisión mixta de salud escolar formada por responsables de la Conselleria de Sanidad y la de Cultura, Educación y Deporte, encargada de analizar y mejorar los diferentes aspectos relacionados con las actividades de educación para la salud en el ámbito escolar y que cuenta, a su vez, con varios grupos de trabajo.    Me gustaría también referirme a algunas de las principales actuaciones que estamos llevando a cabo en el ámbito preventivo, al margen de esta asistencial que le he señalado. Así, en materia de salud sexual y reproductiva se realiza una labor informativa a través de los profesionales de los centros de planificación familiar y sexualidad, no solo en dichos centros sino también en el medio escolar.    Para la prevención de enfermedades transmisibles se llevan a cabo actividades de prevención, como es el caso del sida en adolescentes y jóvenes, dirigidas tanto en el ámbito escolar como a grupos de jóvenes especialmente vulnerables a través de la realización de charlas, talleres y campañas de prevención. Por supuesto, otra de las cuestiones sobre las que incidimos cuando hablamos de población adolescente es la de la alimentación, razón por la cual la Conselleria de Sanidad puso en marcha en el 2004 un plan para la prevención y control de la obesidad en la infancia y adolescencia. Las recomendaciones que se han hecho llegar a través de una guía de actuación permiten, además de incidir en la alimentación, alentar en la promoción del ejercicio físico, para lo que se crean canales de cooperación administrativa que fomente y haga atractiva la práctica del deporte.    Además de este plan que les acabo de mencionar en materia de alimentación, desarrollamos también el proyecto de detección e intervención en trastornos de la conducta alimentaria, un proyecto desarrollado en colaboración con la Conselleria de Cultura y cuyo objetivo consiste en diagnosticar la propensión a padecer trastornos de la conducta alimentaria.    En relación a la prevención de las drogodependencias, aspecto éste muy sustancial y al que usted ha hecho referencia, ofrecemos un programa de prevención a la totalidad de los centros educativos en los que se imparte la ESO, y hemos extendido este programa de la Educación Infantil y Primaria.    Por otra parte, y con respecto a la planificación sanitaria, el Plan de salud de la Comunidad Valenciana 2005-2009 establece distintas líneas de actuación en materia de atención sanitaria específica, tanto para adolescentes en diferentes ámbitos como alimentación, salud mental, accidentes de tráfico, prevención de sida, promoción de hábitos y estilos de vida saludable y salud sexual y reproductiva.    Además, dicho plan contempla en concreto, como línea específica de actuación dentro de la salud en la infancia y adolescencia, desarrollar un programa de salud específico dirigido a los adolescentes. Por ello, la Conselleria de Sanidad elaboró el Programa de salud del adolescente, que fue presentado el pasado mes de diciembre del año 2005.    Los objetivos generales que pretendemos alcanzar con este programa son, por un lado, mejorar el nivel de salud de los adolescentes de nuestra comunidad, así como detectar factores de riesgo entre los mismos e intervenir precozmente y, en consecuencia, fomentar estilos de vida saludables en el adolescente para alargar su vida con la mejor calidad posible.    En definitiva, pues, señorías, podemos afirmar en términos generales que los adolescentes de nuestra comunidad poseen un satisfactorio nivel de salud. Sin embargo, en este grupo de edad se detectan factores de riesgo relacionados con ciertos hábitos inadecuados que pueden ser modificables. La modificación de estos hábitos requerirá un programa de actuaciones específico en prevención y promoción de la salud. El Programa de salud del adolescente que, junto con las diversas actuaciones contempladas en el Plan de salud de la comunidad, constituyen, creo yo, un marco de actuación global para abordar satisfactoriamente la salud de este sector de la población en el que estamos haciendo importantes esfuerzos, como antes le comentaba, tanto desde el punto asistencial como especialmente desde el punto de vista preventivo, con lo que contribuir a mejorar esos hábitos de vida saludables y, en definitiva, la salud de nuestros jóvenes.    Muchas gracias. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Té la paraula la il·lustre diputada, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Mendoza.      La senyora Mendoza García:    Lo que no parece es que tenga claro qué fundamento tenía la promesa del conseller Cervera en relación a incrementarle la edad pediátrica hasta los dieciséis años. Porque es una de aquellas promesas más, eh? , podíamos enumerar otra. La siguiente era: a través de la red cualquier facultativo debidamente autorizado podrá consultar, independientemente de su ubicación física, los datos del paciente en cualquiera de los centros en que haya sido atendido. Y hoy, pues, el famoso Abucasis se ha demostrado un fracaso y tendrá dificultades de cumplirse esa promesa. Y estamos hablando, bueno, pues de siete años después de su enunciado.    Mire, lo cierto es que es necesario, por una parte, dar una respuesta a lo que es la atención ante la enfermedad de los adolescentes. Se dio un salto importante en la época de gobierno socialista, nos pusimos a nivel europeo, y era atender en pediatría a los niños hasta los catorce años. Se crean los centros de salud. También decían que era un modelo cubano, y luego resulta que no sólo los han mantenido, sino que los han expandido; y en cada uno de los pueblos donde ustedes gobernaban y había un alcalde del Partido Popular también quería un centro de salud. Aquel fundamentalismo socialista pues quedó que era un avance social importante tener ese tipo de centros.    Se consolida la ampliación de la edad pediátrica, y a partir de ese momento ya no hay ningún avance más. No hay ningún avance más. Insistimos en que es difícil que los adolescentes, por ejemplo, acudan al centro de planificación familiar si pueden encontrarse en la sala de espera con su madre o con su vecina. Habrá que articular, no espacios diferentes, pero posiblemente horarios diferentes o desplazamientos de los profesionales sanitarios al medio escolar o donde los jóvenes se encuentran de manera habitual.    También, bueno pues tendrá que explicar por qué en el gran proyecto de la nueva Fe hay prácticamente un desmantelamiento de la unidad. . . del Hospital Infantil La Fe que se traslada sin la complejidad, y la oferta y las características de hospital infantil de referencia. Y en eso, bueno, pues es una cosa nueva que ustedes hacen. Pero es que ningún país europeo está desmantelando sus hospitales infantiles. Y lo veremos en su día cuando inauguren la Fe. Va a ser un desmantelamiento del hospital infantil. Y ahí hubieran tenido una oportunidad, y es crear unos espacios adecuados de hospitalización para los adolescentes.    En estos momentos, a pesar de que en los hospitales sin norma, en la mayoría de hospitales de nuestro país no se pasa a los niños y siempre bajo la voluntariedad de los profesionales que están atendidos en una especialidad, no se les pasa hasta los 17 años, cuando se les pasa el 75% lo rechazan, el 25% frontalmente porque quieren ejercer el derecho tan básico establecido en la Ley general de sanidad, que es el derecho a la libre elección de médico. Y el 50% ponen muchas dificultades para abandonar al médico que les ha atendido durante toda su enfermedad crónica, por ejemplo, un diabético o un enfermo neurológico.    Yo creo que usted debería aquí responder en base a qué en estos momentos no sólo no hemos avanzado, sino que hemos retrocedido. Porque en estos momentos no se dispone de pediatras suficientes, no ha habido, no ha habido un trabajo de planificación, de estudio, porque esto de la planificación también les parece antiguo, les parece que lo nuevo es no planificar, porque lo de planificar es que suena también a muy soviético. ¿Pero no han hecho un libro blanco de las profesiones sanitarias en la Comunidad Valenciana? ¿No han hecho un estudio prospectivo de las necesidades? ¿No han consolidado la red asistencial pública valenciana para que sea capaz de ofertar mayores plazas de formación MIR? Esto no es un problema del gobierno socialista. Estamos hablando de especialidades que tardan cuatro y cinco años en generar un nuevo especialista. Y hoy estamos viviendo un déficit que se ha agravado en los últimos años, pero que vienen arrastrando. Y esa sí que es una competencia propia: ser capaz de ofertar unos servicios especializados que puedan ser acreditados por la comisión nacional, que no por el gobierno, que no por el gobierno, de la comisión nacional de la especialidad, y garantice el incremento de la oferta.    Porque usted seguirá haciendo trampa. Usted seguirá haciendo trampa porque volverá a decir que es que el gobierno de Madrid no le da plazas de especializada. Puede seguir haciéndolo. Pero hay una bola de nieve que ustedes están generando, que es la bola de las mentiras sistemáticas, de las inexactitudes, de las medias verdades que se nos va a engullir directamente.    Yo, casualmente, en aquella intervención con el conseller Cervera, le decía, mire. . .      La senyora vicepresidenta primera:    Vaja finalitzant.      La senyora Mendoza García:    . . . han invertido en Terra Mítica, no están invirtiendo en hospitales públicos. Y sonaba a risa y sonaba a antiguo, y se rieron mucho. Y hoy la bola esa tan antigua es una realidad, es una realidad que ahora es cuando tienen que empezar a construir los hospitales -después de doce años de gobierno- que le faltan a la Comunidad Valenciana.    Desde luego creemos que la oferta debe ser más sólida, más seria en relación a la atención a los adolescentes en centros de salud y en hospitales para que nosotros no tengamos motivo para seguir presentando una moción subsiguiente a esta interpelación.    Nada más y muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputada.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.      El senyor conseller de Sanitat:    Gracias, presidenta.    Señora Mendoza, ha concluido usted su intervención pidiendo de este gobierno que haga un esfuerzo presupuestario en la construcción de nuevos hospitales. Mire, es que no me podía haber hecho mejor la pregunta de lo que me la ha hecho usted.    En este momento estamos construyendo más hospitales que en la historia desde que en 1988 se transfirieron las competencias de sanidad a la Comunidad Valenciana.    Mire, hemos inaugurado el hospital Padre Jofre en Valencia. Vamos a inaugurar en los próximos meses el hospital de Torrevieja en Alicante. Se está construyendo el hospital de la Fe en Valencia. El de Denia pusimos la primera piedra el otro día. El de Manises está en proceso de licitación. El de Elche está en proceso de licitación. El de Gandia exactamente lo mismo.    Dígame usted cuando se han puesto en marcha siete hospitales en una legislatura en la Comunidad Valenciana, además de los que esperamos seguir licitando antes de que finalice esta legislatura.    Me dirá usted, por tanto, que hay un insuficiente esfuerzo en inversiones. Y a los hechos me remito. Nunca antes se ha hecho tanto esfuerzo inversor.    Pero no solamente inversor en infraestructuras, sino también en gasto corriente. Y gracias a ello nunca antes los profesionales sanitarios en esta comunidad han estado tan reconocidos y retribuidos como con el reciente acuerdo de carrera profesional que entrará en vigor el próximo mes de julio. Pero no solamente en los profesionales, no solamente en las infraestructuras, también en la tecnología, también en los servicios que estamos ofreciendo a los ciudadanos, en la reducción de las demoras, en la puesta en marcha de políticas preventivas. Y en concreto, a las que usted se refiere, en políticas preventivas en favor de los adolescentes.    Mire, solamente el Programa para la educación de salud en la escuela ha permitido que lleguemos al 42% de los centros de ESO en un solo curso, al 32% de los centros de Bachillerato y 27% en Formación Profesional.    En el Programa de prevención de accidentes de tráfico, también dentro de la formación de nuestros adolescentes, como uno de los programas preventivos que estamos poniendo en marcha, en el curso pasado participaron 20. 881 alumnos, lo cual, sin duda, contribuye a formar a nuestros jóvenes para que puedan en un futuro desarrollar su vida con mayores garantías desde el punto de vista de salud.    En el Programa de prevención de enfermedades -que estamos haciendo un enorme esfuerzo con nuestros jóvenes- en el último curso participaron 181. 490 alumnos en 817 centros. Pero una política de formación, primero para alertarles frente a otros grupos o colectivos que tratan de incitar en el consumo de droga, para incitarles también por nuestra parte o llevarles a un tipo de vida alternativa, con la incorporación del deporte entre los hábitos de vida de nuestros jóvenes.    Pero es que, además de acudir a la formación en nuestros centros de Bachillerato, también en Educación Infantil y Primaria, en el último curso llegamos a 146. 848 alumnos. Además de llegar a pequeños municipios con iniciativas como el Autobús de la Droga que ha permitido, yo diría, que prácticamente la totalidad de nuestros jóvenes en este momento tiene un nivel de formación que permite que en nuestra comunidad las tendencias en el consumo de droga entre adolescentes estén invertidas en relación al resto de España.    Otro de los aspectos en los que también nuestros jóvenes, otro de los aspectos en los que también nuestros jóvenes. . . hay que hacer especial hincapié es el de la obesidad y en el de la bulimia o anorexia. Y en este sentido hemos puesto en marcha un programa de detección e intervención en trastornos de la conducta alimentaria, cuyo objetivo ha sido detectar precozmente los trastornos de esta conducta y fomentar entre nuestros jóvenes esa calidad de vida que les permita tener un futuro más sano. 9. 000 alumnos han pasado por estos programas de prevención desde el punto de vista de la conducta alimentaria.    Por lo tanto, estamos contribuyendo a mejorar su alimentación, su ejercicio físico, apartarse del consumo de las drogas, incorporar hábitos de vida saludable, en general en su vida diaria. Y todo ello repercute en la encuesta de salud. En esta encuesta de salud que hacemos, por un lado a mayores de dieciséis años y a menores de dieciséis años.    Pues bien, de los datos relativos a los estilos de vida en la población adolescente y en cuanto a la percepción que tienen los adolescentes de la salud, decir que, si para los mayores de dieciséis años un 95,4% de la población cree que tiene una salud buena o muy buena, en el caso de los menores de dieciséis años, de los adolescentes, los que usted plantea, un 96,6% de estos jóvenes opina que tienen salud buena o muy buena.    Por tanto, todo este conjunto de actuaciones que estamos llevando a cabo permite que podamos decir con satisfacción que al menos las políticas que estamos llevando a cabo están teniendo un resultado que tenemos que todavía seguir trabajando, seguir incrementándolo, pero que estamos en la línea adecuada.    Y finalmente, la Conselleria de Sanidad ha elaborado además un programa específico dirigido a este colectivo de la población, el que hemos denominado Programa de salud del adolescente, el cual trata de llegar a ese adolescente que no va normalmente al centro de salud, llevando a nuestros profesionales a los colegios, detectando con la colaboración de los docentes cuáles son esas anomalías de salud en nuestros jóvenes para contribuir, como digo, a mejorar la salud entre todos nuestros adolescentes.    Muchas gracias.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller. (Aplaudiments)    Anem a passar al següent punt. Punt número 9: Interpel·lació al conseller de Territori i Habitatge sobre política general de la conselleria en matèria de repoblacions forestals, que formula l'il·lustre diputat Carles Arnal i Ibáñez, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.    Té la paraula, senyor Arnal.        Interpel·lació al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre política general de la conselleria en matèria de repoblacions forestals, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE 48. 350, BOCV número 187).      El senyor Arnal i Ibáñez:    Moltes gràcies.    Bona vesprada, senyor conseller, novament.    Amb aquesta interpel·lació pretenc conéixer l'esforç efectuat per part de la Conselleria de Territori en matèria de repoblació forestal al llarg de la present legislatura. Per tant, espere que al llarg de la seua intervenció siga vosté tan amable i ens detalle concretament les extensions repoblades fins ara durant la legislatura, en cada legislatura, així com les previsions per a l'any actual i el 2007, fins que acabe la legislatura. Espere que les dades que se'ns oferesquen detallen també les inversions econòmiques efectuades i previstes per part del seu departament.    Però no sols m'interessen les quantitats expressades en superfícies repoblades o en euros invertits. També m'interessa la qualitat de les actuacions. En tots els àmbits resulta important considerar no sols la quantitat, sinó també la qualitat de les actuacions. I açò és especialment aplicable al medi ambient, i molt concretament a les repoblacions forestals.    Vosté supose que estarà d'acord amb mi que una repoblació forestal mal feta pot ser pitjor, pot tindre pitjors resultats que no fer-la. Açò té un especial significat a les nostres muntanyes en les quals en ocasions la vegetació existent pot regenerar-se de manera natural i espontània després d'un foc o d'altra agressió, i en estos casos els especialistes recomanen no intervindre o, sobretot, no interferir en la recuperació natural de la vegetació.    En qualsevol cas, les actuacions de repoblació han d'evitar danyar la vegetació que existix ja en el lloc a repoblar i ser molt respectuoses amb el sòl fèrtil. Si no s'actua així el balanç de la repoblació pot ser negatiu i pot servir l'actuació més per a degradar l'ecosistema que per a restaurar-lo.    Com vosté sabrà també, en el passat s'han efectuat grans repoblacions forestals que després s'han considerat greus errors. No sols en el País Valencià, evidentment, sinó també en altres parts. En alguns casos s'ha arribat a eliminar àrees de vegetació molt valuosa de carrasques, o de matoll, màquia mediterrània ben desenvolupada i ben important, per a plantar en el seu lloc un monocultiu de pins, considerat en algun moment més beneficiós o més productiu que un bosc mediterrani originari o potencial. Una cosa que ara ningú defensaria en l'àmbit teòric, però que pot arribar a passar encara en situacions concretes.    Supose que no caldrà aclarir que no té ningú res en contra dels pins com a espècie vegetal, òbviament. Sempre que es planten en el lloc on toca i corresponga i en la mesura i proporció que corresponga. I per suposat cal defensar, i això nosaltres ho demanarem sempre, les pinedes existents, a l'igual que tota la coberta vegetal. No es tracta de perdre res del que tenim, evidentment.    I açò no té res a vore amb recordar els motius que avalen emprar altres espècies a més d'una certa proporció de pins en les repoblacions forestals. Estes argumentacions ja s'han exposat en molts llocs, i les resumiré, perquè els pins només constituïxen la vegetació potencial d'uns reduïts espais al País Valencià, i per tant una política de repoblació amb fonamentació ecològica i que pretenga ampliar i regenerar la vegetació potencial originària de les nostres muntanyes, ha d'emprar espècies com, per exemple, carrasques, roures, sureres, a més d'una sèrie d'arbustos de les etapes madures de l'ecosistema, sempre que açò siga tècnicament possible òbviament.    Les repoblacions monoespecífiques de pins originen una molt baixa biodiversitat en general, cosa que conduïx a ecosistemes empobrits, de menor valor ecològic que un bosc de carrasques, per exemple.    Les diferents espècies de pins emprades en les repoblacions són molt inflamables i la formació vegetal resultant en conjunt, tota ella és especialment sensible al foc. Hi ha estimacions que aproximadament la meitat de les repoblacions de pins efectuades en les dècades dels seixanta i dels setanta s'han cremat en un període d'uns trenta anys, la meitat. És a dir, sent encara molt joves estes repoblacions.    D'altra banda, els pins, exceptuant alguna espècie forana, no són espècies rebrotadores, de manera que si el foc les afecta de ple moren sense possibilitat de rebrotar; a diferència del que passa amb les espècies dominants dels boscos potencials o originaris, com són les espècies que li he mencionat abans, carrasques, roures i els arbustos acompanyats.    A més hem de recordar que, encara que els pins puguen produir unes llavors que tenen una bona potencialitat reproductiva, açò només passa a partir d'una certa edat dels pins, per exemple vint o trenta anys. Per tant, aquells pins que es cremen abans d'eixa edat, i això és el que està passant en molts casos, no tenen ni tant sols la capacitat de reproduir-se de llavor.    Per tots estos motius, i per altres, com també els que se relacionen en la sensibilitat a plagues com la processionària, o la menor protecció del sòl que aporten estes repoblacions, és convenient evitar els monocultius de pins i emprar una diversitat combinada d'espècies autòctones, arbòries i arbustives amb capacitat de rebrot després del foc.    En el Pla de reforestació 1994-1999, publicat per la conselleria -que en aquell moment es deia de Medi Ambient- es reconeixen tots els arguments que li he resumit ací, breument, i se justifiquen els motius per emprar esta diversitat d'espècies. Es menciona vora quaranta espècies vegetals, autòctones, mediterrànies, pròpies del territori valencià com a possibles segons els llocs. Ací estan els llistats d'estes espècies.    Bé, malgrat els plans i les declaracions teòriques efectuades en estos últims temps, la realitat, senyor Blasco, que hem pogut constatar és que ha canviat molt poc, molt poc respecte al passat. I que continuen en les repoblacions que s'estan efectuant emprant-se quasi exclusivament unes poques espècies de pins, com en els anys de l'Icona franquista.    Pel que fa a les tècniques de preparació dels sòls, seguixen sent continuistes i s'empren bàsicament en quasi totes les repoblacions maquinària pesant i tècniques que podíem anomenar traumàtiques de preparació del sòl, com és el subsolar o l'abancalament de vessants. Estes tècniques tenen greus impactes ambientals sobre el sòl i la vegetació especialment i interferixen els processos de regeneració espontània, eliminen plantes que han sobreviscut al pas del foc i que estan regenerant-se. I el que és pitjor encara, remouen el sòl, destruïxen la seua estructura, desprotegixen el sòl i faciliten la posterior erosió hídrica que, com vosté sap i hem de repetir sempre ací, és el problema ambiental número 1, número 1 dels nostres ecosistemes forestals. És a dir, que repoblacions que estan efectuant-se teòricament per a combatre l'erosió poden tindre com a lamentable i havia de ser evitable  conseqüència l'increment de l'erosió i la degradació de l'ecosistema.    Hi ha estudis de caràcter científic, alguns dels quals han estat publicats per la pròpia administració valenciana, per exemple per la Conselleria d'Agricultura, que han efectuat comparacions entre una bona quantitat de repoblacions efectuades al País Valencià emprant diferents tècniques, i si arriben ells a la conclusió que l'única tècnica respectuosa amb el medi és la de preparació del sòl amb tècniques manuals i ús de ferramentes lleugeres. I es posa de relleu els efectes negatius sobre la biodiversitat i el sòl fèrtil que tenen tècniques agressives i l'ús de maquinària pesant. Hi ha taules que repassen tota una sèrie de factors i constaten que esta repoblació amb maquinària produïx una disminució dels nivells de matèria orgànica, disminució del nitrogen total disponible, disminució de la capacitat d'intercanvi catònic, increment de l'erosionabilitat, increment de l'erosió laminar, increment de la compactació, pèrdues importants de composició florística, pèrdua de coberta vegetal, etcètera, etcètera, cosa que no ocorre o ocorre en dèbils proporcions en el cas de les ferramentes lleugeres.    En definitiva, estes tècniques agressives usant maquinària pesant tenen impactes destacats i, en resum, fan disminuir la biodiversitat vegetal, danyen el sòl i incrementen la pèrdua del sòl, just, just els efectes contraris als objectius que teòricament es perseguix en la repoblació forestal. Però novament la realitat de les actuacions efectuades per l'administració valenciana els darrers temps ens mostra que açò tampoc no ha canviat, que la majoria de les repoblacions efectuades, en la majoria dels casos, continuen emprant-se majoritàriament maquinària pesant i tècniques com aquestes que hem mencionat, traumàtiques per a l'ecosistema, com el subsolatge o l'abancalament.    Per tant, jo li demane dades concretes al respecte. Però, per tota la informació que he pogut arreplegar, en els dos aspectes de tècniques usades i d'espècies emprades, se constata que no hi ha avanços importants respecte al passat, i que el balanç de la qualitat de les repoblacions que tenim ara, en este moment, el podem considerar molt negatiu quant a la sensibilitat ecològica i quant a la protecció de la vegetació i del sòl fèrtil.    Espere que vosté me puga donar dades concretes, sentir al respecte, torne a dir, no únicament les quantitats, sinó estos aspectes de qualitat que són essencials. Perquè, acabe amb esta idea, és tan important o més important la qualitat que la quantitat. És important sens dubte la quantitat, però la qualitat és fonamental. Una mala repoblació pot ser pitjor que una repoblació mal feta.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyoria.    Començaré per dir-li que la superfície de caràcter forestal en la Comunitat Valenciana, segons l'inventari forestal nacional, ascendix a 1. 247. 090 hectàrees, un 53,6% de la superfície total de la nostra comunitat, percentatge superior a la mitjana espanyola, que és del 51,93%. A més, Castelló i València se situen per damunt de la mitjana percentual. En termes absoluts València posseïx quasi la meitat de la superfície forestal de la comunitat.    Per tant, la política general de la Conselleria de Territori i Habitatge ha de ser, i ho és, molt minuciosa quant a mantindre i incrementar este patrimoni forestal que, com li acabe de dir, i en dades de l'inventari forestal nacional, està per damunt de la mitjana nacional.    En este sentit, el Pla general d'ordenació de la Comunitat Valenciana, elaborat per la conselleria, d'acord amb el mandat expressat en la Llei forestal de la comunitat es va crear com una ferramenta d'ordenació i gestió que articule i programe en el temps i sobre el territori les actuacions de la Conselleria de Territori i Habitatge en l'àmbit forestal i dins d'ell el de la reforestació.    El Pla general d'ordenació forestal va a portar en si, la realització d'un inventari de sòl forestal amb el qual per primera vegada a Espanya es va delimitar cartogràficament la superfície considerada com a forestal. També es va realitzar la georeferenciació de les muntanyes d'utilitat pública consorciades, conveniades i no catalogades, propietat de la Generalitat, de gran importància en especial per a la consolidació i defensa del patrimoni públic forestal de la comunitat.    També es va realitzar la confecció d'una cartografia temàtica de tots aquells aspectes de l'estat i la gestió forestal necessaris per a l'adequada planificació de la gestió de les muntanyes, entre els quals destaquen per la seua novetat els mapes de formació forestals, de nivells de maduresa de les formacions vegetals, de qualitat del paisatge forestal, de potencialitat bioclimàtica i els de valor econòmic integral dels ecosistemes forestals.    S'han realitzat molts altres estudis i anàlisis sobre este estat forestal, els quals han sigut fonamentals per a tindre una imatge precisa sobre la realitat forestal, i han determinat com actuar de la forma més eficaç possible. D'estos estudis es van desprendre les conclusions següents:    La superfície forestal de la comunitat ha tingut un increment d'un 10% durant els últims trenta anys amb la incorporació de 100. 560 hectàrees. La diversitat florística de la Comunitat Valenciana se situa entre les més altes d'Espanya i d'Europa. La quarta part de la superfície forestal està gestionada per institucions públiques que garantixen la seua gestió sostenible. Els valors ambientals i paisatgístics suposen més del 85% del valor de les muntanyes valencianes. El nombre d'incendis i la superfície cremada mostren una clara tendència decreixent. I l'estat fitosanitari de les muntanyes valencianes és en general positiu.    Senyoria, tindre clar l'escenari sobre el qual actuar era bàsic per a escometre una acció correcta en esta matèria, i en eixe sentit es va elaborar el Pla de repoblació forestal de la comunitat, denominat Pla 40. 000 hectàrees de repoblació, en el qual s'engloben les diferents actuacions que s'han portat i es duen a terme.    Este pla està aconseguint la consecució dels beneficis següents: integrar els criteris de conservació i millora de la diversitat biològica; contribuïx igualment a la restauració i millora dels paisatges des d'una perspectiva integral, i potencia els efectes positius de les masses forestals sobre el cicle hidrològic de llarg termini. L'augment de les precipitacions i de la humitat relativa, la millora de les filtracions, etcètera, van a produir un augment dels recursos hídrics disponibles.    El pla forestal, senyor Arnal, estima que el valor integral dels servicis i funcions que presta la muntanya està pròxim als 6. 000 euros per hectàrea, dels quals un 50% corresponen a l'ús recreatiu i al seu valor com a espai lliure. En esta comptabilitat, les 40. 000 hectàrees del pla aportaran de forma permanent 120 milions d'euros en els quals s'inclou la muntanya com a suport d'activitats com la caça, la pesca, l'excursionisme, el senderisme, etcètera.    Quant a agrupacions, s'estima en més de 600. 000 els jornals de treball generats, que traduïts a ocupació anual suposa més de 700 ocupacions durant un període de quatre anys, que contribuïxen a fixar la població en les zones rurals de la Comunitat Valenciana. El pla afecta ni més ni menys, com li dic, que 161 municipis, quasi tots de l'interior.    Quant a les accions directes que s'ha realitzat fins a la data, podem dir que s'ha reforestat totalment 13. 388 hectàrees, i es troben en execució altres 8. 323 hectàrees, la qual cosa ha suposat la plantació de catorze milions de plantes. Per províncies, a Alacant s'han reforestat 2. 982. 059 hectàrees, i es troben en execució 1. 663. 073 hectàrees. A la província de València ascendixen a 9. 228. 000 les hectàrees reforestades, i es troben en execució altres 6. 006. 253 hectàrees. I finalment, a la província de Castelló, ascendix la superfície de reforestació a 1. 117 hectàrees, i en execució es troben 405. 088 hectàrees.    La inversió total d'allò que s'ha realitzat i està en realització aconseguix quasi els 60 milions d'euros. I d'una altra banda, amb els projectes actualment en redacció, se suposa una superfície estimada de reforestació de 23. 119 hectàrees més, i una inversió estimada d'altres més de 60 milions d'euros, amb la qual cosa, finalment s'aconseguirà la reforestació no sols de les 40. 000 hectàrees, sinó que sobrepassarem esta xifra que ens plantejàrem en començar esta legislatura.    I açò suposa una execució final superior al 25% de la que havíem previst inicialment, la qual cosa assegura la continuïtat de l'ambiciosa política de protecció i millora del patrimoni forestal valencià i la seua sostenibilitat futura.    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller. (Aplaudiments)    Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Arnal.      El senyor Arnal i Ibáñez:    Moltes gràcies, senyor conseller, per la concreció de dades que, per cert, com que ha tingut ahí un error de multiplicar per mil les xifres, mos han eixit xifres de repoblació superiors a tota la superfície valenciana. Però supose que és un error sense més transcendència. No poden ser repoblacions de milions d'hectàrees com vosté, per error, imagine que ha dit.    De tota manera, constatem les realitats, i si no he sumat jo mal, encara estem per les 20. 000 hectàrees que encara són la meitat del previst, i ja estem en les tres quartes parts de la legislatura. Però bé, ja tindrem ocasió de comprovar estos detalls amb més concreció. Però torne a dir, també m'interessa una cosa que vosté no ha entrat en la seua exposició, que és la qualitat. La qualitat de les repoblacions que s'estan fent. I és un tema que a mi continua interessant-me. Supose que s'ho reserva per a la contestació final.    Mire, jo tinc interés en saber açò de la manera més objectiva i quantificada, amb dades oficials, seues, de la conselleria, concretes i fiables. Jo sé que en molts casos s'està fent mal, perquè he rebut testimonis aportats per col·lectius, amb fotografies, amb filmacions. I a banda jo ho he pogut constatar anant sobre el terreny i veent-ho en casos concrets. Sé que aleshores en molts casos específics s'estan fent les repoblacions, torne a dir, de manera inadequada, tant per les tècniques com per l'ús monogràfic només únic d'una sola espècie.    Però jo vull sempre tindre el major número possible de dades, i no tindre únicament unes dades fraccionades i parcials. Volguera tindre dades el més representatives, les més globalitzades possible. Per això ho he estat reclamant a la seua conselleria, una i altra vegada, les xifres corresponents a estes qüestions que li estic dient. Les espècies emprades i les tècniques emprades.    I les respostes que estic obtenint en diverses de les ocasions que estic insistint són sempre molt inconcretes. I quan insistisc i demane més detall i concreció, al final la resposta que obtinc és: «Vinga vosté a veure els expedients i faça els números». Açò, senyor Blasco, no és acceptable, tant pel menyspreu que significa de la tasca de seguiment i control de les actuacions de govern que tenim dret a fer, i l'obligació que assumim els diputats. . . I en compte de donar-me vosté les xifres que demane, m'oferixen consultar dotzenes d'expedients molt amplis, on les dades que estic demanant estan disperses per milers de pàgines. Necessitaríem dies i dies de consulta per a poder obtindre-les i totalitzar-les.    No es preocupe. Jo no em desanime, i seguiré demanant-les i seguiré insistint a obtindre eixes dades fins que les tinga. Però açò és preocupant també per una altra cosa, no únicament per esta falta de respecte de col·laboració en la tasca dels diputats. És també preocupant perquè demostra d'una manera clara i concloent que la conselleria no sap a hores d'ara quina proporció de les diferents espècies està emprant, ni quines tècniques estan efectuant-se en les repoblacions. Perquè no existix ninguna totalització.    Per tant, totes les afirmacions que puguen fer-se, que s'ha fet, que jo les he vist en declaracions seues ací mateix, o en els mitjans de comunicació, o en altres bandes, referides a com s'estan fent les repoblacions, les espècies que estan emprant-se, etcètera, etcètera, no estan recolzades per estadístiques fiables. No existixen eixos números globals que puguen sustentar unes declaracions.    O una cosa de dos: si existixen eixes dades globalitzades, vosté me les està amagant i s'està negant a facilitar-les, malgrat la meua insistència en demanar-ho una i altra vegada, o si no existixen eixes dades globalitzades, que és el que al final he de pensar, resulta que quan se fan afirmacions del tipus, que s'estan plantant tantes d'estes espècies o de les altres, senzillament s'estan inventant les xifres.    Jo seguiré demanant-li estes dades. Este mateix. . . d'ací a dos dies pense tornar a la conselleria i estar-me totes les hores que faça falta, perquè m'han dit que posen a la meua disposició les dades. Bé, doncs, tornarem a insistir en elles. Però he de dir-li que per les visites que he fet fins ara, pels documents que he consultat fins ara, perquè he estat consultant arxius de documents, de casos concrets, i els que he pogut vore, les conclusions a les que arribe són estes. Primera, en totes les repoblacions importants s'usa maquinària pesant, en major o menor grau, i s'usen tècniques impactants com el subsolatge o l'abancalament, en pràcticament totes. I segon, que majoritàriament en una proporció que està, en tots els casos que jo he pogut consultar, entre el 90 i el 95% s'empren únicament pins. I les altres espècies que podrien i que haurien d'emprar-se, i que estan recomanades en els projectes oficials, que són quasi 40 espècies -li recorde a vosté- arbòries i arbustives, s'empren d'una manera testimonial, si arriba al 5%; només d'una manera cosmètica en alguna repoblació o en una repoblació gran en algun fragment menut.    En definitiva, malgrat el que s'ha avançat en coneixements científics i tècnics els darrers anys, i malgrat els objectius i les declaracions oficials, les tècniques quant a espècies i modes de preparació de l'ecosistema, no han canviat de forma apreciable. Eixa és la realitat tal qual jo l'he poguda vore. I si vosté m'ho pot desmentir li ho agrairia, però no crec que tinga les dades disponibles.    Moltes gràcies.      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, il·lustre diputat.    Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.      El senyor conseller de Territori i Habitatge:    Moltes gràcies, senyora presidenta.    Senyor Arnal.    Jo crec que he sigut prou explícit en la meua primera intervenció, i crec que és evident l'interés del Govern pel que fa a la reforestació a esta comunitat. I jo estic disposat a vosté a donar-li totes les dades que vosté em demane, i que estiguen en coneixement de la mateixa conselleria, que com una altra cosa no podem posar en dubte que almenys la informació la tenen, i no tenim nosaltres altra finalitat que servir-li a vosté aquella informació que vosté necessite.    Una altra cosa és que vosté, senyor Arnal, eixa informació després se la crega o no se la crega, o vosté la valore o no la valore. Però sàpia vosté que jo no tinc més interés que facilitar-li a vosté tota la informació, en les respostes que li faig ací i en les necessitats que vosté tinga en la conselleria. I si vosté va a la conselleria i n'hi ha alguna dada o alguna informació que li resulta insuficient, vosté me crida a mi que jo procuraré atendre'l a vosté en les condicions que siga.    Després, estic d'acord en l'interés que té vosté per la qualitat dels projectes de reforestació. Jo, mire vosté, jo crec que vosté és una persona experta en esta qüestió i aixina ho demostra en la seua intervenció. Jo no sóc una persona experta en eixa qüestió, però vull dir-li que estos projectes són uns projectes que els estudien, els planifiquen, els dissenyen i els executen tècnics i experts en esta matèria. Jo he de confiar que estan fent-ho d'acord en les tècniques i la forma més efectiva possible.    Dir-li després d'això, que mai en la història d'esta comunitat s'havia plantejat un objectiu tan ambiciós en matèria forestal i en concret quant a reforestació. Tampoc mai s'havia invertit tants diners com fins ara en la regeneració de les nostres masses forestals. Vosté em diu que de les 40. 000 hectàrees que nosaltres ens hem proposat, estem ja a un terç de la legislatura i tenim vint-i-tantes mil hectàrees i que ens que encara unes altres vint-i-tantes mil. Efectivament, senyor Arnal, però vosté pense el nivell de reforestació que se feia abans d'esta legislatura; una xifra ridícula comparada ja amb el percentatge que tenim en estos moments, ja prop de 30. 000, però costa molt fer els projectes, i nosaltres acabarem esta legislatura inclús superant les 40. 000 hectàrees que ens hem plantejat.    No obstant això, dir-li que, a més de la reforestació directa, hi ha altres mesures que si de cas a vegades resulten més eficaces. M'estic referint a la prevenció d'incendis, on esta comunitat presenta els millors resultats des de l'any 1968, com ho confirma el fet que des de l'any 1995 s'ha registrat el cicle més extens i amb menor incidència d'incendis forestals, sempre en xifres anuals inferiors a les 10. 000 hectàrees.    L'eficàcia en la prevenció i l'extinció dels incendis forestals ha permés reduir deu vegades la superfície cremada, sobretot tenint en compte que només en 1994 es van cremar 138. 404 hectàrees, el que evidència que la política forestal que estem duent a terme és la que millors resultats dóna per a les muntanyes de la comunitat.    Per un altre costat, vull insistir en el fet que els plans generals d'ordenació forestal són un dels majors instruments de gestió del territori i una ferramenta fonamental per a la protecció del sòl forestal, ja que garantix la protecció del 53% de la superfície enfront dels desenrotllaments de nous plans generals d'ordenació urbana i les seues modificacions. Entre altres mesures de protecció, els plans prohibixen transformar terrenys classificats de protecció en explotacions agrícoles i establix l'obligació que els nous projectes d'infrastructures incorporen un estudi d'integració paisatgística i arrepleguen totes les mesures necessàries per a minimitzar l'impacte de la zona forestal.    Un altre dels instruments bàsics per a complir amb este fi és el catàleg de monts d'utilitat pública, la màxim figura de protecció que arreplega la llei forestal, que en l'actualitat afecta més de quatre-centes vint-i-nou mil hectàrees en el territori valencià, és a dir, més d'un terç de la superfície forestal.    Per tant, esta política de prevenció, acompanyada d'una decidida actuació de reforestació en les nostres muntanyes, com la que estem duent a terme, unit al dràstic descens del nombre i extensió dels incendis, a la recuperació de les zones cremades i a la regeneració natural de les muntanyes, fan que la Comunitat Valenciana se situe com una de les comunitats a on, segons arreplega l'estudi Corine Land Cover de l'Agència Europea del Medi Ambient, la comunitat és l'única del mediterrani amb guany net de boscos mentres que altres comunitats, com Andalusia, van perdre més de vint-i-nou mil hectàrees o Catalunya amb una pèrdua superior a les dotze mil hectàrees.    Sàpia vosté que això són informacions que dóna l'Agència Europea del Medi Ambient. D'esta forma, senyories, es demostra que la política forestal i de reforestació que estan duent a terme des de la Generalitat està siguent eficient.    Vull dir-li, ràpidament, algunes dades numèriques, que algunes vegades li les he dit i que jo vull que vosté les arreplegue si ho estima convenient. Insistir-li: la superfície forestal de la Comunitat Valenciana amb 1. 250. 000 hectàrees arriba al 53% del nostre territori, alegre's vosté d'això! , perquè estem per damunt de la mitjana nacional, senyor Arnal!    Dos: la Comunitat Valenciana és l'única regió del mediterrani espanyol que segons l'Agència Europea del Medi Ambient, no segons el que vosté diu o el que jo dic, ha augmentat en superfície boscosa en els últims anys en més de dos mil hectàrees, l'única regió de l'arc del Mediterrani!    Tres: en els últims anys la mitjana anual de superfície repoblada, unes nou mil hectàrees, triplica la mitjana anual de superfície cremada, unes tres mil hectàrees, cosa que sumada a la regeneració natural representa una recuperació neta de més de deu mil hectàrees anuals. La repoblació de 40. 000 hectàrees de mont tindrà l'efecte embornal del carbó de fins a 200. 000 tones a l'any de CO2.    I dir-li, per últim, que la Comunitat Valenciana disposa d'unes tres mil espècies de flora vascular, que això és un indicador de la qualitat territorial i vegetal de la nostra comunitat, que planteja un nivell de biodiversitat superior a la mitjana de la Unió Europea, i més li vaig a dir, superior a estats complets com Alemanya, el Regne Unit, Holanda, per ficar-li alguns exemples. Eixes són dades concretes que expressen la qualitat territorial, la importància que té la biodiversitat en esta comunitat i el nivell, que jo no diria que és excepcional, però que, per descomptat, està molt més millor que en la major part de les parts d'Espanya i, per descomptat, de moltes regions d'Europa.    Moltes gràcies. (Aplaudiments)      La senyora vicepresidenta primera:    Moltes gràcies, honorable conseller.    Finalitzat este punt, punt número 9, se suspén el ple, que es reprendrà demà pel matí a les deu.    Moltes gràcies, senyories.    (Se suspén la sessió a les 19 hores i 34 minuts) |