DS-025%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 21 de desembre de 2011.
Comença la sessió a les 10 hores i 3 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 18.
Tercera i darrera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, molt bon dia.

Es reprén la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

Els informe que este matí les votacions se celebraran no abans de les 13:30 hores.

Debat de les esmenes a la secció 12, agricultura, pesca, alimentació i aigua, i entitats adscrites

El senyor president:

Continuem el debat de les esmenes de la secció 12, agricultura, pesca, alimentació i aigua i entitats adscrites; en este cas, debat de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Torn a favor, el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Seguim amb el debat d’una nova secció, una secció que, any rere any, va minorant els recursos que dedica.

La importància és gran perquè estem parlant d’un dels sectors productius i, per tant, un d’aquells aspectes que, en este moment, des del govern valencià, s’hauria de recolzar i d’impulsar amb més força.
Però no és aixina.

Ens trobem un pressupost, el pressupost de l’any 2012, de 312.
870.
750 euros, que representa una reducció del 13,4% respecte al que teníem l’any passat, una reducció de més de 48 milions.

Però no és aixina, també, perquè a vegades, quan hem parlant de la reducció, s’ha anat al pressupost consolidat i (inintel·ligible) .
.
.
no és aixina, perquè, també, l’Agència Valenciana de Foment i Garantia Agrària té una disminució d’un 20% respecte al pressupost de l’any anterior, que representa una disminució de 46 –pràcticament– milions d’euros i, també, l’Institut Valencià d’Investigacions Agràries té una reducció del 5,1%.

Per cert, això ja comporta una problemàtica i una inquietud, i que no voldria jo llevar en este moment, perquè pensem que dins de l’impuls que caldria donar a l’Institut Valencià d’Investigacions Agràries, a l’IVIA.
.
.
, vostés saben, tots els grups, perquè a tots els grups s’han dirigit un grup de tècnics preocupats pel futur; no pel futur personal, sinó el futur com a col·lectiu, com a conjunt.

I, per tant, sí que demanem que això se pose ben clar, si van a seguir treballant en l’IVIA, fent el seu treball, o va a haver–hi una reducció de personal tècnic, quan, saben vostés, que ha tingut uns grans resultats i, per tant, sempre l’hem defés i aixina crec que ha quedat patent en totes les nostres intervencions.
.
.
, que ha hagut una rèplica al que estaven fent.

Per tant, demanem també que se responga ahí què es pensa fer en l’IVIA en este pressupost, si va a haver–hi una reducció del personal tècnic, del personal que està dedicant–se a investigacions allí dins.
I això és important, però és més important si considerem la pèrdua que ha significat al llarg dels últims deu anys.

Als últims deu anys, la pèrdua de significació dins del pressupost se n’ha anat a la mitat, ha passat del 4,77% a un 2,27%, del 2001 al 2010.

I això, doncs mire, això va a deixar molt difícil que puguem donar solucions als problemes bàsics de l’agricultura valenciana, els problemes bàsics: la disminució de la renda, i quan parle de la renda, estic parlant en tots els sectors que abracen el sector primari, diguem, tant d’agricultura, ramaderia, com pesca.

Per tant, ahí, la disminució de la renda és un problema que este pressupost no pot donar solució i, per tant, seguirem enfonsant el camp valencià en una crisi: menys pressupost, i més greu, perquè, damunt, si és menys pressupost, els majors increments se’n van al capítol I i capítol II.
Vol dir que, d’alguna manera, tenim menys pressupost, però més despesa de personal i més despesa de funcionament, cosa que pareix ser que no quadra massa.

Això facilita que estiguem en la situació que avui estem.
Perquè, clar, este pressupost és molt difícil d’esmenar i aixina ho digué en la comissió ja, perquè les quantitats que ells tenen, no podem donar–li un tomb.
.
.
, és que és pràcticament impossible.
L’únic que podem fer és extraure d’aquelles partides que considerem «menys» innecessàries per a passar a aquelles que serien més significatives a l’hora de millorar el que és, tant la renda de l’agricultor, com el funcionament en general de la nostra agricultura.
I, insistisc, que quan parle d’agricultura, per resumir, parlem de tot el sector primari.

Mire, els pressupostos actuals ja tenen un problema, que són insuficients, però a part de ser insuficients, no estan portant–se al dia.

La conselleria en este moment té deutes amb els agricultors de pràcticament 22 milions d’euros.

Com sé que això és discutible, i sempre se’ns discutix en este moment, podem dir que de noves tecnologies, el pla Renove en maquinària, del 2010 és 1.
400.
000 i del 2011, 700 i poc, que mos dóna 2.
100.
000; de la lluita contra el virus de la sharka, que hem estat presentant preguntes contínuament, tenen 459.
000 euros encara pendents de l’any 2009 i 2010; del pla de reconversió de cítrics, tenen vostés pendents de pagament del 2009 i 2010 quasi 17 milions d’euros, 17 milions d’euros pendents; de la pedregada de maig de 2010 en el Vinalopó i Baix Segura, encara els deuen milió i mig, i de les pluges persistents del caqui i situacions sobre les quals hem fet preguntes de manera contínua, vostés encara tenen pendent de pagament un milió.
Això vol dir que són 21.
906.
000 euros que encara vostés tenen compromesos i no paguen.
Això és una situació extremadament greu quan vostés veuen.
.
.
i vaig a dir una notícia de l’últim dia –d’ahir mateixa.

Quan estan en la situació que estan, quan tenim una firma, per exemple, de Nules, i és un cas que els diu als agricultors que per a comprar la collita de l’any passat.
.
.
, que els diu que «como consecuencia de la crisis económica por la que atravesamos, lamentamos tener que comunicarles que nos es imposible atender nuestros compromisos de pago en los plazos estipulados», i els proposa que renuncien al 50% i que l’altre 50% els el paguen en quatre anys.
Eixa és la situació que tenim en el camp valencià.

I esta és una situació, com a resposta a la crisi i resposta també a la situació que nosaltres també estem demanant que es solucione, com el tipus de contractes en tot.
.
.
, i que no estan posant–se; que se creen, però no s’apliquen.
I això són línies que nosaltres hem estat posant ací, que hi haja una pressió específica per a reglamentar totes les transaccions comercials en el camp valencià.

Perquè, clar, el que és ja de jutjat és el lema que té l’empresa que ha dit això.
El lema diu: «Unos tienen clementinas, pero nosotros tenemos Éxito».
Lògicament, eixa empresa tindrà un gran èxit, sobretot, si ha venut el producte i no li’l paga al treballador; un gran èxit: uns posen les clementines i els altres s’emporten el benefici.

Mire, eixa és la situació, eixa és la situació del camp valencià.
Eixa és la situació del camp valencià, mentres veuen que les rendes estan baixant.
.
.
Senyories, doncs, a totes estes circumstàncies.
.
.
, a tot açò, que és el dibuix que han fet, els estem presentant esmenes.

Hem presentat esmenes per a millorar la renda de l’agricultor; estem presentant esmenes per a millorar la investigació; estem presentant esmenes perquè se facilite la incorporació de joves al camp, perquè se facilite la integració de la dona en els treballs del camp, perquè se potencie l’agricultura ecològica com un valor afegit que podia tindre el camp valencià.

Hem parlat dels contractes, hem parlat del doble etiquetatge per a saber també la procedència, la procedència i els preus als quals s’estan comprant, parlem d’estructures, parlem.
.
.

L’altre dia me dien en la comissió que no sabien on estava una esmena a la qual jo vaig fer referència sobre evitar el pagar en els paradisos fiscals i els contractes amb les empreses que treballen en paradisos fiscals, la 1.
445, senyories, la 1.
445, perquè eixa esmena havia desaparegut, eixa és.
I pensem que un moment de crisi, en este moment, procurar que ningú evadisca impostos, seria una de les primeres mesures a prendre.

Hem parlat d’augmentar en 1.
150.
000 l’apartat de qualitat agroalimentària, amb un programa específic que creàrem nosaltres, perquè era un dels problemes que tenien ahí, que és l’atenció per a evitar que seguisquen els camps abandonats, els camps abandonats.
És un dels problemes que nosaltres tenim i és un problema que ací hauria de tindre el seu reflex pressupostari i que no el té, i que no el té en una línia específica, i la posem ahí.

Estem també millorant, amb un 1.
300.
000, el que és investigació i tecnologia agrària.
Estem millorant el foment i garantia agrària, un dels apartats més importants que tenim també, amb 2.
700.
000.
I vostés diran: «I amb això ho solucionem?
» No!
Això és el que podem fer perquè en este pressupost estem lligats de mans.

Ara, en este moment, l’oposició a l’hora de fer les esmenes estem lligats de mans.
Senyora consellera, vosté estarà lligada de mans la resta d’any amb este pressupost, amb el pressupost que van a aprovar.
Eixa és la situació, per tant, demanem ahí encara incrementar més totes les ajudes a les assegurances, a la renovació de la maquinària, la reposició de béns, els cultius en comú.
.
.
importantíssim.
Ho diem tots els anys i tots els anys se queda ahí en una línia insuficient, una línia econòmica insuficient per a desenrotllar.

També estem parlant de la ramaderia.
Vosté és conscient, senyora consellera, conscient del que és la davallada de la rendibilitat en este moment dels productes ramaders, sobretot perquè hi ha una coincidència, que és la davallada dels preus –comercialment– i la pujada dels preus, sobretot, en el que són la línia de pinsos i tota la resta.

Per tant, en este moment, com podem estar aixina?
Lògicament, doncs, ahí posem dos milions i mig de més, perquè els traem.
.
.
i ja ho hem explicat, i en tot cas si ens demanen explicacions, ho diré també, d’on traem eixos diners, però pensem que se poden traure.

Al mateix temps que la garantia d’infraestructures i reconstrucció d’hidràulics, ahí també se fica, hi ha una partida en la qual.
.
.
, 1.
630.
000 euros de més.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
per a eixe apartat.

Per tant, eixes són les nostres esmenes, eixe és el nostre dibuix de la situació, en este moment prou crítica, del camp valencià i, per tant, demanem que se tinguem en compte.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ballester.
(Remors)

Senyors diputats, facen el favor de baixar el to de la veu.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Hoy es un día para que todos nos sintamos felices, alegres y contentos, pero especialmente nuestros ganaderos, nuestros agricultores, nuestros pescadores y, como no, los regantes de esta comunidad, por varios motivos, pero el principal es que estos presupuestos los sigue haciendo la conselleria de agricultura que, evidentemente, pertenece a un Consell gobernado por el Partido Popular.
Y eso es un motivo extraordinario para que todos nos sintamos contentos.

Y, por cierto, tengo que decirle, señor Pañella, que el Grupo Popular va a rechazar todas y cada una de sus 44 enmiendas y usted ya sabe por qué, porque hubo tiempo en comisión de explicarle el porqué las íbamos a rechazar.
Pero principalmente es que, como usted bien sabe, excepto una, no hay nada que se aporte nuevo y que pueda mejorar a la comunidad.

Mire, siendo claros, he de decirle, pues, que es un presupuesto, son unas enmiendasâ¦ es un presupuesto serio, eso lo hemos manejado mucho los diputados, porque es así, un presupuesto serio.

Pero mire, la palabra agua, que usted en su discurso ha ocupado más tiempo que realmente luego en las enmiendas, supone el 1,7%, en el mejor de los casos, de modificaciones de crédito de las cuatro enmiendas, que yo he titulado cuatro enmiendas de palpom, a lo que supone el total del presupuesto que presentamos aquí por parte de La Generalitat.

Por eso, he de darle las gracias, señor Pañella, en representación del Grupo de Compromís, porque entiendo que el grupo, y usted, entiende que las políticas de agua y las líneas marcadas por la conselleria de agricultura son las correctas y son las necesarias para esta comunidad, como así viene sucediendo hasta el momento.

Si así lo entienden, yo espero que los agricultores valencianos se lo premien, aunque también puede suceder lo contrario, que no lo entiendan, porque son escasas o raquíticas algunas de las que usted presenta.

Después de leer y estudiar las 44 enmiendas que presentan ustedes, desde la 1.
433 a la 1.
476, le voy a decir unas conclusiones, espero que breves, pero por lo menos importantes para que se hagan una idea de esto.

Miren, ustedes de entrada quieren cargarse a las cámaras agrarias, quieren cargarse la fundación valenciana de agricultura y medio ambiente, a la asociación del comité de gestión de cítricos.
Todo eso se lo quieren quitar ustedes de en medio.
Pero hay cosas muy curiosas.
Mire, la asociación del comité de gestión cítricos solo dispone de una partida de 38.
000 euros, y ustedes quieren aminorarla en dos enmiendas en 40.
000.
¿Cómo se puede aminorar algo que está presupuestado en 38.
900 euros se puede aminorar en 40.
000?
No es serio.
Yo le recomendaba, le recomendaba, los cuadernos de Rubio, el número 1 y el número 2, que son los que yo estudié cuando empecé a hacer sumas y restas.
Pero, bueno, es una posibilidad que yo le brindo y le pongo delante.

Proponen además unas líneas nuevas a programas que no tienen esos objetivos, como el control de la cultura ecológica, el contrato de compra–venta para regular el sector de esa agricultura ecológica.
No sé exactamente, no sabemos exactamente.
Y además son programas, como le he dicho, que no llevan esos objetivos aparejados.
Pero dicen qué partida disminuir paraâ¦ Nunca nos dicen, cuando marcan este nuevo objetivo, que es una enmienda literal de un soloâ¦ este es el nuevo objetivo, pero no nos dicen en la mayoría de los casos qué partida subir o qué partida bajar.

Por ejemplo, en la 1.
437, en la 1.
438 y en la 1.
439 hacen ustedes eso.
Y proponen además elaborar un censo de explotaciones frutícolas.
Bueno, mire usted, son cosas que deben de estar dotadas con un crédito suficiente porque si no es imposible llevarlas a cabo.

Quieren aportar soluciones que ya se están realizando en algunos casos, por ejemplo, el programa de desarrollo rural 2007–2013 en medidas agroambientales, en la línea 21.
42 está la conservación sostenible del arroz, el compromiso de los agricultores, que usted debe de conocer, los cuales, o bien retiran la paja o bien la trituran con la tierra y tal.
Eso, si usted no lo solicitaâ¦ Mire usted, si eso ya se está haciendo, se está haciendo.
Una vez más, yo recuerdo algunos (inintel·ligible) â¦ que usted y yo hemos debatido, una vez más la conselleria se ha adelantado a su querencia, eh.
Digámoslo así.

Mire, hay otras que son ininteligibles, por ejemplo, la 1.
442.
Me puede usted aclarar, por favor, qué quiere decir cuando dice «el precio de origen de venta al público».
¿Eso qué quiere decir?
Precio de origen de venta al público.
Y no veamos del etiquetado.
No sé exactamente qué es lo que quiere decir.

Una nueva línea en contra del mismo programa, que es al que ustedes persiguen todo el rato, que es el 711.
10, sin importe, ni partida donde referenciarla, en definitiva cómo cuadrar el presupuesto.

En la 1.
443 su planteamiento de hacer extensivo y obligatorio el contrato del cítrico fresco, la conselleria es la que más ha negociado eso.
No sé si tiene usted alguna duda después de todas las gestiones que se han hecho con las interprofesionales citrícolas.
Y, de facto, el ministerio sabe usted que ha homologado para esta campaña pasada 2010â¦, la que estamos viviendo mejor dicho, 2010–2011, dos tipos de contrato ya.
Bueno, pues ahí estamos, intentando que se puedan implantar.

¿Esto qué da que pensar?
Mire, da que pensar por lo menos dos cosas: una, o que llegan tarde, o que tocan ustedes de oído.
Claro, tocar de oído, cuando aquí estamos hablando en la casa de todos los valencianos, es difícil, no, o por lo menos difícil de entender.
Una sola enmienda, si se puede llamar así, está dedicada al sector vitivinícola y es tan generalista, miren ustedes, como mejorar las estructuras comerciales del mismo.
Pues sí, (rient) habrá que mejorarla.
Pero entenderá, entenderá que el apoyo por parte de la conselleria a todas las cooperativas, a todas las denominaciones de origen y tal está siendo el que debe de ser.
Y de verdad que está hablado y consensuado con ellos.

Mire, desde esta enmienda, la 1.
445, ustedes pretenden dar un consejo o cambiar la ley de contratos.
O, lo que es peor, dejar en el aire esa sospecha que su grupo siempre deja en el aire de que cuando la conselleria está obligadaâ¦ Mire usted, la conselleria respeta al cien por cien la Ley de contratos de las administraciones públicas.
Si es un consejo, se lo puede ahorrar y si es que usted quiere cambiar la ley, pues ya sabe, al señor ese que ha puesto tan bien a la Comunidad Valenciana la primera vez que abrió la boca y que toda la comunidad está supercontento con él porque ha visto en su comunidad el desastre más grande de los se podían ver.
Ahí, ahí, ese señor es el que tiene que trabajar en ese tema, si usted quiere cambiar la ley.

Mire, incremento, y me imagino que sus señorías no encontrarían saber cuál es el desarrollo que ustedes pretenden bajo el epígrafe «garantizar la calidad de los productos de calidad reconocida».
Yo, esto parece un pequeñoâ¦, «garantizar calidad de los productos de calidad reconocida».
Oiga, cuando algo está reconocido es porque ha pasado procesos, se ha homologado, y hay, bueno, pues eso es lo que usted escribe aquí, sino pues aclárelo.

Mire, de comercialización nada de nada ni de certificaciones de calidad menos aún, ni idea.
No tiene competencia la conselleria sobre industrias panificadoras.
Pretenden que la conselleria de agricultura de alguna forma regule el trigo que se les da a las panificadoras.
Hay cosas, mire, sinceramente, como poco son complejas.

No es competencia de la conselleria la homologación y la certificación de las semillas.
Esto es curiosísimo.
Eso es una competencia del ministerio.
Si usted supiera algo que semillas certificadas sabría que quien homologa siempre ha sido el ministerio.
Y además le voy a decir una cosa.
Usted relaciona semillas certificadas con productos ecológicos.
Mire, se puede tener plantaciones ecológicas totalmente correctas y la gran mayoría de ellas, se la digo yo que planto, se la digo que planto, no son con semillas certificadas.
Porque semillas certificadas, si se refiere usted a R0 o a R1, que le va a sonar como si fuera una marca de un coche, y no lo es, esas semillas certificadas R0 o R1 se plantan normalmente en la agricultura tradicional.

Mire, otra cosa que proponen y que se está haciendo por parte de la conselleria es un plan de lucha contra la mosca del olivo.
¡Oiga, sí que se está haciendo!
Y ustedes, en la 1.
449 nos proponen eso.

Por fin, le decía que en algo coincidíamos con usted ¿no?
Que era en la 1.
450, eseâ¦ Pero al no estar descrita la medida de la mejora de los campos abandonados, no tiene sentido el reservar créditos en un presupuesto cuando no se podría ejecutar.
Esto ya es más complicado, más que los cuadernos de Rubio, pero de todas formas espero que usted lo pueda entender en algún momento.
Pero, como le decía, lo valoramos y la creemos necesaria.

Yo entiendo que ustedes no crean en los agricultoresâ¦

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Vaya finalizando, señor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

.
.
.
–pues finalizaremos, señor presidente–.
Yo entiendo que ustedes no crean en los agricultores, los ganaderos y en los pescadores valencianos.
Pero la verdad es que en iniciativas no se puede intentar quitar los premios a las mujeres, a las cooperativas, a los jóvenes agricultores por un capricho de ustedes.
Porque luego intentan reivindicar eso en otros posteriores.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Ballester.
(Aplaudiments)

Per a rèplica, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ballester.

Està clar que toquem d’oïda?
Està clar?
Sí, jo toque d’oïda perquè no he pogut tindre una formació musical suficient com per a tindre això.
I molta gent seguirà tocant d’oïda davant l’abandonament que tenen vostés a les bandes de música, per exemple, i als altres, molta gent.

Però el problema no és tocar d’oïda, el problema no és tocar d’oïda, perquè u poc tocar d’oïda i tindre bona oïda.
Vosté ha vingut ací a tocar el violón, ha tocat el violón i damunt desafina, desafina!
, senyor Ballester, desafina, eh.

El problema és que li falta sensibilitat musical per a parlar de música, li falta sensibilitat agrícola per a parlar de l’agricultura.
I ho sento molt, però amb tota l’estima i amb tot l’afecte que vosté sap que té i que en estos anys de lluita, però de lluita ací dins, no?
, dins del que són l’espai de Les Corts hem tingut.

Mire, vosté ha desafinat moltíssim, moltíssim.
Mire, me diu, «no, excepte una no hi ha res de nou».
Aquelles les rebutgem perquè són antigues i ja les hem rebutjat altres vegades, i la nova també.
El problema és si són noves o velles les.
.
.
El problema, sí, el problema no és si són noves o velles, sinó si estan adaptades al pressupost.

Mire, vosté m’ha contat moltes històries, moltes històries, m’ha parlat de la seua confusió, bé, confusió no, voluntat de confusió, perquè vosté ja està parlant que el nostre.
.
.
, sí, sí, que el nostre diputat en el Congrés, el senyor Baldoví, ha deixat malament la Comunitat Valenciana.
No és veritat.
Ha deixat malament el Partit Popular que és responsable de la situació econòmica i situació total en la qual estem en la Comunitat Valenciana, sobretot.
.
.
Sí, senyor!
O no tenim un president en este moment assentat en la banqueta dels acusats?
No el tenim?
Ah, ja no el tenim!
No, no?
No tenim un president?
No, és que ja no és president.
Ja, ja el neguen com sant Pere ja.
Ja està sant Pere negant–lo.
I tantes vegades el negaran, i tantes vegades el negaran aquells que l’han aplaudit a l’entrar ací.
I no confonguen la comunitat amb el Partit Popular.
Vostés no són la comunitat!
Vostés no són la comunitat!
Els ho dic claríssimament.
I ahir qui va quedar en entredit és el Partit Popular i el govern del Partit Popular per ser el més gran magnat de la corrupció en tot l’estat, que ho han demostrat vostés ací.
(Aplaudiments)

Per tant, quan vullguen parlar, quan vullguen parlar, parlem del tema.
Perquè vosté se n’havia anat i m’he aprofitat jo també, lògicament, però parlem del tema, parlem de qui no creu en els agricultors.
Qui no creu en els agricultors?
Vosté ha vist el resum dels impagaments que li he donat?
Estos impagaments estan pressupostats, pressupostats, i vostés tenen ahí 22 milions d’euros que els estan negant en estos moments als agricultors.
Vostés estan retardant els pagaments del cessament anticipat, damunt, damunt que vostés aporten una quantitat mínima i estan cobrant–lo de les altres institucions que són de l’estat i de la Unió Europea, i l’estan retenint i no els estan pagant als llauradors, no els estan pagant.
Eixa és la seua sensibilitat en el camp valencià, eixa és la seua sensibilitat cap al llaurador valencià, el de retenir els diners que vénen d’altres llocs i no donar–los.
Eixa és, tal com està el camp valencià.

I la seua sensibilitat és, any rere any, disminuir el pressupost d’agricultura deixant–lo sense mitjans econòmics per a tot el que és el foment de la garantia agrària.
Eixe és el seu model, no és el meu model.
No és el meu model.

Mire, me va dir en la comissió que anara a repassar els quaderns de Rubio.
Mire, jo li vaig contestar «i vosté a les beceroles».
Les beceroles, sí, i m’ho diu, «no sé què és això».
Doncs mire, és el nom popular que se li dóna a les cartilles de les primeres lletres, per aprendre a llegir.
I li aconselle una cosa, perquè vosté ho ha confessat ací.
En la lectura que vosté m’ha dit, i me consta que llig molt.
.
.
Però, clar, hi ha dos aspectes, i ara li ho dic com a docent, la lectura mecànica i la lectura comprensiva.
I vosté en la lectura de les meues esmenes ha deixat entendre que la seua comprensió lectora està en un nivell molt baixet.
No s’ho agarre a nivell personal, a nivell de voluntat, a nivell de voluntat, a nivell de voler entendre.

Perquè, clar, li pose un exemple.
(Inintel·ligible) .
.
.
l’etiquetatge en el preu origen venda al públic.
Clar, preu d’origen i preu de venda al públic.
Que tota la gent sàpiga a quin preu ha comprat i a quin preu està venent.
Tan difícil és això?
No.
Que no ho vol fer ja ho sé, que no és la primera vegada que ho propose.
Que no ho entenga no me convencerà a mi, no me convencerà a mi, perquè si li he dit el que li ho he dit des d’un joc dialèctic que tenim i no convençut.
No crec que la seua compressió lectora siga baixa, en absolut.
La seua falta de voluntat d’entendre–ho o de modificar–ho sí.

Per tant, senyories, nosaltres proposem esmenes que se poden fer, se pot deduir perquè l’any passat vostés tenien menys quantitats de diners en els llocs a la millor que estic deduint, i van.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
funcionar, i van funcionar, poden deduir–los i poden posar–los, però falta la voluntat.
I eixe és el seu problema: la falta de voluntat.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per a rèplica, senyor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Pañella, usted sabe que el respeto entre usted y yo es amplio, pero el que yo le recomiende a usted que se repase los cuadernos de Rubio tiene una fundamentación.
Ha cuadrado usted mal la cuenta.
.
.
, vamos, ni las ha cuadrado.
O sea, dos y dos.
.
.
Yo tenía un profesor que decía que dos y dos son cuatro, eh.
Yo no sé el suyo allá arriba qué es lo que será.
Allí abajo dos y dos son cuatro.
O a lo mejor usted piensa que dos y dos pueden ser cinco.
Pero puede ser su opinión, su opinión.
Dos y dos, en el tiempo que estamos, son cuatro.

Por cierto, si no quiere repasar usted los cuadernos de Rubio, se repasa los beceroles, eh.
Será también una cosa importante.

Mire, nuevos tiempos, nuevos tiempos, viejos discursos.
La verdad de todo esto sabe cuál es.
La verdad de todo esto es que en esta comunidad la gente cree menos en su mensaje y en el mensaje que destilan ustedes.
La prueba del nueve: las últimas elecciones.
60.
000 votos menos que la última vez.
¡60.
000 votos menos!
¡No presumamos de algo!
â¦

Señor Baldoví, no le hace un favor ni a usted ni a su grupo, pero, claro, su grupo empieza como empieza y puede terminar vaya usted a saber dónde, y cómo y en cuántos grupos y en cuántos subgrupos.

Muy bien.
Mire usted, señor Pañella, su discurso, como siempre, ha estado un discurso cómodo, un discurso.
.
.
, pues eso, de compromís, de compromiso.
Tengo que salir a hablar de esto, he preparado ahí 40 enmienduchas, que la mitad de ellas no tienen ni partida, ni están sustentadas económicamente ni nada.
Y ustedes vienen aquí a convencernos de que eso es realmente.
.
.
eso es lo que necesita el campo, la ganadería y la pesca valenciana y los regantes valencianos.
Pues no.

Mire usted, lo que necesitan son proyectos serios –se lo he dicho.
En un día de alegría, haberse sumado a eso, señor Pañella.
Era un día de alegría, por muchos motivos, en este país, pero para los agricultores, para los pescadores y para los ganaderos valencianos y para los regantes, los regantes, porque saben ustedes.
.
.
Les voy a contar un secreto, no lo iba a contar.
El secreto es un secreto a viva voz.
La enmienda del agua que hace el señor Pañella, la primera que hace es contra un programa que está dotado por parte de la conselleria en 30.
000 euros, con la universidad politécnica, para estudio de balsas.
.
.
de impermeabilización de balsas.
Y dice el señor Pañella en su enmienda: «Oiga, que no le den 30.
000 euros, que le den 29.
000 más.
» Señor Pañella, seamos serios, por favor.
¡Qué sabe usted de impermeabilización de balsas!
Si usted era de los que pensaban hasta hace cuatro días que los fideos se plantaban.
(Rialles i aplaudiments)

Mire usted, argumentos pobres, argumentos que destilan (veus) flacidez política, flacidez política, que es por ahí por donde se empieza, del que nunca piensa en repartir, el que posiblemente sabe que siempre va a tener la misma posición en los bancos de unas cortes.
Y, claro, entre predicar y dar trigo, usted predica y predica mucho, que ya le dije que se le está poniendo cara de deán de la catedral política de Compromís.
Eso ya le dije que tampoco era malo, cara de.
.
.

Pero nosotros, el Partido Popular, repartimos trigo y repartimos instalaciones de riego, y repartimos localización de riego, riego localizado, perdón, y hablamos de tantas y tantas cosas, que los agricultores de la Comunidad Valenciana y los regantes –le vuelvo a repetir–, ¿sabe lo que pasa?
Pues que a diferencia de lo que pasa con ustedes, a nosotros cada vez más votos.
¡Fíjese usted qué cosa!
Más votos.
(Veus) Sí, sí, sí.
Usted es que es muy joven y usted, como se ha incorporado tarde, cuando vea usted las estadísticas, más votos, ya lo verá.
Y si no, repase usted los cuadernos de Rubio, porque sigue siendo la suma de dos más, siguen siendo cuatro.

Mire, en definitiva, señor Pañella, le decía que poco que aportar, poco que aportar y nada nuevo que incorporar a estos presupuestos.
Y eso es lo que ustedes han tachado, en algún caso, de ridículo y de insuficiente y de no sé cuántas cosas más.
Pues mire usted, estos son los presupuestos que los agricultores valencianos han venido.
.
.
, los agricultores, los regantes –vuelvo a repetirlos todos–, los ganaderos, los pescadores, etcétera, han venido dándole su cobertura con los votos en la mano.

En cambio, querido amigo, piénseselo dos veces, porque con el discurso ese, con este tipo de enmiendas y con esos presupuestos que serán imaginarios, porque nunca, nunca tendrán ustedes la oportunidad de venir aquí y presentar unos presupuestos como los que nosotros podemos presentar, nunca tendrán el soporte de los ciudadanos y de los pescadores valencianos, regantes, ganaderos y agricultores valencianos.
Todos esos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Ballester.

Entrem ara, a continuació, al debat de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.
En el torn a favor, la senyora Crespo, il·lustre diputada senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Senyories.

Després d’un estudi exhaustiu del pressupost del Consell destinat a agricultura, pesca, alimentació i enguany també aigua, puge a esta trona amb un diagnòstic gens positiu.

Els 312 milions d’euros que vostés col·loquen davall el paraigües de la crisi representen una davallada del 13,4% per al 2012, i tan sols el 2,27% del total.
Però si s’exclou la partida d’aigua, la tisorada és del 19%.

Senyories, el sector agrari i ramader existix.
Altra cosa és que vostés no vullguen veure’l i, amb l’excusa de la situació econòmica dolenta, aprofiten per a no donar–li la importància que es mereix com a sector productiu.
49 milions menys per a l’any 2012.

Des del Grup Socialista, conscient que un altre pressupost és possible, però sobretot conscients que el pressupost destinat a agricultura és millorable, presentem 76 esmenes en total.

Un sector que es mereix esforços pressupostaris en tots els programes per part de La Generalitat, que és la que té les competències exclusives en la matèria, i també perquè en temps de crisi econòmica generalitzada, la primera preocupació del Consell hauria de ser la de generar treball i facilitar la permanència en l’activitat agrària per la via de la competitivitat de les explotacions agràries i ramaderes en les nostres comarques rurals.

Un sector que necessita de la posada en marxa de mesures efectives que puguen corregir els abusos del mercat alimentari, que es traduïxen en rendibilitat per al sector agrari i ramader, perquè de tots és sabut que eixa falta de rendibilitat provoca l’abandó de les terres, l’abandó de l’activitat.
Enguany, senyories, una xifra rècord: 13.
140 hectàrees abandonades, catalogades com a ermes.
És un autèntic drama.

Per eixe motiu, i amb l’ànim d’ajudar al sector, perquè vostés el tenen crispat, presentem esmenes per a modernitzar les explotacions agràries i la incorporació de jóvens al camp, perquè des del Grup Socialista ens ocupem i ens preocupem en transcriure el que ens han expressat públicament el sector, les organitzacions agràries, totes, entre altres.

Senyors del Partit Popular, queda clar que les seues prioritats no són les nostres, perquè els 312 milions que des del Grup Socialista pretenem que siguen inversions útils i eficients per al sector i que cada cèntim del pressupost ha de repercutir en benefici dels agricultors i ramaders.

Doncs, senyories, miren per a què poden servir 312 milions quan es repartixen de forma equitativa i sense balafiar ni malbaratar els diners.

Esmenes 1.
538 a 1.
543.
Vostés, senyors del PP, eliminen l’objectiu pressupostari de modernitzar les explotacions agràries i d’incorporació de joves al camp.
El programa 711.
10, destinat a subvencionar els convenis d’interés agrari amb els municipis, l’han reduït una tercera part respecte de l’any passat, i els ajuntaments estan molt necessitats.

Senyors del PP, els camins rurals es deterioren.
Enguany eliminen la línia d’obres i serveis d’interés agrari en els municipis.
Senyories, és la primera vegada des que el Consell ha rebut les competències en matèria de reforma i desenvolupament rural que els agricultors valencians no van a tindre ajuda per als camins.

Però, cosa curiosa, sí que hi ha diners per a destinar 4 milions d’euros al programa 711.
10 per a l’arrendament d’elements de transport, i 664 milions de les antigues pessetes són molts.
Podríem comprar 700 cotxes nous.
La consellera ha decidit que tots anem amb cotxes de luxe.
(Aplaudiments) Una llàstima que no haja fet el mateix amb els capítols d’inversió real, que han patit una forta davallada de 26,2 milions d’euros.
I, per cert, en dos anys, la capacitat inversora de la conselleria ha abaixat en més de 53 milions d’euros.

Senyors del Partit Popular, ja els vaig dir quan presentaren el pressupost que era una barbaritat la subvenció que destinaven a la Fundación Agua y Progreso, però com resulta que per a vostés tot el que ix de la boca de l’oposició ho obvien, doncs no han presentat cap esmena de supressió a eixa línia.
Ara arribem al plenari i queden en evidència vostés i la senyora consellera, a la qual també pareix que el president de La Generalitat no li conta les coses ni les decisions que pren.
Si m’hagueren fet cas, hui no estarien fent el ridícul i l’esmena 1.
599 no apareixeria en el pressupost.
Eixa i altres nou.

El que volem els socialistes és destinar fons a incrementar les ajudes a les comunitats de regants per a modernitzar els regadius que vostés han reduït en un 50%.
El nostre objectiu està clar com l’aigua.
Els agricultors valencians han de tindre, de nord a sud de la comunitat, aigua per a regar els seus cultius.
Volem garantir als ciutadans i ciutadanes valencianes el dret a gaudir d’una quantitat d’aigua de qualitat suficient i segura per a atendre les necessitats de consum humà i per a poder desenvolupar les seues activitats econòmiques i socials d’acord amb la llei.
Res més, senyories, que l’article 17 del nostre Estatut.

Senyors del PP, no busquen altes interpretacions, perquè ja els dic que no ens trobaran als socialistes valencians.

Mire, senyor Giner, eixe ministeri que a vosté tan li desagrada, el Marm, és el que posa els diners al programa 714.
70, de desenvolupament del medi rural, amb 6,5 milions d’euros, cosa que vostés no han fet.
I per no fer, encara estem esperant els valencians el mapa de zones rurals que permetria rebre molt milions als pobles, perquè en estos moments estan passant un calvari per la falta de celeritat de la conselleria en aplicar–se en complir els protocols que marca la Llei 45/2007.

Senyors del Partit Popular, vostés continuen reduint les ajudes als pescadors que realitzen parades biològiques, però mantenen una línia d’ajuda d’1.
100.
000 euros a les confraries.
Mire, eixos diners s’han de destinar a les línies que van directament als pescadors.

S’obliden un altre any de les produccions emergents, com la producció ecològica, que requerix d’un especial esforç promocional, però tampoc fan un esforç pressupostari, perquè cada any reduïxen el pressupost en els diners que van destinats a la millora i modernització de granges de ramaders, un 11% per al 2012.

Per a acabar, senyories, els programes que afecten a la investigació i tecnologia agrària, a la qualitat agroalimentària i al programa de concentració de l’oferta i cooperativisme.
.
.
L’IVIA és el gran marginat.
Els recursos que vostés dediquen a R+D+I agrària valenciana baixa un 25%, però incrementen quasi un 90% les despeses corrents del programa d’investigació i tecnologia, fonamentalment, per a treballs realitzats per tercers.
I supose que serà per a sanitat vegetal, no per a investigació, que és el que tocaria.

Miren, senyories, 312 milions, dels qual una part hauria de finançar més i millor l’IVIA, intentant fer una política d’inversió en investigació coherent i amb els temps que corren.

Tampoc els ha importat, senyors del PP, la concentració de l’oferta ni el cooperativisme.
Hi ha una reducció d’un 25,15%, però un 40% dels diners que van destinats a subvencionar les accions de promoció i de qualitat de les empreses valencianes.

I ha desaparegut un programa estrella, el de la senyora consellera, el programa de promoció, comercialització i internacionalització.
Com van a conéixer els nostres productes?

En definitiva, un pressupost que no dóna resposta a les necessitats del sector agrari i ramader valencià, però que seguix donant subvencions nominatives per a Avacu, ames de casa Tyrius, fundacions com GEA, AVA, etcètera.

I miren, senyors del PP –quina cosa més curiosa!
–, vosté, senyor portaveu, em va dir que en el debat del senyor Rubalcaba i el senyor Rajoy, el senyor Rubalcaba no va anomenar l’agricultura.
Doncs jo hui li conteste i li dic que el senyor Rajoy va dir que «para salir de la crisis hay que eliminar las subvenciones nominativas».
I vostés, el Consell, la consellera d’agricultura, en posen 54, 54 en el pressupost de 2012.
És inquietant veure quines són les seus prioritats i queda més que demostrat que, en estos últims setze anys de govern del Partit Popular, els beneficis no es repartixen a tots per igual.

Per això, després d’analitzar i estudiar de forma exhaustiva el pressupost d’agricultura, els socialistes presentem una alternativa seriosa, rigorosa i també consensuada amb el sector i les organitzacions agràries, totes, senyories, perquè en estos moments de crisi el sector se sent abandonat pel govern de La Generalitat, que no ha sabut, un any més, donar resposta als problemes dels llauradors, ramaders i pescadors valencians adaptant el pressupost per al 2012 a la foto real del sector.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per al torn en contra, pel Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Giner té la paraula.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Crespo, reiterar–li que darrere de la seua carismàtica amabilitat i entranyable com és com a persona, la dificultat està que quan vosté fa el discurs és molt dura en el contingut.
I a mi que m’agradaria tractar–la amb especial carinyo i més en estos moments que estem un poc impregnats per eixe esperit nadalenc, ho impedix en la seua intervenció.
De totes formes faré un gran esforç per tractar–la millor encara del que es mereix, i es mereix molt vosté.

Senyora Crespo, ha fet referència en la seua intervenció a no sé què que li vaig dir jo a vosté d’una lluita o d’un debat entre Rubalcaba i Mariano Rajoy, jo no ho recorde, però tal volta ho diguera en el si d’alguna comissió el que em fa pensar que vosté per a preparar–se el discurs que acaba de llegir ací és evident que ha fet un repàs de totes les intervencions en les distintes comissions i li ha vingut bé introduir eixa qüestió que ni tan sols recorde jo.
Però al fil d’això tan sols li diré una cosa que és molt important.
Entre Rubalcaba i el senyor Rajoy, entre el Partit Socialista i el Partit Popular, respecte a agricultura i en el sentit en què vosté ha fet eixa accepció, li he de dir una cosa molt clara.
Mire, vostés van oblidar l’agricultura i van esborrar del mapa el ministeri d’agricultura.
A partir de demà, Espanya tindrà un ministeri d’agricultura.
Això denota quina és la sensibilitat del senyor Mariano Rajoy (aplaudiments) enfront de la de Rubalcaba, del PSOE enfront de la del Partit Popular.
Així de clar.
Jo crec que això és més que evident.

Però, senyora Crespo, si haguérem de qualificar les seues esmenes, home, podríem utilitzar molts qualificatius, podríem dedicar–li moltíssims qualificatius.
En primer lloc, són esmenes que podríem qualificar de parmenidianes, per allò de la immutabilitat.
Res canvia, és immutable tot amb vostés.
Si fem l’exercici que ha fet vosté i llegírem i el traslladàrem a l’anàlisi dels debats pressupostaris d’anys anteriors i férem una comparativa entre les esmenes que vostés van presentar en exercicis anteriors respecte a les que han presentat enguany, mos adonaríem d’eixa immutabilitat.
Res canvia en vostés, tot roman; sempre és el mateix, mimetisme a l’esmenar, repetixen un any darrere d’un altre bàsicament el mateix.
Hi ha un paquet d’esmenes que són ahí fixes tots els anys.
I això com a mínim, senyora Crespo, evidencia una autèntica sequera d’idees.
Cap esforç per a quallar una alternativa.

Perquè, mire vosté, ací ha dit «76 esmenes hem presentat»; almenys diga 75 perquè li’n vam aprovar una en comissió.
Però igual té 75 que 76.
La major part, senyora Crespo, d’eixes esmenes repetides d’anys anteriors, extemporànies en molts casos, plenetes d’errors.
Esmenes que també evidencien, i permeta’m que li ho diga amb tot el carinyo, una mediocritat.
És més, jo crec que en el seu conjunt són una autèntica plaga de mediocritat.
Per contra, i com va dir la consellera en el seu moment, els pressuposts de la Conselleria d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua són pressupostos que responen en el seu disseny a un criteri general d’austeritat en la despesa pública.
A ningú se li escapa la situació en què estem.

Senyories, de l’interés i de la serietat de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista és un bon exemple el que han fet en els programes, per exemple, ja que vosté els ha citat, 442.
10 o 512.
10.
Certament no són exemples aïllats, són fets que reiteren en les esmenes presentades en altres programes, és a dir, estem parlant d’allò habitual en el conjunt d’esmenes presentades pel Grup Socialista.

En la comissió d’economia vosté, senyora Crespo, parlava que no apreníem del passat, referint–se al Partit Popular.
Mire, vist el que hem vist, és constatable que els qui no aconseguixen aprendre del passat són vostés, els senyors del Grup Socialista.
Les esmenes que presenten són la prova inequívoca del que estic dient–li.
Vostés valoren les esmenes a pes, pel seu número.
Eixa és una obsessió, per això vosté ha pujat ací i de seguida ha dit, «75 esmenes que presentem als pressupostos de la conselleria d’agricultura».
No és important el pes, no és important la quantitat, el que cal buscar en eixes esmenes, al meu criteri almenys, és la qualitat, la qualitat de les iniciatives.
I almenys quan un està en l’oposició fer una aportació que fóra plausible al debat polític.

Però, mire, senyora Crespo, un any més assistim a la clonació de les esmenes d’anteriors exercicis.
Eixe és el seu modus operandi, ¿què vol que li diga?
No han defugit ni de la temptació de recórrer a les denominades esmenes de campanar, s’han deixat revolejant algunes d’eixes esmenes de campanar.
A més, un detall indicatiu: vosté ha pujat ací a la trona i ha fet referència a l’esmena 1.
599.
Però, escolte, si eixa és precisament l’única esmena que no havia d’haver mencionat des d’esta trona, perquè eixa és una esmena que està plena d’errors, però errors de cató, errors de parvulari, de no saber ni escriure els números, de no saber escriure un número decimal.
I vosté ni tan sols ha fet l’exercici de corregir eixos errors.
I ve ací i em parla de la 1.
599.
Home, si eixa no havia ni d’haver–la mencionat, ni haver–la mencionat.
Haurien de tindre vostés més atenció i més cura que la que han posat a l’hora de confeccionar esmenes, com li dic, amb xifres inintel·ligibles, esmenes desquadrades, no vaig a entrar en eixe debat.
No sabem què estaria pensant el senyor Francisco Toledo quan va firmar estes esmenes, estaria no séâ¦, no sé com estaria vosté, però és que quan vulga.
.
.
Jo de vosté les fotocopiaria i me les emmarcaria, perquè són per emmarcar i les va a firmar i no passa res.

Les esmenes presentades als programes 442.
10 i 512.
10 per part del Grup Socialista han demostrat, senyora Crespo, que no tenen absolutament res que dir, ni res que aportar a la política d’aigua.
Li he fet referència a eixos dos programes, perquè fan referència a una cosa tan vital, tan important, com la política d’aigua.
Bé, vostés ahí, una volta més, evidencien que res han d’aportar, a voltes val més que no aporten res perquè quan aporten alguna cosa és en negatiu, val la pena que ho deixen estar.
Una única proposta al programa 442.
10 en el que pretenen afegir un desgavell d’actuacions sense ordre ni concert aparent en la línia d’actuació 1.
1.
5, és l’esmena 1.
598.
La FP4 d’este programa, senyora Crespo, ja reconeix de manera expressa l’ampliació, millora i extensió a tota la Comunitat Valenciana d’infraestructures de sanejament, d’acord amb les previsions del segon pla director de sanejament.
En la línia 1.
1.
5 es menciona expressament el sanejament i depuració de la Vega Baixa, no pel que vosté ha volgut interpretar i l’ha portat a fer una esmena de campanar més relatant altres poblacions, sinó perquè per l’abundància i dispersió de xicotets nuclis de població esta comarca de la Vega Baixa suposa un cas singular.
I com a cas singular té un tractament singular també en els pressupostos.
Però no té ningun sentit afegir expressament totes les actuacions singulars que proposa vosté des del seu grup, que no tenen res a vore amb la Vega Baixa, ni pareix que existisca cap raó especial per a mencionar–les de manera particular.
Perquè jo li preguntaria, ¿per què eixes que fiquen vosté sí i altres no?
Per què?
Son les úniques que el Grup Socialista considera que han de portar–se en el pressupost de 2012?

Però, mire vosté, respecte al 612.
10 en eixe programa presenta vosté, ja veu, tota la preocupació d’una cosa tan vital per a la Comunitat Valenciana, com és l’aigua, vosté la resumix en deu esmenes.
Però ací passa com en Los diez mandamientos; hi ha deu manaments però en un se resumixen tots.
Vostés eixes deu esmenes les resumixen en una, perquè és que resulta que les deu són exactament iguals, exactament iguals, les mateixes.
No fan més que reiterar el mateix, és a dir suprimir una a una les mateixes línies que ja havien quedat anul·lades en la 1.
599 a la qual ha fet referència.
Per això a la millor ha volgut vosté parlar d’eixa esmena.
Però exactament el mateix.
A més, en esta esmena.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Giner, vaja acabant.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
–acabe, senyor president–, els augments i baixes plantejades tampoc deuria d’haver sigut admesa, perquè és que ni quadren ahí, és que a més d’escriure mal les xifres ni les quadren.
En definitiva, senyoria, en la rèplica tindrem ocasió d’acabar de perfilar estes qüestions.

No res més i moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Giner.

Per a rèplica, senyora Crespo, té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, senyor Giner, és una pena que a vosté no el fitxen en Intereconomía, perquè cal veure amb quin palique ha pujat vosté ací a defensar el que és un pressupost de Carnaval.
I vosté, clar, sempre va pel camí fàcil.
Ministeri d’agricultura, el que toca no és parlar d’un nom, el que toca és posar els diners per a que el sector puga ser un sector estratègic, senyor Giner.
Perquè si no ens quedarem en un nom sense inversions i camí de l’UCI el sector agrari i ramader valencians.
Vostés ja no són creïbles, senyors del Partit Popular, i els agricultors crec que fan més cas a Santo Tomás que a vosté, perquè s’apliquen ja el conte de si no lo veo, no lo creo.

Però continuem amb els pressupostos.
Uns pressupostos als quals vostés els posen el trage de l’austeritat, de la bona, clar, no podia ser d’una altra manera, el del victimisme, el de la perfecció, perquè, clar, vostés ho fan tot bé, millor dit, més que bé.
S’han oblidat d’una cosa: que els pressupostos són la llei més important que fa el Consell, el govern del Partit Popular, i es publica i és on marca les línies estratègiques per a que el sector agrari i ramader valencià puguen funcionar i tots van a veure el que hi ha.
I sap el que hi ha?
Res de res.
(Aplaudiments) Doncs, este pressupost ni s’ha pensat, ni va encarat a donar solució als problemes dels professionals agraris, perquè la tisorada que practiquen, si miren el pressupost consolidat en matèria d’agricultura, ramaderia, pesca, alimentació i aigua, suposa una reducció de més de 95 milions d’euros.

Això, senyories, certifica que la Generalitat valenciana abandona el sector primari productor a la seua sort, així com la falta de suport a un sector estratègic.
I no són paraules meues.
El senyor Fabra així ho deia fa molt poquet en un entrevista: «Quiero decir que para el gobierno de La Generalitat la agricultura, la ganadería, así como el tejido agroindustrial que genera ha sido y es fundamental para el desarrollo socioeconómico de nuestro territorio y por tanto para nosotros tiene valor estratégico como sector.
» I qui va a creure’s eixes paraules?
Els agricultors?
Són bona gent, però no ignorants, senyor Giner.
I vostés porten massa anys predicant, però no amb l’exemple.
Per tant, les seues paraules són paraules al vent.
Ara aplique’s una miqueta més en posar els diners que toca en el sector agrari i ramader.

Entendrà, senyor Giner, que en el poc de temps que tinc no em dedique a contestar al que m’ha dit i continue parlant de les retallades, de les xifres que vostés presenten.
Amb estos comptes, com són el pressupost de 2012, el sector primari valencià està pitjor cada any, està en una situació greu, perquè vostés, l’administració, no té la capacitat inversora.
I sap què passa, senyor portaveu, quan una administració no es preocupa, ni s’ocupa en fer un pressupost de pes amb polítiques agràries que ajuden a superar la crisi estructural que el sector està patint?
Doncs, hi ha pèrdua continuada de la renda dels homes i dones del camp i, per tant, de la seua competitivitat.

Diga’m, senyor Giner, ja que valora tan positivament el pressupost, ¿quina línia va destinada a la creació de llocs de treball en el món rural?
Doncs, jo li dic que 14.
900 aturats són massa famílies esperant polítiques agràries que aposten de forma clara pel sector.
I vostés no ho fan en estos pressupostos; porten molts anys sense fer–ho.
En els últims dotze anys, una baixada del 55,41% dels diners destinats al sector primari valencià; eixa és la importància que li han donat.
Sols servixen perquè augmente el desencís dels llauradors, ramaders i pescadors.

Es mire el programa que es mire, cap està pensat per a vertebrar el sector i traure’l de la crisi.
Vostés sols han aplicat, en línies innecessàries i supèrflues, 54 línies nominals –com ja li he dit abans, senyories–, amb un únic objectiu: alimentar panxes agraïdes.
Eixes sí que no baixen.

Les nostres esmenes volen corregir totes eixes deficiències i donar una oportunitat al sector primari valencià, que porta massa anys a la baixa.
Però, sincerament, senyories, amb el maquillatge que el Consell ha fet enguany del pressupost, bat rècords en les quantitats destinades a invertir –menys un 18,69%–.
I, sense inversions, el sector s’enfonsa i va camí de l’UCI, senyories.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
Gràcies, senyora Crespo.

Per a rèplica, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Crespo, en l’UCI ha deixat el seu govern socialista Espanya.
Vostés sí que han deixat en l’UCI Espanya.
Eixa és la realitat.
(Remors)

Mire, abans no he volgut –no he volgut–.
.
.
(Remors) Em pot deixar que continue, senyor diputat?
En l’UCI –per si no ho havia escoltat bé– són vostés els qui mos han deixat.

Ha dit.
.
.
És una cosa més anecdòtica, però és que, al final, a mi.
.
.
–jo sóc hipersensible per a això–; en dos ocasions m’ha dit que havíem de veure; jo bec quan tinc set, jo bec quan tinc set.

Jo, a més, li he de dir una cosa.
Mos ha acusat fonamentalment en la seua intervenció, de que no som creïbles.
Mire.
.
.
, i per a dir això ha utilitzat un llenguatge.
.
.
Està vosté especialment hui, impregnada per eixe esperit nadalenc que li deia; ha citat Sant Tomàs, ha parlat que mosatros mos dediquem a predicar.
.
.
Com que no som creïbles, com que el Partit Popular no és creïble, senyora Crespo, doncs mire, no vaig a dir–li–ho jo; li ho van a dir i li ho estan dient els seus companys mateixos, vostés mateixa estan dient–ho –i jo li anuncie que ho compartisc–.
Agarre hui el recull de premsa i ho vorà, li ho diuen els seus companys mateixos: «Mucho PSOE por hacer».
Això és el que els passa a vostés, que tenen molt de PSOE per fer, almenys, alguns de vostés.
(Aplaudiments) Eixa és l’assignatura pendent que tenen.

Jo no sé –perquè està absent– el senyor Alarte què pensarà respecte al «mucho PSOE por hacer» que vostés hui mateixa.
.
.
(remors), que vostés hui mateixa diuen, que molts de vostés hui mateixa fiquen damunt de la taula.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Giner, per favor, a la qüestió.

El senyor Giner Giner:

Estic en la qüestió.
(Remors)

Si és que, senyora Crespo, ho diuen vostés mateixa.
Vostés, en eixa anàlisi en què conclouen que els queda mucho PSOE por hacer diuen que s’han allunyat de la societat.
I aixina, la veritat, aixina els ha anat a vostés.

Han perdut la credibilitat.
És que no ho diguem mosatros –no estic diguent–li–ho jo–; és que s’ho estant diguent vostés hui, públicament, en tots els mitjans de comunicació de tota Espanya.
Vostés estan diguent –fent eixa autocrítica– que han perdut vostés la credibilitat.
I ve vosté este matí ací i em diu que mosatros no som creïbles.
Però dona, per l’amor de Déu, si són vostés els qui han perdut absolutament la credibilitat; i les urnes els han ficat en el lloc que es mereixien des de la pèrdua d’eixa credibilitat, que vostés mateixa accepten haver perdut.
.
.
(Aplaudiments)

Home!
, diga’m el que vullga; diga’ns el que li done a vosté la gana; però hui de matí que mos diga que mosatros no som creïbles.
.
.
Doncs mire, mire el que ha passat.

Però, bé, jo també els desitge que siguen capaços, pel bé de tots, de fer més PSOE i que les coses puguen canviar, per bé de la societat mateixa i del sistema.

Deia vosté, en la seua intervenció, que calia posar diners.
Però, dona, si vostés –i li ho torne a reiterar– van fer desparéixer el ministeri.
.
.
El primer que s’ha de fer per a injectar diners és que existisca on injectar–los.
Vostés, en la seua escassíssima –per no dir nul·la– sensibilitat, van fer desaparéixer el ministeri d’agricultura; el van fer desaparéixer vostés, vostés.

Ajustar els pressupostos –deia en la seua intervenció–.
Doncs, mire, en la seua intervenció jo vull dir–li una cosa que és una contradicció, que s’ho hauran de fer vore; i, a la millor, dins d’eixa reflexió global que han iniciat en el seu partit polític, seria convenient que feren una pensada, almenys, al respecte.
Perquè vostés, en la seua dinàmica, utilitzen un doble llenguatge.

Vénen ací i diuen: «N’hi ha una situació general de crisi, és evident que cal estrényer la bossa; és evident que cal fer un exercici de responsabilitat, un exercici de responsabilitat que està exigint la ciutadania.
» Però, al mateix temps que diuen això, al mateix temps que utilitzen eixa dialèctica, resulta que quan es materialitza eixe ajust pressupostari, eixa major exigència en el gasto, aleshores vénen i critiquen que has fet l’ajust pressupostari, que has baixat.
.
.

Mire, o blanc o negre.
Però hauran d’eixir d’eixa contradicció permanent en què estan instal·lats vostés com a Grup Socialista, com a Partit Socialista.
A la millor eixe document de mucho PSOE por hacer ajuda a obrir el camí en eixe procés de reflexió de què vostés estan tan necessitats, tan necessitats.

Tot el pressupost –i acabe, perquè no tinc més temps, senyora Crespo–, està plantejat i pensat –des del govern valencià, des de la conselleria d’agricultura– precisament pensant en el sector,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
en això que vosté nega,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per favor.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
en el manteniment dels llocs de treball i en el manteniment d’una de les activitats que millor ha resistit la crisi, malgrat tots eixos endevinadors que vostés.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Finalitze, senyor diputat.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
practiquen, tota eixa dialèctica que practiquen.
.
.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la trona)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, diputat.
(El senyor Giner respon: «Moltes gràcies, senyor president.
» Aplaudiments)

Sí, senyor Toledo.
(El senyor Toledo parla amb el micròfon desconnectat) Polse, per favor.
Diga.

El senyor Toledo Lobo:

Por alusiones, quince segundos.
No he querido interrumpir el debate.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per què, exactament, demana la paraula?

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
por alusiones.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per al·lusions?

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
que me ha nombrado, específicamente, pues desacreditando, de alguna manera, el que hubiera firmado una enmienda –concretamente laâ¦

El senyor vicepresident primer:

Sí, senyor diputat, l’article 69 diu que quan hi haja inexactituds.
.
.

El senyor Toledo Lobo:

Inexactituds, sí.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
o juís de valor, se té dret a l’al·lusió.

El senyor Toledo Lobo:

Sí, exactament.
Jo crec que ahí.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Perfecte, té vosté fins a un minut.

Gràcies.

El senyor Toledo Lobo:

Un juí de valor, en el sentit que desacreditava.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Té vosté la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
la meua labor com a signatura d’una esmena, doncs, interpretant que no sabia el que signava, no?

Aleshores, jo li vull dir que en al·lusió al seu company, que abans recomanava els quaderns Rubio –no del meu company Rubio, per dir una anècdota–, que també li vindria bé.
Perquè només cal restar per a saber que on posa «,» «,», sobren les comes; i que són 300 i 34,5.
Només això.

És un error tipogràfic, però només restant se sap, exactament, el que era eixa esmena.

Jo sé el que signe, sé el que signe, i ho tenim absolutament quadrat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Vol polsar?
, sí?

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Encara sort, perquè em tenia vostés desconcertat; al final de la seua intervenció ha admés que era un error tipogràfic.

Però, mire, el fet cert és que eixe escrit, en eixe error tipogràfic –entre cometes– que diu vosté, baix porta la firma del senyor Toledo, que és vosté.
Per tant, vosté, en la seua firma, ha recolzat.
.
.
, jo no sé si error tipogràfic o com vullga qualificar–ho.
Però eixa és la realitat.
El que jo he dit era això.
I vosté, en la seua intervenció, ho ha confirmat.

No res més i moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Giner.

Debat de les esmenes a la secció 16, justícia i benestar social, i entitats adscrites

El senyor vicepresident primer:

Reprenem el debat, en este cas, per les esmenes presentades pel Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

Per al torn a favor, té la paraula la il·lustre diputada senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bien, hemos trabajado sobre unos presupuestos que, en general, bajan en 6.
346.
530 euros, en una de las consellerias más importantes para la sociedad valenciana, en un momento que estamos viviendo de crisis dramática, por lo que, más que hablar de conselleria de bienestar social –a tenor de estas cifras, de estos presupuestos– deberíamos hablar de conselleria de supervivencia.

Además, es necesario resaltar de nuevo que, debido a las limitaciones que el reglamento de esta cámara nos ofrece a la hora de enmendar el presupuesto –ya que sólo podemos mover partidas presupuestarias dentro de la misma sección–, en el caso de bienestar social y justicia es extremadamente difícil aumentar las partidas que lo necesitan, debido a que la dotación global ya es insuficiente y la mayoría de las partidas existentes, evidentemente, son necesarias.

¿Cómo aumentar la eficiencia de ley de dependencia que ustedes quieren hacernos creer inviable?
; ¿quitando presupuesto a mujer, a servicios sociales de base o a cooperación al desarrollo?

Por eso, la gran mayoría de nuestras enmiendas son de carácter literario, es decir, que expresan cuáles deberían ser los objetivos y líneas a seguir, por parte de esta conselleria, si realmente les interesara atender las necesidades de la gran mayoría.

En cuanto a mujer, se produce una bajada del presupuesto –con respecto a 2011– en 2.
211.
300 euros; teniendo en cuenta, además, que esta dirección antes sólo se encargaba de políticas de género y actualmente contempla, también, el de la familia.

También hay una enmienda referida al nombre de esta dirección general –el nombre de la dirección general–, que ahora se llama «familia y mujer» y antes era «mujer e igualdad».
¿Es un nombre inspirado en la sección femenina?
¿Se descarta la palabra igualdad, cuando debería de ser la que acompañara a mujer para atajar, transversalmente, todas las carencias que, en esa materia, vivimos en la sociedad valenciana, visibilizando y procurando la igualdad de género y de identidad y orientación sexual?

Por ello, exigimos, a través de una de nuestras enmiendas, la modificación del nombre a su denominación anterior, la de «mujer e igualdad».

Así mismo, en todas aquellas líneas en las que se habla de la familia, hemos creído pertinente y necesario aclarar que se debe de referir a todos los tipos de familia posibles, no sea que vayamos a pensar que este Consell discrimina a aquellas familias que no siguen el canon tradicional católico, apostólico y romano.

Por otra parte, es fundamental corregir el lenguaje sexista que se utiliza en la literatura que marca los objetivos de esta conselleria que, supuestamente, lucha por la igualdad de género; y, sin embargo, habla de asociacionismo femenino.
¿Qué significa esto?
, ¿que se va a fomentar el uso en labores domésticas?
, ¿o qué otro estereotipo van a fomentar?
Explíquenmelo.
Porque lo correcto, si de verdad se quiere fomentar la igualdad –y no una regresión en nuestros derechos–, debería de ser que un objetivo básico dijera: «Fomentar el asociacionismo que trabaje por la igualdad en todos los ámbitos, incluyendo la igualdad del colectivo LGTB.
»

Por cierto que, en esta línea, es necesaria la modificación que planteamos en la enmienda 1.
696, en la que, en vez de ayudar económicamente a quien estudie el máster sobre género y políticas de igualdad de la Universidad Católica Cardenal Herrera, lo hagan en la Universidad de Valencia, que es pública.
No sabemos por qué estas ayudas solamente a la católica.

Porque las políticas de género, si no son transversales, no sirven más que para hacer demagogia.
Por eso, proponemos, como una principal línea de actuación, el tomar las medidas necesarias para la creación de la conselleria de la igualdad.

Por supuesto, es necesario –tal y como consensuamos en el manifiesto del día contra la violencia de género, en el seno de esta cámara– que había que dotar presupuestariamente la futura ley contra la violencia de género.
Porque, hasta ahora, solamente hemos visto cómo el conseller la presentaba en rueda de prensa ese día; y, sin embargo, no hay ninguna previsión económica que la pueda hacer realidad.
Y esto es algo demasiado serio como para que simplemente se haga con ello un brindis al sol.

La carencia de partidas presupuestarias hacia políticas de igualdad del colectivo LGTB muestran –y lo reiteraré cuantas veces haga falta– cómo estos presupuestos están enfermos de homofobia, lesbofobia y transfobia.
Y, para desmentir esta afirmación, le doy la oportunidad al Consell para aprobar diferentes enmiendas presentadas por esta formación política, como la 1.
636 que pide el desarrollo de campañas, jornadas, charlas y seminarios que conciencien y sensibilicen a la sociedad valenciana sobre la discriminación que sufren tanto las mujeres como el colectivo LGTB.

También, pedimos un impulso y soporte técnico al Observatorio de Publicidad no Sexista del País Valencià; y que no se tenga que nutrir –como viene haciendo– de las denuncias que podemos hacer partidos políticos –como Esquerra Unida– o lo pueden hacer, a lo mejor, también, medios de comunicación.
Porque, al parecer, esta entidad no se la cree el Consell ni los que forman parte de ella.

En cuanto a cooperación al desarrollo, en un momento de crisis internacional dramática, el Consell decide incumplir la ley valenciana de cooperación, el Estatut y el pacto valenciano contra la pobreza; y destinar un 0,094%, en vez del 0,7 del presupuesto consolidado, a la ayuda humanitaria y solidaridad internacional.
Así que también les doy también la oportunidad de cumplir con la legalidad y la moralidad, aprobando por ejemplo la enmienda 1.
654, y así dejábamos de invertir la cifra irrisoria de 9 céntimos de cada 100 euros a solidaridad internacional.
Después de saber lo que se han gastado en proyectos fantasma como el de Calatrava, creo que es una cuestión moral.

En cuanto a los servicios sociales, desde Esquerra Unida denunciamos que el sistema de privatización de centros de día, residencias y centros ocupacionales es inviable, a tenor de los millones de euros que se adeudan a las empresas y los continuos retrasos en este sentido, a los que someten a los trabajadores del sector.
Por eso, presentamos enmiendas en las que apostamos decididamente por una gestión pública o de entidades sin ánimo de lucro, donde no estemos encima también teniendo que adeudar los beneficios de la empresa y no garantizar el servicio a los ciudadanos.

También queremos transferir la gestión de Avapsa, que les recuerdo es una empresa regida por el derecho mercantil y el derecho privado, a las corporaciones locales, como garantes de realización del servicio.
Además, también, a través de otra enmienda exigimos la aplicación de la normativa aprobada por la conselleria en materia de procedimientos de la ley de dependencia en cuanto a cumplimientos de plazo, retroactividad, etcétera.
Es decir, de nuevo hacemos una enmienda que garantice el cumplimiento de una obligación legal de este Consell.
Así, teniendo en cuenta que contamos con más de un 20% de la población valenciana bajo el umbral de la pobreza, hemos realizado también una serie de enmiendas literarias que establecen como objetivo el destinar todos los recursos necesarios que permitan cubrir el 100% de la necesidad y derecho de la población a la renta garantizada de ciudadanía, y así acabar con el oscurantismo y la desidia a las que nos tienen acostumbrados con este derecho en el País Valencià.

Además, también quiero volver a preguntarles –ya que lo hice en repetidas ocasiones y también en la comisión– sobre esa dotación para la puesta en funcionamiento del centro de atención integral de Cocemfe de Petrer.
Algo a lo que se comprometió y que además presentó como uno de sus éxitos el señor conseller, Jorge Cabré, cuando presentó estos presupuestos en comisión y, sin embargo, no hay ninguna partida presupuestaria en la que se la nombre.
Así que, de nuevo, nosotros les presentamos una enmienda, en la que además nos ceñimos a esa cifra que anunció el señor Cabré de 400.
000 euros, para que garanticemos que el centro de atención integral de Cocemfe de Petrer, que además es uno de los punteros en cuanto a innovación tecnológica y nemotécnica de toda Europa, por fin después de un año y medio de estar totalmente terminado, pueda abrir sus puertas.

En cuanto a la cuestión del Ivaj, el Consell de La Generalitat, cuando estaba el señor Cotino como conseller, dijo que apostaría siempre por una ayuda garantizada de por lo menos una dotación suficiente para que el asociacionismo juvenil pueda seguir teniendo vigencia.
Sin embargo, ahora han desaparecido prácticamente todas las partidas presupuestarias de esta entidad, es decir, han dejado de apoyar al asociacionismo juvenil.
En el año 2008 las transferencias hacia los diferentes capítulos de respaldo directo a los jóvenes en materia laboral, vivienda, iniciativa, asociacionismo, constituían 3.
194.
000 euros de este Consell.
Hoy proponen 389.
000 euros para todo el conjunto de la política valenciana.
Hablan de empleo y han desaparecido los 526.
000 euros que concedían para el fomento de empresas e iniciativas jóvenes.
Hablan de política social y han desaparecido los 760.
000 euros en ayuda de alquiler.
Hablan de democracia juventud, y han acabado prácticamente con todas las líneas de respaldo al movimiento asociativo valenciano.

Mienten continuamente cuando hablan de ajustes en vez de recortes, como ha denunciado ya públicamente el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana.
Mientras que el recorte presupuestario del Ivaj es de solo el 7%, el recorte sobre la partida que este destina a inversión en políticas de juventud es de un 60%.
En cuatro años, pese a lo necesarias e imprescindibles que eran entonces para el conseller Cotino determinadas políticas de juventud, en cuatro simples años ustedes no han realizado un ajuste sino una reducción de la inversión en juventud superior al 80%.
Estamos, pues, ante el asesinato del movimiento juvenil valenciano.

Reitero que podemos recordar las palabras del señor Cotino vanagloriándose de lo que se hacía por los jóvenes valencianos.
¿Y ahora?
¿Acaso los jóvenes valencianos disfrutan ahora de una situación social y económica que les hace no necesitar políticas que fomenten el asociacionismo, la participación y que ayuden a la juventud?
Estos son los primeros presupuestos del president Fabra.
¿Dónde está el cambio?
El anterior Consell sentenció a muerte el asociacionismo juvenil valenciano y a las políticas de juventud, y su nuevo equipo solo viene aquí a hacer de enterrador, continuando la misma comparsa.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora López.

Per al torn en contra pel Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Bonet té la paraula.

La senyora Bonet Mancheño:

Muchas gracias, presidente.

Señores y señoras diputados.

Señorías, como todos ustedes saben, la situación actual en la que nos encontramos, inmersos en un escenario de problemas financieros y económicos, consecuencia directa de la crisis de Rodríguez Zapatero, del gobierno de José Luis Rodríguez Zapatero en estos últimos ocho años, hemos tenido que presupuestar en este gobierno, el gobierno valenciano en este caso, el presidente Fabra, unos presupuestos para satisfacer la demanda social como prioridad fundamental, y es por ello que la Conselleria de Justicia y Bienestar Social tiene asignado un presupuesto de gasto de 997,6 millones de euros, lo que representa un crecimiento de un 0,1 con respecto al anterior período presupuestario.
Es decir, se mantienen todas las prestaciones sociales, son unos presupuestos comprometidos con las personas, ahora más que nunca.
El gasto social representa un 83,8%.

En los presupuestos de La Generalitat para 2012 de cada 100 euros se destinan 84 euros a gasto social, 30,4 millones de euros todos los días, lo que permite que todos los días se abran nuestros colegios, nuestros hospitales, nuestros juzgados y nuestras residencias.
Y ustedes, al igual que años anteriores, vienen a presentar un conjunto de enmiendas que en su contexto general se podrían calificar como de caóticas.
Sí, señora López, de caóticas.
Le explico: presentan enmiendas, y no pocas, por cierto, que no corresponden a la Conselleria de Justicia y Bienestar Social.
Corresponden a otras consellerias.
En este caso, por ejemplo, a la de Educación.
Otras no dependen ni tan siquiera de La Generalitat.
La competencia lo es de juzgados o de autoridad laboral.
Otras enmarcan equivocadamente las direcciones generales que no corresponden y equivocan en multitud de ocasiones los programas a los que se refiere.
Y no solo eso, sino que además, cuando proponen reducir los importes consignados a determinadas aplicaciones del capítulo número 2, lo que están haciendo es poner en severo riesgo el funcionamiento de servicios comprometidos básicos, tanto de la conselleria de bienestar social como de la conselleria de justicia.
Solo por estas cuestiones ya le digo que sería completamente inviable poder asumir sus enmiendas.
Y además es la tónica general de todos los años.
Año tras año vienen presentado las mismas enmiendas prácticamente.

Por partes.
Vamos a dar cumplida respuesta al conjunto general de sus enmiendas.
Mire, en cuanto a la Secretaria Autonómica de Personal y Dependencia, cuenta con un presupuesto de 567,6 millones de euros, un 2% más que el año anterior, lo que supone un aumento de 11,7 millones de euros.
Así, la Dirección General de Personas con Discapacidad y Dependencia, que gestiona los programas 313.
40 y 313.
70, aumenta un 2,75 y en un 4% respectivamente.
Y en referencia a la enmienda 1.
697, como ya ha anunciado el presidente Fabra y el conseller Jorge Cabré, en sus comparecencias, para la próxima primavera aproximadamente está prevista la apertura del centro de titularidad de La Generalitat complejo Gran Vía de Castellón, que les recuerdo que es un centro de referencia que se ha hecho sin la ayuda del gobierno de la nación, es decir, con fondos de esta conselleria, tanto del ayuntamiento, de La Generalitat, como de la Diputación de Castellón.
Y es un centro –como les digo– de referencia.

Y con respecto al CAI de Cocemfe de Petrer, comenzará también en breve su funcionamiento, señora López, ya que se ha destinado una cantidad de 400.
000 euros para tal fin, anunciado por el conseller en dos ocasiones, y con línea presupuestaria, con línea presupuestaria.
Y además –le explico y les recuerdo– el notable esfuerzo, notabilísimo esfuerzo, que está llevando a cabo el gobierno valenciano cumpliendo con la ley de dependencia, sufragada en un 75%, ya que el Gobierno de España solo ha aportado un 25%.
Es el paradigma de la manera de gobernar de los socialistas, de la izquierda en general, presentándose como los grandes defensores de las políticas sociales y sin destinar nunca el presupuesto necesario, y dejando en este caso a las comunidades autónomas la enorme responsabilidad de hacer viable y sostenible esta ley.

Además, en los presupuestos del presidente Fabra para el próximo ejercicio se crea un nuevo programa, con la finalidad de atender la aplicación y el desarrollo de la Ley de autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia, atendiendo a las necesidades de las personas en situación de dependencia, facilitando una dotación de recursos y prestaciones suficientes y de calidad.

Y, en cuanto a la modificación de la denominación de la Dirección General de Familia y Mujer por la antigua, simplemente decirle, señora diputada, que la ley de presupuestos no es el instrumento legal para poder efectuar dicha modificación.

Asimismo, no podemos aceptar la enmienda en la que solicitan la creación de la conselleria de la mujer.
En primer lugar, no corren tiempos para crear nuevas consellerias, hay que ser responsables.
Pero, en cualquier caso, la competencia para tal fin lo es exclusivamente del presidente de La Generalitat.
No cabe semejante enmienda porque no es competencia de la ley de presupuestos, es competencia del presidente de La Generalitat.
Señora López, aprenda usted un poco, tome alguna lección en el caso de que la necesite, que se ve que así es.
Y a pesar que desde el año 2008 el estado ha venido reduciendo las dotaciones en materia de igualdad hasta la eliminación de partidas destinadas al fomento de la igualdad de género, que venían enmarcadas en un convenio que tenía más de 20 años de vigencia.
Y recordarle también que aquí, en esta comunidad, existe una dirección general, en este caso la de familia y mujer, que lleva a cabo una extraordinaria labor en esta materia.

Mire, el Consell hace un esfuerzo extraordinario, claro que lo hace, ajustando todas la partidas y destinando 15,8 millones de euros, fundamentalmente para financiar los centros de acogida de mujeres, los servicios materno–infantiles, así como los centros Mujer 24 Horas, las residencias para mujeres víctimas de la violencia de género y el sistema telealarma.

Y en lo referente a las enmiendas que rechazan la privatización de algunos servicios, ya sabemos la aversión que tienen ustedes hacia todo lo que proceda de la iniciativa privada.
Esa es la impronta procedente del marxismo, en la que el estado lo controla todo.
Mire usted, para el gobierno del Partido Popular lo fundamental es la provisión de servicios residenciales y centros de día para mayores como para menores, y lo importante es la calidad de los servicios y la accesibilidad a la oferta de plazas disponibles, y la equidad en el acceso de los ciudadanos para dichas plazas, con independencia de que la provisión para las mismas sea pública o privada.

Y mire, con respecto a la reducción de la partida referente a la cooperación internacional al desarrollo, asunto que por supuesto nos preocupa y nos entristece notablemente.
Pero los problemas de muchas personas que lo están pasando mal en el interior de nuestras fronteras obliga en este caso al gobierno de la Generalitat valenciana a hacer un esfuerzo suplementario, aumentando para el ejercicio de 2012 en un 30% la dotación económica destinada a la renta garantizada de ciudadanía.
Y es por ello –entenderá usted– con respecto al 0,7% que en la coyuntura actual ninguna administración en España se puede hacer cargo.
Y, es más, incluso en la Subcomisión de Estudio de las Perspectivas de la Cooperación Internacional y para el Desarrollo del Congreso de los Diputados, fue aprobada por unanimidad de todos los grupos la necesidad de la búsqueda de nuevas vías de financiación para la ayuda al desarrollo, más allá de la oficial.

Y con respecto a la familia en general, mire señora, en el texto del presupuesto del gobierno de La Generalitat se incluyen todas las familias, puesto que no hay discriminación para ninguna familia específicamente, como usted quiere hacer creer.
Asimismo, no se excluye a ningún colectivo por su orientación sexual.
Que le quede claro, que ya es la tercera vez que la oigo hablar de homofobia, de lesbofobia, de transofobia, la tercera vez que le oigo.
La ha cogido usted llorona con ese tema, la ha cogido llorona.
Y aquí no se discrimina a nadie, a nadie, por su condición sexual.
(Aplaudiments).
Así pues, incluyen ustedes ese discurso manipulador, de manera recurrente, intentando hacer que parezca lo que para ustedes es una creencia una verdad absoluta.
Y no es así, señorías, no hay discriminación, se lo acabo de decir.

Y como no puede ser de otra manera, se garantiza también toda la cobertura económica para la ejecución de las medidas judiciales para los menores en medio abierto.
Se contempla y se suple con una mayor coordinación los programas de protección y de recursos al menor.
Se continúa con el sostenimiento de la red de menores infractores, asistencia prestada en los centros de acogimiento asistencial y de menores en centro de día.

En fin, me quedan todavía algunas cosas por decirles, si tengo tiempo se lo diré en mi réplica.

Pero, mire usted, la mayoría de las cosas que usted ha venido a pedir, la mayoría –las que son ilógicas, por supuesto, no– se contemplan recogidas en este documento.
Pero sabemos cuál es su estrategia: la de solicitar cuestiones que ya se llevan a cabo para así hacer creer a los suyos –a los suyos porque no creo que a nadie más– que no se están realizando.
Son las verdades a medias que no son más que frases engañosas y falsas que, incluyendo algún elemento de verdad, puedan producir un engaño por omisión o por manipulación.

Por lo tanto, señores de Esquerra Unida, ya les anticipo que por parte del Grupo Popular no vamos a aceptar ninguna de sus enmiendas.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Bonet.

Gracias, señora Bonet.

Tiene la palabra para réplica la señora López.

La senyora López Barceló:

Bueno, después de saber que, por ejemplo, el señor Cabré ha tenido que pedir disculpas por adelantar dinero a residencias que forman parte de un complejo que funciona a través del señor Cotino, pues, me parece que podrían tener ustedes más humildad a la hora de defender unos presupuestos que, evidentemente, no se ajustan a lo que la ciudadanía demanda porque son muchísimas las manifestaciones y las concentraciones de usuarios, familiares, trabajadores y trabajadoras que se están concentrando, día a día, en el País Valenciano a través de plataformas, por ejemplo como la plataforma de la ley de dependencia, porque no se cumple la ley de dependencia.
Y por eso, por eso la transferencia que se da desde el estado en materia de dependencia al País Valencià es menor que a otros lugares, pero porque ustedes saben perfectamente que el criterio que se ha adoptado es el de la responsabilidad, es decir, aquellas comunidades autónomas que se gastan el dinero en que de verdad la ley de dependencia funcione, reciben dinero.

Y los que no como, por ejemplo, Canarias, o esta comunidad que están a la cola, pues se llevan mucho menos porque habrá que racionalizar el gasto, y, si ustedes no sabemos en qué se lo gastan, pues, evidentemente, no les van a dar más partida presupuestaria para que encima la ley de dependencia esté siendo judicializada porque ustedes no cumplen con lo legalmente establecido y obligan a las familias a tener que ir al juzgado a poder defender qué se merecen, o sea, qué necesitan.
.
.
la retroactividad; o que, por ejemplo, un familiar se les ha muerto sin que se les haya otorgado la ayuda de la ley de dependencia y ellos tienen encima a los herederos, que ir a pedir a través de un juicio que se le reconozca ese derecho, que no es un derecho graciable, es un derecho que se la ha reconocido a través de una ley.

Por otra parte, decirles que no, no me ha dado a mí la llorona, es que resulta que los colectivos de LGTB no tienen ninguna partida presupuestaria asignada en estos presupuestos.
Y, por lo tanto, evidentemente, están ustedes incurriendo en un criterio que es un principio de discriminación hacia este colectivo.
Y si me lo ha oído usted decir cuatro veces podría haber aprendido que se llama «transfobia», no transofobia.

Por otra parte, decirles que, evidentemente, si ustedes, a través del que es ahora el nuevo presidente del gobierno, en anteriores declaraciones hemos oído que van a presentar recursos como contra al matrimonio homosexual, evidentemente no es que tengamos la llorona, es que estamos preocupados porque este es un indicio –el de que no existan partidas presupuestarias para el colectivo LGTB– un indicio de que ustedes van en ese sentido a traer más discriminación a la sociedad valenciana hacia estas personas.

Y, luego, por otra parte, simplemente terminar con justicia, porque antes no me ha dado tiempo.
Decirles que hay que tener en cuenta lo ficticio de estos presupuestos –como ya les decía–, porque –como muy bien dice mi compañero Lluís Torró para calificar otras partidas presupuestarias– esto más que presupuestos son pospuestos.
Es decir, ustedes están presupuestando algo que ya viene adeudado del año anterior, con lo cual no se va a poder hacer nada nuevo.
Y esto lo digo, por ejemplo, para cuestiones como la ley de dependencia o lo digo también para cuestiones como la renta garantizada de ciudadanía.

Por otra parte, en 2011 ya se encontraban totalmente comprometidos –por lo adeudado de ejercicios anteriores– también en materia de justicia, siendo el caso más evidente el destinado a los abogados y procuradores del turno de oficio, qué inicios de 2011 debía aún deuda contraída de 2010.

Por ello, desde Esquerra Unida hemos hecho hincapié en la reducción por segundo año consecutivo de la partida destinada a personal que afecta a la calidad y rapidez del servicio, hace más lento el cobro de impagados, los juicios por despido, el reconocimiento de los derechos de la ley de dependencia que ustedes no reconocen por ley y obligan a judicializar y la justicia, señores y señoras del Partido Popular, si es lenta no es justicia.

Por otra parte, decirles que, de nuevo, les invito a que me digan en qué párrafo, en qué punto, en qué línea se dice que se dan los 400.
000 euros al centro de atención integral del Cocemfe de Petrer, porque no existe ninguna línea nominativa ni existe nada que lo diga.
Así que, por favor, en vez de volver a decirme que existe esa partida, pues me dicen dónde está y yo retiraría la enmienda si yo viera en algún lado que hay 400.
000 euros para el centro de atención integral del Cocemfe de Petrer.
Al igual que pasara en la comisión –espero que esta vez me equivoque–, ustedes tampoco me contestan a eso de nuevo, simplemente vuelven a reiterar que esa partida existe.
Lo que pasa es que no sabemos dónde ni cómo.

Y, por otra parte, decirles que, evidentemente, eso de lo que me ha hablado de la Ley de cooperación al desarrollo puede ser, pero es que decir que no se va a cumplir del todo el 0,7 a decir que se va a dar el 0,094, es decir que vamos a invertir 9 céntimos de cada 100 euros a la solidaridad internacional.
Es que es una aberración y es muy, pero que muy sangrante la elevada cantidad que ustedes van a no transferir a ese tipo de políticas tan necesarias en un momento de crisis, que si nosotros la estamos sufriendo aquí, ¡imagínense cómo la están sufriendo en otros países!

Con lo cual, desde Esquerra Unida reiterar que mantendremos, naturalmente, estas enmiendas y que aquellas que no hayan cumplido con las competencias o con lo que sea estrictamente reglamentario, pues, si ustedes tuvieran voluntad política evidentemente las habrían transaccionada o nos habrían dicho cómo hacerlo para que se hiciera una realidad.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Señora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Señora López, disfruta usted corrigiendo un error dialéctico de esta humilde diputada y yo, sin embargo, no disfruto de verla cómo usted habla y no tiene ni idea de lo que dice, ¡ni idea!

Mire, quiero incidir en mi réplica en algo que a usted no le queda claro.
No estarían aplicando la mayoría de las bajas de sus enmiendas al capítulo II si tuvieran algo de idea en algo que sí que es grave, que sí que es grave.
Porque, mire usted, el capítulo II se refiere a los gastos de funcionamiento y el 95,5 de estos gastos está destinado a políticas sociales.

Y para que lo tenga claro, ustedes, para llevar a cabo esas enmiendas –a las que usted se refiere– pide que se disminuya el gasto en: gasas, en jeringas, en material de soporte de radiografías, en gastos de limpieza, de seguridad, en la farmacia hospitalaria, en los centros de la tercera edad, en los gastos de mantenimiento de cocina, en gastos de luz, de telefonía, de calefacción, de agua, en gastos de mantenimiento y conservación de infraestructuras, en material escolar.
¿Tienen ustedes idea de lo que están haciendo?
¡No tienen ni idea!
(Aplaudiments) Y aprender.
.
.
a Salamanca, señora.
Es decir, según sus enmiendas eliminamos de un plumazo todo lo anterior.
¡Lo eliminamos!
Y no pasa nada.
Esta es la contradicción de sus enmiendas.

Y como también, en este, mi turno de réplica, tengo que poner de manifiesto cómo su talante social se pone en evidencia al proponer que se eliminen partidas destinadas a acciones de acogida de inmigrantes y extranjeros con riesgo de exclusión social, a la atención a familias de inmigrantes sin recursos, a la atención a menores y jóvenes drogodependientes, a trabajos de captación de datos sobre inmigración, a la financiación para proyectos de acogida de personas extranjeras con riesgo de exclusión.
¡Sí, señora diputada!
Eliminar de un plumazo todas estas acciones de carácter humanitario solo porque los beneficiarios de estas líneas para efectuar esta labor son el Arzobispado de Valencia o el Obispado de Orihuela o Cáritas Diocesana, solo por estar gestionados por entidades pertenecientes a la iglesia católica.
Que, ¡mire usted!
, ¡ya sabemos que también eso le proviene del marxismo!
¡Si eso es tradicional!
¡Lo sabemos perfectamente!
¡Y para ustedes es como se viniera el ogro!
Pero todo el mundo sabe –y hasta dicho por Financial Times y otras entidades importantes a nivel mundial– que la iglesia católica es la mayor organización no gubernamental que existe en el mundo.
(Aplaudiments)

Mire usted, señora diputada, estamos frente a unos presupuestos realistas, que responden a unas prioridades y que también implican algunos sacrificios, pero hay cuestiones que son irrenunciables, y el gobierno del presidente Fabra lo tiene muy claro: las personas mayores, las personas con capacidad, garantizar la mejor atención posible a menores necesitados de protección y atención a los colectivos más desfavorecidos o en riesgo de exclusión social.
Y resulta incomprensible como desde el gobierno central se ha ido reduciendo año tras año las partidas destinadas a mujer, a las familias, especialmente a las más necesitadas, así como reducciones notables a los programas de atención a menores, reducción a la dependencia, a la juventud, y, en general, reducciones sistemáticas a las aportaciones a los servicios sociales, especialmente a través del plan concertado.
En cualquier caso, señora diputada, poco o nada tienen sus enmiendas que aportar.

Y yo, para terminar, recuerdo una frase del presidente Fabra en un acto que tuvo con sus compañeros diputados, un acto interno, y nos dijo que «nuestros sacrificios del presente no cercenen nuestros sueños de futuro».

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Bonet.

A continuació, debat de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.

En el torn a favor, té la paraula la il·lustre diputada senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, vinc ací a defensar les esmenes del Grup Compromís en una matèria que per a mi és fonamental i que la crisi no pot ser una coartada perquè els pressupostos de Justícia i Benestar Social estiguen a l’altura d’allò que la societat necessita.

Ja sé que la culpa de tot la té el pèrfid Zapatero.
Posats d’acord amb això, que la crisi mundial és culpa del pèrfid Zapatero, jo m’estimaria que mos dedicàrem a vore què ha fet el govern i quins pressupostos presenta el govern del Partit Popular de la Comunitat Valenciana.

A mi m’agradaria, per exemple, començar defensant unes esmenes que fan referència, precisament, a les qüestions nominals, perquè el llenguatge diu molt de la ideologia que subjau en estos pressupostos, ideologia profundíssima, com per exemple té dir–li al programa «Dona i família», recloent les dones –es veu– una altra vegada a sus labores, a la seua casa, amb una càrrega de profunditat tremenda d’eixe nacionalcatolicisme que conviu en el Partit Popular junt amb el liberalisme a ultrança.

Nosaltres hem proposat que se desglosse estes partides i una siga igualtat de gènere i l’altra siga protecció a les famílies perquè, efectivament, les famílies són diverses i sí que es discrimina, es discrimina socialment però també se discrimina políticament.
I el Partit Popular és especialista en discriminar, en discriminar segons la família; la família ha de ser la catòlica de cuantos hijos Dios nos dé, i, naturalment, formada per home i dona.
I, si no és així, que el Partit Popular retire el recurs d’inconstitucionalitat contra la Llei de matrimoni de persones del mateix sexe.
Si no discriminen, retiren eixe recurs ignominiós que vostés van presentar en defensa d’eixe nacionalcatolicisme que els corre per les venes.

Per a nosaltres, totes les famílies no només han de ser protegides, sinó han de tindre visibilitat: les monoparentals, les reconstituïdes, les homoparentals, les heteroparentals, i té molt a vore, també, amb els col·lectius LGTB que vostés sí discriminen.
Els he de recordar que fa uns dies mos assabentàvem pels mitjans de comunicació que un ciutadà valencià ha aconseguit poder adoptar en Costa d’Ivori sent un home sol i un home homosexual.
Per què ho ha aconseguit en els tribunals?
Perquè el consell d’adopció de menors li va negar per la seua condició d’homosexual poder adoptar.
Sí que se discrimina.
I jo he format part de consells d’adopció on una directora general –nom del qual no diré, però del Partit Popular– l’única obsessió que tenia i que repetia cada quart d’hora era: «que no se nos cuele ningún homosexual.
» Sí que se discrimina.

Per tant, els objectius a assolir al nostre entendre és la coherència i el respecte a la diversitat família.
I nosaltres hem fet esmenes tendents a reconéixer i a educar en el coneixement de la diversitat, que no només és una qüestió d’educació, sinó també, i, fonamentalment, una qüestió social.

També hem fet esmenes en este sentit perquè en les polítiques d’igualtat se tinga en compte els col·lectius de dones transsexuals, que en este moment estan abocades a l’exclusió social a través de l’exercici de la prostitució.
I això no és que ho digam nosaltres des de Compromís, que no tindria importància segurament, és que ho diuen elles, els col·lectius de transsexuals organitzats, que supose que a vostés també els transmeten les seues inquietuds.

També volem.
.
.
també volem que se facen plans d’igualtat de gènere; volem que se done un suport tècnic a l’Observatori de Gènere de la Generalitat valenciana, a l’observatori de publicitat no sexista que s’està morint d’agonia perquè vostés no tenen voluntat política de dur això endavant.

De la mateixa manera, volem que el compromís de la senyora Sánchez de León en l’anterior legislatura, que és presentar a estes Corts una llei contra la violència de gènere, se faça realitat, i per això hem presentat una esmena en este sentit.

Clar, el problema és que si la política del Partit Popular quant a violència contra les dones és la política de la senyora De Cospedal, doncs, anem aviats, perquè això és tant com desmantellar la xarxa de protecció i de cases d’acollida a les dones maltractades.
Però, en fi, nosaltres no tirem la tovalla que vostés això ho tinguen com a prioritat política.

També estem parlant d’esmenes que el que volen és la creació de centres d’acollida temporal a immigrants, sobretot en el que és l’acollida d’emergència, que vostés també tenen abandonat.

Clar, com diuen ací els representants del PP, si no tenim per als pobres autòctons, ¿com van a voler vostés que tingam per als pobres de fora?
També se discrimina per raó de la terra d’on ve la gent.

Quant a la dependència, proposem que se’ns equipare a les comunitats autònomes que tenen un desenvolupament de la Llei 39/2006 òptim i no, com ara, que estem a la cua, que som la pitjor o.
.
.
la segon pitjor per la cua en el desenvolupament de la llei de la dependència, que recorde que és la gent més vulnerable de la nostra societat, gent que ha tingut alguna discapacitat de naixement o sobrevinguda, gent que per la seua edat ja necessita dependre d’altres persones.
Per a nosaltres és fonamental que n’hi haja sensibilitat en este tema.

De la mateixa manera, que ha d’haver sensibilitat en el tema de la renda garantida de ciutadania.
És cert que se puja la partida, també és cert que és insuficient.
I també és cert que una cosa és que estiguen les partides i, després, una altra cosa és el que vostés fan.

Els recorde que en esta matèria com, per exemple, en matèria de solidaritat, que també és competència d’esta conselleria ara, es van dedicar els diners de la solidaritat a la Copa de l’America no fa tants exercicis.
I, per tant, per a nosaltres és fonamental que estiga en els pressupostos i que, després, s’execute conforme això.

També parlem del tercer sector.
Els impagaments estan ofegant al tercer sector, que, per exemple, està tractant el tema de la malaltia mental, cobrint un forat importantíssim que els poders públics no estan cobrint.

I del tercer sector, que, per cert, va ser una cosa que es va impulsar en la primera legislatura que vostés governaven, ara l’estan abandonant amb una estratègia calculada de llevar el tercer sector a grans empreses, com el saqueig que vostés feien fins ara ja no el poden fer a mans plenes; ara, volen abordar ja –i quan dic abordar, vull dir, a l’abordatge, com els pirates– el tercer sector i les xicotetes associacions normalment de pares d’afectats, familiars d’afectats, les volen desmantellar en funció de licitar provincialment que només puguen anar grans empreses, supose que Eulen i estes coses, on vostés tenen amics influents que se portaran les adjudicacions d’este sector que vostés, com dic, volen desmantellar.

A la porta de l’Ivadis n’hi ha una pancarta que diu: «Y nuestra pasta, ¿quién se la gasta?
».
Doncs això, vostés han pujat, és de veres, el pressupost de l’Ivadis; també és de veres que vostés no paguen.
Vostés posen les xifres i seguixen enganyant amb esta gran mentida que són estos pressupostos.

I, efectivament, la renda garantida de ciutadania hauria de multiplicar–se per cinc per tal de poder donar abast al que ara mateixa és una necessitat, quan més de 234.
000 ciutadans no tenen prestació i estan aturats i quan més de 100.
000 famílies en este moment tenen tots els seus membres aturats i no tenen cap ingrés.

Eixa és la realitat que, per cert, denuncia Cáritas, eixa gran ONG del món, que diu que el Consell ha impagat, que el Consell no complix, que el PP ha abandonat la gent més vulnerable de la societat.
Això també ho diu Cáritas.
Això també ho diu Cáritas, senyories del PP, però això vostés no ho volen escoltar.
I quan ho diuen, des del gabinet de conselleria, els criden a l’ordre: «Volen vostés cobrar?
No diguen eixes coses».
No tenen vostés vergonya, ni l’han coneguda.

Nosaltres també fem esmenes en el tema de la solidaritat perquè es dedique un 0,7%.
I no, no entenem que ni en este moment de crisi no se complisca amb els acords als quals s’ha aplegat amb les plataformes d’ONGD.
No ho entenem!

Supose que vosté podrà mirar–los a la cara a la gent que se mor de fam en este planeta i dir–los que «en fin, si aquí no tenemos para Copa del America, ¿cómo os vamos a dar de comer?
»

Però mire, sap vosté què?
, sap vosté què?
Això és profundament immoral, és profundament indecent.
Els països que estan empobrits, estan empobrits, entre altres coses, perquè el primer món els té la bota posada per damunt.
I el mínim, en un acte, que no dic jo que no siga de cinisme, que podem retornar–nos és el 0,7% dels nostres opulents pressupostos.
Perquè no oblidem que encara que siga temps de crisi, nosaltres.
.
.
, és un abisme el que ens separa de la gent que no té ni un dòlar al dia per a sobreviure en este planeta, dels xiquets que se moren per malalties que se podrien curar amb un litre d’aigua potable i un poquet de sal.

Senyora Bonet, jo no tinc cara per a mirar a la gent a la cara i dir–los que s’han de seguir morint de fam perquè ací vostés puguen passejar–se amb els bolsos de Loewe, no tinc cara per a fer–ho i per això vaig a seguir defensant que el 0,7% del nostre pressupost vaja als països que el primer món estem empobrint.
I anem a seguir defensant estes coses, encara que vostés ens diran que no sabem fer esmenes, que ho llevem de capítol II.

I sap vosté què?
Mire, mos esvara.
Mos esvara que vostés sempre facen el mateix discurs, mos esvara que vostés mentisquen amb el desvergonyiment que mentixen, mos esvara la seua dialèctica grandiloqüent i mentidera, mos esvara, perquè anem a seguir defensant allò que creiem just, anem a defensar la justícia social, anem a defensar la justícia, anem a defensar l’humanisme en uns pressupostos que vostés han convertit en profundament immorals.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

Per al torn en contra, per part del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora García té la paraula.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Mire, señora Oltra, yo subo a esta tribuna con la seguridad que me da saber que estoy defendiendo en estos momentos tan durísimos de crisisâ¦, estoy defendiendo unos presupuestos rigurosos, serios que responden claramente a las demandas sociales de nuestra sociedad.

Sí, señoría, porque mi grupo parlamentario, y yo ahora mismo representándolo, tenemos una vergüenza total de oír las palabras que se oyen aquí por boca de su señoría.
(Aplaudiments)

Unos presupuestos, señorías, realistas, austeros y que mantienen el estado del bienestar que preside todo el presupuesto de La Generalitat.

Unos presupuestos, señorías, en los que necesariamente hay que contener el gasto corriente, pero manteniendo los niveles de calidad de los servicios que prestamos a los ciudadanos.

Unos presupuestos, señorías, centrados en el gasto social, en la creación de empleo y en la consolidación de los servicios fundamentales.
Un gasto social que va incrementándose año a año, alcanzando para el 2012 el 84% del presupuesto total.

Y es precisamente, señorías, el compromiso y el esfuerzo de todos y cada uno de los miembros del Consell, solidariamente, hacia las políticas sociales y los más desfavorecidos los que permite que la Conselleria de Justicia y Bienestar Social incremente su presupuesto un 0,1%, que descontando los gastos de personal, significa un 0,7% con respecto al 2011, con un presupuesto total ya de 997,64 millones de euros.

Eso es un incremento moderado, sí, pero que, en cualquier caso, refleja el compromiso del Consell con las políticas del bienestar social, con la atención social a los valencianos que no se van a ver afectados por el actual contexto económico, caracterizado por la disminución de los ingresos y por unas dificultades derivadas de una injusta financiación estatal.
Y ya lo dijo el presidente Alberto Fabra, cuando afirmó que el estado del bienestar no se iba a ver afectado por los recortes.

Estamos en un momento muy complicado y hay que ser realistas, señorías, y estos presupuestos lo son, porque los recursos son limitados y hay que priorizar las líneas estratégicas, aquellos programas y actuaciones que consideramos esenciales y que queremos evitar que se vean afectadas por una menor disponibilidad de recursos.

En cuanto a las enmiendas que plantea el Grupo Compromís, muchas de ellas se plantean el incremento de determinadas líneas o la creación de otras nuevas a cargo de las ya existentes o proponiendo una disminución del capítulo II, efectivamente, en todos los programas presupuestarios.

Señorías, desde la conselleria se ha hecho un esfuerzo enorme por reducir el capítulo II, en concreto los gastos de funcionamiento, hasta un nivel que ni es necesario ni es posible abordar más disminuciones.
(So d’un telèfon mòbil)

Ustedes hacen un planteamiento muy poco serio y riguroso que lo que denota es un desconocimiento del funcionamiento presupuestario.
Reivindican, por un lado, centros públicos de titularidad de La Generalitat y, por otro, abogan por una reducción del capítulo II, lo que no tiene ningún sentido, señora Oltra, porque precisamente los centros propios, los públicos, se financian con el capítulo II.

Pues mire, señoría, lo que ustedes plantean en sus enmiendas implicaría el cierre de centros de personas mayores, de personas con discapacidad, de mujeres en exclusión, de menores.
Señorías, un verdadero disparate.

Y también, en demasiadas ocasiones, reclaman la disminución del capítulo II para crear líneas que ya existen, incluso plantean la disminución del capítulo II de otra sección.
Vamos a ver, es un desconocimiento total, señoría, de lo que es la estructura de estos presupuestos, por no hablar de las nuevas líneas de actuación que ustedes plantean sin referirse a ningún objetivo o las que son competencias de otras secciones.

Usted, señoría, como debate central, algo tan importante como desglosar la denominación del programa familia y mujer en dos, igualdad de género y protección de las familias, que no aporta absolutamente nada, ningún beneficio ni en cuanto a contenido ni en cuanto a la gestión.
Y de todo esto, señoría, usted hace un debate absurdo sobre la teoría e ideología de la iglesia, de la mujer en casa, del machismoâ¦ Señorías, a ustedes les parecerá que no es cierto.
Pues sí, es real, lo acaba de decir la señora Oltra.

En cuanto a las familias monoparentales, pues, señoría, decirle que La Generalitat ya tiene en marcha el carné familias monoparentales, que va a crear ese carné para que disfruten de una serie de ventajas y para hacerle la vida más fácil.

O crear una conselleria de la dona, un sinsentido en la actual coyuntura, señoría.
¿De verdad lo piensa?
Yo no creo que sea el principal problema de la población valenciana en estos momentos, señoría; pero es que tampoco de las mujeres, porque las políticas de apoyo a la mujer se mantiene en estos presupuestos.
Pero es que, además, usted pretende usurpar lo que es competencia del presidente de La Generalitat con una ley de presupuestos.

La reiteración de enmiendas de otros años, señoría, eso es una constante.
Piden otra vez una ley de violencia de género.
Y usted se olvida –no lo creo– de que el gobierno valenciano, el día 25 de noviembre de 2011, aprobó el anteproyecto de la ley integral de La Generalitat contra la violencia sobre la mujer.
Porque aquí había una comisión especial de estudio sobre la violencia de género en estas Cortes, de la cual creo que su señoría era miembro, donde se presentó el borrador, donde se consensuó con todos los grupos políticos, se modificó el articulado y se llegó a un gran pacto, señorías.

Ustedes mantienen las líneas nominativas para gays, lesbianas, bisexuales y transexuales.
Es verdad que el año pasado les dio algunos titulares ese debate, pero es que es un debate falso, señorías, porque ya esas asociaciones pueden concurrir con las demás a la convocatoria genérica.

Y usted, señoría, habla de debate ideológico, hace referencia a la diferencia ideológica.
Claro que sí, señoría.
Usted dirige varias de sus enmiendas a la creación de centros públicos –enmiendas de campanario–, por cierto, sin ningún orden de planificación, sin necesidad en algunos sitios, sin proyecto, sin suelo, sin cesión del suelo.

Y en este punto, señoría, claro que existe una diferencia ideológica, porque para nosotros el objetivo es prestar la mejor atención posible a aquellas personas que lo necesiten.
Y para ello, obviando esos debates ideológicos estériles, señoría, nuestro objetivo es crecer en cantidad y en calidad de centros, sumar recursos.

Tenemos centros públicos y conciertos, tanto con centros privados, como de entidades sin fin de lucro, y de centros municipales.
Y esto nos ha permitido que, por ejemplo, en materia de dependencia seamos una de las comunidades autónomas con mayor atención residencial.

Y hablando de dependencia, señorías, ustedes piden abrir el Centro Gran Vía de Castellón, lo plantean en diferentes programas, excepto en el suyo, que es integración de personas con discapacidad.
De todas formas, deben ser los únicos que no se han enterado que se va a abrir este próximo ejercicio, con cargo precisamente a ese capítulo II que ustedes sistemáticamente quieren reducir y que además dejan sin posibilidad de funcionamiento a la red territorial de los servicios municipales de atención a la dependencia.

Ya le expliqué a usted en comisión, porque tampoco tenemos mucho más tiempo, que sí que está contemplado cuando fallece la persona dependiente, cuando tiene el PIA aprobado o cuando no lo tiene, que el vacío legal lo ha llenado la conselleria y que lo ha resuelto reintegrando a los terceros cuando cumplen una serie de requisitos.

Sobre el silencio positivo, señoría, pues ya se lo dije también que no se puede estimar el silencio positivo en un acto administrativo que es de contenido incierto.

Hablan ustedes de la media estatal de cumplimiento de la ley, conforme al observatorio.
Sí, señorías, ahí tenemos que decir que es un observatorio, desde luego, para nada objetivo, que no está valorando el que la Comunidad Valenciana cumple estrictamente con la ley.
Porque la ley, señorías, dice que tendrán carácter prioritario, dentro de la cartera de servicios y prestaciones, los servicios frente a las prestaciones económicas, pese a que el coste de los servicios duplica el coste del cuidador, pese a ello, señoría, pese a todo ello, ya son 50.
000 personas atendidas en la Comunidad Valenciana.

Lo que debería usted haber hecho, señora Oltra, es todos estos años habernos acompañado para reclamar, sí, al señor Zapatero, que usted ha nombrado, yo no lo pensaba nombrar, reclamar la financiación justa para la Comunidad Valenciana, pero reclamar también la financiación justa que por ley correspondería del coste real de los servicios de la dependencia.

Y si hablamos de cooperación, señorías, solicita usted el desarrollo de la ley, que ya le expliqué a usted que está perfectamente desarrollada a través de diferentes decretos.

Respecto al 0,7, señoría, bueno, pero de siempre y como siempre.
Pero es que además, señoría, La Generalitat, del mismo modo que todos los partidos que integran la subcomisión de cooperación del Congreso de los Diputados, ha decidido posponer el objetivo de destinar el 0,7 de los presupuestos para la cooperación al desarrollo.
Señorías, porque hemos ajustado el presupuesto destinado a cooperación para atender las necesidades presentes de los valencianos.
Y en este sentido las ayudas a la dependencia y a la renta garantizada de ciudadanía.

Si hablamos de integración, señoría, sus enmiendas van dirigidas a la creación de centros de acogida temporal, sin tener para nada en cuenta el esfuerzo que ha hecho este gobierno para aumentar el número de plazas de acogida y mantener el número de centros, que ha experimentado un incremento del 110% del 2007 al 2011, no siendo posible, señoría, la construcción de nuevos centros con la actual situación económica.

No me da tiempo a mucho más, sí señoría, pero sí quisiera terminar diciéndole, como he empezado, señoría, y es manifestando la satisfacción de defender unos presupuestos que reflejan una vez más el compromiso total del gobierno valenciano con las personas que más necesitan de protección.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchísimas gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, mire, jo sabia que m’anava a vindre en allò del capítol II i la manera de fer les esmenes.
Vosté sap perfectament que insòlitament som dels pocs parlaments autonòmics on la norma de com se debaten i se fan les coses, que és el reglament, s’ha aprovat únicament amb els vots del partit majoritari.
I este és el mecanisme que vostés han imposat de fer esmenes.
I, per tant, a mi no lleva la són que vosté me diga «és que ho lleva del capítol II».
No se preocupe, quan governem ho llevarem del apartado saraos y saqueos.
Per exemple, de la Societat Proyectos Temáticos, que s’endú 114 milions que estarien molt millor, segurament, en esta conselleria.
No se preocupe, de saraos y saqueos ho llevarem.

Mentrestant el que estem fent són unes esmenes per alterar les seues prioritats polítiques, que, efectivament, efectivament, són molt diferents.
I jo que m’alegre i que no m’avergonyisc gens de ser diferent a vostés.
Perquè nosaltres no haguérem perdonat l’impost de patrimoni a les 19.
000 famílies més riques del nostre territori com han fet vostés.
Vostés estan parlant de temps difícils, en una mà dient que han de retallar i l’altra mà retallen els ingressos possibles, que no només són culpa d’un sistema de finançament injust del senyor Zapatero, del senyor Aznar i dels altres senyors que estaven abans, i que vostés no se’ls va sentir molt durant l’època d’Aznar, per cert, sinó que també és conseqüència de la manca d’ingressos propis que vostés retallen perquè no volen incomodar les 19.
000 famílies més riques que mouen els fils dels qui estan ahí.

Igual que perdonen l’impost de successions que beneficia les rendes més altes.
I això són més de mil milions d’euros que deixen d’ingressar–se i que van en detriment de les altres famílies.
No dels 19.
000, les cent mil famílies que en este moment no tenen cap tipus d’ingrés, les cent mil famílies més pobres del nostre territori.

I, efectivament, per a nosaltres la prioritat està ahí.
Nosaltres no entenem la política si no ha de servir per a teixir una xarxa de la qual no caiga ningú, per mala sort que haja tingut, perquè no tinga feina, o perquè tinga una discapacitat o perquè haja tingut un accident.
Eixa és la gent més vulnerable de la nostra societat.
I per a nosaltres la política és una xarxa, ha de ser una xarxa de la qual no caiga ningú.

Per a vostés no.
Per a vostés la política és una manera de fer més rics als que més tenen, i que això ho paguen els que menys tenen.
La seua política social és la de siente a un pobre a su mesa, com en la pel·lícula de Plácido, del gran Berlanga.
I ja hi ha una ONG, que segurament vostés els donarà moltes subvencions, que en estos Nadal va a fer això, sentar un pobre a su mesa.
I aleshores una família acomodada agarrarà i adoptarà a un pobre, que queda muy bien, al lado del árbol de Navidad y de los regalitos y del belén.

I mire, no, jo no he criticat ací l’església, jo he criticat la facció nacional catòlica que vostés tenen al seu si i que conviu amb el sector ultraliberal.
Això és exactament el que jo he dit, i no una altra cosa, senyoria, i no una altra cosa, per molt que vosté s’enteste.

I he parlat de Càritas que els trau a vostés els colors.
I que també és església, per cert.
Però eixa no els interessa a vostés molt.
A vostés els interessa l’església de gran crucifijo y beso en el anillo.
Però l’església que treballa amb els pobres tots els dies, eixa no els interessa.
Per això a mi no me sentirà criticar l’església.
Critique, en tot cas, als qui confonen església i estat, que és una altra cosa.

I sí, parlar de mujer y familia és una càrrega ideològica profunda, antigua, casposa, que no és pròpia del segle XXI i que el que fa és reduir a la dona a sus labores.
I no estem d’acord.
I aporta molt, senyoria, aporta moltíssim desglossar i parlar d’igualtat de gènere i parlar de protecció a les famílies.
Perquè, com dic, sí que se discrimina, i sobretot se discrimina quan s’invisibilitza.

Però a vostés les polítiques d’igualtat els importen poc.
Per això, probablement, la biblioteca de la dona tindrà un futur prou obscur.
I per això la senyora De Cospedal tanca els centres d’acollida de dones maltractades.

I sí, tenim ideologia distinta, i no és que m’avergonyisc, és que estic orgullosa.
Perquè entre les «torres de Calatrava» i la renda de ciutadania, la gent que més ho necessita, nosaltres, Compromís, ens quedem amb la renda de ciutadania.
Entre el Bigotes i un centre de dia, ens quedem amb un centre de dia.
Entre els lodos d’Emarsa i els diners per als dependents, ens quedem amb els dependents.
Entre els bosses de Vuitton de la senyora alcaldessa Barberá i la igualtat entre hòmens i dones, ens quedem amb la igualtat entre hòmens i dones.
Entre el cas Brugal i els discapacitats, amb els discapacitats.
I entre la fórmula 1 i els malats mentals.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
i la xarxa que els atén, nosaltres amb els malalts mentals.
I entre perdonar els impostos als rics.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
i tindre sensibilitat social amb la part més vulnerable de la societat, nosaltres ens quedem.
.
.
(El senyor president desconnecta el micròfon de la trona)

El senyor president:

Señora García.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Bien, señora Oltra, usted lleva toda la vida aquí y no se entera.
Porque, aparte de que el reglamento es para todos y todos tenemos que cumplir el reglamento de la cámara, le diré, le diré que los presupuestos son, según la Ley de hacienda y la Ley de gobierno valenciano, señoría, de los tiempos socialistas, y son los que marcan como hay que hacer unos presupuestos que usted, señoría, no tiene ni idea.

Además no me sorprende en absoluto, señoría, el discurso, ese discurso cansino con el mensaje que usted trae siempre, señoría.
Los «saraos», la «corrupción», el «discurso panfletario».
Realmente, señoría, de ahí no sale.
Sí, del saqueo, de los saraos, de no sé qué.

Usted, señoría, mire, usted tiene una verdadera obsesión rayana en la paranoia, señoría, sobre lo público y lo privado, la iglesia y el machismo.
(Aplaudiments) El discurso de la privatización, señoría, que no voy a perder más tiempo y sólo le voy a decir, señoría, que la izquierda, señora Oltra, debe de dejar los lugares comunes folklóricos del siglo XIX.
Y no se lo digo yo, se lo dice un socialista de pro como el señor Nicolás Redondo.
Porque usted habla de saqueo y a darle a unos pocos que se dedican al saqueo, cuando yo le digo a usted que lo que usted está haciendo con sus enmiendas es dejar sin posibilidad de ayuda a Cruz Roja, a Fundar, a la Casa de la Caridad.
De verdad, señorías, ¿son estos los que saquean?
Usted y su discurso de los buenos y los malos.
Usted, que le quita ayuda a estas asociaciones para dársela a la coordinadora de ONG.

Pero, vamos a ver, señoría, cómo puede criticar estos presupuestos en estos momentos tan duros, tan difíciles y tan complicados, que está aumentado el 4% del presupuesto de ayudas a personas con discapacidad, que está aumentando el 29% los gastos de funcionamiento de los centros para personas con discapacidad, que está aumentando un 0,9 el presupuesto para la dependencia, a pesar de la falta de financiación del gobierno que ha planteando muchísimos problemas a las comunidades autónomas.
Y lo dice también el señor Barreda, lo decía el señor Barreda, y lo dice Cataluña cuando gobernaba el señor Montilla, y lo dice la consejera de Andalucía.
Señorías, el señor Hidalgo, que le está diciendo, le decía al gobierno socialista que los avances sociales si no son sostenibles financieramente no son avances sociales, señorías.
Unos presupuestos que aumenta el 6,3% el presupuesto de los servicios sociales, el 30% el presupuesto de la renta garantizada de ciudadanía, el 13% el presupuesto del Ivadis, un 8% el presupuesto de Justicia, un 50% el presupuesto para los gastos de funcionamiento ordinario de los juzgados, un 12% el presupuesto destinado a turno de oficio y un 76%, señorías, la inversión en reforma de la residencia de menores.

Oiga, y luego ustedes dicen, es que luego no lo ejecutan.
¡Oiga, espere que transcurra un año!
¡Espere que transcurra el año y luego critican ustedes si se ejecuta o no!

Y esas son las cifras, señoría, y eso es de lo que yo quiero hablar.
Pero usted a lo suyo.
Usted a la descalificación, al insulto, al desprecio y, fundamentalmente, señora Oltra, a la falta de respeto.
Mire, señoría, a la falta de respeto inclusoâ¦ Porque me estaba acordando cuando la oigo, incluso falta de respecto a esta institución de la que usted forma parte y en la que se representa la soberanía del pueblo valenciano.
Porque usted de agitadora callejera ha perdido una manifestación contra esta cámara, señoría, de la que tuvieron que salir diputados y expresidentes de La Generalitat escoltados porque no los dejaban salir de la cámara.
Esa es usted, señoría.
Pero usted me va a mí a hablar de democracia y de libertad, usted me va a dar a mí (aplaudiments) lecciones de esto, señoría.

Mire, señora Oltra, yo esto lo aprendí en la cuna, pero también aprendí el respeto hacia los demás.
Y usted puede seguir con este discurso, que así le va a usted denigrando la comunidad, así les va, 60.
000 votos menos de mayo a noviembre.
Nosotros a trabajar por esta comunidad, con cada vez más respaldo y más escaños.

Mire, señoría, la gente de la calle, la gente normal quiere solucionar sus problemas con servicios de calidad.
Y sus enmiendas, señoría, no recogen, no recogen esas inquietudes de la calle.
Sus enmiendas, como usted muy bien ha dicho, sólo recogen inquietudes ideológicas.

Yo, señorías, me van a permitir que termine con las palabras que el presidente de todos los españoles, Mariano Rajoy, le dedicó ayer al señor Baldoví cuando denigraba a la Comunidad Valenciana, esas nefastas manifestaciones que yo hoy le repito, se lo quiero repetir: «Defiendo a la Comunidad Valenciana, y usted ha pintado un panorama que no acepto de ninguna manera.
La Comunidad Valenciana es la tierra de la que nos sentimos orgullosos todos los españoles, que tiene gente magnífica, pequeños y medianos empresarios de primera, ciudadanos cualificados y un gobierno que lo es porque lo ha elegido la inmensa mayoría de la sociedad.
Defiendo su presente y su futuro porque es una tierra que quiero.
» ¿Por qué cree que el gobierno valenciano es del PP?
¿Por qué no le votan a usted?
¿Ha hecho usted examen de conciencia?
¿No se le ha ocurrido pensar que pueda estar equivocada?
¿O piensan que son todos los demás?
Piense, señoría, piense sobre todo esto.
Los valencianos confíanâ¦

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora García Herrero:

â¦en el PP cada vez más porque está al lado de la gente que más lo necesita.

Nosotros con valentía presentamos unos presupuestos y conseguimosâ¦

El senyor president:

Muchas gracias, señora García.

La senyora García Herrero:

â¦mucho más respaldo que teníamos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.

Torn a favor, té la paraula el senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Gracias, señor presidente.

Señorías, con este presupuesto la mayoría de los valencianos y las valencianas van a sufrir las consecuencias de la irresponsable y errática política practicada por el Partido Popular en sus dieciséis años de gobierno y que ha dejado un escenario dramático en nuestra comunidad: más paro y menos protección social, más endeudamiento y menos servicios públicos de calidad.

Sólo unos cuantos privilegiados, las 19.
000 familias con mayor patrimonio, les darán las gracias por las bondades de su presupuesto, pero la mayoría de los valencianos no se la darán.
Porque además a veces hay que hacer historia para poder comprender las cosas.

El Consell, en los años de crecimiento económico, que han sido los más en los últimos dieciséis, destinó una parte sustancial de los recursos presupuestarios no al desarrollo, ampliación o mejora de sus principales competencias, que no son otras que la educación, la sanidad, el empleo o la protección social, sino que lo destinó a obras faraónicas, a estudios cinematográficos, parques temáticos, eventos deportivos y religiosos, a la creación de fundaciones y empresas de carácter propagandista y clientelar.
.
.
La mayoría de estas actuaciones con elevadísimos costes para las arcas de La Generalitat y, sobre todo, escandalosos sobrecostes y de nula rentabilidad social y económica.

Lo preocupante es que en los momentos de crisis el Consell ha seguido actuando exactamente igual, como si no pasara nada.
Y ¿cuál ha sido el resultado de esa política catastrófica del Partido Popular?
Lo resume el último informe del BBVA y del IVIE, en el que se refleja la situación de nuestra comunidad.
El Consell, en menos de una época, ha conseguido pasar de ser el segundo gobierno autonómico de toda España que más recursos destinaba por habitante a gastos en protección social en el año 2000, a ocupar el último puesto de todas las comunidades autónomas en el año 2008.
Y el reciente informe hecho por la asociación de directores coloca a nuestra comunidad, en el año 2009, en el penúltimo lugar.

Y la responsabilidad de esta situación es total y absolutamente de ustedes (aplaudiments), del Partido Popular.
En primer lugar, porque han gozado de poder absoluto durante todos estos años para hacer lo que han querido.
Y en segundo lugar, porque el Partido Socialista ha estado permanentemente denunciando los excesos, las corruptelas, las prioridades equivocadas, el abandono de los servicios públicos, pero a ustedes les ha dado absolutamente igual.
Tampoco les vale aquí el recurso de echar las culpas al gobierno anterior, que es lo que están haciendo en Castilla–La Mancha.
Aquí son ustedes sus propios herederos.
Y la realidad es la que refleja los datos.

Señorías, la crisis no puede ser en estos momentos una excusa válida para poder justificar el insuficiente presupuesto de la Conselleria de Justicia y Bienestar Social.
Un presupuesto que va a disponer de –y la cifra es significativa– 49 millones menos de euros de lo que se había comprometido en el año 2010.
¿Cómo vamos a hacer nosotros enmiendas con un presupuesto que dispone de 49 millones de euros menos?
Por eso nuestras enmiendas, sobre todo las de contenido económico, van dirigidas fundamentalmente a señalar cuáles son los problemas, porque para que este presupuesto pudiera a las necesidades de los valencianos, tendría que tener, como mínimo, 200 millones de euros más de los que tiene.
De lo contrario, es imposible poder atender las necesidades de los valencianos.

En el área de justicia, y a pesar de las reivindicaciones permanentes de los profesionales, que día sí y día no están manifestándose y exigiendo más recursos o el pago de sus servicios, no se dota adecuadamente la partida correspondiente al turno de oficio de abogados y procuradores.
Les deben todavía 14, 5 millones de este año y, con el incremento que proponen para el año que viene, es imposible que puedan atender el déficit o la deuda que tienen del año 2011.

No se podrá avanzar tampoco en la puesta en marcha de la nueva oficina judicial, simplemente porque no hay partida presupuestaria para ello.

Tampoco se podrá llevar a cabo la ampliación, la reforma o la construcción de sedes judiciales en Alcoy, en Alicante, en la Vila, en Gandía, en Ontinyent, en Játiva, entre otras –no las digo todas.

Renuncian también, con este presupuesto insuficiente, a la puesta en marcha de los quince nuevos juzgados.
Meses reivindicándolos en actitud victimista, que es a lo que están acostumbrados, y en el momento en el que el ministerio aprueba su creación, ustedes no los ponen en marcha.

En el área de servicios sociales, el presupuesto es insolidario para con las personas más necesitadas.
Y esa insolidaridad queda clarísimamente reflejada en la disminución de un 53%, nada menos, de la partida de cooperación internacional y de casi un 27% de la de acogida e integración de inmigrantes.
Han hecho ustedes el mayor recorte de la historia de esta comunidad en solidaridad.
Y ello ha dado lugar a que sean todas las ONG de la Comunidad Valenciana las que presenten un manifiesto, y además entregan a esta cámara cerca de 6.
000 firmas, exigiéndole al gobierno valenciano que cumpla con sus compromisos.
El Partido Popular firmó el pacto contra la pobreza, al igual que el resto de los partidos políticos, y ahora se niega a cumplirlo.

Como también se niega a cumplir la propia ley de cooperación valenciana.
En esa ley se establece como objetivo el llagar al 0,7% de ayudas en la lucha contra la pobreza y el hambre de los países pobres.
Ustedes, sin embargo, destinan el ridículo 0,09%, que es la mitad de lo que hay en el ejercicio de 2011 y nada menos que un 78% menos de lo que había en el de 2010.
Podían hacer desaparecer simplemente la partida, porque es injusta e insuficiente.

Los valencianos y valencianas en situación de necesidad de nuestra comunidad tampoco lo van a tener mejor.
Y las cifras son alarmantes: 617.
300 parados, de ellos casi 235.
000 que no perciben ningún tipo de prestación, y 100.
000 familias, más de 100.
000 familias que tienen a todos sus miembros en paro y no reciben ningún recursos en sus hogares.
Las cifras son los suficientemente escandalosas como para que desde el Consell se hubiese adaptado alguna medidas para dotar de forma adecuada la renta garantizada de ciudadanía y los recursos destinados a los ayuntamientos.

Sin embargo, ustedes destinan para los servicios sociales municipales una cifra de 23 millones, que si los restamos de lo que viene del estado, que son 9, quedan 15.
Es decir, destinan 15 millones de euros de La Generalitat a los servicios sociales municipales.
Menos que a la fórmula 1.
Es que es increíble.
Con las situaciones de necesidad que se dan en nuestra comunidad, habiéndose incrementado las solicitudes de los ciudadanos en los servicios sociales municipales en más de un 37% en el último año y su respuesta es destinar 15 millones de euros a atender las necesidades de todos aquellos valencianos que se encuentran sin recursos para garantizar su propia supervivencia.
Y es que es más, desde que empezó la crisis en el año 2007 hasta aquí, han disminuido ese presupuesto nada menos que en un 10%.

Pero además, les disminuyen a los ayuntamientos las ayudas para las residencias municipales, los SEAFI, las AMICS.
.
.
Es decir, estando como están los ayuntamientos desempeñando competencias propias de La Generalitat, La Generalitat lo que hace es disminuir de cara al presupuesto del año que viene en los presupuestos y, además, no pagarles.
Porque les recuerdo que les deben todo el año 2011 a los ayuntamientos, de los servicios sociales municipales (aplaudiments), de los SEAFI, de las residencias municipales.
Están contribuyendo a arruinar definitivamente a los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana.

Estos presupuestos tampoco cumplen con la ley de renta garantizada de ciudadanía.
Con 23 millones, no se puede hacer frente a las necesidades de los valencianos.
Hay 100.
000 familias.
.
.
La mayoría de las comunidades autónomas han venido incrementando de forma muy significativa los presupuestos.
Somos la última comunidad autónoma, la que menos dinero destina a rentas de inserción.

Y en el área de la dependencia, ¿qué quiere que le diga?
Con un crecimiento mínimo de 400.
000 euros en su conjunto, ¿qué van a hacer ustedes con las 32.
000 personas dependientes que ya han sido valoradas, que ya tienen el PIA y que lo único que esperan es recibir la ayuda?
Pues ahí se van a quedar.
Con ese presupuesto es total y absolutamente imposible que puedan atenderse las necesidades de esas 32.
000 personas, sin contar con que hay otros que lo habrán solicitado para este año.

Nosotros les proponemos clarísimamente que para incrementar ese presupuesto, una de las mejores medidas que podían tomar era eliminar la empresa Avapsa.
De esa forma, se ahorraría La Generalitat 8 millones de euros, que podrían perfectamente ir destinados al pago de las prestaciones de los dependientes valencianos y, a su vez, integrar también los equipos de servicios sociales de la dependencia en los equipos de servicios sociales de base de los ayuntamientos, que lo harían.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

.
.
.
mucho mejor y acabarían con las colas que hay en este momento.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Marí Olano.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, presidente.

Señor Torres, quiero empezar como empecé también mi intervención en la comisión, cuando debatimos sus enmiendas a esta sección de los presupuestos, agradeciéndole el tono empleado y que se haya centrado más o menos en la materia, no del todo.
Ha hecho alguna digresión a asuntos de.
.
.
, cuestiones más generales, a las que me veo también yo obligado a referirme.

Quiero también hacer una constatación desde el principio, que también la hice en la comisión.
Estamos hablando de dos materias: justicia y bienestar social, que especialmente en bienestar social nunca será suficiente, nunca.
Yo creo que en eso estaremos de acuerdo los 99 miembros de esta cámara, en que nunca será suficiente todo el dinero que pongamos para la atención de las personas más desfavorecidas de esta sociedad, de la sociedad valenciana, y de fuera, porque también estamos tratando aquí todos los problemas relativos a la cooperación al desarrollo.

Dicho esto, ha empezado usted haciendo una afirmación: «la mayoría de los ciudadanos valencianos rechaza este presupuesto.
» Lo ha dicho más o menos literalmente así.
Yo, mire, no soy tan osado como para interpretar la mayoría de la opinión de los ciudadanos valencianos acerca de este concreto presupuesto.
Lo que sí que soy osado es en interpretar cuáles son los resultados de esa mayoría de los ciudadanos valencianos cada vez que se les llama a opinar acerca de las políticas que se proponen por la oposición y de las políticas que hace y propone el gobierno, y a los resultados me remito.
Yo no quiero entrar en este tipo de debate.
Usted ha empezado así y ya le digo que me veo forzado a referirme a ello.

Se ha referido usted también a la deuda.
Y es cierto, hay deuda para determinadas actuaciones de la administración, que a usted le gustará más o le gustará menos, le podrán parecer mejor o le podrán parecer peor, pero que se han financiado con deuda.
Pero lo que no he oído que se refiera usted es a la deuda que está materializada en centros sociales, que está materializada en hospitales, que está materializada en centros de salud, que está materializada en institutos, que está materializada en colegios, que está materializada en carreteras, que está materializada en vías ferroviarias y que está materializada en todo lo que se puede ver y tocar.
Y usted perfectamente lo conoce, porque usted lo ve y lo toca.
Y es muy distinto, muy distinto a lo que usted veía y tocaba cuando usted tenía la responsabilidad de gestionar una parcela de la administración como miembro de la administración socialista, ya hace unos cuantos años.

Ha hablado usted del gasto social por habitante en el año 2000, se ha referido al gasto social por habitante en el año 2000 y en el año 2011, para referirse que hemos pasado de no recuerdo qué lugar en la lista a no recuerdo qué lugar en la lista, pero, vamos, en el 2000 iba por los primeros y en el 2011 va por los últimos, según la interpretación que realiza usted.
Yo lo que me pregunto es qué decían en el año 2000, porque el mensaje que daban ustedes en el año 2000 era exactamente el mismo que da ahora, que todo es un desastre, que la mayoría está con ustedes y que a nosotros no nos quiere nadie.
Eso es lo que decían en el año 2000 y eso es lo que dicen ahora.
Y yo eso no me lo acabo de explicar, señor Torres.

Se ha referido usted a lo poco que aporta La Generalitat, por ejemplo, a los ayuntamientos.
Hablemos de un ejemplo claro de aportación, de cofinanciación, de programas de atención social entre las administraciones públicas, el plan concertado.
Pues mire, si a usted le parece poco lo que La Generalitat aporta, me imagino que aún le parecerá menos lo que aporta el estado, que teniendo la obligación de cofinanciarlo al 50% con La Generalitat, en el histórico desde el año 2000, estamos en una cofinanciación del 38% el estado y el 62% La Generalitat.
Eso también me gustaría que tuviera un mínimo de reconocimiento.
Eso por poner algunos ejemplos.

Renta de ciudadanía.
También se ha referido usted a la renta de ciudadanía.
Ya le dije.
.
.
, y esta es una de las cuestiones que desgraciadamente con la situación que tenemos es absolutamente insuficiente para todas las administraciones, pero aquí también se está haciendo un esfuerzo muy notable.
Entre el año 2008, inicio de la crisis, y el año 2011, se han incrementado los recursos dirigidos a la renta de ciudadanía, o renta mínima de inserción, como le quiera usted llamar, en un 1.
475%, señor Torres.
1.
475%.
¿Es insuficiente?
Probablemente.
Probablemente en vez de un 1.
475%, tendría que ser un 5.
000%, pero, señor Torres, es un 1.
475%.
Y eso es un esfuerzo que se tiene que reconocer, más cuando la renta mínima por ciudadanía, la renta mínima, la cantidad media que recibe una unidad familiar en el conjunto del estado son 400 euros y en la Comunidad Valenciana eso asciende en más de un 10%, hasta los 444 euros.

Se ha referido usted a la dependencia.
Señor Torres, se han valorado durante los últimos años a 50.
522 personas.
El 97% de las solicitudes ya han sido valoradas, el 72% de los dependientes severos y graves de la comunidad están siendo atendidos, con su plan individualizado puesto en marcha y con efectivas medidas de atención, sean estas cuales sean, porque eso ya dependerá del plan efectivo.
La Generalitat, señor Torres, ha invertido, desde el año 2007, en dependencia 1.
300 millones de euros y las prestaciones se han incrementado en un 51%.
Que no es suficiente?
Probablemente no es suficiente, probablemente se tenga que hacer más, estemos nosotros ahí sentados o estén ustedes el día que ustedes estén, probablemente se tenga que hacer más.
Pero eso no quiere decir que no se está haciendo un esfuerzo enorme, esfuerzo que por cierto está, desde mi punto de vista, lejos de lo que está haciendo el estado, teniendo que cofinanciar también la dependencia al 50% los porcentajes de financiación estatal, como usted sabe, son muy bajos, no llegan ni al 25%, señor Torres.
(Aplaudiments)

Eso sí, señor Torres, coincido con usted, nunca será suficiente.
Y si lo sometiéramos a votación en esta cámara si son suficientes los recursos que se ponen para la atención a las personas más desfavorecidas, estoy convencido de que los 99 votaríamos lo mismo, que nunca será suficiente y que siempre nos parecerá poco.
Porque, al menos, me imagino que aquí todo nos anima lo mismo, el tratar a las personas más desfavorecidas, el tratar de mejorar su condición, aunque haya gente que suba a esta tribuna, no es su caso, desde luego, pero aunque haya gente que suba a esta tribuna y diga a unos cuantos miembros de la cámara que lo que queremos, prácticamente, es matar a los enfermos y comernos a los niños.

Por lo demás, y ya entrando en el contenido de las enmiendas concretas, señor Torres, mire, detrás de sus enmiendas suele haber dos cosas o un propósito loable, hay un propósito loable, por ejemplo, tiene una enmienda que propone subir la financiación que se le da a la Casa de la Caridad.
Me parece muy loable.
Yo soy socio de la Casa de la Caridad y me parece una cosa estupenda.
Hay otra enmienda que propone subir la dotación al programa del alzhéimer.
Y hay otra enmienda que propone construir juzgados, son propósitos loables, no siempre, y ahora entraré en el no siempre.
Pero esos propósitos loables los quieren cumplir a costa de otros conceptos presupuestarios que también son muy loables y también entrará a eso.

También puede haber en algunas enmiendas una cuestión que no es propósito loable sino que es una posición ideológica clara, respetable, tan respetable como la mía, porque es muy respetable creer en un concepto determinado de familia, pero también es muy respetable creer en otro concepto de familia.
Es muy respetable creer en un concepto de familia integrada por una mujer y una mujer o por un hombre y un hombre, pero también es muy respetable creer en un concepto de familia que, al margen o además de ese concepto de familia, cree en un concepto de familia de un hombre y una mujer con sus hijos.
Y es muy respetable que una mujer con su marido decida tener tres o cuatro hijos, eso es tan respetable como la mujer que decide no tener ninguno, tan respetable una cosa como otra.

Y detrás de alguna de sus enmiendas también hay un propósito ideológico, por ejemplo, le pongo como ejemplo la enmienda que pretende suprimir el programa «Primeros días», muy respetable su propósito ideológico, su ideología, pero también es muy respetable la nuestra.
Por eso, no se la vamos a aceptar.

También hay otras enmiendas que no acabo de entenderlas.
A mí me explicará usted por qué le quieren quitar dinero al Centro de Atención de Personas Mayores de Borriana para dárselo a de Sant Mateu.
Como no lo explican yo no sé si porque se necesita más en Sant Mateu que en Borriana, si porque está más avanzado que no.
Me lo explican ahora, me lo explican, porque yo no lo he entendido.
Y como no lo ponen igual me da por pensar que es por el color político que gestiona los respectivos ayuntamientos, no creo que sea así, no creo que sea así, pero me lo explica e igual me convence.

También me explica por qué prefieren quitarle dinero al Ivaj y dárselo al Consell Valencià de la Joventut.
¿Gestiona mejor el Consell Valencià de la Joventut que l’Ivaj?
¿Tiene mejores funcionarios?
¿Se hacen mejor las cosas en el Consell Valencià de la Joventut que en l’Ivaj?
¿O es que en el Consell Valencià de la Joventut hay presencia de su partido político y en el Ivaj no la hay, porque lo gestiona la administración del Partido Popular?
Me lo explica también.

Por lo demás, hay una obsesión absoluta con el capítulo II que llega a extremos ridículos.
Mire, le pongo solo dos ejemplos, porque el tiempo no me da para más.
Llegan ustedes en el concepto 226 de centros de personas mayores, llegan ustedes a proponer que sea negativo.
Le quitan tanto dinero que lo que en realidad proponen es un concepto para que sean las empresas las que tengan que pagar a La Generalitat 49.
000 euros.
¿Por qué?
No se sabe.

En el concepto de justicia llegan a poner a la mitad, bueno, a la mitad no, pero unos cuantos edificios judiciales, que están arrendados en la calle, lo dije el otro día, a celebrar en la puerta de la iglesia, en el bar del pueblo o en la carnecería a celebrar juicios.
Y en el concepto también de comunicaciones de justicia llegan al extremo de que si aprobáramos sus enmiendas los juzgados no podrían enviar citaciones por correo, habría que encargárselo al bando del pregonero municipal, y les cortaríamos el telefónoâ¦

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Marí.

El senyor Marí Olano:

Y eso también lo tienen que ver, señorías.

Todas estas son las razones que avalan que nosotros no aceptemos sus enmiendas.
En todo caso le agradezco el tono del debate.

Muchas gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Señor Marí, no me atrevería yo a decir que la mayoría de los valencianos rechazan estos presupuestos.
Yo no he dicho esto.
Yo he dicho simplemente que van a sufrir las consecuencias de la nefasta y errática política que el Partido Popular ha practicado en esta comunidad desde hace dieciséis años.
Porque, y vuelvo a repetirlo, una grandísima parte de los recursos obtenidos durante esos años no han ido dirigidos a las competencias fundamentales del Consell, que son, y lo vuelvo a repetir, la educación, la sanidad, los servicios sociales y el empleo, sino que han optado por dedicar grandes cantidades económicas a otras cuestiones, que nada tienen que ver con la administración pública y que sí tendrían que ver mucho más con la iniciativa privada.
Por lo tanto, partamos de eso.

Pero, claro, si nosotros en estos momentos estuviésemos en la mayoría de las prestaciones a la media del resto de comunidades autónomas, pues nuestro discurso aquí podría ser algo oportunista.
Pero es que no es así, señor Marí.
Nuestra comunidad, empezando porque es la tercera comunidad con mayor tasa de paro de toda España.
Por lo tanto, si hay una comunidad con una tasa de paro muy elevada lo normal será que tenga una serie de servicios para todas aquellas personas que se encuentran en situación de desempleo.
Pues es al revés.
Siendo la tercera con más paro, somos la primera con menos recursos destinados a atender a las familias que se encuentran en situación de necesidad.
Y, mire, no se lo digo yo.
Las cifras que le he dado antes son de un informe del BBVA y del IVIE.
Y, entonces, en ese informe se habla del gasto en sanidad, en educación, en prestaciones sociales, en gastos también de los ayuntamientos en bienestar social y estamos a la cola de todo.

En el año 2000, como le he dicho antes, sí que nuestra comunidad ocupaba el segundo puesto de toda España.
Los que más gastaban en protección social eran los de Navarra y en segundo lugar la Comunidad Valenciana.
Pero es que en el año 2008 nos hemos puesto a la cola de todas las comunidades autónomas.
Y en el año 2009 los penúltimos por la cola de todas las comunidades autónomas.
¿Quién es el responsable de esa situación?
¿Es Zapatero?
¿Quién es el responsable de esa situación?
El responsable de esa situación es el gobierno valenciano que ha estado (aplaudiments) como tantas veces dice la diputada, en las juergas, en los saraos, en el gasto improductivo e innecesario.
Si han llevado a la ruina todos los proyectos que han iniciado.
Si ese dinero hubiese sido invertido en una parte importante en sus auténticas competencias, pues no estaríamos hoy como estamos a la cola de todas las comunidades autónomas.

Fíjese, un dato significativo: en el año 1995 La Generalitat destinaba 19,6 millones de euros a los servicios sociales municipales.
¿Sabe usted lo que representa eso en euros por habitante?
Se destinaban 5,15 euros por habitante al gasto de los servicios sociales municipales.
Vamos al año 2011, 23,2 millones.
¿Sabe cuánto es eso?
4,46 euros.
¿Cómo es posible?
Desde el año 1995 hasta aquí, pero si nos encontramos en mantillas, ustedes se han dedicado durante estos años a desmantelar, a ir desmantelando poco a poco el estado de bienestar de esta comunidad.
Y por eso estamos en estos momentos en donde estamos.

En lo que se refiere a la aplicación de la ley de la dependencia, mire, yo qué quiere que le diga, somos los penúltimos por la cola.
Si usted dice la mayor parte de las solicitudes de dependencia ya están valoradas, pues más motivo para que ya que está hecho el trabajo inmediatamente pasen a recibir el servicio o la prestación las personas dependientes de nuestra comunidad.
¿Por qué no cobran?
Los expedientes están terminados, están en los cajones y no se les da la ayuda porque el Consell no está dispuesto a poner la parte de la ayuda que a ellos les corresponde.
Porque la parte del estado está garantizada y lo sabe usted, la parte del estado está garantizada, porque –y usted que es un letrado– mire, las comunidades autónomas podrán al menos la misma cantidad que el estado para el desarrollo de la ley.
Eso no es comprometerse al 50%, eso es al revés, es una obligación de la comunidad autónoma.
Por cada ayuda nueva que se dé como mínimo han de poner el 50%.
Pero es que aún así, señor Marí, nuestra comunidad es de las comunidades autónomas que menos recursos ha recibido del estado para la prestación y la aplicación de la ley de la dependencia.
¿Y por qué?
Porque somos los que menos ayudas hemos resuelto y porque somos los que menos PIA han concedido a los ciudadanos y, por lo tanto, menos servicios, porque esa ley es una ley que transfiere recursos a nombres concretos.
Si nosotros tenemos menos personas valoradas, evidentemente, recibiremos menos prestaciones.

Y, señor Marí, por último, hay 40 centros en este momento que ya están acabados.
¿Cuándo se van a poner en marcha esos centros para poder atender las necesidades de las personas que están en situación de dependencia en nuestra comunidad?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

Señor Marí Olano.

El senyor Marí Olano:

Gracias, señor presidente.

Muy brevemente.

Con relación a la mayoría, mire, yo se lo vuelvo a decir, más o menos enlaza con el panorama catastrofista que ponen y con decir que no atendemos a nadie y todo esto.
Y se lo digo sin entrar en ningún ánimo de debate raro, ni nada por el estilo.
Yo lo que no entiendo es que si todo es un desastre, si estos presupuestos no benefician a nadie, si presupuesto tras presupuesto lo único que hacemos es perjudicar a todos los valencianos, cómo es que los valencianos son, según usted, tan.
.
.
, no sé cómo llamarle, no lo voy a poner no sea que mañana me pongan «Marí dice que los valencianos son no sé qué», cómo es que son para que nos voten a nosotros y no les voten a ustedes.
Es que, me lo cuenta.
Ayer Rajoy se lo preguntó a este señor de Sueca que creía que en su pueblo había descubierto América.
Me lo cuenta, porque es que no lo entiendo.
Dicho eso y ya no entro más en eso.

Mire, proyectos que son de iniciativa pública o iniciativa privada algunos habrá que sí, es posible, pero ya me contará usted si un museo o un teatro de la ópera eso es de iniciativa privada o de iniciativa pública.
Ya me dice usted cuál es el régimen de gestión, por ejemplo, de la Scala de Milán o de La Fenice, por poner dos ejemplos; o ya me dice usted cuál es el régimen de gestión del British Museum o de cualquier otro museo, ya me dice, los hay privados y públicos.
Y aquí La Generalitat ha hecho una apuesta por unos determinados acontecimientos y unas determinadas infraestructuras que creemos que son productivos y eso se traduce en empleo, etcétera.
No voy a seguir, porque al final las prestaciones por dependencia solo se pagan si hay empleo, solo se pagan si hay empleo.
Esa es la manera de pagar las prestaciones por dependencia, las prestaciones por dependencia y absolutamente todo, sólo si hay empleo.

Mire, las prestaciones por dependencia en la Comunidad Valenciana se han incrementado un 613% en cuatro años, en la media del estado un 264%.
Y lo que usted me ha expuesto de la garantía del estado, bueno, en primer lugar constato el reconocimiento de que el estado pone bastante menos de lo que pone la Comunidad, lo cual ya es un paso, lo cual ya es un paso en su discurso.
Y, en segundo lugar, mire, con el argumento que usted me ha dado voy a tener que pensar que aún le tenemos que estar agradecido al gobierno Zapatero que ha puesto más.
Claro, porque, como mínimo será la misma que en la Comunidad Valenciana, quiere decir que la Comunidad Valenciana puede poner el 99,9% y el gobierno de la nación el 0,1%.
Y se cumple el mínimo garantizado.
Como mínimo, pues como mínimo.
Aún le tendremos que estar agradecido al gobierno socialista de que haya aportado solo el 25% de la (inintel·ligible) .
.
.
y la dependencia y el otro 75% lo hayamos tenido que aportar nosotros.
Aún le tendremos que estar agradecido.
Y aún le tendremos que estar agradecido o no nos tendremos que quejar demasiado y no pedir que nos traten como otras comunidades autónomas en que el 25% ha puesto bastante más cantidad, comunidades autónomas que tienen más o menos el mismo porcentaje de evaluados y de personas recibiendo efectivamente la prestación que tenemos nosotros.

Por cierto, se ha referido antes a la cuestión de Avapsa.
Si es cierto y si se constata que todas las evaluaciones han finalizado y que ya hace falta solo.
.
.
, ya no hay un problema coyuntural, como es el problema que hubo al principio de la aplicación de la ley de la dependencia, porque hasta entonces no había una ley de la dependencia que exigiera que los dependientes se evaluaran, si ya es una cuestión meramente estructural, estoy seguro que, como en todo, el gobierno del presidente Fabra tomará las medidas necesarias para adaptar la estructura de La Generalitat a esa labor estructural, porque ya no es coyuntural.
Pero hasta ahora Avapsa ha realizado una labor absolutamente magnífica.

Por último, se ha referido, y con esto finalizo, se ha referido usted a los centros, a que tenemos cuarenta centros sin abrir y qué hacemos que no los abrimos.
Pues, mire, yo le voy a decir una cosa, con las propuestas de enmienda que ustedes hacen al capítulo II, prácticamente de todos los programas de la sección de justicia y bienestar social –prácticamente de todos–, no sólo no podríamos abrir esos 40 centros, sino que, además, habría que cerrar los que ya tenemos abiertos.
Porque un centro se abre y tiene gastos de funcionamiento; no se va el dinero en juergas, sino que se va el dinero en pagar la luz, en pagar los suministros y en pagar todo lo que necesita un gasto de funcionamiento.

Y ustedes lo que proponen con sus enmiendas es, simplemente, que nos carguemos todos los gastos que son necesarios para el funcionamiento de sus centros.

Ya le digo, no sólo no se abrirían nuevos –que se abrirán–, sino que, además, tendríamos que cerrar los que se han construido –salvo que ustedes creen que no se ha construido, que ahí no hay centros, que todo nos lo hemos gastado en otra cosa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Debat de les esmenes a la secció 17, Acadèmia Valenciana de la Llengua

El senyor president:

Debat de les esmenes de la secció 17, Acadèmia Valenciana de la Llengua.

Esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula la senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Senyor president.

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Els valencians hem fet, des de fa uns anys, una bona tasca en pro de la recuperació lingüística.
Recuperació que ha sigut i és necessària per un motiu especial: ens volien llevar la llengua i la resta de signes d’identitat –ho diu Raimon, ben clarament: «Ens han amagat la història i ens diuen que no en tenim»–.
Doncs no, senyories, això no pot seguir així.

El deteriorament ha passat tan gran que requerix múltiples accions normalitzadores, recuperadores de tot allò que al llarg del temps hem perdut, de tot allò que no hem de perdre i de tot allò que ens falta per guanyar.
Ens cal una consolidació ferma de la nostra normativa i una bona normalització de tot allò que significa el valencià i la cultura valenciana.

La Constitució espanyola ratifica en referèndum, el 6 de desembre de 1978, una dita important per a configurar l’Espanya de les autonomies; i, amb això, fixar unes possibilitats de dotar d’oficialitat les llengües pròpies d’aquelles comunitats de l’estat espanyol que vullgueren donar el pas de la recuperació lingüística.

A València es va aprovar la Llei orgànica 5/1982 –de primer de juliol–, d’Estatut d’autonomia de la Comunitat Valenciana.
Afortunadament, ja en este primer estatut democràtic, s’oferix la possibilitat d’admetre el valencià com a llengua pròpia dels valencians; però no seria fins l’any 1983 el moment que, mitjançant l’aparició de la Llei d’ús i ensenyament del valencià, la nostra llengua disposara d’un estatut legal com li calia.

Es donava obertura a un procés en què el valencià tenia possibilitats d’entrar no sols en les escoles, sinó també en la justícia, en els mitjans de comunicació i a tot arreu.

Ara depenia dels valencians, en conjunt, i principalment dels polítics.

La reforma de l’Estatut d’autonomia, de l’any 2006, va dur, com a novetat, la consideració de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua com a institució de La Generalitat; la qual cosa era de justícia i no feia més que fer el que tots demanàvem per a l’única institució reconeguda en les nostres terres per a la normativització de la llengua.

Nosaltres, com a ciutadans i com a responsables d’establir legislacions oportunes per a una bona governança, ens hem de preocupar del bon funcionament de les nostres institucions, i l’Acadèmia Valenciana de la Llengua és una d’elles –una de les més sensibles i de les més necessitades.

Tota ajuda per al valencià és poca.
Però les ajudes, des de les Corts Valencianes, no poden limitar–se a bones paraules.
Cal actuar també, facilitant els recursos necessaris per a un bon funcionament i per a aconseguir que els objectius traçats es duguen a terme –entre ells, els de vetllar per l’ús normal del valencià i defendre la seua denominació i entitat.

En esta línia, propose cinc esmenes al pressupost de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Un pressupost –el de la secció 17, programa 541.
10–, que no trenca en la dinàmica del pressupost de La Generalitat i també baixa en un 3,32% –respecte de l’exercici 2011–; i que veu retallades les inversions reals en un 57,56%, cosa que m’obliga a esmenar algunes línies, per considerar que, de no fer–ho així, senyories, el paper tan important que ha de tindre l’Acadèmia Valenciana de la Llengua en la societat valenciana –vetllant pel valencià, tenint en compte la tradició lexicogràfica, la literària, però també la realitat lingüística valenciana i la normalització consolidada a partir de les Normes de Castelló– es veuria complicat.

L’esmena 1.
969 demana una modificació a la línia d’ajudes a les actuacions d’estudis i promoció del valencià –dotada amb 60.
000 euros–, a la qual propose –des del Grup Socialista– una pujada de 100.
000.

Esmena 1.
970, el que pretenc amb esta esmena és ampliar l’ajuda concedida a la Federació d’Associacions per la Llengua, que es vol augmentar en 11.
000 euros.
Ja té una línia dotada en 9.
000, quantitat insuficient per a les finalitats perseguides per Escola Valenciana, que van en augment i són d’una gran ajuda per al foment de l’ús del valencià.

Ací, en estes Corts, tenim a il·lustres senyories –diputats i diputades– que participen del programa de voluntariat; i que felicite per l’interés que han mostrat, però, sobretot, per l’exemple que ens donen a la societat valenciana i que, personalment, és una reivindicació que repetisc cada any: «El valencià no té color polític.
El valencià és una eina de treball; és la nostra llengua per a pensar, escriure, expressar i comunicar.
»

L’esmena 1.
971 és una esmena que pretén dotar de més diners per a la presència del llibre en fires.
Perquè si el coneixement i ús del valencià no arriba a la societat valenciana, posem en perill una de les nostres senyes d’identitat.
I sense promoció, en este cas del valencià, resulta pràcticament impossible que puga tindre el protagonisme que es mereix, com a llengua pròpia de la comunitat.

La seua presència és necessària en tots els àmbits.
I la quantitat de 30.
000 euros que demane és un gest que hauríem de fer hui ací, senyories, si volem millorar l’ús i la normalització del valència.
Però, sobretot, per a poder sentir dignitat de la presència de la nostra llengua, el valencià.

La 1.
972, foment de l’escriptura en valencià, s’augmenta en 42.
000 euros, ja que els socialistes considerem que els 8.
000 inicials són insuficients per a la Fundació Sambori, que enguany preveu superar els 135.
000 treballs en la seua catorzena edició –això implica a 95.
000 alumnes valencians.

Celebre que l’Acadèmia Valenciana de la Llengua replegue en els seus pressupostos –també enguany– una línia destinada a la celebració dels premis literaris Sambori, que tenen com a objectiu molt concret el de promoure i difondre l’ús del valencià dins de l’àmbit educatiu, a més d’incentivar la creativitat artística i imaginativa dels xiquets.
Però, clar, s’ha de dotar de més diners si volem arribar al 100% en la realització dels premis.

Espere, senyories, que m’accepten l’esmena i demostren que nosaltres –els qui estem en estes Corts Valencianes– estimem i usem el valencià; i volem que siga un instrument de formació dels nostres fills, a tots els nivells.

I, per a acabar, l’esmena 1.
973 pretén crear una nova línia per al foment de grups de música en valencià i demana 10.
000 euros –igual que tenen altres beneficiaris del programa 541.
10.

La música és cultura, com també ho són el teatre o el cinema.
És una activitat que també es fa en valencià.
I ací m’agarre a les paraules d’en Ramon Ferrer que deia: «El valencià cada dia ha de ser millor i ha d’arribar a més gent».
Doncs, aprovem l’esmena.
Perquè al llarg dels segles, des d’Ausiàs March –que tan bé canta Maria del Mar Bonet– fins al nostre benvolgut Raimon, i també grups com Obrint Pas o La Gossa Sorda han fet de la música un vehicle de comunicació habitual.

Senyories, jo ja he dit el que havia de dir.
En les seues mans queda que estos pressupostos servisquen per a fomentar, usar i dignificar l’idioma oficial de la Comunitat Valenciana, el valencià.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments.
Un diputat diu: «Muy bien lo de La Gossa Sorda.
»)

El senyor president:

Moltíssimes gràcies, senyora Crespo.

Torn en contra, per part del Partit Popular, senyora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Senyor president.

Companys diputats i diputades.

He estat escoltant atentament la intervenció de la companya del Grup Socialista.
Cinc dels minuts –pràcticament cinc– s’han gastat fent història, que li agraïm, però que res té a vore amb les esmenes que ha presentat –que, per altra banda, considere que estan fora de lloc.

Perquè el que fa el Grup Socialista és sol·licitar un increment de les partides, en cinc esmenes, pel següent ordre:

100.
000 euros més per a ajudes a les actuacions d’estudis i promocions de valencià; 11.
000 euros més per al foment de la integració lingüística en valencià; ampliar en 30.
000 euros la dotació per a la presència del llibre valencià en fires; dotar en 42.
000 euros més la línia per al foment de l’escriptura en valencià en l’àmbit escolar, i ampliar en 10.
000 euros una nova línia per al foment de grups de música en valencià.

Aixina exposat, pareix ser que no té major importància el que vosté ha dit, i que, inclús, potser que tal volta tinga raó.

Però, si s’estudien els pressupostos del govern de la Generalitat valenciana per al 2012, el que ha demanat manca absolutament de fonament, malgrat que haja volgut introduir –històricament– la necessitat d’una defensa de la nostra llengua, mitjançant, també, institucions com l’Acadèmia Valenciana de la Llengua –que no li discutim, perquè ho sabem molt bé; i no tan sols ho sabem, sinó que ho practiquem.

Les seues afirmacions i peticions, per exemple, ampliar a 100.
000 euros les ajudes d’actuacions per a estudis i promocions, simplement –li ho vaig dir i li ho recorde–, vulnera l’article 45 del Decret legislatiu del 26 de juny de 1991.

De passar de 60.
000 euros a 160.
000, suposaria que hauríem de previndre els criteris de publicitat, concurrència i objectivitat.
I, per tant, no es podria donar –com vosté sol·licita– a l’acadèmia de la llengua eixa quantitat, perquè incompliríem els criteris a què acabe de fer–li referència.

I no és que no vullguem.
És que ni podem fer–ho el partit en el govern, ni pot vosté, amb coneixement de causa, demanar–ho, estant en l’oposició.
Senzillament, perquè és inviable.

La línia pressupostada en què es demana 11.
000 euros per al foment de la integració lingüística en valencià, simplement dir–li que n’hi ha una línia per a la difusió a la promoció i a la integració d’immigrants, no en 11.
000 euros –que vosté demana–, amb molt més; 54.
000 euros per al 2012.
I això vosté no ho diu.
I això li ho vaig fer vore en la comissió.
I vosté –com no li interessa– torna a vindre ací, es tapa els ulls i torna a dir el que s’ha preparat, el que ha llegit; però que en res es correspon a la realitat i a l’esforç que està fent La Generalitat per a la defensa, promoció i investigació de la nostra llengua.

La presència de llibres en valencià en fires doncs, escolte, ja li vaig dir altra volta –i ho torna a obviar– que n’hi ha una línia pressupostària destinada a la promoció dels escriptors en valencià, però no tan sols en fires; recull en llibreries, biblioteques i centres escolars, i també en les fires –que vosté demana.

I, precisament, esta quantitat és la que s’ha demanat i que consta ja en els pressupostos.
I vosté bé ací i l’esmena.
No ho entenem, senzillament, no ho entenem.

El foment de l’escriptura en valencià en l’àmbit escolar; els pressupostos de La Generalitat van més enllà del que vosté demana; a més a més de finançar l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, la Fundació Sambori, la iniciativa de l’escriptor de l’any, que es contempla i està dotada de partida pressupostària.
També es finança l’Associació Cívica Tirant lo Blanch.
Diga’m vosté on no es fomenta esta escriptura en valencià en l’àmbit escolar.
Foment de grups de música en valencià.
La música.
Novament, no vol vore l’esforç del govern valencià.
Per exemple, s’ha editat la cançó en valencià de Josep Vicent Frechina, i això costa diners i s’ha contemplat.
S’ha signat un conveni amb Radiotelevisió Valenciana precisament per a realitzar programes de música en valencià en la nostra comunitat i en la nostra televisió pública.

Eixe esforç que està fent la Generalitat valenciana i que vostés, el grup que representa, no volen vore–ho, jo el pose en valor.
I li dic que absolutament tot el que s’ha demanat per l’acadèmia per vosté està més que cobert en els pressuposts.
Per això mateix, simplement dir–li que no podem recolzar les seues esmenes.
Perquè –i torne a dir– el 100% del que demana ho tenim reflectit en els pressuposts.
Encara que vosté no ho vullga vore, encara que el Grup Socialista tanque els ulls i no vullga vore la realitat i l’esforç que està exercint el govern valencià.
I sap què li dic?
Els dic a tots que és més fàcil negar les coses que assabentar–se d’elles.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchísimas gracias.

Señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyors del Partit Popular, des del Grup Socialista, amb l’esmena 1.
969, ajudes a la investigació, sols pretenem donar publicitat i transparència a la línia que vostés donen com a bona i que limita a 60.
000 els diners per a la investigació lingüística.
Mire, nosaltres volem línies que es publiquen en el diari oficial de La Generalitat, i no limitades per decret amb dos dígits bifocals, que l’única cosa que aconseguixen és donar opacitat a uns diners que no se sap ben bé a què aniran destinats.

Continuem.
I si dic Federació d’Escoles en Valencià no ho dic per quedar bé amb una entitat.
No es tracta d’una raó d’estètica, sinó pel bé i millora de les seues finalitats, que ha de ser i que són també les nostres.
La promoció del valencià en tots els àmbits, en especial en el camp escolar.
Diem en moltes ocasions que cal ajudar el valencià.
Això es demostra, senyors del Partit Popular, amb la dotació pressupostària que pugam fer en estes Corts Valencianes.
Ara és el moment, senyora Parra, votant l’esmena que presentem des del Grup Socialista.
Evidentment que el valencià no té color polític, però sí té història.
Com tampoc té edat ni s’adreça a cap altre objectiu diferenciador.
El ciutadà espera del polític, de nosaltres, eixe exemple d’aprenentatge de la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana, eixa resposta d’ajuda en correspondència és la que s’ha d’oferir, sens dubtes ni vacil·lacions a tots.
També als emigrants, per descomptat, senyora Parra, i celebre que es recorden d’ells dins del context general de contenció de despeses que fa La Generalitat, però es queden curts.

Tot i això, també cal considerar que el llibre escrit en valencià ha de tindre la seua presència en les fires de fora de la comunitat, incloent l’estranger.
És una de les funcions que té l’Acadèmia Valenciana de la Llengua i que, si no la doten de més diners, serà impossible que la llengua d’il·lustres escriptors valencians arribe més enllà de Castelló–Almassora, com diu la cançó del tren Panderola.
Senyories, quan es crearen els premis Sambori es va pensar que es podia arribar al màxim nombre d’estudiants que pugueren participar–hi.
Afortunadament, els objectius s’han anat assolint a poc a poc, fins al punt que també els alumnes de les universitats hi participen.
Però eixa participació en augment ha d’anar aparellada per un ajut en augment també.
Si els premis Sambori no existiren, estic convençuda que caldria crear–los.
Afortunadament, els tenim, i el que cal és no sols atendre’ls sinó augmentar la seua dignitat.

Perquè, senyors del Partit Popular, parlar de llengua és parlar d’estima, és parlar de senyes d’identitat, és parlar de dignitat, la que tenim tots els valencians que treballem perquè la llengua valenciana siga digna, que tots en esta comunitat utilitzem a l’hora de pensar, escriure i parlar, igual que feien el mestre Enric Valor o el filòleg Manuel Sanchis Guarner, per als quals ha estat una preocupació diària per a aconseguir una normativa que millore l’ús i el coneixement més profund en benefici dels valencians.
Eixe rol hui en dia el té l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.
És la que ha de fer que el valencià siga cada dia millor i arribe a més gent.
Tan sols hem de destinar més diners, senyors del Partit Popular, perquè puga complir amb el repte que té.
Amb eixa filosofia hem presentat esmenes des del Grup Socialista, i lamente profundament que no vagen a donar–los suport.
Perquè trenquem un any més amb el que diuen i després amb el que fan.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Crespo.

Señora Parra.

La senyora Parra Albiñana:

Nosaltres sí que sabem quin és el rol, la tasca que exercix l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.
El Grup Popular sí que és respectuós amb el que ha demanat l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.
El govern valencià, en els pressupostos, ha respectat la imparcialitat i independència de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.
El que no ho fan són vostés.
Perquè els pressupostos han plasmat i han arreplegat textualment –mire el que li dic, eh– textualment el que ens demana l’Acadèmia Valenciana de la Llengua a la Generalitat valenciana.
S’ha reproduït el text remés per la institució, integrament, tal qual.
S’ha reflectit la proposta elevada pel ple de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.
I ara ve vosté a dir–nos i a qüestionar –perquè vostés el que estan fent és qüestionar eixe rol, eixa tasca que exercix l’Acadèmia, perquè vénen a dir que no estan fent–ho bé o que no els agrada com està fent–ho.
Que els posa pegues i volen més diners.

I jo li dic: mire, a mi, a nosaltres, ens preocuparia que ens haveren demanat una quantitat i no haveren pogut aplegar a ella.
Però estem molt tranquils perquè vull reconéixer que el que ha demanat el ple de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua s’ha arreplegat en la totalitat, i això és un esforç que ha fet el govern valencià i que vosté obvia.
I jo li pregunte que vosté a qui creu que ha de fer cas el govern valencià, al Partit Socialista, al Grup Socialista, Les Corts, o a l’acadèmia que ens ha dit en el seu màxim òrgan, que és el plenari: «Ens fa falta esta quantitat de diners»?
Evidentment, jo vaig a dir–li–ho.
Anem a fer i hem fet cas a l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.

I li vull dir una cosa.
En estes propostes, vostés, el que demostren és que no tenen credibilitat ninguna.
I estem sent testimonis del que està passant en estos debats de pressuposts.
S’adonen que quan una partida es reduïx com a conseqüència d’un pressupost ajustat, de contenció responsable, de rigor, d’estalviar, ho critiquen?
S’adonen que, com en este cas, quan mantenim el 100% de les propostes que ens fa una institució que ens mereix tots els nostres respectes, i fem un esforç, i no rebaixem eixes partides i li les contemplem al 100%, vostés no estan d’acord?
S’adonen que quan ampliem una partida en estos pressupostos per a associacions, per a millorar els serveis públics, vostés també ho critiquen perquè diuen que volen més?
Evidentment, quan un s’assenta ahí, pot dir el que vostés han dit: «Vull més diners per a l’acadèmia valenciana, vull més diners per a tot.
» Eh?
Com això no ho paguen vostés, doncs barra lliure.
Com això no ho paguen vostés.
.
.
(Remors)

Mire el que li he de dir, i acabe ja.
Eixa forma de fer política el que demostra és on estan i per què estan.
Que s’allunyen de la realitat, de la societat valenciana.
I que l’únic que saben fer, com li han dit, criticant si rebaixem per contenció, rigorositat i responsabilitat.
Criticant si mantenim, com ara, els pressupostos de l’acadèmia valenciana, que han sigut respectuosos, cosa que no són vostés.
Si augmentem, perquè per a vostés és insuficient.
Això demostra que l’únic que saben fer és una política de fanfàrria, irreal, poc seriosa, irresponsable, i que volen ocultar el que fa el govern valencià.
Nosaltres, en la nostra línia, línia d’escoltar els valencians, les seues institucions.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Parra Almiñana:

.
.
.
reconeixerem l’esforç de l’acadèmia, i aixina ho hem fet donant–li el 100% del que ens han demanat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Debat de les esmenes a la secció 18, turisme, cultura i esport, i entitats adscrites

El senyor president:

Debat de les esmenes de la secció 18, turisme, cultura i esport, i entitats adscrites.

En primer lloc, esmenes presentades pel Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, per a començar la meua intervenció, he de fer referència obligada un poc a les grans xifres de la secció.
Xifres que són molt equívoques, perquè demostren un creixement que en realitat deriva de l’agregació del que vostés anomenen «projectes estratègics».
Una denominació que, sent benvolents, és una denominació molt eufemística.
En l’agregació d’eixos anomenats projectes estratègics a les dues exconselleries, la de cultura i esport i la de turisme.
En realitat dels 409 milions, més de la mitat, 220, formen part d’eixos projectes estratègics, que és realment allò que s’incrementa, perquè s’incrementen en poc més de 40 milions d’euros.
Mentre que el que va a turisme, cultura i esport, en realitat perd un 15,11%, és a dir, perd quasi 34 milions d’euros.

Si afinem una miqueta més, es veu que l’únic creixement notable, el dels actius financers, que creix en 33 milions d’euros, un 17,5% precisament per eixos projectes estratègics, i acaba resultant paradoxal que amb el que s’incremente les aportacions de capital per als projectes estratègics es podria haver evitat la reducció de la resta de partides, la qual cosa demostra de forma evident, clara, quines són les prioritats del Partit Popular.
En compte d’invertir en promocionar sectors productius com el turisme, o el benestar social, com l’esport o la cultura –que, per cert, també són sectors econòmics molt importants i estratègics, particularment la cultura– es dediquen a malbaratar diners en activitats improductives que no generen a penes creixement econòmic, no generen ocupació i encara generen menys benestar.

I després del fracàs estrepitós del model que ens ha fet més pobres ara i que està complicant–mos cada vegada més el futur, el Partit Popular persistix en l’error, i si tenen algun dubte només cal mirar les xifres d’atur i pensar en les valencianes i els valencians que estan aturats.

En la pràctica, per tant, les partides de Turisme es reduïxen 16 milions d’euros, un 23,06%.
Si ho comptem des de 2009 la pèrdua és 24 milions d’euros, i la caiguda en algunes qüestions, com el turisme d’interior, és realment impressionant perquè cal preguntar–se si de tant que cau realment val la pena mantindre eixe programa o no.

Cultura perd soles –i dic eixe soles entre cometes– 14 milions d’euros, un 10,36%.

Però, Esport perd més de 3 milions d’euros, és a dir, un 21% menys que el que tenia, es queda en la ridícula xifra de 12,5 milions, que és menys de l’1 per mil del total del pressupost, menys de l’1 per mil del total del pressupost.
Això és el que suposa l’esport per al Partit Popular.

I, junt a això, veiem com hi han 135 milions d’euros per a la Societat Projectes Temàtics, n’hi han 44 milions més sense que això acabe d’estar justificat –com ara explicaré.

Perquè, damunt, els pressupostos que es presenten resulten ser falsos perquè són pressupostos, per una banda, que no s’executen, ¿val?
, reduccions de pressupostos sense explicació i una pèssima gestió perquè queda pendent una quantitat enorme d’obligacions, per no parlar de qüestions.
.
.
dels fantasmes extrapressupostaris, com és el pla Confiança que, per cert, ja ningú sembla recordar–se’n d’ell.

Però, el meu interés és sobretot remarcar una qüestió molt important que té molt a vore amb el que estem fent ací.
Des que s’ha presentat el pressupost fins ara han anunciat plans de reestructuració del sector públic que afecta a fundacions i empreses públiques que fan que, en estos moments, la discussió dels pressupostos –que estem parlant ací– siga en alguns aspectes perfectament ¡inútil!
Perquè no té res a veure el que vostés estan fent en la pràctica amb el que ens presenten ací per a aprovar.

Per tant, jo no sé a qui pretenen enganyar, sens dubte als diputats i diputades de l’oposició no els enganyen, probablement a qui pretenen enganyar realment és a la gent del carrer.

El Consell està desfent–se de cadàvers putrefactes –perquè no es pot parlar d’altra cosa– com és el cas de Terra Mítica, però en canvi conserva molts projectes que generen enormes deutes per a les finances valencianes, com és el fet de la fórmula 1, que es traduïx en l’operació esta de comprar Valmor, que l’única cosa que fa és garantir el sosteniment de la fórmula 1 i sostindre el deute que va creant, és a dir, tractar de socialitzar pèrdues que practica el Consell amb eixos grans esdeveniments, els beneficis han sigut privats i les pèrdues s’han socialitzat generant més deutes i beneficiant així, a més, els sectors privilegiats de la societat que són, precisament, els que acaben comprant eixos bons patriòtics amb els quals vostés pretenen anar resolent els problemes de tresoreria que van presentant–se.

Per tant, estem discutint uns pressupostos falsos, que no aprofiten per a res perquè no inclouen els canvis que estan plantejant–se en estos moments i que seran només el principi del que sembla que aniran plantejant poc a poc al llarg de l’any que anem a entrar.
Nosaltres entenem que això és una malversació de les regles del joc democràtic més elementals i demostren que eixa voluntat inicial del Consell era falsedat, era pura propaganda, ¿eh?
Estem canviant terres mítiques del passat per terres mítiques del futur i seguirem amb els mateixos problemes allargant–se en el temps.

Per tant, entenem que caldria corregir algunes qüestions bàsiques que no es corregixen al pressupost.

En Turisme caldria incrementar de forma substancial les partides que haurien de dedicar–se a la millora directa del sector.
I en aquest aspecte, com en tots aquells que tenen a veure amb les activitats productives i generadores d’inversió, no posen ni un xavo.
I l’esforç pressupostari que dediquen d’any en any va disminuint progressivament.
No aprofita de res definir adequadament la problemàtica de les línies d’acció si després no hi ha recursos per a enfrontar–se amb els problemes que acacen al sector i que estan posant en risc el futur d’un dels sectors estratègics més importants de l’economia valenciana.

La política cultural del Consell, per una altra banda, és absolutament penosa.
És incomprensible l’escassa atenció que dediquen a la promoció lingüística –i acabem de parlar d’algunes coses referides a aquesta qüestió–, quan encara hi ha una quarta part de la població valenciana que a penes comprén la llengua pròpia dels valencians i tampoc no la parla.
I el que resulta més significatiu és que aquestes xifres són de prop d’una cinquena part a les zones valencianoparlants.
És evident que la consideració social de la nostra llengua continua sent molt baixa, es tracta d’una llengua minoritzada, i aquesta situació, a la vista dels pressupostos no preocupa en absolut al Partit Popular.

Coses semblants es poden dir de la política de patrimoni, del foment de la lectura, de la producció editorial, de biblioteques o d’arxius, que entenem que cal potenciar la lectura i l’atenció a l’edició i la publicació; que cal incloure objectius i línies d’actuació destinades a la realització de campanyes; que cal augmentar el nombre de biblioteques; que cal reforçar els recursos d’eixes biblioteques; que cal incloure les biblioteques dels centres públics en la xarxa de les biblioteques valencianes; que cal incentivar la lectura en valencià i la producció i edició de llibres en valencià, res d’això no és possible en els pressupostos que es plantegen; que cal crear més arxius públics; que cal garantir la conservació del patrimoni; que cal coordinar els arxius privats i les entitats locals; i que és molt important treballar de forma ferma en la catalogació del patrimoni historicoartístic i monumental, i això amb aquestos pressupostos no serà possible; que cal desenvolupar la Llei d’ordenació del teatre i la dansa, elevar la programació en valencià, entre altres.

Exigim un canvi radical en institucions com Teatres de la Generalitat i en altres, i, mentrestant, el que veiem és un desequilibri brutal al pressupost cultural; dediquen tants diners a un sol teatre –els 17 milions al Palau de les Arts en dues partides– com a Teatres de la Generalitat i a l’Institut Valencià de la Música en conjunt, i molt més, molt més del que es dedica a l’esport que a penes gaudix de 12,5 milions d’euros.

Per tant, entenem també que caldria fer un esforç importantíssim en potenciar l’esport, en general, però sobretot potenciar l’esport base i l’esport federat que compten amb unes dotacions ridícules en el pressupost.

D’ahí les nostres esmenes, i d’ahí també que hàgem plantejat eixes esmenes amb la intenció de millorar de forma substancial el pressupost d’esta secció i, sobretot –com espere tindre temps d’explicar–ho en la meua segona intervenció–, de tractar de millorar el pressupost en el seu conjunt, que és realment el que és difícil de fer amb el reglament que tenim en aquests moments.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Torn en contra, per part del Partit Popular, senyor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora consellera, honorable consellera, bienvenida.

Señor Torró.

Mis primeras palabras van a ser de felicitación a la consellera, pues los presupuestos que ha presentado, que son acordes a los tiempos que vivimos, solidarios con el sector turístico y rigurosos en los objetivos que nos hemos marcado.
Igualmente, en el apartado de cultura.

Esquerra Unida ha presentado cincuenta y ocho enmiendas, de las cuales tres se aprobaron en comisión, se aceptaron; dos por aproximación y otra que se aceptó directamente –entendimos que estaba bien–, y, en consecuencia, quedan cincuenta y cinco: seis en materia de turismo; catorce.
.
.
libros, archivos y bibliotecas –como bien decía el señor Torró–; veintiuna en patrimonio cultural; y catorce en promoción y uso del valenciano.
Más o menos son en donde se ha centrado.
Yo le he oído hablar de ellas, y precisamente de ellas una pertenece a la conselleria de infraestructuras y cuatro a la conselleria de Educación, Formación y Empleo.
Por tanto, no corresponderían aquí porque están fuera de lugar en este apartado, en esta sección 18.

Hablándole de los distintos puntos que ustedes han comentado aquí, que usted ha comentado aquí, señor Torró, le diré que repite usted cada año más o menos lo mismo, sobre todo en el asunto de los grandes eventos, en el tema de las grandes infraestructuras turísticas y culturales y, por supuesto, en el apartado.
Lo que sí que tengo que decirle es que debe ser un éxito muy grande el presupuesto que le han presentado porque solamente en turismo ustedes han presentado siete enmiendas –no había lugar para más, por lo visto–.
Ha dicho: «sota, caballo y rey».
Y el resto, en cultura, pues es donde se ha puesto usted a la lectura del valenciano, a la lectura de los libros, en los archivos, a las bibliotecas y demás.

Mire usted, la mayoría de esas enmiendas que usted plantea aquí están recogidas casi todas en los apartados de las líneas que tienen de ayudas, tanto en convenio con ayuntamiento, tanto en convenios con La Generalitat, tanto en todas las direcciones que usted considere están puestas en la línea.
Solamente hay que analizar el presupuesto para ver que la finalidad y los objetivos se cumplen y se ahorraría usted esas otras cuarenta y tantas enmiendas que ha colocado.

No habla usted –porque no ha presentado ninguna enmienda, ha hablado al final y de pasada– sobre deportes, lo cual es un éxito, no ha presentado ni una sola enmienda en deportes.
Será una buena señal, una buena señal, el deporte va bien y ustedes ven bien lo que se va a hacer, a pesar de que se ha soltado coletilla también diciendo: «hay más ayuda, más ayuda.
» Naturalmente, señor Torró, si nosotros abrimos la mano en un presupuesto y decimos: ayudas para todo el mundo, el que las recibe, tenga usted la completa seguridad que querrá más, porque todos quieren más ayudas.
Y eso se lo puedo garantizar porque cuando se dan ayudas todo el mundo quiere estar.
Pero, sin embargo, estos presupuestos han sido atentos con los convenios con ayuntamientos y todas las líneas pueden esperar de todos.

Me sabe muy mal, señor Torró, de verdad, me sabe muy mal que usted hable de Terra Mítica con el desprecio que lo habla.
¿Qué dirían los trabajadores de Terra Mítica?
¿Qué dirían los empleados que hay ahí si fueran a la calle?
Cuando hay un terremoto y dice: «¡Hombre!
, se puede cerrar Terra Mítica», ¿qué pasaría con los empleados que hay allí?
Los primeros que cogerían la pancarta serían ustedes: «La Generalitat que no paga, que tal.
.
.
» Eso lo harían ustedes, lo harían ustedes.
Y así sucesivamente en el resto de.
.
.

¿Usted sabe los millones que mueven los grandes eventos?
¿Usted sabe lo que aporta eso al turismo de nuestra sociedad?
¿Usted sabe cómo está la Comunidad Valenciana emergente totalmente en materia turística, que gracias a eso es el único sector que está manteniendo la dura crisis que se tiene en nuestro país, y, especialmente, en la Comunidad Valenciana?
Eso es lo que ocurre con el presupuesto de aquí, que lo atendemos rigurosamente, aquello donde podemos llegar.

Y, por supuesto, no podemos atender esas enmiendas porque al eliminar ese tipo de proyectos eliminaríamos un montón de puestos de trabajo y un montón de promoción cultural y deportiva dentro de nuestra ciudad.

Porque también dice usted en el patrimonio cultural.
.
.
El patrimonio cultural naturalmente que es un objetivo turístico, porque lo estamos explotando y lo está explotando cualquiera que lo tiene, en cualquier lugar de Europa y, por supuesto, en nuestro país.
Aquí hay que explotar el patrimonio cultural, y, por supuesto, atenderlo como se está atendiendo en las restauraciones y en todo lo que se viene realizando.

Usted no me ha hablado de ninguna de las enmiendas que ha planteado aquí en su proyecto, de enmiendas de cinco o seis proyectos.
.
.
en Sagunto, en Alcoy y demás.
No le he oído hablar de esas enmiendas que tiene, porque son las únicas que a mí me han llamado la atención.
¡Hombre!
, pues, un museo, hablar de la Ciudad de la Luz, a ver qué es lo que pasa, hablar del Museo Industrial en el Puerto de Sagunto.
.
.

¿Sabe usted que estas enmiendas que usted ha presentado ya son obsoletas, ya no tienen sentido, puesto que se están cumpliendo esos objetivos.
En el Puerto de Sagunto, en el Museo Industrial, el museo está en ejecución gracias al plan Confianza –que aquí no aparece en los presupuestos– aparece en el plan Confianza.
Estará finalizado en ocho meses y tiene la financiación completa de un millón y medio de euros.
Por ejemplo, usted, eso, que tanto interés ha puesto en ese proyecto, pues no lo ha comentado.

Tampoco ha comentado la mejora de la ronda del castell de Sagunt.
Ese proyecto es del plan Confianza también, que tenía sus líneas de adecuación.
Y en la ronda de Castellón las obras están finalizadas ya, señor Torró.
¡Y lo está manteniendo el Ayuntamiento de Sagunto!
¿Cómo pone usted aquí que se incluya para arreglar esto?
Yo entiendo que ustedes tengan, sus compañeros en Sagunto, y que les quieran decir, que digan algo de sus poblaciones y que quieran ustedes elevarlo también.
Hay algunos que, desde luego, no tiene sentidoâ¦ no tiene sentido lo que ustedes hacen.

Por ejemplo, ustedes dicen que quieren bajar 800.
000 euros para cuestión de archivos yâ¦ bibliotecas y demás.
Bueno, pues si usted baja ese dinero, significaría (so d’un telèfon mòbil) que en el apartado de la aplicación 227, «trabajos realizados por otras empresas y profesionales», supondría no poder atender los gastos ordinarios de funcionamiento de los servicios adscritos de la Dirección General de Patrimonial Cultural, incluyendo –fíjese usted, si elimina eso, lo que excluiría usted– el mantenimiento, limpieza y seguridad de las siguientes: Biblioteca Valenciana, Biblioteca Pública Provincial de Valencia, Biblioteca Pública Provincial y Archivo Histórico de Castellón, Biblioteca Pública Provincial de Alicante, Biblioteca Pública y Archivo Histórico de Orihuela, Archivo del Reino de Valencia, Archivo Histórico Provincial de Alicante, Archivo Intermedio de la Generalitat valenciana.
Eso es porque usted quiere hacer el proyecto de excavación, estudio y promoción del yacimiento arqueológico de las termas romanas encontradas en las inmediaciones de Sagunto, una más de Sagunto.

Bueno, pues la idea de todo esto, se lo digo para que lo comente con sus compañeros, la idea es que salga de partidas ordinarias de la Dirección General del Patrimonio en colaboración con Enagás y el Instituto Valenciano de Conservación y, sin lugar a dudas, cuando el Ayuntamiento de Sagunto haya adquirido los terrenos y los ponga a disposición.

Ustedes es que se tiran sin paracaídas.
Se tiran a presentar propuestas, proyectos y cuestiones sin ni siquiera saberlo el propioâ¦, ni el ayuntamiento, ni haberlo pedido ningún grupo municipal, como es el caso de Alicante, el caso de Alicante, que ustedes hablan en Alicante de crear elâ¦ (pausa) el museo etnológico de la huerta de Alicante.

El museo etnológico de la huerta de Alicante carece de proyecto arquitectónico, museológico y museístico.
¿Cómo quiere usted que se ponga un duro aquí?
Si es imposible.
¿Quién le ha puesto a usted ese proyecto en la mano y quién ha calculado la cantidad que se tiene que poner y cómo lo tiene usted que poner?
Claro, a veces, nos ponemos en esa línea de escuchar ocurrencias y cuestiones y, entonces, pues (inintel·ligible) â¦

Construcción del centro polivalente de Almardà de Sagunto.
Ni existe ninguna petición, ni solicitud del Ayuntamiento de Sagunto, ni de ningún grupo político allí residente.
O sea, ustedes eso se les ocurre cuando ven unos presupuestos y dicen: «Tengo que decir algo.
»

Piensen ustedes que los presupuestos son la cosa más seria que debatimos, como usted bien sabe, cada año en estas Cortes, que debemos ser muy rigurosos con los mismos, que cuesta mucho trabajo sacar los eurosâ¦

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

â¦–muchas gracias– mucho trabajo conseguir cada una de las partidas de los recursos y, por tanto, le agradecería, señor Torró, que entienda usted lo serio que son los presupuestos y para qué sirvenâ¦

El senyor president:

Muchas gracias, señor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias y perdone.
Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Els pressupostos haurien, haurien de ser seriosos.
Perquè uns pressupostos foren seriosos, haurien de vindre ací a discutir una cosa que haguérem de tindre la mínima certesa que en un percentatge mínimament acceptable anaren a complir–se al proper any, cosa que evidentment no passa.

Perquè uns pressupostos foren seriosos haurien de tindre clar que el que estem discutint ara val en el moment en què estem discutint–ho, i no com està passant en estos pressupostos que no val, perquè hi han moltes coses que estem parlant ací de fundacions, d’empreses i de coses que ja, en estos moments, han canviat respecte el moment en què estaven abans de començar a discutir eixos pressupostos.
Això és la seriositat que vostés vénen ací a oferir–nos.

Jo, no sé, m’havera pogut posar un poc més difícil el tema de les esmenes.
Però que vinga a dir–me ací que per què posem un projecte museològic o que per què demanem un projecte museològic quan eixe projecte museològic encara no té ni projecte ni res, que jo sàpiga els projectes no cauen del cel, no?
, algú els ha de fer i eixos projectes s’han de pagar amb alguns diners.

I el que fem nosaltres és posar diners per a començar a treballar en eixe projecte.
Si vosté no és capaç d’entendre–ho això, no sé, a la millor el que no entén massa de fer pressupostos, a la millor, és vosté, encara que ha estat molts anys d’alcalde i deuria entendre–ho.

Que vinga ací a defensar la política de patrimoni cultural i de museus de la Generalitat valenciana quan es reduïx pràcticament un 10% i quan eixe programa té menys diners que el que se li dedica al Palau de les Arts i les Ciències, i que vosté diga ací que el patrimoni cultural valencià està ben atés, doncs, senzillament, jo no sé.
.
.
, en unes altres condicions a la millor faria riure, però atenent les condicions que està el patrimoni cultural valencià, que n’hi ha una enorme quantitat de BIC, de béns d’interés cultural, que estan declarats i que encara no tenen el seu pla especial de protecció fet, pràcticament més del 90%, doncs, això significa una de dos: o que no sap de què està parlant, o senzillament que està tractant de fer el que fan vostés ací, que és parlar per parlar, fer propaganda de les coses que no fan, però que tracten de vore com si es feren.

I mire, vaig a reconéixer–li una cosa: no són les esmenes que ens haguera agradat presentar.
Les esmenes que ens hagueren agradat presentar estan ací en una esmena que vam presentar, que vam registrar i que sabíem que no anava a ser admesa a tràmit.
Perquè el principal problema que té la discussió d’estos pressupostos és que resulta que no podem canviar els diners entre seccions, amb la qual cosa no podem prioritzar, no podem agafar i dir: «Nosaltres no estem d’acord amb els grans esdeveniments», perquè el que vosté ací ha dit de Terra Mítica també resulta a chiste.

Nosaltres no hem parlat per a res dels treballadors de Terra Mítica, que prou tenen amb la incertesa de saber si continuaran en el seu lloc de treball o no després de totes les operacions que s’han fet ahí i de l’última, que és la venda; per tant, ací ningú ve a dir res dels treballadors de Terra Mítica.

El que sí que venim i demanarem i exigirem són comptes de la gestió nefasta que han fet vostés ahí en eixe projecte des del seu començament, des del seu començament, i això sí que exigirem, que ha segut una gestió nefasta que no ha aportat res al turisme valencià per molt que vostés diguen, perquè el turisme va per altres vies molt diferents que no són precisament les terres mítiques, les fórmules 1 i tot eixe tipus de coses que el mateix sector, el mateix sector està criticant.

Per tant, el que a nosaltres ens haguera agradat fer és haver canviat les partides de lloc, haver–les canviat de secció, i vam presentar una esmena en la qual movíem quasi un 6% del pressupost, llevant la part que es dedicava a personal, de la qual d’eixa quantitat, que era de quasi 550 milions d’euros, el 46%, el 46% eixia precisament d’esta secció, perquè entenem que és la secció que.
.
.
(remors) perquè entenem que és la secció on més diners es malbaraten de tot el pressupost, on més diners hi ha per a, a més, alimentar eixe model basat en la privatització dels serveis públics i en la corrupció que vostés vénen practicant durant estos anys.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

Gracias, señor presidente.

Señor Torró, le sigo insistiendo que hay que ser serios.
Usted está pidiendo promoción cultural, usted está pidiendo una serie de cuestiones.
Usted hace una rueda de prensa en Sagunto para decir que no le gusta «La luz de las imágenes» y para criticarlas.
Sí, sí, se ha hecho una rueda de prensa allí.

Mire usted, se preocupan de las bibliotecas en el País Valenciano.
El País Valenciano, como usted le llama, la Comunidad Valenciana, como le he de decirâ¦, es el 98,68% de servicios de bibliotecas, o sea, está cumplida prácticamente por encima de las necesidades incluso que marca la propia ley.

Cuando hablo de seriedad, cuando hablo de seriedad, precisamente, se lo digo, volvemos a Sagunto, (so d’un telèfon mòbil) usted dice que «el campo de las artes escénicas al recinto de la Gerencia del Puerto de Sagunto, realizando la adecuación del conjunto histórico artístico existente de las necesidades dotacionales del futuro espacio cultural».
¿Usted sabe que no existe conjunto histórico artístico en la Gerencia del Puerto de Sagunto?
¿Usted sabe que no se puede pedir la adecuación de algo que no existe?
Y usted lo pide en una enmienda, y tan tranquilo.
Por eso le digo que hay que ser serios y rigurosos con los presupuestos.
Este debate es muy serio.

Usted cuando hace la enmienda a la totalidad o se debate, se debate en los apartados en cada uno en los que están.
En ningún caso, en ningún caso se ha hecho nada fuera de lo normal y lo legal, y usted debe acoplarse y adaptarse a la legalidad exigente.

Usted habla de la creación de museo de la memoria histórica de la ciudad de Alicante.
Usted debe saber que en el castillo de Santa Bárbara existe el museo de la memoria histórica.
¿No se lo han contado?
Pues existe.
¡Esto son enmiendas que ustedes han puesto aquí!
Son enmiendas que ustedes han metido aquí, son enmiendas que ustedes han metido aquí.

Y, por supuesto, la seriedad en este caso concreto es de los gobernantes, de los que estamos gobernando, de los que están gobernando, la seriedad.
Para ustedes, lógicamente, esto se les convierte en un pim pam pum: a ver dónde van, a ver qué es lo que dicen, a ver quién dice el exabrupto más fuerte y la dedicación.

Y cuando usted habla de los trabajadores, se lo he dicho antes, ni Terra Mítica ni ninguno de los que estamos haciendo, todo eso está generando riqueza, eso está generandoâ¦ ¿Sabe usted?
, (remors) ¿sabe usted?
, ¿sabe usted?
, está generando riquezaâ¦ ¡Sí señor!
Pregúntele a la gente, pregúntele a la ciudad, pregunten a los demás y a todos ustedes, también.
(Aplaudiments) ¡A todos ustedes, también!

¡Habla usted de la Ciudad de las Artes y de las Ciencias!
¿Quién puso en marcha la Ciudad de las Artes y de las Ciencias?
¡El Grupo Socialista!
, ¡el señor Lerma!
¿O es que no nos acordamos?
Lo que pasa es que se ha terminado los años.
No, pero es que ustedes eso lo critican y no les gusta.

Está usted hablando de reforzar el turismo de interior.
¿Sabe usted lo que hay ahora mismo?
Yo le invito a que busqueâ¦ (remors) a que busque una plazaâ¦ (el senyor president parla amb el micròfon desconnectat) a que busque una plaza ahora mismo en cualquiera de los hoteles de interior que hay.
No hay una sola plaza hace ya varios meses.
¿Entiende?
Y eso es lo que se está haciendo.

¿Sabe usted que ha crecido el 1.
200% en los últimos diez años?
¡El 1.
200%!
Sí que lo sé, señor Torró, lo sé, lo sé, y de buena tinta.
Lo sé, y muy bien, señor Torró.
No diga usted esas cosas.
Yo sé que a ustedes les viene mal.
Yo sé que para sacarle punta a un pelo, como ha hecho usted, para poder meter seis enmiendas en turismo, fíjese usted si será bueno el presupuesto con todo lo que lo critica usted.

Y en materia cultural, no dirá usted la gran transformación que ha habido en toda nuestra comunidad, en toda nuestra comunidad, no solamente con «La luz de las imágenes», sino con infinidad de edificios y muchos más que tenemos que poner en marcha, porque así lo han decidido los valencianos: «sigan ustedes gobernando que lo están haciendo bien», «sigan ustedes haciendo lo que están haciendo», «sigan ustedes por ese camino», «sigan ustedes cumpliendo con los compromisos que nos prometen; no como otros, que solamente con tirar piedras y tirar piedras, con eso creen que lo tienen bastante».

Yo, señor Torró, lo que sí le voy a decir para terminar, porque además que me alegro que esté usted en el debate hoy, el otro día no pudo estar por motivos personales, le deseo lo mejor de todo corazón y a todas sus señorías, un bon Nadal.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyors i senyores diputats, facen el favor d’anar prenint els seus escons per a passar a les votacions dels temes debatuts i les seccions corresponents.

En primer lloc, votació de les esmenes de la secció 12, agricultura, pesca, alimentació i auia i entitats adscrites.
Les esmenes 1.
437.
.
.
–perdó– del Grup Parlamentari Compromís, 1.
437, 1.
443, 1.
450, 1.
452, 1.
454, 1.
455, 1.
469, 1.
470, 1.
473 i 1.
474.
Comença la votació.
52 vots, no; 11, sí, 32 abstencions.
Queda rebutjada.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queda rebutjada.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista, a totes les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades estes esmenes.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Esmenes 1.
478, 1.
479, 1.
480, 1.
488, 1.
489, 1.
491, 1.
497, 1.
499, 1.
500, 1.
501, 1.
503, 1.
504, 1.
509, 1.
513, 1.
514, 1.
517, 1.
519, 1.
520 i 1.
522.
Comença la votació.
52 vots, no; 11, sí, i 32 abstencions.
Queden rebutjades.

L’esmena 1.
521.
Comença la votació.
52 vots, no; 11, sí, i 32 abstencions.
Queda rebutjada.

Votació de la secció 12, agricultura, pesca i.
.
.
Perdó?
Sí, té vosté raó.

Resta de les esmenes del grup parlamentari.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Anem a passar a la secció número 12, agricultura, pesca, alimentació i aigua, i entitats adscrites.
Secció 12, comença la votació.
52 vots, sí, 43 vots, no.
Queda aprovada.

Organismes i entitats.
Institut Valencià d’Investigacions Agràries i Agència Valenciana del Foment i Garantia Agrària.
Comença la votació.
51 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada.

Entitat Pública de Sanejament i Aigües Residuals.
Comença la votació.
52 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada.

Votació de les esmenes de la secció 16, justícia i benestar social, i entitats adscrites.
En primer lloc, votarem les esmenes del Grup Parlamentari Compromís, totes les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
51 vots, no; 44 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votem les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Esmena 1.
834.
Comença la votació.
51 vots, no; 43 vots, sí.
Queda rebutjada.

L’esmena 1.
871.
Comença la votació.
52 vots, no; 37 vots, sí, 6 abstencions.
Queda rebutjada.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades el total de les esmenes.

Votem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
En primer lloc, la 1.
628 i 1.
632.
Comença la votació.
42 vots, no; 37 vots, sí, 6 abstencions.
Queden rebutjades.

L’esmena 1.
678.
Comença la votació.
52 vots, no; 11, sí, 32 abstencions.

Resta de les esmenes del grup parlamentari.
.
.
Esmena 1.
687.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queda rebutjada.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votació de la secció 16, justícia i benestar social, i entitats adscrites.
Anem a votar la secció.
Comença la votació.
52 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada.

Organismes i entitats.
Institut Valencià de la Joventut.
Comença la votació.
52 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada.

Institut Valencià d’Atenció als Discapacitats i Acció Social.
Comença la votació.
53 vots, sí; 42 vots, no.
Queda aprovada.

Agència Valenciana de Prestacions Socials, SAU.
Comença la votació.
52 vots, sí; 13 vots, no; 27 abstencions.

Anem a seguir amb la votació de la secció 17, Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Esmenes del Grup Parlamentari Socialista en el seu conjunt.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queda rebutjada.

Ara votem la votació de la secció 17, Acadèmia Valenciana de la Llengua, la pròpia secció.
Comença la votació.
50 vots, sí; 3 vots, no, i 41 abstencions.
Queda aprovada la secció 17.

Els informe que esta vesprada (remors) les votacions –per favor– no se celebraran abans de les 20:00 hores.

Se suspén la sessió que es reprendrà a les 16:30.

(Se suspén la reunió a les 13 hores i 59 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 31 minuts)

El senyor president:

Es reprén la sessió.

Els informe que esta vesprada, com ja hem dit abans, no votarem abans de les 20:00 hores.

A continuació, el debat de les esmenes de la secció 18, turisme, cultura i esport, i entitats adscrites.

Per al debat d’estes esmenes, presentades pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories, gràcies, especialment als que estan present.
(Veus) És d’agrair.

Miren, estem en el pressupost de cultura, esport i turisme, i és un poquet difícil reordenar tot això.
I ho explicaré, perquè hi ha alguna sorpresa ací.

Veiem que és un pressupost que augmenta l’1,7 sobre el que tenia l’any anterior, la qual cosa, en un pressupost que és regressiu quant a les seues quantitats, és una bona notícia.
Si l’estudiem un poquet, veiem que eixe pressupost anem agarrant apartat per apartat, direcció i serveis generals, disminuïx un 7%; ordenació i promoció del turisme, disminuïx un 25%; l’apartat de turisme d’interior disminuïx un 35%; la promoció i ús del valencià seguix disminuint un 11%; llibre, arxius i biblioteques disminuïx el 8%; arts plàstiques i escèniques és negatiu en un 9%; la promoció cultural baixa el 22%; patrimoni cultural i museus baixa un 10% i el foment de l’activitat esportiva baixa el 21%.

Davant d’eixe panorama, com és que puja?
I, clar, ho hem buscat i ho hem dibuixat, ho hem dibuixat amb una gràfica, la gràfica del que és.
.
.
, el que correspon exclusivament a turisme, per a deixar–ho ben aclarit.
I és esta, senyories, és esta gràfica.
(Veus) És esta gràfica.
No, a Espanya està Baldoví, que ja vos deixarà arreglats a tots.
(Rialles) La gràfica és del que és la Direcció General de Turisme, apartat de turisme.
I veem que esta part en roig és ordenació i promoció turística, senyories.
Això que està en verd és turisme d’interior, és un zero.
.
.
–un zero no estaria–, un 0,3%.
I tot açò és projectes estratègics.

Per tant, estem parlant de quin és el concepte que tenen de turisme, de com promocionen el turisme estem parlant.
És que és molt clar.
Perquè, clar, ahir se me tirava en cara que si mosatros, Compromís, no tenim un projecte econòmic, un model econòmic.
Clar que tenim un model econòmic!
El que passa és que no és este.

Senyories, açò és purament especulació, és purament especulació.
Els llocs de treball que vosté diuen que se creen ahí, excepte els de treball directe, que sí n’hi ha algun, tot és pura especulació.
Sí, sí, especulació en el doble sentit: primera, de mirar i inventar els llocs de treball; i segona, especulació econòmica.
Nosaltres tenim un altre model, com hem dit.
I això ho anem a aplicar.
No és el de l’especulació.
És el de la creació directa de llocs de treball.
També és veritat, també és veritat que se diria: «Oh!
, Compromís, anatema.
Compromís està dient que en la construcció és bona.
» Alguna vegada han sentit vostés dir que la construcció no és bona?
(Veus) No, no, no.
Compromís no ha dit això.
L’especulació en què s’ha basat la promoció immobiliària és la que ha fet mal a este país, que no és el mateix que la construcció, que és una indústria que crea llocs de treball.
L’especulació, la compravenda de PAI, per exemple, sense desenvolupar–se, i que han sigut creadors de grans fortunes, de grans beneficis en un moment determinat.
A costa de qui?
Dels propietaris inicials, que no són els que han disfrutat, els propietaris inicials d’eixos terrenys.

Per tant, això és un model especulatiu que mosatros no assumim, senyories, per cap costat i anem al model simplement de promoció del que és el sector productiu.
I el turisme és un sector productiu?
Sí, senyor.
L’aeroport és un sector productiu?
No, no és un sector productiu, si no és que vostés el convertixen en la reserva de conills més gran de tota l’esfera del món.
Així a la millor sí, perquè ahí podria anar una gran granja de conills, però molt cara, senyories, molt cara ens ha eixit una granja de conills, molt cara.
I eixe és el seu model: l’especulació.
És especulació fer un aeroport que no té avions?
Clar que és una especulació.
És una especulació promocionar, incentivar la creació de places hostaleres que serien necessàries perquè eixe aeroport poguera funcionar?
No, senyor.
Això seria la creació directa de llocs de treball.
Eixa és la nostra diferència, eixa és la diferència.

I, senyors, ací hem vist com un pressupost que creix, minva, encara que pareix una contradicció.
Un pressupost que creix, minva, i minva moltíssim, més del que els números diuen.
Eixa és la situació.
És que ho dia molt clar.
.
.
Per què?
Perquè totes les propostes de creació de llocs de treball a través d’inversió que podem fer, inversió cultural en tots els llocs, de promoció cultural, que també és creació de llocs de treball.
.
.
Quan promocionen el teatre, quan promocionem els nostres músics, quan promocionem les nostres editorials, quan promocionem la nostra llengua –tot això és creació de llocs de treballs–, és a costa d’açò, senyories, a costa d’açò, que és pura especulació.
Espere que algú diga, que se justifique a partir d’avui, és que els nostres models econòmics són diferents.
Sí, senyor.

El seu model econòmic és el que mos ha portat a la vergonya de tindre el nostre president assentat, assentat en la banqueta dels acusats, mentres, mentres que el nostre model econòmic és el de la creació de llocs de treball directes, no il·lusoris, reals, a través de la inversió pública, que és el que fa falta en un moment en què tenim una recessió.
Les seues mesures econòmiques i les que Rajoy ja ha començant a anunciar mos van a traure de la recessió, segur.
(Veus) Sí, segur, segur, segur.
Mos portaran a la depressió, mos portaran a la depressió, que encara no hem arribat, però vostés van a ser capaços de portar–mos.
Canvien el seu model, canvien el seu model.
(Veus) Canvien el seu model i anem a la creació directa de llocs de treball i a la inversió pública per al que és agilitar i motivar el que és el consum també que és necessari, l’elevació del consum i la mobilitat econòmica del nostre país.

I d’això parlem, perquè quan parlem de turisme, estem parlant d’un sector econòmic.
I quan parlem de cultura, també.
Quan parlem de cultura, avui també.
Quan mosatros estem parlant de cultura i estem dient.
.
.
Ah!
, bé.
Hem dit que d’ací traurem els diners, ho diem abans.
Ara anem a parlar d’on els traurem, perquè com després me diuen: «Si les esmenes estan aixina.
.
.
» Els traurem d’ací.
Les nostres esmenes es basen ací.
Les nostres esmenes, com he fet de manera general, se basen també en l’increment del grup 2.
Un pressupost que decreix, no pot augmentar en el seu grup 2.
I no me vinguen amb comèdies després d’explicar–me que «es que tenemos más gastos».
Anem a vore.
Vostés fan créixer el grup 2, perquè han sigut incapaços de tancar este any pagant els deutes.
I en el grup 2 estan contemplats els deutes que vénen de l’any anterior, en la secció de sanitat, de farmàcia, en este sector d’altres llocs.

El malbaratament de recursos que vostés han fet té solució, senyories, té solució.
No és màgic, però té solució.
La línia que marquem nosaltres és millor que la que vostés marquen.
I si diuen que no, serà perquè tenen models contraris, tenim models diferents.
Sí, senyor.
El seu model és el que ens ha portat a la situació, el nostre és el que ens pot ajudar –no màgicament, no–, ajudar a fer camí poquet a poquet, perquè mosatros en el que creiem és en el treball continu i en un treball pujant escaló per a arribar a la creació d’ocupació.
I vostés en això no creuen.

I, per tant, els grups 2 els hem llevat també.
.
.
, no en absolut perquè no puguen funcionar.
No, no.
Només en allò que vostés augmenten.
I en això, en això hem fet totes les nostres, les nostres aportacions a este pressupost.

Senyories, hem pogut donar a la promoció i ús del valencià 1.
200.
000 euros de més.
Vosté parlarà: «Ah!
, i això són llocs de treballs?
» Això és cultura, és promoció del valencià i són llocs de treballs.
Estic parlant de produccions teatrals, estic parlant de traducció d’obres, estic parlant d’ajudes a empreses i comerços, estic parlant d’ajudes a les entitats locals, estic parlant d’ajudes a la creació de llibres de text, estic parlant.
.
.
I això són llocs de treball, senyories.
Clar que són llocs de treball.
Vostés a la millor no ho veuen, però en són.
Estem parlant de llibres, arxius i biblioteques.
No només ha de ser això, també en llocs de treball en els arxius, en les biblioteques.
Sí, senyor.
1.
700.
000 més euros.

Però, sobretot, anem a garantir que no perdem del fons general de l’estat la dotació de biblioteques per no posar la nostra aportació.
Anem a procurar que estiga ahí, perquè si no, estem renunciant a les aportacions, quan després ens queixem de per què no vénen.
Tenen dret?
Clar que tenen dret i tenim dret tots els valencians i valencianes a queixar–mos de les poques aportacions.
Per cert, ara tindrem la sort de tindre un govern molt sensible amb el País Valencià i que mos porte tot, tot allò que s’ha demanat.
Nosaltres, tranquil, que des de Compromís els ho recordarem dia a dia tot allò que té de vindre des del govern central i que no ens ha vingut.

Estem parlant de biblioteques, estem parlant d’arxius, estem parlant d’arts plàstiques i escèniques, que també, perdonen, però també són llocs de treball, també són llocs de treball.
També són llocs de treball precisament l’aportació econòmica per al campus escènic de Sagunt.
Que després me diran: «És que no pertany a esta conselleria.
» Senyories, que pertanga, que pertanga, que li toca, no?
O no toca cultura això?
O no toca cultura?
Com me diran després que la pilota valenciana no toca a esta conselleria.
Doncs que pertoque, que pertoque, que eixa classificació que tenen vostés és molt, molt bonica, però.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
però molt poc real i no s’adapta (inintel·ligible) .
.
.
.

Gràcies, senyor president.

En la línia del que estem dient, seguirem parlant en el següent torn.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Senyor president.

Senyors diputats.

Molt bona vesprada a tots.

Senyor Pañella, m’agrada que vosté haja introduït en el debat al senyor Baldoví.
(Veus) M’agrada.
Mire, li vaig a dir per què.
Perquè a vostés se’ls ha omplit la boca de dir que nosaltres som un partit centrista, que no responem als interessos de la Comunitat Valenciana.
I el primer que ha fet el seu diputat quan ha arribat a les Corts Generals és afonar, insultar i humiliar la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

Per tant, mire, m’agrada perquè aixina vostés el que estan fent és reflectir el que és la seua política; la seua política és la política de l’insult.
I vosté ja sabrà això que el insulto es la herramienta del débil.
Jo amb açò no vull dir res.
Vull dir que vostés el primer que han fet quan han arribat a les Corts Generals és insultar la Comunitat Valenciana.
Si és el seu estil, avant amb el seu estil.
No sé si els valencians se van a vore molt representats en eixe estil de treball.

Vosté, evidentment, ha parlat de tot, menys de cultura, turisme i esport.
M’ha estranyat, perquè normalment, normalment, són vostés els propietaris, els creadors i els precursors de la cultura.
No sé per què.
Pareix que les persones que no són d’esquerres no hem de tindre apreci pel món de la cultura, i el tenim.
Però m’ha estranyat perquè vosté m’ha parlat de tot, menys de cultura, turisme i esport.
No m’ha parlat de res de les seues esmenes.
Imagine que no m’ha parlat de res de les seues esmenes, perquè s’ha adonat que hi ha una quantitat innumerable d’errors.
I, evidentment, no anava vosté a defendre unes esmenes que plantejaven una quantitat innumerable d’errors.

Jo li vaig dir en comissió que vosté proposava reduir els gastos del capítol II.
I jo li dia que si això suposava.
.
.
, anava a suposar no atendre els gastos ordinaris de funcionament dels serveis que estan adscrits a la Direcció General de Patrimoni, incloent manteniment, neteja, seguretat, és a dir, de la Biblioteca Valenciana, Biblioteca Pública Provincial de València, Biblioteca Pública Provincial i Arxiu Històric de Castelló, Biblioteca Pública Provincial d’Alacant, Biblioteca Pública i Arxiu Històric d’Oriola, Arxiu del Regne de València, Arxiu Històric Provincial d’Alacant.
.
.

Evidentment, si vostés plantegen incrementar unes partides en detriment d’altres, faça–ho amb una miqueta de sentit comú, perquè si vostés reduïxen el capítol II, de manteniment, neteja i seguretat, d’eixes entitats, ja me dirà vosté el que fan.

Evidentment, la majoria de les seues esmenes el que plantegen és una reducció en la dotació de projectes estratègics, cosa que me pareix que respon, evidentment, al seu model.
.
.
, no al seu model de govern, perquè m’imagine que el seu model de govern no és el que han plantejat vostés en les seues esmenes.
O sí.
Perquè moltes de les seus esmenes plantegen una sèrie de millores en alguns municipis, curiosament en la majoria dels municipis on plantegen millores estan vostés representats.
El que vol dir que si vostés governaren no n’hi haurien valencians de primera i de segona, n’hi haurien valencians d’elit superior, que són els que estan en els pobles en què vostés estan o governant o col·laborant amb el govern o tenen representació.
Vol dir que la resta dels pobles on vostés no governen no tenen, la veritat, no tenen importància, ¿no?
M’imagine que eixe no serà el seu model de govern, perquè suposaria fer valencians de primera i de segona, cosa que, coneixent–lo com el conec i respectant–lo com el respecte, no és la seua línia de treball, almenys la seua.

M’ha plantejat.
.
.
, i li ho diguí en la comissió, això planteja desigualtats entre municipis.
Però és que també li parlava dels errors.
Jo entenc que vostés no hagen fet al·lusió a eixes esmenes.
Li vaig dir –imaginava que era una errada– que moltes de les seues esmenes, la veritat plantegen competències de pilota valenciana que saben vostés és de governació.
Jo sé que a vosté li agrada que li traga este tema, però és que la veritat jo no me posaria mai en la seua organització si vostés governaren.
Però vostés, no sé per què, han de vostés qüestionar alguna cosa que no és competència seua.
La seua competència és fer una oposició firme i fer unes millores al pressupost, millores que amb errades i que amb errors evidentment no se fan.

Li vaig dir que les errades arriben a tal grau de ridícul que les esmenes 2.
371 i 2.
372 han sigut presentades dos anys consecutius, quan van ser acceptades fa dos anys i vostés les han tornat a presentar i van ser acceptades fa dos anys.
A més, plantegen vostés la compra d’alguns edificis, alguns immobles, li vaig dir que això també era competència d’economia i hisenda.
Si vosté vol que fem un debat sobre les competències de les conselleries, molt bé.
Però jo pense que estem fent un debat per a millorar i per a la qualitat del sector cultural, turístic i esportiu de la Comunitat Valenciana.

Com li deia, no m’ha fet vosté ningun tipus de referència a les seus esmenes.
Jo m’imagine que és perquè s’ha trobat amb unes esmenes presentades que no sé si pot defendre o preferix parlar de l’especulació.
Vosté m’ha parlat de l’especulació i ha fet referència, ho ha fet vosté, ha agarrat el seu foli, la seua fulleta i el seu dibuixet i ha fet aixina, açò és especulació.
Vosté sap el que és l’especulació?
Agarre el sentit o la traducció de l’especulació en el diccionari, perquè l’especulació també és proposar explicacions, teories o fets sense comptar amb un fonament per a fer–ho.
Possiblement l’especulació a la que vostés fan il·lusió siga eixe tipus d’especulacions, fer teories, dir coses, sense ningun tipus de credibilitat i ninguna base de ningun tipus.
Possiblement eixa siga l’especulació a la qual vostés fan referència.

Com li vaig dir en la comissió, agraïsc el treball que ha fet Compromís amb estes esmenes.
Pense que excepte eixes errades i eixos errors, que són prou importants, s’ha de reconéixer la labor dels grups parlamentaris.
Vostés han fet una labor important.
De fet, hi ha una esmena que serà aprovada.
I en la resta d’esmenes li ho he dit, no creuen vostés en els projectes estratègics.
Molt bé, és normal, vostés no portaven com a projecte, com a programa electoral, ni com a programa de govern els projectes estratègics i nosaltres portàvem com a projecte i programa de govern els projectes estratègics.
Casualitats o no casualitats, els valencians han recolzat el nostre programa de govern i no el seu.

Respecte d’eixes desigualtats entre municipis, m’agradaria que vostés explicaren eixes coses en els municipis.
És més, m’agradaria que vostés explicaren al sector turístic de Castelló què és el que pensen sobre l’aeroport de Castelló, que es reunira particularment amb ells i que els preguntara si els pareix bé la seua postura respecte a l’aeroport de Castelló, perquè possiblement molt d’eixe sector estiga hui en dia amb nosaltres veient que eixa és una aposta molt seriosa per a la millora de la qualitat del sector.
Imagine que no s’ha reunit vosté amb el sector, nosaltres comptem amb el recolzament del sector.

I per a finalitzar li diré una cosa.
Mire, és normal, és normal.
Crec que vostés han de fer ací una oposició destructiva, perquè és l’única forma de cridar l’atenció.
Jo no crec en eixe tipus de política, jo crec en la política constructiva.
Quan jo he parlat amb vosté, li he parlat de coses positives i no m’he pujat ací a dir res negatiu sobre vostés o sobre el seu grup.
Per tant, mire, faça’m un favor, entre vosté i jo, faça vosté la política que vol fer de veres, la de deveres; no responga a les consignes de l’insult, del malbaratament, de la resposta negativa, de la destructiva.
Faça vosté la bona política, perquè jo sé que vosté és una persona amb coneixement, amb cultura i amb formació adequada per a fer bona política.
I, mire, a una persona jove com a mi li agradarà, perquè li agradarà, vore un polític de Compromís que respon a fonaments, a fets i a veritats i que no especula amb coses incertes i tracta o maltracta la Comunitat Valenciana, com fan alguns membres del seu grup i especialment com ha fet el senyor Baldoví.

Moltes gràcies.
 (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Català.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyoria, m’alegre de debatre amb una persona jove com vosté, però una persona ja major com jo, li dirà que comence a diferenciar el seu partit de la comunitat.
El senyor Baldoví, que jo no he introduït, que porten dos dies vostés parlant d’ell i després me diu «vosté no hauria d’haver–ho dit».
.
.
Porten dos dies vostés, mire si els ha picat que no paren de rascar–se, el que li he dit; mire si els ha picat que no paren de rascar–se.
Aixina és la veritat.
No paren de rascar–se.
Eixa és la veritat.
I vostés trauen el tema, lògicament, si trauen el tema, parlem–ne; si trauen el tema, en parlem.
I en parlemâ¦ (remors)

El senyor president:

Senyors diputats, facen el favor de no intercanviar–seâ¦

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, president.
Moltes gràcies.

És un atreviment el que vosté ha dit, perquè igual que ha fet eixa identificació.
.
.
Nosaltres hem deixat malament un govern corrupte que estava ací, sí, que estava ací, sí, sí, ho afirmem, perquè tenim el do de la paraula que mos l’ha donat el poble i venim ací i li ho diem.
I no és especular, no és especular, perquè en el moment està sentat en la banqueta dels acusats.
I ací estem parlant en termes polítics, i ho sent molt però en termes polítics no m’ha de donar lliçons ni el jutge, en termes polítics, ni el jutge; en termes legals, jurídics sí; en termes polítics, no.
I a mi m’han votat per a fer clara una opció política.

I és un atreviment que me diga que faça política bona, perquè dóna entendre que vosté és la qui establix quina és la política bona i quina és la política roïna.
I és un atreviment que me diga que està fent això perquè és que el poble li ha donat.
.
.
, perquè, clar, els vots ací declaren innocències, declaren tot.
I vosté no té clara la situació econòmica en la qual estem ¿no la té clara?
És capaç ací de dir que amb eixos projectes estratègics van a crear llocs de treball?
Uf, ja ho hem vist.

Vosté em parlaâ¦ (Remors) Jo no el mire, és que jo no el mireâ¦ (Remors)

El senyor president:

Por favor, pueden relajarse todos y así será mejor.
(Rialles i aplaudiments)

El senyor Pañella Alcàcer:

Espere, senyor president, que siga benigne després en el temps d’intervenció.

Estàvem dient que ací especular, especular, que especular és explicar a la gent tots els milions de llocs de treball que van a crear i que mosatros encara que no els hem vist per cap lloc, perquè açò no és nou, a la millor podrien enganyar–nos si fóra nou.
Però és que la Copa d’America ja ha sigut.
I ja que parle del sector, ¿vol explicar què ha dit el sector?
¿Com estaven els hotels ací, ací?
Res, res.
Li aconselle que vaja a l’hemeroteca i mire les declaracions que van fer.
El sector, el sectorâ¦

I sobre l’aeroport de Castelló, dos coses.
Especular és invertir entre 150 i 200 milions d’euros per a tindre una granja de conills, per a tindre una granja de conills.
I especular és dir que tenen el sector al seu costat amb els diners que paguen tots i cadascun dels ciutadans i ciutadanes del nostre país.
També se pot pagar l’aeroport.
El sector també se’l vol pagar.
I vostés mos fan pagar a tots.
Escolte a la gent el que diu de l’aeroport, que fa riure i fa riure i dóna plor.
Vosté està molt bé, però vosté no el paga o el paga amb (inintel·ligible) .
.
.
, però allí ho estan pagant.
I vosté si s’haguera informat de la meua postura davant l’aeroport haguera vist que quan l’època ja de diputat en la Diputació de Castelló estava demanant que prèviament se fera un pla d’incentivació, de creació de places hoteleres per a que això poguera funcionar.
Perquè, clar, si vostés mos diuen que hem de portar un mínim de 600.
000 persones, però vosté ignora, perquè si no no haguera dit el que ha dit, ignora que en tot Castelló tenim 24.
000 places hoteleres, m’explicarà vosté com va a funcionar això, m’explicarà com va a funcionar això, m’ho explicaran vostés.

Vostés estan confonent l’inversió especulativa, la inversió especulativa amb la inversió productiva.
I la volen confondre o, millor dit, vostés no la confonen, vostés s’aprofiten de la inversió especulativa per a traure beneficis no declarats o no declarables, per a traure beneficis no declarables.
I per això no han parlat de les esmenes, perquè ací les esmenes ja les hem discutit.
I, mire, li puc admetre que hi haja algun error en les més de 1.
500 esmenes que hem presentat.
Però si eixe és el motiu per a dir que no, em pareix molt pobre.
El problema de dir que no, és que vostés si han dit que eren cinc esmenes, sis, diguen deu, em dóna igual, que tenen errors, en té 1.
490 per a dir que sí i també ha dit que no.
Per tant, excuses de mal pagador.

No fem el ridícul, ha citat vosté la paraula ridícul, no fem el ridícul, argumentem, que jo he estat argumentant, he estat argumentant i vosté no em dóna arguments, me diu que l’han votat per això.
Bé, eixe és l’argumentâ¦

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

â¦l’argument definitiu per a sempre.
L’han votat per a fer el bon govern i el bon govern no és el que vostés estan fent.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, president.

Mire, li vaig a dir un refrany en valencià, d’eixos que els agraden a vostés, sí, que els agrada molt: en una (inintel·ligible) .
.
.
de conills, els pares són iguals que els fills.
Li ho dic perquè vostés són igual que el senyor que està a Madrid i per això ho cite.
(Aplaudiments) Mosatros la veritat és que pense que jo m’esperava més d’este debat, senyor Pañella, que de veres que m’esperava més, estic molt decebuda, estic trista i decebuda.
Perquè realment vostés fan un guisao i aleshores ho posen tot iâ¦ Anem a parlar de tot un poc.
Bé, jo a això era al que em referia amb la política seriosa.
I jo la veritat és que persones d’una dilatada trajectòria política, com vostés, els escolte amb molta atenció, amb tanta atenció que allò de les places hoteleres ja ho digué vosté en el debat del pressupost general.
Per tant, no ho ignore, el vaig a escoltar i ho coneixia.
Imagine’s si estic pendent.
La veritat és que crec que vosté subestima o se subestima vosté, perquè jo l’escolte, l’escolte i l’atenc.

Ha parlat vosté dels llocs de treball.
Mire, el sector cultural en els últims anys ha provocat que s’incremente un 83% els llocs de treball i ens ha convertit en la primera comunitat autònoma pel que fa a l’evolució i creació de llocs de treball en el sector cultural.
Prop de 52.
500 persones treballen directament en el sector cultural, un sector que aporta a l’economia valenciana més de 2.
200 milions d’euros anuals, és a dir, el 3% del producte interior brut.
I estos llocs de treball dels que jo parle no els dic jo, ni els defenc jo, els reconeix l’IVIE, que està dirigit per un catedràtic que vosté coneix.
Per tant, d’estos llocs de treball no li ho dic jo perquè haja de defensar, que a més ho faig molt a gust i a més molt recolzada per la consellera que a més ha vingut ací i està ací en este debat de pressupostos de la seua conselleria imagine que decebuda com jo, perquè ací s’ha parlat de tot, menys del pressupost de la seua conselleria.
Imagine que està decebuda com jo.
Imagine.

Respecte de l’especulació, mire, és una cosa de la qual vostés estan parlant molt.
Mire, jo li dic la veritat, crec que esta comunitat ha fet un esforç importantíssim en el sector cultural, importantíssim.
Li recorde que CACSA és més visitada a data de hui que per exemple la Sagrada Família o que per exemple el Museu del Prado.
Li recorde que això ho hem aconseguit amb els esforços de tots els valencians i gràcies a Déu no hem fet cas a les crítiques que s’han fet respecte d’estos projectes des de l’oposició.
I li recorde una cosa molt important: açò s’ha fet amb l’esforç dels valencians.
Perquè, mire, l’administració general de l’estat en els últims anys ha destinat el 0,11% del PIB a despeses culturals, vol dir el 24,8% per habitant i en la Comunitat Valenciana la despesa suposa el 0,20 del producte interior brut, és a dir 39,9 euros per habitants.
El que vol dir que l’aposta pel sector cultural en esta comunitat ha sigut ferma, valenta i ha donat els seus resultats.

Li he dit l’aposta i li he dit els resultats en llocs de treball.
A partir d’ahí, vostés vinguen ací a insultar o a parlar de l’especulació; parlen del que vullguen.
Jo l’únic que pense és que ací s’ha de pujar amb dades, amb serietat, amb rigor i, sobretot, a parlar del que venim a parlar que és dels pressupostos de la conselleria de cultura, de turisme i d’esport.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Debat de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.

Torn a favor, senyor Soto.

El senyor Soto Ramírez:

Hola, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora consellera.

Buenas tardes.

Bien, la verdad es que es un momento complicado para hablar.
Esta tardeâ¦, las tardes son difíciles.
Y, por eso, me gustaría hacer algún tipo de intervención un poco participativa.
Yo creo que nos puede venir bien a todos.
Y ustedes pueden incluso, señores del Partido Popular, salir siendo mejores personas.
(Remors)

Estamos en un momento complicado, difícil; sólo falta que se cuelgue elâ¦ –¿dígame?
; ¡ah!
, no (remors)–, que se cuelgue el cartel de Generalitat valenciana cerrada por impago, ¿no?
Es lo único que nos falta.

Pero en esta conselleria nos viene muy bien este presupuesto; porque nos sirve para dibujar y para simbolizar, claramente, lo que son las prioridades y las políticas del Partido Popularâ¦ –¿qué me está queriendo decir, señor Maluenda?
, es que yo estoy muy receptivo a susâ¦ (Remors)

El senyor president:

Perdón, yo creo que hay que centrarse enâ¦

El senyor Soto Ramírez:

No, no, no.
Bien.
(Remors)

En este presupuesto vemos como hay una partida, una torre de vanidades –que son los proyectos estratégicos, los grandes proyectos–, que sube un 23%; cuando tenemos enormes recortes –durísimos recortes– en términos sociales, de sanidad, de servicios sociales, de dependencia, de educaciónâ¦

Y, por tanto, esa torre que emerge, por encima de esa línea de flotación –como comentaba en la propia comisión–, es, en estos momentos de dificultad y de crisis, una auténtica provocación.
Porque, en momentos de abundancia –digamos–, el modelo de grandes proyectos nunca ha sido sostenible ni social, ni económicamente, ni medioambientalmente.
Y, por tanto, yo creo que nunca ha sido un elemento generador de proyección de imagen.

Mirad, los grandes eventos probablemente sean el mayor productor de titulares negativos sobre la Comunidad Valenciana (remors) –el mayor productor de titulares negativos–, siempre relacionados con irregularidades, con escándalos, con corrupción, con despilfarro, con opacidad.
Por tanto, eso de proyectar la imagen de la Comunidad Valenciana a través de los grandes eventosâ¦, háganselo ver.

Porque, en estos momentos, si cogemos las hemerotecas, probablemente, por cada centímetro cuadrado de periódico, los titulares negativos son absolutamente arrolladores, en cuanto a lo que es la propia Comunidad Valenciana.

Les diré que todos los expertos en términos culturales y los expertos económicos nos dicen –nos señalan– que esta salida de esta crisis que tenemos –durísima– tendrá que tener en cuenta, de manera muy especial, sectores vinculados al talento y al conocimiento.
Por tanto, la cultura es un elemento fundamental, como el turismo, como el deporte.
Y ustedes hacen justo lo contrario, laminan, laminan todo lo que son las políticas culturales, deportivas y turísticas.
Y lo hacen, además, de una forma especialmente sangrante.

A mí me duele mucho el tema deportivo, donde ustedes son capaces de reducir y de recortar hasta un 60%, en tres años, los presupuestos destinados a deporte base; de la misma manera que la política lingüística ha sufrido un recorte de más de un 40% en tres años; de la misma manera que la política cultural, de un 30%.

En definitiva, todas las políticas que afectan a lo que son ejercicio básico de igualdad de oportunidades, de la democratización y el acceso a los bienes culturales, de lo que son la promoción de hábitos de vida saludables –como el deporte–, que son esenciales en la conformación de la personalidad de la persona, del ciudadano, también de los niños y niñas –de manera muy especial–, que genera cohesión, que genera disciplina y que, sobre todo, en tiempos de dificultad, necesitan de una atención muy especial, porque hay muchos más problemas y muchos más riesgos de exclusión, ustedes, sencillamente, lo que hacen es laminar estas políticas.
Pero no en términos comparables o comprensibles, de acuerdo con la propia crisis.
No, no, hasta un 60% en tres años –como digo–, que es una auténtica brutalidad.

Y, nosotros, lo que hemos querido es diseñar otra realidad a través de nuestras más de 100 enmiendas, que yo creo que el 90% son nuevas –no nos repetirán que las repetimos todas; porque creo que son bastante originales, en el sentido de que no han sido presentadas otras veces y que tampoco hacen referencia a cosas que estén poniendo en marcha; yo creo que prácticamente ninguna–.
Por tanto, en ese sentido, dispuestos a debatir.

Y dibujan otra realidad bien diferente, con prioridades políticas bien distintas, donde nosotros movilizamos más de 130 millones; eso sí, a través de una demolición controlada de esa gran torre de las vanidades que son los grandes proyectos, que nos ha venido muy bien en esta conselleria, pero que, efectivamente, ejemplifica de manera especial lo que es un modelo absolutamente perverso, caduco, anacrónico y que no tiene hoy ningún sentido.
Que no tiene ningún sentido en época de abundancia, pero cuando ustedes no tienen dinero para pagar las necesidades básicas, ese modelo es inmoral –no solamente es grave y lesivo.
(Aplaudiments)

Y, por eso, nosotros hemos querido llenar las bibliotecas de libros, con más de diez millones que dedicamos –en otras enmiendas– a los libros.
Hemos querido incrementar más de un 40% la partida destinada a deporte base.
Hemos querido movilizar 130 millones para afrontar los retos y las debilidades estructurales del sector turístico, con más diversificación, desestacionalizar, con formación, con calidadâ¦

En definitiva, haciendo algo distinto a lo que hace la señora Jonhson, que ayer presenta un plan de turismo interior donde la partida de turismo interior baja un 35% en el presupuesto.
Eso es vender humo.
Es, en definitivaâ¦, es hacer un brindis al sol que no se corresponde con la voluntad política real de aplicar y de favorecer el turismo.

Por cierto, el sector turístico le decía, el 6 de octubre, a la señora Jonhson: «Recorte usted en grandes eventos.
No puede ser seguir, permanentemente, alimentando esa burbuja absolutamente imposible, sin límite, que lo único que hace es lastrar todo el desarrollo de nuestra comunidad.
»

Pero a mí me gustaría, también –adaptando y actualizando un viejo adagio–, decirles que ese modelo de grandes eventos es más o menos esto deâ¦, aquello de «ustedes gastan el dinero que no tienen en cosas que los valencianos no necesitan, por intereses que no nos quieren confesar».
Ese es el modelo de los grandes eventos.

Y la buena noticia es que el mal de los grandes eventos tiene cura, se pueden curar.
Por eso yo les decía –y hacía alusión, al principio, a esa terapia participativa– que ustedes repitieran conmigo, señores del Partido Popular, aquello que, gastamos el dinero que no tenemos en cosas que los valencianos no necesitan, por intereses que no queremos confesar.
(Aplaudiments)

Y, si lo repiten conmigo, iniciarán el proceso de la cura, que es especialmente importante cuando uno reconoce y acepta el problema.
Si no lo acepta inicialmente, difícilmente va a empezar a curarse.

Pero el problema es que ustedes no se quieren curar, no se quieren curar.
Porque, sin los grandes eventos, ustedes no son nada, sin los grandes eventos, ustedes no son nada.
Sin ese cóctel adictivo de propaganda, manipulación, de intereses, de opacidad, ustedes no son nada; forma parte de su identidad política, están vinculados férreamente a él y los necesitan para sobrevivir políticamente.

Por eso, no pueden renunciar a ese modelo; aunque quisieran, no pueden hacerlo.
Porque los presupuestos son vasos comunicantes, donde lo que se pone en una partida hay que quitarlo en otra.
Y, lamentablemente –lamentablemente–, lo que se pone en las partidas de sobrecoste es terriblemente lesivo para los intereses valencianos.
Estamos hablando de sobrecostes y deudas multimillonarias; de gastos escandalosos en torres fantasmas que nunca van a ver la luz; de otros gastos escandalosos en comprar empresas ruinosas, con deudas millonarias, que gestionan, también, grandes eventos ruinosos.

Eso es absolutamente indecente –como digo– en estos momentos de crisis.
Porque los negocios, los negocios del señor Ecclestoneâ¦, los negocios del señor Ecclestone y de tantos otros que están alrededor del poder, beneficiándose del poder del gobierno del Partido Popular, no caen del cielo.
Hay que visualizarlo.
Los negocios del señor Ecclestone, y de tantos otros, salen de las medicinas de los valencianos (aplaudiments) salen de las medicinas de los valencianos, de las ayudas a la dependencia, salen de los libros de las bibliotecas –que ustedes han recortado de manera brutal (aplaudiments), 335.
000 euros frente a los 600.
000 euros del año pasado, y renunciando a tanto y tanto dinero.

Por cierto, este ejemplar se lo daré a mi compañero José Benlloch, que tiene una biblioteca en su pueblo, en su ciudad –Villarreal–, que ustedes inauguraron sin un solo libro; y que, a fecha de hoy, siguen sin pagar (aplaudiments), siguen sin pagar.
Al menos tendrá un ejemplar.

Muchas gracias, señor presidente; y así no me llama la atención.

Seguiré en el próximo turno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchísimas gracias.

No le llamo la atención, le doy su tiempo.

Señor Martínez.
(Remors)

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Honorable consellera de turismo.

Señorías.

Señor Soto, mire, afortunadamente el parámetro de la calidad humana de las personas no lo delimitan los adversarios políticos; afortunadamente, señor Soto.
(Remors)

Mire, en primer lugar, quisiera reconocer la capacidad de trabajo y de esfuerzo que el gobierno valenciano ha hecho en presentar a estas Cortes un presupuesto en unas circunstancias económicas muy complicadas, sin saber, ni siquiera, cuáles van a ser las transferencias que va a recibir del gobierno central.
Porque el cesante Gobierno de España ni tan siquiera se ha dejado hecho eso, señorías; ni tan siquiera ha tenido la capacidad (aplaudiments) de decirle a las comunidades autónomas de cuánto dinero van a disponer.

Y ya me contarán ustedes lo complejo que es atender las cuestiones tan básicas, que ustedes han comentado aquí, como la dependencia, la sanidad, el pago de la medicación de los ciudadanosâ¦; todos los servicios sociales que se atienden y que, además, son servicios de calidad, sin saber muy bien con qué dinero vamos a contar, por parte del Gobierno de España; en una comunidad como la nuestra, además, señorías, infradotada presupuestariamente, porque no recibe las transferencias de los presupuestos a los ciudadanos a los que presta servicios.

Quisiera también reconocer el esfuerzo que ha hecho la conselleria de turismo, de cultura y de deporte porque en estos presupuestos hayan recursos económicos suficientes para mantener partidas tan fundamentales para el desarrollo de los ciudadanos como la cultura, el deporte base –especialmente– y el sostenimiento de un sector económico importantísimo como es el sector turístico –del que ustedes, además, han hablado muy poco, si no es para criticarlo.

Evidentemente, realizar un presupuesto con todas estas circunstancias es especialmente complejo; además, si tenemos en cuenta que se tiene que ceñir a un criterio de austeridad en el gasto, de ahorro y, sin duda, de menor coste a la hora de hacer lo mismo con menos, señorías.

Con respecto a la política de eventos –que podremos hablar largo y tendido–, decirle que se han disminuido considerablemente los recursos que se dedican a eventos.
Porque, evidentemente, no estamos en una situación en la que eso sea lo prioritario –es cierto que en otras épocas de mayor bonanza económica hemos tenido la capacidad de poder invertir más en eventos.

En estos momentos, señorías, los ciudadanos piden, especialmente, altura de miras; piden esfuerzo de entendimiento.
En este momento, la política no puede ser cuanto peor, mejor, señorías.
En este momento, es el momento de arrimar el hombro, de trabajar por nuestra tierra y de estar a la altura (aplaudiments) de lo que los ciudadanos nos están demandando –que no es que ustedes y nosotros vengamos aquí todos los días a pelearnos y a decirnos lo inconveniente que todos hacemos.

Los grandes eventos, señorías –tan denostados por ustedes–, generan publicidad, generan promoción; y no lo hacen para los políticos, lo hacen para nuestra tierra, para nuestro territorio.
Además, generan viajeros, pasajeros, turistas, incentivan nuestra hostelería, generan impacto económico.

Miren, yo sé que ustedes no le tienen ningún aprecio a la persona a la que voy a hacer referencia, pero vino aquí de la mano de ustedes.
El arquitecto Calatrava comenzó a trabajar para la Generalitat valenciana de la mano de ustedes.
(Remors) Señorías, ¿ustedes son capaces de establecer el impacto económico que Gaudí ha supuesto para Barcelona, que el modernismo ha supuesto para la ciudad de Barcelona?
Pues bueno, yo estoy convencido que el impacto que el señor Calatrava o que el gobierno valenciano, contratándole en edificios singulares para la ciudad, a él y a otros eminentes arquitectos del siglo XIX, sin duda va a ser un retorno importante para nuestra tierra, para nuestra comunidad, porque cada vez más personas vienen y vendrán a Valencia a ver arquitectura futurista, estoy convencido de ello.

Mire, sus enmiendas –en concreto las de turismo– hacen referencia a un traspaso de fondos de 131.
416.
000 euros.
Hacen ustedes ocho enmiendas, y con eso le quieren dar la vuelta a todo el presupuesto de turismo.
Aparte de que es complicadísimo y de que es imposible, yo les diré que para gobernar un presupuesto no basta con ocho enmiendas.
Mire, para gobernar un presupuesto hay que hacer lo siguiente: hay que presentarse a las elecciones y, sobre todo –y eso ustedes ya lo hacen– hay que ganarlas.
Cuando se ganan unas elecciones se gobierna un presupuesto.
Mientras no, señorías.
Mientras, vienen ustedes aquí y hacen propuestas.
En unos casos más afortunadas, en otros casos menos afortunadas.
Pero desde luego, en materia turística, ustedes han hecho muy muy pocas aportaciones.
En materia cultural, es cierto que han hecho más al peso, ¿eh?
Numéricamente pesan más, porque son casi cien.

En ellas piden ustedes, entre otras cosas, que desmontemos la fundación de la Luz de las Imágenes.
¿Cómo vamos a desmontar una fundación que ha sido bandera de la rehabilitación del patrimonio cultural mueble e inmueble en nuestra comunidad?
¿No comprenden ustedes que eso no lo podemos hacer?
Entendemos que seguramente a ustedes les apetecería, pero desde luego esa no es la voluntad del gobierno valenciano y, desde luego, no es la voluntad del grupo parlamentario mayoritario que le da soporte al gobierno.

Mire, nosotros, los miembros del Partido Popular en la Comunidad Valenciana y el Grupo Parlamentario Popular, sí que creemos que hay otra forma de hacer política cultural, que no es desde luego la de la ministra González Sinde, que ya en funciones se ha dado una vueltecita por el mundo, visitando Nueva York y Méjico y Moscú.
En concreto, en Nueva York fue a ver una exposición del gran pintor valenciano Joaquín Sorolla en la Hispanic Society, se gastó un pastizal en dormir en el hotel, vamos, que lo pagamos todos, y cuando esa exposición estuvo en Valencia no tuvo la dignidad de venir.
(Aplaudiments) Esa es la política cultural que va a alegar la señora González Sinde, a la que desde luego deseamos mucho más éxito como guionista que como ministra.
Seguro que le va mucho mejor.
(Aplaudiments)

Ustedes, en materia cultural, simplemente piden mayor gasto.
Yo creo que la situación económica, señorías, no está para pedir mayor gasto.
Está sin duda para pedir mayor nivel de responsabilidad, y creo que ustedes en eso hacen bien.
Yo creo que hay que exigir al gobierno siempre la máxima responsabilidad y rigor en el gasto, pero desde luego no está para pedir más gasto.
Miren, los valencianos aspiramos a tener un ministro de turismo que, aunque él no se crea lo sea, y que además no nos insulte como hizo el señor Sebastián, mofándose de nuestro turismo, de nuestro territorio, de nuestros turistas, de aquellos que nos visitan, de nuestras oportunidades.
(Aplaudiments)

Desde luego, señorías, aspiramos a tener un gobierno de España que crea en la Comunidad Valenciana, y que luche y trabaje también por nuestros intereses, que le aseguro que son nítidos y legítimos, y que están con luz y taquígrafos expuestos en los presupuestos que plantea La Generalitat.
A ustedes, seguramente, no les gustarán los grandes eventos, pero el señor Bono sí que vino a la hípica cuando se realizó el gran concurso de hípica, que tuvo además la capacidad de convocar en nuestra comunidad a jinetes importantísimos del resto de España y del mundo.

Mire, en materia de infraestructuras turísticas –y voy a ir concluyendo– les voy a contar un detalle, que para mí es importante.
El ministro Blanco –yo, vamos, no les voy a decir nada del ministro Blanco, porque yo creo que si yo les dijese cosas del ministro Blanco estaríamos todos a la misma altura, y tenemos un rasero distinto de medirnos–, el señor Blanco, este de las gasolineras y de la operación campeón, el día 10 de diciembre, en su último acto público en Galicia inauguró una línea importante, importantísima para Galicia, que es la línea de la Coruña a Orense, pasando por Santiago de Compostela.
El trayecto de la sesión inaugural fue de una hora y ocho minutos.
El trayecto desde la Coruña a Santiago fue de 27 minutos.
Y dijo el ministro: «Estoy en desacuerdo con los que creen que esta línea es un despilfarro.
» Yo estoy totalmente de acuerdo con la afirmación del ministro Blanco, porque yo creo que las infraestructuras acercan a las personas, y creo que Galicia, durante muchísimo tiempo ha tenido más cerca Buenos Aires que Madrid.
Y eso no es posible, y eso no es posible.

El coste de esa línea ha sido de 3.
300 millones de euros, señorías, y creemos que es fundamental para la economía gallega, y estamos contentos de que lo haya hecho el gobierno de España, gobernando un ministro gallego, y además repercutiendo de manera positiva en la economía, sin duda, de esa querida tierra y de esa gran comunidad autónoma.
Pero es que los valencianos también existimos, y se nos ha ignorado, y si a ustedes les parece poco 3.
300 millones para el AVE en Galicia, creemos que Castellón merece 150 millones de euros para tener un aeropuerto, para tener futuro, para tener turistas, para que nuestra gente pueda trabajar, señorías.
(Aplaudiments) A pesar de su mofa continua.
Seguiremos debatiendo, señorías, pero desde luego les reitero: ejerzan ustedes más de valencianos y menos de socialistas.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Soto.

El senyor Soto Ramírez:

El aeropuerto Bugs Bunny, ¿puede ser?
(Rialles i aplaudiments)

Bueno, yo creo que el hecho de repetir una mentira mil veces no tiene por qué convertirla en verdad, y es lo que ustedes han hecho de manera cansina, con el tema del victimismo, de la financiación.
Bueno, cambien ya un poco el guión, la música.
Tienen ahí al señor Rajoy, disfruten, porque además es absolutamente falso, es absolutamente falso, y ustedes lo saben, que durante el gobierno del señor Zapatero se ha invertido en esta comunidad más del doble que en los ocho años del señor Aznar.
Y los datos están ahí, y por tanto son incontestables.
Por tanto, ustedes sigan con su historia.
Que además esto parece un juego de niños.
A mí, la verdad es que me aburren un poco esas cosas, ¿no?

Por otra parte, me gustaría decirles que el modelo cultural a ustedes parece que no les importe demasiado, pero la cultura y el deporte son ejes estratégicos del estado de bienestar.
Como todo el mundo sabe y las sociedades modernas y desarrolladas contemplan, sin apuestas estratégicas fuertes en términos culturales no hay posibilidad de tener industrias culturales fuertes.
Y no es verdad que se ha creado empleo, se ha destruido empleo en cultura, se ha destruido empleo y nos hemos situado en la cabeza –se lo repito– de la destrucción de empleo cultural, y no en la cabeza de la creación de empleo cultural.
Por tanto, de la misma forma que estamos en la cola en número de libros por habitantes en las bibliotecas públicas.
Estamos en la cola.
Y eso no es para sentirse orgulloso.
La lectura y el fomento de la lectura son indicadores básicos en el desarrollo cultural y social de las sociedades modernas.
Y lamentablemente en esta comunidad no nos importa nada la cultura, cuando somos capaces de asestar golpes tan duros a los presupuestos culturales y de deporte.

Porque parece que pasa de manera inadvertida, pero estamos hablando de reducirlos un 60%, un 50%, y eso, como digo, no es presentable, no es justificable, no es defendible.
Pero claro, cuando ustedes no tienen ningún dato objetivo que presentar en ninguna de las materias de gestión de esta comunidad, ni en paro, ni en deuda, ni en sanidad, ni en educación, ni en dependencia, tienen que atrincherarse detrás de esa cortina de humo, que son los grandes eventos.
Porque genera propaganda, efectivamente, porque genera muchos negocios, porque genera muchos intereses y, por tanto, por eso siguen ustedes anclados y cogidos a este hecho estratégico.

De la misma manera les podría decir que ustedes están aquí, en definitiva, poniendo en marcha lo que es la ofensiva ideológica más importante que se está haciendo, y por eso a mí no me gustaría dejar pasar este hecho que agrava la situación de los grandes eventos, donde se confunde las prioridades, donde también se despista absolutamente lo que son las prioridades fundamentales de los ciudadanos, y se gastan en cosas absolutamente superfluas, innecesarias y perversas.
Pero es que lo que viene en estos momentos con el señor Rajoy, que hasta ahora solo nos ha contado las noticias amables, las medidas amables, estamos esperando las otras noticias.
Y no lo vamos a consentir.
Ustedes están en una misión histórica efectivamente.
No lo vamos a consentir.
Desmantelar el estado de bienestar, sí.
Y lo quieren hacer no solamente en los términos sanitarios, educativos, también en la cultura, en el deporte.
Y eso es algo que no podemos consentir, porque son conquistas de muchas décadas, de mucha gente, que nosotros vamos a seguir defendiendo.

Ustedes, además, hacen cosas realmente extrañas a través de los presupuestos, como por ejemplo remover y amortizar puestos de trabajo, y eso lo camuflan bajo el epígrafe de lo que es la autoorganización.
Bien, en la conselleria de cultura se ha amortizado un puesto de trabajo, un único puesto de trabajo, que es un jefe de servicio de promoción lingüística, que lo había ganado su puesto por concurso y que, por tanto, tenía todos los parabienes para estar en una situación consolidada laboral.
Y se ha creado otro puesto idéntico prácticamente, las mismas funciones de promoción del valenciano con alguna función añadida, que además ya estaban en las bases de convocatoria de cuando esta persona accedió a la plaza.
Por tanto, ustedes están utilizando –y hay que decirlo, y eso es un fraude de ley y es una inmoralidad– están utilizando la coartada del ahorro y de la reestructuración organizativa para hacer persecución política, porque les molesta quien está en estos momentos ocupando la plaza de jefe de servicio de promoción del valenciano.
(Aplaudiments) Y eso sí que es grave, y lo están haciendo con todos los puestos de trabajo, que como se ha demostrado –y lo dijo el señor Rubio–, no son ningún tipo de ahorro económico, sino simplemente la excusa perfecta para quitarse de en medio a quienes a ustedes les molesta.

Y también en eso vamos a combatir muy seriamente.
De la misma manera que nosotros vamos a poner otras prioridades.
Señora Johnson, recupere usted las bandas y las sociedades musicales.
Son cultura, son cultura, y por eso hemos planteado una enmienda de dos millones en el presupuesto de cultura, porque queremos y creemos que tienen que estar complementadas con lo que son gastos importantísimos para su supervivencia, y para las escuelas de música que ustedes nuevamente han castigado con un 34% de reducción.
Eso tiene que estar residenciado en la conselleria de cultura, que esâ¦

El senyor president:

Señor Sotoâ¦

El senyor Soto Ramírez:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señor Martínez.

Cuando quiera, señor diputado.

El senyor Martínez Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Soto, mire, yo le agradezco a usted su voluntad de que nadie destruya el estado del bienestar.
Es que pasan varias cosas.
Mire: primero, el estado del bienestar ni está en quiebra ni está amenazado.
Quien amenaza el estado de bienestar es quien genera paro, ese sí.
Porque la gran amenaza del estado del bienestar es el desempleo.
Apréndanselo, porque en eso ustedes lamentablemente, no ahora, históricamente, han sido maestros en generar desempleo.
(Aplaudiments) Y eso sí que es una amenaza del estado del bienestar, el desempleo.
Miren ustedes, volviendo a lo de grandes eventos.
Mire, Cataluña.
Cataluña, donde ustedes gobernaron, todos ustedes juntos, de 2006 a 2010.
Eventos, grandes eventos en la comunidad catalana.
Cuatro ediciones del Gran Premio de Fórmula 1, cuatro ediciones del Gran Premio de Motociclismo, cuatro ediciones de la edición Conde de Godó de Tenis, Campeonato de Europa al Aire Libre en 2010, final de la Copa Davis en 2009, primera edición de la Barcelona World Race 2007–2008, eso en Cataluña.
(Aplaudiments)

Ahora vamos a otra comunidad en la que ustedes también gobiernan, de momento, que es Andalucía.
A partir de primavera –en primavera suele reverdecer el campo y posiblemente reverdezcan más cosas, y seguramente habrá cambio de gobierno, también en Andalucía, que es lo único que les queda a ustedes– Andalucía acogerá once grandes eventos deportivos este año, refiriéndose al 2011.
Y dice: en ese período Andalucía Masters 2011 de Golf, Andalucía Mountain Bike Race, apoyada por 150.
000 euros, Andalucía Tennis Experience en Marbella, 1,8 millones de euros, Gran Premio de Motociclismo de Jerez, 5 millones de euros, y el Triatlón Desafío Doñana, todo ello grandes eventos.

Señorías, ¿es importante lo que se hace en Cataluña?
¿Es importante lo que se hace en Andalucía?
¿Por qué si allí sí que es importante, no es importante lo que se hace en la Comunidad Valenciana?
Seguramente, porque ustedes allí gobiernan y aquí no.
(Aplaudiments) Es que es incuestionable, es incuestionable.

Miren, señorías, ya estamos casi en Navidad, entonces.
.
.
(Rient) Para ir concluyendo, que tengan ustedes unas felices fiestas, señor Soto, déle usted recuerdos al señor Mata que dejó muy buen recuerdo en esta cámara, y es muy querido por muchos de nosotros.
(Aplaudiments)

¡Gracias!

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Martínez.
(Veus)

Debat de les esmenes a la secció 20, despeses diverses

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señorías, vamos.
.
.
Señorías, les ruego que podamos seguir el debate de las enmiendas, concretamente la sección 20, gastos diversos, el primer bloque de enmiendas, todas las presentadas por el Grup Compromís.

Para el turno a favor, tiene la palabra la ilustre señora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, voldria agrair al conseller de despeses diverses la seua presència en esta cambra, una conselleria que té més de 185 milions d’euros o no, ¿o no és una conselleria?
¿Què és exactament despeses diverses?

Miren, jo els vaig a contar a aquells que tal volta no tenen costum de mirar–se tots els pressupostos, el que passa amb despeses diverses.
Miren, el que passa en despeses diverses és que és el calaix de sastre, tot cap en despeses diverses.
I un podria dir: subvencions, programes, projectes, iniciatives, inversions.
.
.
, encara tindria algun sentit perquè vénen de la mà d’altra conselleria a la qual estan assignades eixes inversions, projectes, despeses diverses.
¡Clar!
, una, aleshores, se preguntaria: ¿i per què no estan en eixes conselleries i estan en despeses diverses?
No ho tenim clar.

Però, quan una se n’adona que en esta secció tot val i tot val no per a bé, és quan una secció que no té titular, que el conseller és invisible, que formalment no és una conselleria, senyories, té catorze milions d’euros de gastos de funcionament.
¿Catorze milions d’euros en gastos de funcionament per una secció que no té titular i no és una conselleria?
I algunes de les seves senyories, per a votar en contra de les nostres esmenes que, efectivament, vénen a utilitzar eixos recursos per a creació d’ocupació, per a protecció a les mitjanes i petites empreses, autònoms, cooperativistes, etcètera, haurien d’explicar el no a tot el que proposem Compromís diguent–nos el perquè sí a catorze milions d’euros de gastos de funcionament.
Jo voldria saber per a què se van a destinar catorze milions d’euros de gastos de funcionament.
I ningú de vostés encara –cinc anys fent pressupostos– m’han explicat per a què va esta partida.
¡Cinc anys!
¡Mai m’han explicat per a què van estes despeses de funcionament en la conselleria invisible de despeses diverses!
Jo els vaig a dir el que proposem Compromís.

Miren, el caràcter encotillat que limita el reglament del Partit Popular sobre els pressupostos fa que jo no puga agafar els diners que n’hi ha en esta conselleria i destinar–los a creació d’ocupació o protecció als més vulnerables.
¡No puc!
Però, el que sí que puc fer –perquè el reglament m’ho deixa fer– és prioritzar en despeses diverses el que és important.
I el que és important no és dedicar centenars de milions d’euros a fons perduts sense vore la rendibilitat, sense que hi haja visiblement cap tipus de positiu en destinar centenars de milions d’euros, per exemple, a un pla de modernització de Feria Valencia, quan, per cert, vostés encara no han ensenyat la factura.
.
.
¡Tenen un costum de perdre les factures!
¡Tenen un costum!
¡Un mal costum!
¿Eh?
No han ensenyat encara la factura que avale que vostés han pagat el congrés del Partit Popular on proclamaren al senyor Rajoy candidat a la presidència.
.
.
¡No tenen una factura que diga que l’han pagat!
El que sí que tenim nosaltres és, efectivament, la prova que estava sense pagar fins fa pocs dies.
I diuen vostés: «¡No, si està pagada!
» Ensenyen la factura, igual que nosaltres hem ensenyat exactament el que diu que vostés deuen ahí: mig milió d’euros.

Però, bé, destinem els diners que se destinen al Pla de modernització Feria Valencia a desenvolupament local perquè reduïxen dràsticament les partides per a promoure el desenvolupament econòmic i social dels municipis, sobretot en les àrees de l’interior de la nostra comunitat; destinem també tres milions d’euros a les ajudes al cooperativisme, i no me cansaré de dir que les empreses d’economia cooperativista són –i s’han demostrat– les més capaces de fer–li front a aquesta crisi econòmica amb unes condicions més positives pel caràcter que tots coneixem, i és un criteri de redistribució i de justícia dintre del teixit que regix l’economia cooperativista.
Per a nosaltres, esta aposta es ferma i, per tant, el que volem és dotació econòmica.

O, per exemple, les ajudes als autònomes i a les petites i mitjanes empreses; tres milions per a cada una de les noves línies per a ajudar a projectes d’inversió amb la finalitat de contribuir al desenvolupament del seu potencial competitiu i la seva orientació cap a activitats de major valor afegir i mediambientalment sostenibles.
És a dir, aposta clara pels nous jaciments d’ocupació com una eina necessària, urgent i útil per a fer front a aquesta crisi econòmica en condicions de qualitat.

O, per exemple, la construcció de l’auditori de la ciutat d’Elx.
Açò és una de les quals també els vaig explicar clarament en la comissió.
La tercera ciutat per nombre d’habitants de la Comunitat Valenciana no té la dotació per a una infraestructura recolzada per la societat il·licitana i recolzada per l’Ajuntament d’Elx.
I se necessita esta dotació.
I vostés, en canvi, introduïxen una per a pagar l’auditori d’Alacant però res que mencione una ciutat que –ja dic– és una ciutat que compta amb dos patrimonis de la humanitat i que culturalment necessita del suport governamental de la Generalitat valenciana per a potenciar el seu tarannà cultural.

O, per exemple, la renda jove encaminada a procurar l’emancipació del sector juvenil.
Miren, esta no sé ni per què la van a votar en contra.
¡Si es que és una promesa seua!
¡Si és que, any rere any, ha estat com a objectiu en la conselleria invisible de despeses diverses!
¡La renda jove!
¡La tenien en el programa electoral!
¡La van incloure successivament, any rere any, en els objectius!
¡Mai va tindre una partida pressupostària clara!
I resulta que, ara, cau ¡com a objectiu!
És a dir, ja vullguérem somniar que tinguera dotació econòmica, però és que no està ni com a objectiu.
Vostés han comés un frau amb els sectors més joves venent–los amb el seu programa electoral que anaven a fer una renda jove, no dotant–la econòmicament i fent–la desaparéixer d’objectius del govern valencià.
Estos joves que li han donat suport, tal volta necessiten una resposta de per què vostés pensen que els sectors joves que necessiten una emancipació i necessiten suport mitjançant esta renda jove no tenen ara el recolzament del Partit Popular.

O les ajudes a la formació de treballadors del sector ceràmic, de la joguina, del calcer i del moble.
I vostés diran: «¿I per què estos?
» Doncs, perquè el Partit Popular només que dóna exactament i literalment ajuda econòmica i formació de treballadors del sector tèxtil.
I a mi em sembla bé.
¡Jo no he eliminat esta partida!
Però, vostés hauran d’explicar per què posen literalment eixa partida i la doten econòmicament i no fan el mateix en el sector ceràmic, en el de la joguina, en el del calcer i en el del moble.
¿Que estos sectors productius no són importants?
¿Què està passant en estos sectors productius que vostés els fan invisibles quan fan visibles un sector productiu important de la nostra comunitat?
Vostés hauran d’explicar–ho.

I, per acabar, el finançament del Servof.
Miren, vostés han reduït el finançament del Servei Valencià d’Ocupació, un servei que hauria de garantir i vetllar per garantir l’ocupació, tenint en compte els alts índexs d’atur que tenim, que som una de les comunitats que més ha destruït ocupació, que té una situació econòmica on les famílies, les persones estan quedant–se en l’atur i sense cap tipus de prestació.
I tindre un servei valencià, dependent de l’administració, que els garantisca el suport necessari per a la recerca del treball per a nosaltres és fonamental i prioritari.
No podem tolerar que vostés l’ocupen, a este Servei Valencià d’Ocupació, en un lloc secundari dintre de les prioritats del govern valencià.

Per això mateix, destinem els catorze milions d’euros que van a despeses de funcionament de la conselleria invisible a despeses de funcionament del Servei Valencià d’Ocupació, per tal que puguen garantir–se la seua tasca a l’hora de poder garantir la recerca de treball d’aquells que estan pagant aquesta crisi i que, efectivament, no l’han provocada.

Estes són les nostres esmenes, reordenar la conselleria invisible per a fer veritablement el que se necessita: ajudar els sectors productius, ajudar les empreses, ajudar els joves i ajudar aquells que estan aturats.
Ja diran vostés per què van a rebutjar–les.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Per a exercir el torn en contra, l’il·lustre diputat senyor Rafael Maluenda té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Doncs, senyora Mollà, estem debatent la secció 20, que és despeses diverses, a la qual la seua senyoria ha presentat onze esmenes, des de la 2.
421 a la 2.
431.

I diu que és el cinqué pressupost.
¡Serà el cinquè pressupost per a vosté!
Per a mi és el que fa vint–i–huit (rialles); dotze pressupostos roïns i setze bons.
Eixa és la diferència.

Mire, les esmenes 2.
421 i 2.
422 –perquè vull contestar–li a totes– no tenen ninguna quantificació econòmica; tan sols és el text el que pretenen modificar i volen que se suprimisca la referència a les societats gestores de la Radiotelevisió Valenciana.
¡Clar!
, això només aconseguiria –si acceptàrem la seua esmena– que no tinguérem finançament de les seues despeses corrents, i seria un autèntic desgavell donat que les societats gestores estarien vives, seguirien.
¡Vostés no les suprimix!
Només se suprimix la partida pressupostària, no tindrien capacitat econòmica.
No sols generarien un desgavell, sinó és que eixe desgavell és tal que també suprimixen en altra esmena, en la 2.
422, les depeses de finançament de les operacions de capital de la Radiotelevisió Valenciana.
En romà paladí: el que vostés volen és, o que se tanque la Radiotelevisió Valenciana, o que se privatitze, si no, no tindria cap sentit que eliminen la línia corresponent a despeses.

L’esmena 2.
423 detrau tres milions d’euros de la línia codi T5037000, que és ampliació del pla de modernització de la fira de València, que té –¡atenga!
– una dotació de 4.
480.
000 euros.
Vosté ací demana que se deduïsquen tres milions.
Però, en l’esmena 2.
425 també detrau altres tres milions d’esta mateixa línia, que ja tant sols li quedaven 1.
480.
000.
¡Ja me dirà vosté com pot quadrar–se això perquè d’una partida de 4.
480.
000 euros se puguen detraure sis milions!
¡O és que la seua senyoria no té per costum quadrar les esmenes conforme exigix el reglament!

Però, també vull recordar–li a la seua senyoria que l’import d’esta línia és per a donar compliment al conveni de col·laboració signat amb Fira València per a finançar l’ampliació i la modernització de la fira.
Pensem que en este tipus d’actuacions estem generant oportunitats laborals, estem potenciant que es puguen crear llocs de treball.
Vostés pareix ser que no estan per a això.

Les esmenes 2.
426 a 2.
430, totes estes esmenes pretenen modificar els beneficiaris de la línia T5061000, que es titula «ampliació del Pla de modernització de Fira València.
» Considere –i li ho dic amb el màxim respecte perquè agraïsc, a més, el to que ha utilitzat i, sobretot, que haja utilitzat la denominació oficial estatutària d’esta comunitat, cosa que no va fer en la comissió i li estic molt agraït i molt reconegut, com a valencià que sóc i que senc la nostra terra i les nostres senyes d’identitat, dia que és un total desconeiximent dels pressupostos, perquè no pot vosté barrejar xurres i merines, que és el que està fent en esta esmena.
Les ajudes a emprenedors no estan en este lloc pressupostari.
On estan estes ajudes és.
.
.
, que és una prioritat, a més, del president Fabra i del Consell de La Generalitat, estan en la secció d’economia, que ara és economia, formació i ocupació.
Ahí és on estan.

I el Grup Parlamentari Popular i el govern del Partit Popular al front de La Generalitat és conscient que els emprenedors són els que poden generar llocs de treball i per això en les nostres polítiques són prioritàries a l’hora de potenciar que este tipus d’empresa puga generar ocupació.

L’esmena 2.
428.
No fa falta que la seua senyoria vinga a fer una defensa dels drets i necessitats de la ciutat d’Elx.
Vosté no representa ací la ciutat d’Elx.
La ciutat d’Elx.
.
.
, tots tenim una gran sensibilitat i jo pense que ací no hi ha ni una sola senyoria que no la tinga, una sensibilitat per la ciutat d’Elx i un interés pel progrés de la ciutat d’Elx que admirem, una ciutat treballadora, emprenedora, seriosa, responsable que ho ha fet tot a base d’esforç.

Però que vinga vosté ací a defensar i a marcar prioritats?
Pensem que eixes prioritats podran ser o no ser coincidents amb qui governa en estos moments la ciutat d’Elx.
I per respecte al pronunciament de la ciutadania il·licitana el que cal fer és atendre les prioritats que el grup de govern municipal assenyala i que està assenyalant en tot moment.

La sensibilitat del govern de La Generalitat per la inversió d’Elx, vosté viu allí, no cal que jo li ho explique ara, perquè vosté ho ha viscut i, a més, està disfrutant–ho, de la qual cosa m’alegre enormement.
(Aplaudiments)

L’esmena 2.
424 me l’he deixada per al final, bé, per al final, però no l’última, en quedarà una altra.
Aquí sol·licita que es suprimisca la línia 79799939, que és desenrotllament local en la referència que fa a les entitats sense ànim de lucre.
Si eliminàrem la referència a les entitats sense ànim de lucre, estaríem perjudicant les possibilitats.
O és que creu vosté que les entitats sense ànim de lucre no poden també generar llocs de treball, progrés i prosperitat?
Jo pense que esta esmena deuria retirar–la, senyoria.

Pensem que este tipus d’entitats poden –i de fet estan fent–ho– col·laborar en la generació de llocs de treball i, en definitiva, sobretot, en el desenrotllament de la línia que li dóna cobertura pressupostària, cobertura legal de la llei de pressupostos.

Per últim, li dia que deixava l’esmena 2.
431, perquè esta és pintoresca.
Vosté fa ací una alça de 14 milions d’euros i la quadra amb una baixa de 900.
000 euros.
Encara que ja he escoltat al llarg del matí que el seu grup no creu en els criteris que en tots els parlaments espanyols, inclús en el Congrés i en el Senat, s’utilitzen i el que diu l’ordenament jurídic respecte que cada esmena.
.
.
, ja saben tots el que és el pressupost, és el desenrotllament econòmic d’un programa de govern, i diu el reglament de les Corts –no el de les Corts Valencianes, sinó de tots els parlaments– que qualsevol esmena que se presente deu anar quantificada econòmicament, si no seria un frau als pressupostos, perquè és l’expressió econòmica, com dia; però, al mateix temps, deu anar quadrada en si mateixa.

Si vosté fa una alça de 14 milions, ha de dir necessàriament d’on detrau eixos 14 milions.
No pot quadrar–la amb 900.
000 euros.
Per què amb 900.
000 euros?
Per què, capritxosament?

Per tant, jo sé que les seues senyories del seu grup, ho he escoltat al llarg del matí i, bé, m’he quedat prou decebut, no creuen en estos criteris i pensen, ho ha dit la senyora Oltra, tan encertada sempre, que això és perquè el reglament del Partit Popular imposa eixe criteri.
Doncs mire, no, senyoria.

El que diu el Reglament de Les Corts al respecte és el mateix que dia el reglament de 1982 i el que dia el reglament de 1994, on hi havia una majoria socialista.
I el Grup Parlamentari Socialista aplica eixes teories que dia el reglament aleshores i que continua dient ara.
Són vostés i Esquerra Unida els que no compartixen el criteri.
I vostés són aixina, no compartixen el criteri i se n’inventen un altre.
Doncs mire, no.
Això és la norma que tots, tots hem aconseguit que regule els procediments parlamentaris, i és igualeta, exactament igual, a la que hi ha en tots els parlaments espanyols i en el Congrés i en el Senat.
Eixa esmena, la seua senyoria hauria de retirar–la perquè si no és un mal precedent.

Jo estic convençut que la mesa de la comissió, per les presses i com és d’ajustat el calendari, no se va adonar d’eixa esmena; si no, no li l’hagueren tramitat, perquè no era tramitable.
Però donat que disculpem el que la mesa de Les Corts ha fet, vosté per a no incidir en eixe precedent tan perillós per al futur, hauria de retirar eixa esmena.

I, repetisc, vostés no creuen en el procediment, ho atribuïxen a la majoria del Partit Popular, quan el procediment és la norma que beneficia els drets de les minories i és la norma que tots hem de respectar per a evitar que els procediments parlamentaris foren un desgavell.

Cal creure, inclús, en allò que no s’haja votat, se podrà discrepar, però cal respectar–ho, i vostés no respecten allò que no han votat.
El problema és que ho diuen tan convençuts que tenen raó que fan molt mal a esta institució que tots tenim el deure de protegir i d’exalçar.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

Per al torn de rèplica, la senyora Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Maluenda, per a sorpresa de vosté, supose, vosté se pensava que amb eixa llengua verinosa, jo anava a eixir aquí i entrar amb provocacions, probablement, dir–li unes quantes coses, no sé si fora de lloc, però que hagueren alçat els ànims dels seus diputats, però ho faré en un to bastant més positiu.

Mire, jo li vaig a dir, en primer lloc, que el meu grup parlamentari respecta escrupolosament el reglament; moltes vegades.
.
.
, és un reglament que considerem injust, però el respectem.

Probablement siga curiós que una persona que s’ha guanyat que estes Corts se posicionen com les Corts que més sentències del Constitucional té per vulneració de drets dels diputats no deuria vindre ací a donar lliçons sobre el respecte, el respecte reglamentari i el respecte a la democràcia.

Vosté personalitza, efectivament, aquells que se boten les normes i que censuren, i que són censurats a posteriori pels tribunals constitucionals.

Després, diu vosté: «Bé, jo és que vinc de 28 pressupostos, 12 bons i 16 roïns.
» I, clar, és la viva imatge d’una campanya de publicitat enganyosa la que ha fet el Partit Popular quan diu: «Súmate al cambio».
«Súmate al cambio, 28 presupuestos.
» Canvie vosté, canvie vosté, perquè, ja li dic, és la viva imatge d’una publicitat enganyosa que ha fet el Partit Popular, perquè vosté no representa el canvi.

I el més trist de tot açò és que estes Corts començaran a ser més democràtiques quan Maluenda no estiga ací.
És una llàstima que ell personalitze la figura, efectivament, d’aquell que impedix més democràcia, més participació, més capacitat de diàleg, més enteniment.
.
.
Ho personalitza este senyor, però què li anem a fer!

Després, diu que les meues esmenes.
.
.
, tinc un desconeiximent dels pressupostos increïble, i li he de dir que el que no sap és vosté.
Perquè si mira els pressupostos vorà que la línia que vosté diu que té quatre milions d’euros i que nosaltres hem detret per dos vegades tres milions d’euros, és a dir, que suma sis, eixa línia, senyor Maluenda, té 6,4 milions d’euros.
I és que ho pot comprovar, ho pot comprovar o, si no, faça que algú li ho comprove, perquè segurament hi ha qui puga comprovar–li–ho, d’estos que paguen vostés per se suposa que fer alguna cosa, però estan ací per a emprendre als membres de l’oposició, doncs, ho pot mirar, 6,4 milions d’euros i l’hem reduït sis milions d’euros.
Les matemàtiques estan clares, sap?
En això no me done a mi lliçons, per favor!
, no me done a mi lliçons, que després de 28 pressupostos a la millor vosté sap més de com se reglamenta açò, però de matemàtiques jo tinc més coneiximent.

Després, diu que les ajudes a emprenedors: «Es que eso está en la sección de economía, oiga».
I jo li pregunte: I, aleshores, de qui depén, per exemple, la línia pressupostària que posa literalment «trabajadores del sector textil»?
De la conselleria invisible, del conseller invisible, el conseller de despeses diverses, el molt honorable conseller de despeses diverses.

Escolte!
, senyor Maluenda, la línea que va a «trabajadores del sector textil», efectivament, depén de la conselleria d’economia, perquè el que passa és que les línies que té depenen d’altres conselleries, perquè si no seria una conselleria i, aleshores, jo tindria molt de gust de conéixer este conseller invisible que no sabem on està: no sé si està assentat al costat de Camps, hay una persona invisible ahí dándole apoyo, o com està la cosa.
No ho sé on està este senyor, jo no l’he conegut.

El cas és que sí que se poden fer estes coses, sí se poden incloure partides per a crear ocupació; per a ajudar als sectors productius del calcer, del moble, de la joguina, de la ceràmica; se pot ajudar les pimes; se pot ajudar els autònoms; se pot crear la renda jove.
.
.

Senyor Maluenda, mire, que jo porte cinc pressupostos i d’alguna cosa d’esta secció, d’esta conselleria, m’he encarregat sempre, i la renda jove estava en esta conselleria com a objectiu i vostés l’han feta desaparéixer.
No tenia línia pressupostària, estava d’objectius, però estava aquí, estava aquí.
I, aleshores, jo el que dic és: la recupere i li pose diners.
Perquè si no és un bluf, mire, és un bluf, és un farol, un farol, el que vostés han fet, posar–ho com a objectius anys successius, mai pagar esta renda jove i, ara, fer–la desaparéixer.
A qui volen enganyar, senyor Maluenda?

I ja per a acabar, mire, vosté diu que jo no vinga ací intentant representar la ciutat d’Elx perquè ací tots representem la ciutat d’Elx.
Mire, a mi m’honra ser il·licitana, m’honra ser il·licitana, però no m’honra l’ajuntament que tenim ara.
És un ajuntament de vergonya, una senyora de vergonya.
.
.
(remors) una senyora de vergonya, que, per descomptat, no estic orgullosa de tindre esta alcaldessa que té legitimitat per a ser alcaldessa, però que haurà de dir–los –ella sí– als ciutadans d’Elx per què vostés van a votar en contra que se finance l’auditori d’Elx.
Això és el que a vostés els hauria de fer vergonya.
A mi m’enorgullix ser d’Elx, però me fa vergonya.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
que vostés avui vinguen a atacar la ciutat d’Elx.
Res més.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent president.

Senyories.

Mire, senyora Mollà, no diga ací coses que jo no he dit.
Jo estic, i el meu grup també, enormement identificat amb la ciutat d’Elx, tenim gran admiració pels seus ciutadans i som conscients del que han fet en èpoques tan difícils.
L’únic que li he dit és que vosté no representa la ciutat d’Elx.

Jo podria representar–la més que vosté, perquè la candidatura en la qual jo anava integrat ha rebut en Elx moltíssims més vots que la seua, per tant.
.
.
I no obstant això, jo no li discutisc, només li he dit que no vinga vosté aquí (aplaudiments) a dir que ostenta la representació.

Mire, mire, jo no he dit que eren 12 pressupostos bons i 16 roïns.
He dit tot el contrari, però com vosté arriba ací, ja aixina mirant només per al front i no escolta a ningú.
Jo he dit que per a vostés, el quint pressupost i per a mi, el 28.
I d’eixos 28, 12 eren roïns i 16 eren bons!
I vosté ha vingut ací a la trona i ho ha dit al revés.
No sé a qui estaria escoltant.

I a propòsit del que ha dit del Constitucional, no mentisca, senyora Mollà.
Les sentències del Constitucional sobre la tramitació de documents de la mesa no diuen això.
El que diuen és que sense negar la potestat que té la mesa quan qualifica els escrits d’acceptar–los a tràmit o no, el que diu és que quan rebutja una iniciativa té l’obligació, perquè aixina ho diu el reglament, de justificar el perquè ho fa.

I el que va dir el Constitucional és que eixes iniciatives hauria de reprendre–les des del principi.
I la mesa tenia la potestat de tramitar–les o rebutjar–les, fent–li l’argumentació.
Això és el que diu el Constitucional, per tant, no mos vinga aquí amb raons que no tenen, (inintel·ligible) .
.
.
ni vosté i ningun dels que estan ahí assentats junt a vosté han llegit eixes sentències.
(Veus)

I mire què li dic, i això que diuen, això que diuen de poder passar en les partides pressupostàries.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
quantitats globals d’una secció a altra, això és un desgavell!

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, per favor.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyora Mollà, vostés no creuen en la democràcia!
Vostés no respecten els procediments.
I me diu a mi que sóc menys demòcrata que vosté!
On ho diu això?
Qui dóna els títols?
(Aplaudiments) Vosté més demòcrata que jo?
Quan vosté tinga els anys que tinc jo, ja me dirà els anys de democràcia que lleva.
Quan vosté tinga els anys que tinc jo, ja me dirà els anys de democràcia que lleva.
Ara, almenys, quan parla amb mi el mínim que em meresc és un respecte, el mínim que em meresc és un respecte, almenys si no a les idees polítiques, a estes canes, a estes canes, senyora Mollà, a estes canes que pentine cada dia.
Almenys un respecte.

Vol que li diga d’on ve el seu «apellit»?
Vol que li diga d’on ve el seu «apellit»?
Per respecte, per respecte a les persones de la seua família no vaig a dir–ho.
Però tots sabem d’on bé: de la intolerància.
Però no vaig a entrar més a eixe motiu.

Mire vosté, mire vosté, que volen transferir quantitats econòmiques d’una secció a altra?
Però és que no saben!
Si aquí no hi ha cap imposició!
No hi ha ninguna impossibilitat per a fer–ho!
Però el que han de fer és presentar una esmena de totalitat a les seccions abans que se debaten les esmenes de totalitat als pressupostos.
Perquè, una volta s’han debatut i s’han rebutjat, queden fixades aquí –anava a dir i en la Xina, en la Xina segur que no–, però en tots els països democràtics queden fixades les quantitats globals perquè se puga només transvasar dintre d’eixa secció.

Per tant, sí que el reglament té possibilitats.
El que no té és vosté coneixement per a fer–ho!
Vosté ha d’estudiar–se més el reglament, (aplaudiments) vosté i el seu grup.

Senyories, i bé, i en este ambient nadalenc, jo, per a finalitzar, (remors) vull desitjar–los un bon Nadal i, a la vegada, ser respectuós i mostrar la meua condolença a les senyories que se puguen sentir identificades per la mort de Kim Jong–il (protestes), dictador comunista de Corea, a les persones que se senten identificades jo, la meua condolença.
I, com a catòlic que sóc, jo demane a Déu, jo demane a Déu que el tinga allà on li corresponga.
(Veus)

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, al marge del peculiar esperit nadalenc, continuarem debatent les esmenes, en este cas les presentades pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a torn a favor, l’il·lustre diputat senyor Tena té la paraula.

El senyor Tena García:

Moltes gràcies, president.

Bé, moltes gràcies a les senyories que estan en estos moments en l’hemicicle, i també a la consellera Bonig per acompanyar–nos.

I bé, jo crec que és hora de parlar un poc dels ajuntaments.

Han tenido otra vez una oportunidad, señoras y señores diputadosâ¦ Entenen el valencià?
Bé, parlarem en valencià.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora diputada, por favor.

El senyor Tena García:

Han tingut una oportunitat en ajudar els ajuntaments per a millorar l’angoixosa situació per la qual estan travessant, principalment conseqüència dels impagaments i dels retalls del Consell.
I la seua resposta torna a ser «no».

Han tingut una altra vegada una oportunitat en demostrar que els preocupa el futur dels valencians, dels ajuntaments i dels ciutadans perquè puguen tornar a tindre i tinguen serveis imprescindibles.
I la seua resposta torna a ser «no».
Resposta: indiferència que veig en les seues cares.

Han tingut una altra vegada l’ocasió de rectificar la política a la qual mos tenen acostumats i dedicar els diners dels valencians en allò realment important, i no en els seus interessos partidistes.
I la resposta torna a ser «no».

La resposta és «no», a pesar de la situació econòmica per la qual estem travessant, a pesar de la desastrosa gestió que vostés han realitzat al front d’esta comunitat i que mos ha portat a la insostenible situació de les nostres finances públiques, a pesar dels escàndols de corrupció, eixos que no volen vore, que tant ens avergonyix als valencians i dels que vostés, solament vostés són protagonistes i únics responsables.

La nostra esmena en esta secció als pressupostos és clara i rotunda.
Eliminar el continu despilfarro en una entitat arruïnada per la seua irresponsabilitat, que reflectix perfectament el que vostés entenen per la gestió i la democràcia, control i manipulació d’un mitjà informatiu, d’un mitjà de comunicació, falta de pluralitat, absoluta opacitat en els seus comptes i, com no, escàndols.
Vostés estan abonats als escàndols.

I volem utilitzar eixos diners, que són molts, molts diners, per ajudar a promoure l’activitat econòmica a través dels ajuntaments, especialment en les àrees deprimides per afavorir la cohesió territorial, eixa que vostés no s’enrecorden massa a vegades.
Cohesió territorial.
Li sona eixa paraula?

El passat 30 de novembre van votar en contra, com avui supose que faran, a esta esmena, una iniciativa del meu grup que tenia com a objectiu tres qüestions: crear el fons de cooperació municipal, promesa incomplida pel seu govern des de fa dotze anys; establir un calendari de pagaments amb els ajuntaments que ja no poden suportar.
.
.
, els ajuntaments ja no poden suportar la quantitat de diners que vostés ens deuen, i la tercera, comprometre’s a reduir convenis i ajudes en els ajuntaments en este pressupost, com efectivament ho fan en moltes de les partides i seccions que hem estat veient durant estos dies.

Vostés tenen un mèrit, el mèrit de ser la comunitat d’Espanya que no ha creat el fons de cooperació municipal.
Setze anys governant i no han sigut capaços.
(Aplaudiments) Mire que han sigut capaços, mire que han sigut capaços de gastar–se els diners, els diners que no tenien, en els seus somnis de grandesa, en projectes que continuaran pagant els nostres fills i els nostres néts.
Sí, els nostres néts pagaran el que vostés han fet durant estos anys.

Però no han tingut diners per ajudar els ajuntaments, perquè els ajuntaments tinguen els recursos necessaris.

Vull que facen memòria, a vore si poden fer memòria en la passada campanya electoral.
Segur que s’enrecordaran, perquè va vindre el seu candidat, ara president del govern, Mariano Rajoy, va estar ací, a València, i va dir en un acte que «era intolerable –ho recordaran– que les administracions demoraren mesos el pagament de les seues factures».
Recorden eixe dia?
(Aplaudiments) Recorden el dia que Mariano Rajoy va dir que això era intolerable?
Doncs bé, vostés en eixe acte aplaudien, aplaudien a rabiar.
I jo, veient–los, pensava: seran estos els mateixos que aplaudixen els que no paguen als ajuntaments, els que no paguen a les empreses, els que no paguen als autònoms?

La veritat és que s’ha de tindre valor, per no dir una altra cosa, d’aplaudir, quan ací tots sabem que els que cobren puntualment, que els que han cobrat puntualment tenen pedigrí: el senyor Ecclestone, el senyor Correa i el senyor Urdangarín.
(Aplaudiments) Eixos sí que han cobrat puntualment!
Factures que.
.
.
, bé, millor no parlar.

Saben vostés quantes empreses, quants autònoms han tancat les seues portes i han acomiadat els seus empleats perquè vostés no els paguen el que els deuen?
Pels compromisos incomplits d’este govern morós que ja no pot pagar a ningú?
Saben quantes cridades desesperades rebem els ajuntaments, els alcaldes diàriament per empreses, per persones que ja no poden suportar més la quantitat de diners que els devem; d’obres executades, com l’estafa del plan Confianza, eixa estafa que vostés no són capaços ara de pagar.
(Aplaudiments) Saben quanta gent porta mesos treballant en residències, en centres d’atenció, en escoles–taller, tallers d’ocupació, gent treballadora que té família, que té gastos diaris que atendre, que pagar la llum, que pagar l’aigua, i que no poden fer–ho perquè vostés no mos paguen als ajuntaments i no podem pagar–los a ells.
Saben quanta gent?
Doncs molta, moltíssima gent.

Vostés diuen en veu alta que són els únics que defensen la Comunitat Valenciana.
Ho he sentit moltes vegades des que estic.
.
.
de Villafranca, al nord de la província.
Vosté va estar en el meu poble i ho recordarà, (aplaudiments) ja estava jo com alcalde.

El senyor vicepresident primer:

Señora De Miguel, por favor.

El senyor Tena García:

Doncs miren, jo crec que defendre la Comunitat Valenciana no és pagar als ajuntaments, evidentment.
És defendre la Comunitat Valenciana no pagar els medicaments dels ciutadans?
És defendre la Comunitat Valenciana no pagar als llibrers?
O no pagar als veterinaris?
Fa catorze mesos que els veterinaris no cobren.
És defendre la Comunitat Valenciana no pagar les beques dels col·legis, el transport o a les petites i mitjanes empreses?
Això és defendre la Comunitat Valenciana?
Realment pensen que és defendre la Comunitat Valenciana no poder pagar?

Miren, els alcaldes en este mes de desembre –ací hi ha uns quants alcaldes– fonamentalment s’han dedicat a fer tres coses.
La primera és intentar buscar finançament, perquè ja no poden pagar les nòmines dels funcionaris, i han recorregut als crèdits ICO, han hagut de firmar i endeutar més l’ajuntament per a poder tindre finançament.
També estan fent durant estes setmanes els pressupostos per a l’any que ve, sense tindre cap garantia del que vostés van a pagar i si vostés van a complir convenis i línies tradicionals que tenen els ajuntaments.
I tercer, alguns alcaldes, els que són creients, s’han dedicat a resar, a resar i a esperar que algú –no sé si el senyor Fabra, el senyor Vela– obre el miracle dels pans i dels peixos.
(Aplaudiments) Coneixen el miracle, no?
De multiplicar.

Perquè, evidentment, si no hi ha un miracle als ajuntaments no els pagaran.
Si no poden pagar les medicines, crec que són 500 milions encara d’euros els que vostés deuen.
.
.
, per això l’altre dia la veritat és que mos sorprenia que aplaudiren quan se’ls paga una xicoteta quantitat, doncs als ajuntaments els deuen eixa quantitat multiplicada per tres, multiplicada per tres.

Doten de diners i no sols de paraules i bones intencions les partides desaparegudes.
Permeten que els ajuntaments puguen confeccionar els seus pressupostos.
Diners per a mantindre treball, serveis bàsics.
Ja no poden pagar els seus capritxos.
No és hora –com s’ha dit tantes vegades ací– de grans projectes, de continuar endeutant–nos, dels seus somnis de grandesa que volien enlluernar al món, i realment sí que mos han enlluernat.

Miren, vostés governen fa molts anys, i cada any el que han fet en l’exercici pressupostari ha sigut endeutar–nos, endeutar més i més els valencians, a una administració que no és la seua, que és la de tots els valencians, també és la nostra.
És un exercici de responsabilitat.
I els que sabem què és governar un poble, sabem que és molt fàcil anar al banc i endeutar–se, sabem que és molt fàcil demanar i demanar més diners per a fer coses.
Però el problema és que eixos diners s’han de tornar amb interessos.
I ara que ja no hi ha diners, ara que ja no poden tampoc finançar els ajuntaments com cal, ara és el moment de rendir comptes.

Miren, si tenen un mínim d’interés pels ajuntaments agarren el telèfon i criden els seus alcaldes, o parlen amb alguns dels que estan ací.
I pregunte’ls pel deute que La Generalitat té amb ells.
Comprovaran que no s’ha pagat el pla Millora de fa cinc anys, no s’ha pagat el pla Confianza, hi ha ajudes de foment de l’ocupació, programes de foment de l’ocupació finançats per Europa, que han cobrat els diners i no són capaços de pagar–los, perquè han arribat a un forat negre que es diu Generalitat valenciana.
No poden pagar les ajudes a agricultura.
No poden pagar serveis socials, educatius, culturals.
No paguen res.
I què hem de fer els ajuntaments?
El mateix que han fet els farmacèutics?
Han de ficar el cartell cerrado por impago?
Hem de fer això els ajuntaments?
Hem d’eixir al carrer?
Pareix que si no protestem no cobrarem.

L’altre dia –per acabar– algú va dir que el govern socialista havia deixat a l’UCI Espanya.
Doncs mire, el Govern d’Espanya, que segons vostés està a l’UCI, la setmana passada va transferir 480 milions d’euros a esta comunitat.
(Aplaudiments) Paga els diners!
En l’UCI, però paga els diners.

Si són vostés els que diuen que estem en l’UCI i no han complit amb els pagaments, on estan vostés?
Si no estan en l’UCI, on estan vostés?
Estan potser en el tanatori?
Pot ser que sí.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Tena.

Per favor, per a torn en contra, senyor Maluenda, té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Vull contestar al president, al senyor president –que ara no el trobe.
.
.
, ah!
sí– del PSPV, que pareix que siga.
.
.
(Pausa) A vosté?
Ah!
.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señores diputados, por favor.

El senyor Maluenda Verdú:

Vull contestar–li al president del PSPV, el senyor president del PSPV, perquè m’ha donat la sensació que és l’únic alcalde que hi ha en la Comunitat Valenciana.
I se li ha oblidat una cosa molt important, que en el seu poble ja no volen el seu partit ni a ell tampoc, perquè en les recents eleccions ha guanyat el Partit Popular, ha perdut el Partit Socialista.
(Aplaudiments)

I podríem parlar, perquè vosté ha vingut aquí, ha vingut aquí a parlar de moltes coses, ha vingut a parlar de moltes coses, menys del tema que era.
I mire, podríem parlar, jo què sé, de la protecció del samaruc, si vosté vol.
Podríem parlar dels negocis del senyor Blanco en les gasolineres, ja ho saben, blanco y en botella, gasolinera.
(Aplaudiments) Podríem parlar de si és rendible o no l’hípica del senyor Bono.
Podríem parlar dels negocis dels fills de Chaves.
(Veus) Podríem parlar de tantes coses!
I podríem parlar de finançament local, encara que vosté, de tres esmenes que em presenta, només s’ha referit a una.
No sé si és que don Julián López només li ha passat el comentari d’una, perquè en comissió se van defensar les tres.

I recordar que va ser el senyor Rodríguez Zapatero qui, quan va guanyar la primera volta, va dir que anava a fer la llei de bases de règim local, que no ha fet mai, no ha fet mai.
Després, en la següent legislatura, continuava prometent i va dir que faria el pla de finançament.
.
.
un nou sistema de finançament per a l’administració local, i tampoc ho va fer.
Ara, sí que dia: «Estamos en la champions league de la economía.
Nosotros no sufriremos en ningún momento el receso.
Nosotros.
.
.
» Era un problema dels americans.
Clar, com li va costar tant adonar–se, aixina mos ha deixat els ajuntaments.
Després s’inventa allò del pla Zapatero, que és donar un poquet, un poquet a compte del molt que els deu als ajuntaments.

Però, bé, el tema és el tema.
Vosté no ha entrat a ell i jo sí que vull entrar a ell.

Mire, són tres esmenes les que vostés presenten.
I en la 2.
418 demana que s’afegisca a la línia desenrotllament local, promocionant la creació d’ocupació i el desenrotllament d’activitats innovadores.
Això és el que vosté demana.
I esta esmena no podem acceptar–la, com ja li vaig dir al senyor Julián López, donat que esta línia està emmarcada dins de l’eix prioritari 5, que és desenrotllament sostenible local i urbà del programa operatiu Feder–CV 2007–2013.

L’objectiu directe d’este eix és aconseguir que la intervenció pública corregisca els desequilibris territorial per a desenrotllar activitats en les zones deficitàries de servicis.
I el programa operatiu disposa d’uns criteris de selecció dels projectes aprovats pel comité de seguiment, que definix exactament eixos criteris de valoració d’esta línia, i no és l’objectiu fonamental el desenrotllament d’activitats innovadores, sinó la promoció del turisme d’interior en municipis de menys de cent habitants i també la promoció d’activitats de recuperació i per revaloritzar els béns immobles del patrimoni cultural valencià.

Els criteris bàsics que s’utilitzen per a la selecció d’estes actuacions són les següents: ubicació dels projectes en municipis d’interior a la Comunitat Valenciana; justificar la necessitat gran de maduració i coherència del projecte; capacitat per a impulsar directament l’activitat econòmica i l’ocupació; garantir la disponibilitat dels recursos que complement el finançament del projecte.
I és l’Ordre 13/2010 la que desenrotlla estes subvencions a ajuntaments i entitats sense fins de lucre i s’ajusta perfectament a estos criteris que li he manifestat.

L’esmena 2.
419 i la 2.
420.
En la primera, plantegen una baixa d’un poc més de 97 milions d’euros, en la línia finançament de Radiotelevisió Valenciana i societats gestores, que deixa a l’ens sense capítol de despeses corrents.
I estos diners es destinen a augmentar la línia de desenrotllament local, a la qual abans demanaven en l’esmena 2.
418 que es dedique a la promoció de l’ocupació i el desenrotllament d’activitats innovadores, que és una competència no d’esta línia pressupostària, sinó de la Conselleria d’Educació, Formació i Ocupació.
I li dic el que li he preguntat a la il·lustre diputada, il·licitana de naixement, senyora Mireia Mollà, què és el que vostés volen?
Tancar Radiotelevisió Valenciana o privatitzar–la?
Diga–ho clar què és el que pretenen.
Perquè si eliminen la línia de despeses corrents, ja me diran com pot funcionar.

I astò es confirma també en l’esmena 2.
420, en la qual suprimixen el codi X059, que conté la partida pressupostària per al finançament de les despeses corrents de radiotelevisió.
El finançament també volen eliminar–lo.
En romà paladí –torne a dir–ho–, què volen vostés, que la tanquem o que la privatitzem?
Diga–ho vosté.

Senyories, pensem que estes esmenes són també contràries a l’objectiu del programa operatiu Feder i l’elimina de la línia X059 és contrària no sols, al nostre criteri, d’impulsar i millorar la Radiotelevisió Valenciana, sinó que és contradictòria amb el seu discurs –amb el discurs que fa el seu líder en estos moments, el senyor Alarte, al qual me referisc amb el màxim respecte; faltaria més!
–, el discurs que fa és d’una televisió millor, d’una televisió moderna, d’una televisió.
.
.
Però vostés aquí, en les esmenes, no plasmen això.
En les esmenes, el que volen és eliminar les despeses.
Com pot funcionar la televisió en la línia que mosatros pretenem, o inclús en la que en alguns aspectes discrepa el seu líder, com pot funcionar si vostés eliminen les línies pressupostàries per al finançament?
Diga’m vosté com pot funcionar.

Jo crec, senyories, que a pesar que jo m’he referit a les tres esmenes, vosté solament n’ha defensat una.
Espere que en la rèplica, si vol fer el favor –perquè és el seu dret, com si no vullguera parlar de ninguna–, se referisca a les altres i podré ampliar un poc més del que ja li he dit.
M’encantaria que les desenrotllara.

Però sí que vull dir–li que vosté, com a president del PSPV –i com a diputat, per què no?
, que és com ha actuat, però no podem fer abstracció del que cada u representa–, com a president del PSPV, vosté tindria de ser més conscient del que deu ser el funcionament de la televisió dels valencians i deu ser més responsable a l’hora de vindre ací a la trona i defensar determinades postures, que són contradictòries amb el programa que vostés han presentat en les últimes.
.
.
És veritat que el poble valencià no els ha recolzat, és veritat, però cal ser coherents, i mentres que no canvien eixe programa, l’obligació política que tenen és vindre ací a la trona a defensar de forma coherent allò que han dit a través dels discursos a la societat.

Pense que si ho feren d’eixa manera, serien més sincers, parlarien a la gent amb més claredat, no se sentiria ningú enganyat i a la millor podria ser –vullga Déu que aixina fóra– una recuperació del seu partit, que és una cosa que a mosatros no mos molestaria gens.
Mosatros volem que se recuperen.
Necessitem, (veus) necessitem un interlocutor vàlid a l’hora de prendre decisions, necessitem un partit principal de l’oposició que siga fort, que siga fort i que siga coherent a l’hora de defensar les seues postures, amb el que se puga negociar, amb el que se puga arribar a acords, amb el que se puguen fer plantejaments de futur.
Jo pense que això és el que està demanant la societat valenciana, jo pense que això és el que volen els valencians i les valencianes.

Però, clar, mentres que vostés se vagen desmarcant d’allò que han vingut dient fins ara per motius d’oportunitat, pense que va a ser difícil que recuperen la confiança dels electors i que recuperen els vots, senyor Alarte.
(Veus) És una pena.
Vosté sap que me cau bé.
Jo no tinc ningun problema amb la seua senyoria.
I me dol, me dol enormement que s’encontre en la situació en què s’encontra i que arrossegue a eixa mateixa situació al seu partit, un partit amb tanta antiguitat, un partit amb més de cent anys, amb més de cents anys que té el seu partit a la Comunitat Valenciana, on han tingut majories durant tres legislatures, que s’encontre ara en esta situació per incoherència.
Incoherència és mantindre estes esmenes, que diuen el contrari o perseguixen el contrari del que vosté en la campanya electoral ha dit i el que han repetit fins a la sacietat els representants del seu partit i del seu grup parlamentari.

Senyories, què vol que li diga?
(Veus) Jo pregaria, pregaria que vosté retire estes esmenes i aixina aportarà un granet d’arena, un xicotet granet d’arena –aixina se comencen les obres–, un xicotet granet d’arena per a recuperar eixa coherència que el Partit Socialista (veus) –que vostés li diuen d’una altra forma, però jo dic de la Comunitat Valenciana– en estos moments ha perdut.
Eixa coherència se té de retirar fent el discurs apropiat i que desenrotlle.
.
.
, i que aquí defense el que ha segut el programa electoral del seu partit.
(Veus) I vosté, com a president, té l’obligació de fer–ho.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

Per a rèplica, el senyor Tena.

El senyor Tena García:

Gràcies, senyor president.

Senyor Maluenda, no anem a retirar l’esmena.
Evidentment que no anem a retirar l’esmena.
És una esmena importantíssima per als ajuntaments, perquè la volem destinar.
.
.
, volem ampliar una línia que tan sols està dotada amb 5 milions d’euros i ficar 97 milions d’euros més.
Ja sé que per a vostés la Radiotelevisió Valenciana és molt important, és importantíssima per a vostés.
Per al poble valencià, en el seu conjunt, no crec, perquè una radiotelevisió que no és plural, que és sectària, (aplaudiments) no és important per a tots els valencians.
Solament per a vostés.

Vol que li diga el deute que té la Radiotelevisió Valenciana?
Mire, en l’any 1995, quan vostés van entrar ací a governar, tenia un deute de 32 milions d’euros.
En l’any 2000 ja va passar a 144, governant vostés.
Any 2005, 768 milions d’euros; any 2009, 1.
287; any 2010, 1.
298 milions d’euros.
Eixe és el deute que té la radiotelevisió, eixa és la seua responsabilitat.
(Aplaudiments) El 76% de tot el deute de totes les televisions a Espanya és d’ací, de la Comunitat Valenciana, (aplaudiments) el 76%.

I, evidentment, per a mosatros és més important dedicar eixos diners als ajuntaments, perquè eixa línia de desenvolupament local té com a finalitat promoure el desenvolupament econòmic i social dins la Comunitat Valenciana a través del ajuntaments, que segurament la majoria d’alcaldes, xicotets i grans, se gasten els diners amb més responsabilitat que vostés.
Gestionen molt millor els diners dels valencians que vostés.
Als fets me remet.

I miren, jo sé que vostés no volen parlar del deute que tenen els ajuntaments, evidentment que no volen parlar.
No volen parlar perquè no poden pagar.
Però mire, creuen vostés que és sostenible que un ajuntament de 2.
000 habitants de la província de Castelló, de 2.
000 habitants, tinga un pressupost d’1.
400.
000 euros en estos moments i que vostés els adeuten, per obres que han executat, per serveis que ja han executat, més d’1 milió d’euros?
Vostés se pensen que això és sostenible per a un ajuntament?
Vostés se pensen que l’alcaldessa pot dormir per la nit?
Eixa és la realitat de molts ajuntaments de la Comunitat Valenciana, i vostés són els responsables.

Parlen del deute històric, del deute històric que té l’estat amb esta comunitat, però no parlen del deute històric que tenen vostés amb els ajuntaments.
Saben el deute que tenen els ajuntaments des de fa dotze anys?
No crear el fons de cooperació municipal, (aplaudiments) dotar–lo amb 70 euros per habitant.
Saben vostés eixe deute el que representa?
Evidentment, no estem en estos moments.
.
.
, no estan vostés per a pagar eixos diners, ni per a reconéixer–los, però són més de 4.
000 milions d’euros.
Perquè vostés entenen la política des del sectarisme.
Per això volen les diputacions i també la Generalitat valenciana.
No volen que els ajuntaments tinguen diners propis, finançament propi i que tinguen de dependre de les seues subvencions.

I què han fet en estos anys?
En estos anys han donat diners per a projectes, per a plans i no s’han pagat.
.
.
Han sigut convenis plurianuals a cinc, sis, inclús més anys, i que ara no tenen diners per a pagar–los.
I els ajuntaments estan ofegats, estan ofegats.

A mi m’agradaria que ja que tenim un president que ha segut alcalde, tinguera eixa sensibilitat que no han tingut els seus predecessors, tinguera la sensibilitat i, almenys, ficara el fons de cooperació municipal i dotar–lo amb una quantitat digna, digna, almenys de 40 euros per habitant.
M’agradaria que el president actual tinguera eixa sensibilitat amb tots els pobles, però és evident que és demanar massa.

Per a acabar, vull dir–li a la senyora De Miguel, que ahir en la seua intervenció mos va fer un sermó a la nostra bancada, mire, jo sóc president no solament del partit, sinó d’este grup, i li vaig a dir una cosa molt clara: preocupe’s, (veus) preocupe’s per solucionar els problemes, que en són molts, que tenen els valencians i no se preocupe tant pel nostre partit i pel que anem a fer o no anem a fer.
Mosatros som un partit responsable i hem sigut una oposició responsable, continuarem sent responsable.
Hem votat sempre les qüestions prioritàries d’esta comunitat i hem estat al costat del govern quan era necessari.
I no se preocupe per mosatros, preocupe’s pels problemes.
.
.
, resoldre la quantitat de problemes que tenen no solament els ajuntaments (aplaudiments) sinó tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tena.

Té la paraula.
.
.
(Veus) Un momento.
Perdón.
Un momento, por favor.
(Veus) Bueno, yo creo que no ha habido alusiones.

Señor Maluenda.
(Veus)

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

La senyora De Miguel –tots la coneixem– és una política molt responsable, amb molta experiència defensant els interessos dels ciutadans de la nostra comunitat, i no necessita donar–li explicacions a la seua senyoria d’allò que diu i que fa, perquè ho saben, i li donen suport a la seua actuació, els ciutadans i ciutadanes d’esta comunitat.
(Aplaudiments)

Senyories, jo sí que vull aclarir algunes qüestions.
I li pregue a la seua senyoria que quan vinga a la trona, almenys que diga la veritat, almenys que diga la veritat.
Algú li ha fet una trampeta.
Qui li haja preparat eixa rèplica que vosté ha llegit, algú li ha preparat una trampeta.
Perquè ¿com pot dir la seua senyoria la burrada.
.
.
(remors) –sí, sí, no se posen nervioses, no se pose nerviosa la seua senyoria, senyor Moreno, no se pose nerviosa la seua senyoria– (remors) i diu la burrada que en l’any 1995 se devien milers i milers d’euros?
Si no existia l’euro!
(Remors) Això ha dit la seua senyoria aquí.
Com pot dir això?
L’han enganyat amb els paperets que li han preparat.
(Remors)

I després mos parla dels ajuntaments valencians.
Vosté sap que el seu partit, el partit que vosté presidix, el grup parlamentari que la passada legislatura tenia el seu partit ací en Les Corts Valencianes, no va votar a favor de la llei de bases de règim local.
Com pot exigir ara el desenrotllament d’eixa llei si vostés estan en contra, a pesar que en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies va haver unanimitat en el seu text?
Però aquí resulta que van vindre i se van oposar.
Ara què reclama?
Cal ser coherents.
Ja li dic que mentre que no siguen coherents no se recuperaran.
I de veritat que a mi me sap mal.
Si a mi en el fons me cauen bé, si a mi, fixe’s, en els anys que porte ací i sempre mos hem portat tots bé, sempre hem discrepat, hem discutit des del respecte.
I a mi me senta molt bé que vostés siguen sempre el principal partit de l’oposició, no tinc ningun inconvenient.
Però, clar, si vostés no posen les pedres necessàries per a que això se puga mantindre, al final els xicotets els passaran, és trist, però això és així.

Mire vosté, els ajuntaments.
Els ajuntaments que, torne a dir–li, només parla d’una esmena no parla de les altres, no sé si és que de forma implícita les ha retirat o que en els paperets que li han passat no li han donat eixes argumentacions.
Els ajuntaments estan sofrint el desgavell del govern del senyor Rodríguez Zapatero, o és que ja no se’n recorden?
, que han sigut dos legislatures, (remors) que han sigut huit anys prometent que al mateix temps que se fera un nou sistema de finançament de les administracions autonòmiques se faria un per a les administracions locals.
I mai ho ha fet.
No ho han complit, no ho han complit.
I s’inventa, s’inventa allò del pla Zapatero, que ja sabem el que mos ha costat de cartelons i d’IVA en tots els ajuntaments, i resulta que això no és ni més ni menys que una cosa que els pertany als ajuntament i que, en compte de reconéixer mitjançant un sistema de finançament adequat els drets dels ajuntaments per a que se puga fer la segona descentralització i que se puguen assumir les competències que els corresponen als ajuntaments, s’inventa eixa solució de donar–los uns dinerets pensant que aquí s’acaba tot.
I en huit anys no ha donat ni la dècima part del que a cada ajuntament li corresponia.
I això no és seriós, això és voler enganyar, això és un frau, és un frau, perquè és un incompliment no d’un programa electoral sinó d’un compromís d’un president del govern.
És veritat que d’un president d’un govern que s’enterava poc, un president del govern que s’enterava de les coses pels diaris, és veritat, però al remat un president que mereixia el màxim respecte sempre i quan ell haguera tingut la santa voluntat de ser responsable amb els seus compromisos i amb les seues obligacions.
I no ha sigut així, senyoria, no ha sigut.

Per això entenc que vostés se troben tots tan decaiguts, se troben vostés tan poc animats.
I la meua obligació com a ciutadà valencià, ja no com a diputat d’esta cambra, que també, és animar–los, dir que canvien d’actitud, que siguen coherents, que siguen responsables, que parlen més en el poble, que no se fiquen dintre de l’urna eixa que tenen al costat de les Torres de Serrans, que dialoguen amb els ciutadans, que coneguen els problemes, que siguen conseqüents amb la realitat i que recolzen totes aquelles iniciatives que durant setze anys ve presentant el Consell de La Generalitat, regit pel Partit Popular per a beneficis dels valencians i valencianes.
Com mosatros sí que ho fem així, per això cada volta tenim més vots.
Com vostés fan tot el contrari, cada voltaâ¦

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
–acabe, senyor president–, cada volta tenen menys i així els va.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Debat de les esmenes a la secció 22, governació

El senyor president:

Debat de les esmenes de la secció 22, governació.
En primer lloc, les esmenes presentades pel Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

Té la paraula la diputada senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Com que aquesta és la meua última intervenció en aquest ple, volia aprofitar per a felicitar a tots i a totes els qui han fet l’esforç d’esmenar aquest pressupost, perquè sincerament quan any rere any presentem centenars d’esmenes i sols amb un poquet de sort ens n’aproven un parell, quan any rere any veiem que els pressupostos de la Generalitat valenciana són una gran mentida, perquè pressuposten una cosa i després se gasten els diners en altres coses o quan veiem que mitjançant les modificacions de crèdit sincerament fan i desfan com els dóna la gana, el seu parer.
Per tant, amb aquest panorama que els grups de l’oposició continuem fent esmenes i participant absurd debat, i dic «absurd» per fals no perquè no siga important, és una clara demostració que no ens resignem a viure sota el corró del Partit Popular i que, malgrat tot, ens continuem creient el treball en aquesta cambra.
Per tant, com dic, felicitar a tots i a totes els qui hem fet esmenes a aquest pressupost de la Generalitat valenciana.

I, en eixe sentit, les esmenes d’Esquerra Unida a la Conselleria de Governació, una conselleria amb un deute astronòmic amb Tragsa, una conselleria que no sap si podrà pagar els consorcis de bombers i una conselleria que deixa de contractar els brigadistes per als incendis.
La conselleria calaix de sastre on, junt a la policia i als bombers, han clavat les bandes de música i la pilota valenciana.
Sembla que per una qüestió de valenciania, una manera com una altra de reduir a l’absurd el seu sentiment regionalista, perquè si és per una qüestió d’idiosincràsia, qualsevol dia ens clavaran la paella dins de la Conselleria de Governació.
Malauradament l’esmena que més ens haguera agradat fer a Esquerra Unida és posar cada cosa al seu lloc, però malauradament eixa esmena no l’hem pogut fer, cada cosa al seu lloc, a cultura, a esports o a educació les bandes, les societats musicals o la pilota valenciana.

Aquesta és una conselleria on les inversions reals baixen un 30%; això sí, en una partida tan poc detallada com les despeses de funcionament es dispara.
Per exemple, en direcció i serveis generals puja un 34%.
Enguany aquesta conselleria assumix una nova competència, la prevenció d’incendis, però sembla que el canvi de conselleria no ha servit per a que li presten vostés a la prevenció l’atenció que es mereix.
La seua política de prevenció d’incendis és creuar els dits i confiar en el bon temps i en la sort.
Enfront d’aquesta política hi ha un pressupost que desatén la prevenció d’incendis.
Des d’Esquerra Unida presentem una sèrie d’esmenes per reforçar la política de prevenció d’incendis, per reforçar les polítiques que eviten la pèrdua del nostre patrimoni forestal, per l’ampliació i la millora de les actuacions i mesures de prevenció i vigilància d’incendis, en especial en les zones i en les dates assenyalades d’alt risc.
El Consell enguany ha deixat de contractar els brigadistes de reforç d’estiu, posant en perill els nostres boscos.
Des d’Esquerra Unida del País Valencià fem nostra una reivindicació sindical: augmentar el període de contractació de les brigades forestals, augmentar la formació dels professionals pel que fa a la vigilància i a la prevenció.

Quant a emergències, quant al 112, deien vostés, deia el conseller que anava a posar més mitjans per a la coordinació i que anava a integrar tots els serveis en el 112.
Evidentment amb aquest pressupost sembla que no podrà ser.
Des d’Esquerra Unida del País Valencià hem presentat esmenes en el sentit d’optimitzar la xarxa de comunicacions d’emergències de la Generalitat valenciana, de millorar les seues prestacions, de donar cobertura en tot el territori i eficiència en el servei i, evidentment, actualitzar tecnològicament el servei.
Calen mesures i sistemes d’inspecció i avaluació de l’eficiència del 112.

El senyor conseller, el 14 de setembre d’enguany en aquest hemicicle, quan va comparéixer per explicar les línies generals de la política de la conselleria durant aquesta legislatura, va parlar del Plise, del Pla d’infraestructures de seguretat i emergències, va parlar de la seua modificació per tal d’incloure actuacions de construcció de pistes forestals, de tallafocs, de bases, etcètera, etcètera, de prevenció d’incendis en les zones urbanitzades, del pla especial en front del risc radiològic, de la implantació del pla especial dels rics sísmics, etcètera, etcètera.
Tampoc se podrà fer, perquè tampoc hi ha diners per a dur endavant totes aquestes actuacions que, com dic, el 14 de setembre el conseller va marcar com a prioritàries.

Pel que fa al programa de policia de La Generalitat i policia local, des d’Esquerra Unida continuem apostant per un cos únic de la policia i continuem apostant també per la policia autonòmica.
I a aquestos pressupostos no hi ha diners per a desenvolupar–la, com no hi havia diners per a desenvolupar–la en els pressupostos de 2011, de 2010, de 2009, etcètera, etcètera.
El Partit Popular incompleix el seu programa, el Partit Popular incompleix els seus compromisos i sobre tot incompleix el seu Estatut d’autonomia.

Quant a formació de la policia, vostés van dir que la formació era una de les grans apostes de la conselleria.
De fet, vaig directament al Diari de Sessions de la compareixença del conseller que parlava de l’Institut Valencià de Seguretat Pública i Emergències en Xest, «un centre que s’està convertint en una referència a nivell d’Espanya per a la formació de qualitat dirigida a professionals i voluntaris en els àmbits de les emergències i la seguretat».
Referència a nivell d’Espanya quant a formació, deia el conseller.
Bé, hi ha una baixada d’un 29% per a formació, per tant serà impossible assolir els nous reptes, els nous reptes que des d’Esquerra Unida marquem quant a la formació dels cossos de seguretat en la prevenció del racisme, en la xenofòbia o en la violència contra les dones o també la formació en medi ambient urbà, és a dir en pol·lució atmosfèrica o en contaminació acústica; reptes que eren del segle XX, però que ací, al País Valencià, en 2011 encara hem de reclamar–los.
També calen més recursos i més formació per a lluitar contra els delictes contra la propietat agrària, que estan ofegant part dels nostres llauradors i llauradores.

Pel que fa a les bandes de música és un pressupost completament insuficient que des d’Esquerra Unida volem que s’augmente.
Unes bandes que estan donant una cobertura, un servei públic que no està donant la conselleria.
La llei valenciana de la música, als acords als que han arribat amb les bandes estan generant una sèrie de despeses que no poden cobrir amb aquestos pressupostos, uns pressupostos que són absolutament insuficients per a les bandes.

I, finalment, el programa 462.
60, processos electorals i consultes populars.
Hem presentat una esmena que el que fa és marcar una prioritat política per a Esquerra Unida del País Valencià sobre el canvi i la circumscripció electoral provincial i la circumscripció electoral autonòmica.
Però cal dir que aquesta ja és una proposta que s’ha presentat a la conselleria per tal de tindre el debat on correspon.
Nosaltres el que estem reclamant és un sistema electoral més just.

I continuem reclamant també mecanismes per aprofundir en la nostra democràcia i que les consultes populars no es poden limitar a obrir una pàgina web, tal com se me va dir en la comissió.
I pel que fa al desenvolupament estatutari, el Partit Popular, el Consell, sols s’ha dedicat a traure lleis i traure reglaments.
I realment sols poden fer això, perquè diners per a desenvolupar l’Estatut n’hi ha pocs, però voluntat política de desenvolupar–lo, encara menys.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Jo abans de mamprendre la meua intervenció vull felicitar a tots els diputats que han estat treballant al llarg de les últimes setmanes en l’elaboració d’este pressupost, en el debat de les esmenes i hui en l’aprovació.
I vull felicitar especialment a aquells diputats que han fet l’esforç de no indignar–se davant la categoria de moltes de les esmenes que s’han presentat al llarg d’estes dos setmanes.

Pero mire, señora Albiol, usted misma dice: «Lo primero que me gustaría es poner cada cosa en su sitio, pero no lo puedo hacer –dice usted.
» Y, claro, y el problema fundamental que ustedes tienen es que no tienen muy claro, todavía, por qué no lo pueden hacer.

Ayer se produjo un debate, en la cámara, sobre la diferencia que había entre costar y valer.
Y yo introduzco hoy una nueva, que es la diferencia que hay entre criticar y valorar.

Ustedes se dedican y criticar todo lo que hacemos y todo lo que no hacemos en momentos de bonanza económica y en momentos de dificultad.
Y, afortunadamente, los ciudadanos se dedican a valorar lo que nosotros hacemos y lo que no hacemos en momentos de bonanza y en momentos de dificultad.
Y ahí está la diferencia.

Y a mí lo que me sorprende es que no se den cuenta de eso; que no les llame la atención por qué ustedes están ahí, con los escaños que están y con los votos que tienen, y no le sorprenda que nosotros estemos aquí, con los escaños que tenemos y con los votos que tenemos.

Porque, miren, se están ustedes convirtiendo, se están ustedes convirtiendo enâ¦, bueno, no lo voy a decir, no lo quiero calificar.
Pero, desde luego, yo creo que deberían, deberían, hacérselo ver.

Miren, son ustedes como los nuevos ilustrados, son ustedes como los nuevos ilustrados, todo para el pueblo (remors)â¦, todo para el pueblo pero sin el pueblo.
Y eso el pueblo no se lo tolera ni a ustedes ni a nadie.
(Aplaudiments)

Miren, no obstante –y dicho eso–, estamos analizando, señores diputados, señorías, la sección 22.
Estamos hablando de unos buenos presupuestos, ajustados a la realidad, ajustados a la realidad económica.
Nosotros, en estos presupuestos, nos estamos ocupando de nuestro gran proyecto, de nuestros grandes proyectos que son lo cercano que es lo diario.

Y, mire, tras analizar las enmiendas, haberlas debatido ya en comisión, sólo puedo decirles que hemos acertado.
Hemos acertado en la redacción de estos presupuestos, a pesar de aquellas aseveraciones que hace la señora Albiol diciendo: «No, es que todo lo que pasa es debido a la suerte o –como ha incorporado hoy– al buen tiempo.
» Pues, mire, usted sabe perfectamente –y si no lo sabe, debería hacer el esfuerzo de ver– cuál es la evolución de la siniestralidad en los últimos años, en la Comunidad Valenciana.
Y, desde luego, usted misma podrá comprobar que no tiene nada que ver ni con el buen tiempo ni con la suerte; que tiene que ver con las inversiones que esta comunidad –y, por tanto, todos los valencianos– hemos estado haciendo en materia de prevención y de extinción de incendios.

Tengo claro pues que su punto de partida respecto a los presupuestos es totalmente distinto al nuestro; lo tengo claro –lo digo antes de entrar a valorar–.
Ustedes son partidarios de más impuestos, son partidarios de más gasto público, son partidarios de más intervención pública y, siempre, desconfianza absoluta hacia la iniciativa privada.

También tengo claro, pues, que la obligación de la oposición, pues, en este caso, es enmendar.
Pero se espera que se enmiende con cierto sentido, no enmendar por enmendar; como decía ayer mi compañero Rubén Ibáñez, enmendar a peso.
Es que da la sensación que es esto lo que ustedes hacen, enmendar a peso.
Por ello, vamos a rechazar sus enmiendas.

Miren, de los 106 millones de euros del presupuesto de esta sección, sólo presentan –sólo presentan, sólo; y lo han hecho ustedes, ha sido su decisión– una enmienda de modificación que afecta a una aplicación, y que supone sólo el 1% de lo presupuestado.

Miren, ustedes presentan 23 enmiendas –23 enmiendas–: una transaccionada –es verdad–; 5 con cierto sentido –aunque yo no estoy de acuerdo–; y 17 que no aportan absolutamente nada, sólo redacción, sólo desarrollan objetivos básicos o principales líneas de actuación.
Y ese no es el objetivo de los presupuestos, ese no es el objetivo de los presupuestos.
Añadir más principios o más líneas de actuación, ese no es el objetivo de los presupuestos.
Ese es el objetivo de los planes que se sustentan en estos presupuestos.
Pero no tenemos que tener aquí, en los presupuestos generales, todo lo que se va a hacer en cada una de las consellerias, en cada uno de los planes –que es lo que da la sensación que ustedes pretenden.

Es decir, tres cuartas partes de las enmiendas que ustedes han presentado no aportan absolutamente nada.

Pero, no solamente es que no aporten nada, es que no me han provocado, pues, ni siquiera una ligera cefalea parlamentaria –como decía el compañero, no recuerdo si Jaime Mundo o Alfredo Castelló, ayer–; nada.
Ha sido muy fácil.

Mire, sólo –sólo– cinco enmiendas; sólo cinco enmiendas pueden llamar al debate: una enmienda de adición, en la que piden el desarrollo efectivo del artículo 55 del Estatuto de autonomía –la elaboración de la ley de creación de cuerpos de la policía local–.
Ya el conseller, en su comparecencia, explicó el porqué nuestro proyecto tiene más que ver con la complementariedad que con la sustitución.

Piden ustedes, también, en una enmienda de adición, la realización de un anteproyecto de modificación de la Ley electoral valenciana, para cambiar la circunscripción electoral provincial por una demarcación única autonómica.
Y no resulta oportuno; primero, porque no tiene ninguna connotación económica; y, segundo, porque el Consell ha pedido –como usted sabe–, a todos los grupos, sus propuestas para analizarlas e incorporarlas al proyecto que está redactando en estos momentos.

Mire, hay otras enmiendas –de adición– a los objetivos básicos de formación, pidiendo especial atención a la contaminación, al ruido, a la identificación electrónica de animales, así como al racismo, la xenofobia, la violencia de géneroâ¦ Ustedes son muy dados a incorporar todos estos calificativos en sus debates cuando saben, perfectamente, que de hecho esos contenidos ya forman parte tanto de los cursos básicos del Ivaspe como de los monográficos.

O la 2.
494, en la que piden la elaboración de la memoria anual de gestión del sistema de 112.
Mire, una inversión de 12 millones de euros; hoy mismo, tanto el conseller de Gobernación como el de Sanidad acaban de anunciar la incorporación del servicio de teleoperadores CICU, que ya se ha incorporado al 112, lo que va a suponer un ahorro de más de tres millones de euros.

Pero, además, es que no solamente es que ya se elabora esa memoria –es que ustedes piden que se elabore la memoria–; no es que ya se está elaborando, es que se está elaborando la memoria, tiene un certificado de calidad ISO –otorgado por AENOR–, tiene una encuesta de satisfacción a cada ciudadano y, además, se presenta a la comisión de protección civil de la Comunidad Valenciana.

Pero, la verdad, si quieren que tomemos en serio sus enmiendas, pues vamos a ver las que están presentando.

Miren, la enmienda 2.
490 –le pediría que prestasen atención, a todos–; piden que diga «optimización de la cobertura territorial» donde pone «consolidar la implantación territorial del sistema».
Es que es exactamente lo mismo.

O la 2.
493, quieren que donde pone «gestión del sistema de calidad del 122» quieren que ponga «optimización de la gestión del sistema del 112».

Por eso le decía que es a peso.
Es que no tiene ningún sentido.
Ustedes no pueden salir aquí y decir que han enmendado unos presupuestos, calificar esos presupuestos como lo han hecho y presentar este tipo de enmiendas.

O la 2.
497, que piden: donde pone «millora de les infraestructures», ustedes quieren que diga: «millora de l’eficiència i de les infraestructures».
Magnífico trabajo.
Han dedicado ustedes muchísimas de sus neuronas a preparar estas enmiendas.
(Aplaudiments)

Por tanto, señorías, la verdad es que no entiendo, no entiendo cómo se permiten ustedes el lujo de salir a esta tribuna y decir lo que dicen de estos presupuestos; cuando, ustedes, los esfuerzos que están haciendo para preparar estas enmiendas son –como están viendo– los que son.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bellver.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, jo, per una qüestió d’educació, no vaig a entrar al debat de com utilitzem ací cadascú les nostres neurones, perquè, probablement, eixirà vosté perdent.
(Remors i aplaudiments)

Des d’Esquerra Unida del País Valencià hem presentat, a aquestos pressupostos, al voltant de 700 esmenes, de les quals –em sembla– mos n’hauran aprovat dos o tres i ens n’hauran transaccionat un parell.

Doncs bé, vostés, sistemàticament, diuen que no tenim propostes, que no tenim alternatives.
.
.
Els pareixen poques 700 esmenes, com a propostes, com a alternatives?
Els pareixen poques?
I vostés, sistemàticament, les voten en contra.
Jo em pense que algunes, directament, ni se les lligen.

I, que vosté no les entenga, no vol dir que no tinguen sentit.
Simplement vol dir que vosté no les entén.
Ja està.

Quant a la prevenció d’incendis, sí, he dit que vostés creuen els dits, confien en la sort i en el bon temps.
I, també caldrà dir que si les coses no van pitjor és gràcies als bons professionals que tenim.
Ara bé, que cada vegada són menys –no menys bons, sinó que són menys en número– perquè el Consell deixa de contractar.

La prevenció d’incendis abans estava en medi ambient.
Ara, la canvien de conselleria i té 400.
000 euros menys.
Ens podria contestar si açò és bo o és dolent per als nostres boscos.

I també caldrà recordar que, junt a açò, s’han retallat els recursos per al voluntariat que, en part, també està destinat a la prevenció; encara que el senyor conseller va dir, en la seua intervenció, va parlar del suport i el foment del voluntariat.
Doncs no sé com se pot donar suport i fomentar el voluntariat si el que fa és baixar la partida.

Quant al 112, també caldria parlar de per què u d’una subcontracta.
.
.
, per què el personal està en unes condicions realment precàries i d’explotació.

I, quant a la policia autonòmica, sí, estan vostés incomplint l’article 55 de l’Estatut d’autonomia, de l’Estatut d’autonomia que van aprovar vostés –nosaltres no–.
I no em diguen –com sempre em diuen– que és una qüestió de l’estat i que la culpa la té el govern central.
No és aixina.
Perquè el que vostés no tenen és la voluntat de reclamar eixes competències; el que vostés no tenen és la voluntat d’anar a Madrid i asseure’s a negociar eixes competències, perquè els va molt bé; perquè els va molt bé no tindre determinades competències per a poder fer–se la víctima, com s’han fet aquestos últims vuit anys.

I m’haguera agradat que el senyor del Partit Popular ens haguera parlat un poquet més de les esmenes i un poquet més de les qüestions que jo li he plantejat.

Ens haguera agradat que ens diguera si en eixe 29% de baixada en el pressupost de formació de la policia van a tindre suficients diners per a tota la formació que necessiten i per a eixos nous reptes que nosaltres hem plantejat en les esmenes –que estàvem parlant de racisme, de xenofòbia, de violència contra les dones.
.
.
; que sembla que li pareix una cosa absolutament superficial, però per a nosaltres, per a Esquerra Unida, és una qüestió bàsica i prioritària.

I ens agradaria saber si en aquestos diners, en aquestos pressupostos hi hauran diners per a eixes modificacions del Plise.
I si hi hauran diners per a eixa prevenció dels incendis en les zones urbanitzades.
O si hi haurà diners per a eixe pla especial del risc radiològic o del risc sísmic.
O si hi hauran diners per a cobrir el deute de Tragsa.
O si hi hauran diners per a pagar els bombers.
.
.
Estaria bé saber–ho.

Quant a les bandes, nosaltres hem demanat un increment del pressupost a les bandes.
Perquè, el que realment estem ara és en uns nivells de 2009.
I les bandes no tenen suficients diners per a cobrir totes les necessitats.
I –ja ho he dit abans– estan donant les bandes un servei que no dóna la conselleria.
Vostés van arribar a un acord amb les bandes, pel qual, s’estan fent càrrec de tota una sèrie de qüestions –de tota una sèrie de qüestions– que no fa la conselleria; però, per a les quals tampoc se’ls donen suficients diners.

I, com ja se m’acaba el temps, simplement acabar desitjant bones festes.
I crec que també és el moment de recordar que no seran tan bones per a les netejadores en vaga de l’hospital La Fe o de l’Hospital General; que no seran tan bones per als dependents que no estan cobrant les ajudes o per als malalts mentals; i que no seran tan bones, malauradament, per a eixes 617.
000 persones que estan, en estos moments, a l’atur en el nostre país.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Bellver

El senyor Bellver Casaña:

Sí, molt breument.

La veritat és que esta segona intervenció ha sigut una defensa, de del meu punt de vista, prou pueril.
Ha intentat vosté dos coses: esmentar ZP i el gobierno central –jo no he fet menció en tota la meua intervenció ni al senyor Zapatero ni al gobierno central en tota la meua intervenció.
Jo ja sé que a vostés els ve molt bé dir–ho, però jo li he de recordar que jo, en tota la meua intervenció, no l’he anomenat.
A vostés és a qui els interessa.
De la mateixa forma que ja ho tinc clar.
Si és que els conec!
Si sé com treballen i sé com ho fan des de fa molts anys!
Ja sabia jo que hui m’havia de traure en esta segona intervenció la xenofobia, el racismo, la violencia de género.
Si li ho he dit!
I vosté diu el que jo no he dit.
Vosté diu el que jo no he dit.
El que jo no he dit ni en comissió ni el que no he dit ací.
Vosté diu: «No, ja sé jo que per a vostés tot açò de la xenofòbia és superficial.
» És que això és mentira, és que jo no ho he dit.
Jo el que li he dit és que en estos pressuposts i en l’Ivaspe estan arreplegades totes les mesures necessàries.

Però, bé, és el seu recurs.
Jo ja ho sé.
Home, el que passa és que tampoc poden vostés pretendre viure tota la vida d’eixos recursos.
Home, al final, mosatros, com tenim moltíssimes neurones menys, que vostés, doncs mos costa, però al final aprenem.
I al final ja diguem: «No, ja voràs com esta xica al final m’acaba traguent allò de ZP, allò de la xenofobia i allò del racismo», i no fallem.
Efectivament, vostés continuen traguent sempre les mateixes qüestions.
Mire.
.
.
però això ja forma part.
.
.
Seguixen fent–ho, que mos va a tots molt bé.
A vostés els va genial, pel que veig, perquè tots estan encantats de com estem.
Jo li puc assegurar que esta bancada està absolutament encantada dels resultats electorals que estem tinguent.

Però el que crec que no és just, i vull dir–ho i vull reiterar–ho, és el tema del bon temps.
Mire, vosté sap –i si no ho sap ho hauria de saber– que tots els plans d’intervenció, tots els plans d’intervenció d’emergència, tots se fan en base –entre altres coses– a dades que són aportades pel Centre Nacional de Meteorologia.
I si vosté se molestara –sé que és molta molèstia–, però si vosté se molestara en vore els documents que acompanyen eixos plans, podria vosté vore que, efectivament, la disminució del nombre d’hectàrees incendiades en la Comunitat Valenciana no té res que vore ni amb la sort ni amb el bon temps.
Més bé, tot el contrari.

Jo li dia en una intervenció, en un ple anterior, que em donava la sensació que u de vostés es dedicava a mirar Canal 9 per a vore i fer el comptatge de minuts i que la resta estava fent coses més interessants.
Però, és que malauradament em dóna la sensació que no.
Si vostés seguiren simplement el que diuen els mitjans de comunicació, les notícies diàries, que llig tot lo món, vorien que estan diguent: «No, si es que cada año que pasa estamos viviendo unos años más calurosos.
» Ja no li demane que faça l’esforç de llegir–se els documents que acompanyen els plans d’intervenció.
No, simplement que seguixca les notícies diàries.
Bé, doncs això, no quadra, no cola, no és de veres, no és cert el que vosté està diguent que el que ocorre és qüestió de sort o de bon temps.
Efectivament, fa bon temps, però eixe bon temps el que porta és cada vegada més risc de tindre incendis en la nostra comunitat.

I gràcies a l’esforç que està fent el govern de la Generalitat valenciana, gràcies a l’esforç que està fent el conseller de governació, i gràcies a l’esforç que estan fent, efectivament, totes les persones que estan col·laborant en les actuacions de prevenció, gràcies a això, cada any són millors els resultats que tenim en la nostra comunitat.
Mire, si –i ho ratificarà el conseller– fins i tot el Ministeri de Medi Ambient diu que la Comunitat Valenciana és la segon comunitat que més invertix en matèria de prevenció per hectàrea, tant des del punt de vista econòmic, com des del punt de vista de personal, i no ho diu el Ministeri de Medi Ambient futur, perquè ja sabrem quins ministeris n’hi han.
M’estic referint al Ministeri de Medi Ambient del govern socialista.

Mire, diuen que han presentat 700 esmenes.
Mire, si de les 700 esmenes que han presentat els percentatges són els mateixos que les 23 que a mi m’ha tocat analitzar, doncs, el que he dit, de 23, 17 no aporten res.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula el diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Amb la vènia de la presidència i donant la benvinguda al conseller d’hisenda i, com no, al conseller de governació.

Senyories, jo crec que estem cansats, no?
Estem cansats de la sessió de pressupostos.
Estem finalitzant–la.
I una sessió, una dinàmica que va començar allà al mes de novembre, i que ara viu els seus últims moments.
Però durant la sessió de pressupostos i ara a punt de finalitzar i amb l’aprovació d’estos pressupostos, jo crec que han passat coses molt substantives i molt importants.
Molt substantives, i jo no sé si nosaltres no estem un poc actuant com les pel·lícules o les sèries eixes de Walking Dead, estan absents del que està passant en la realitat.
La realitat és molt dura.
I la realitat és que el senyor conseller, el govern de La Generalitat demà haurà de pagar 1.
570 milions d’euros, que és l’import de los bonos patrióticos que es van fer l’any passat i que hem de pagar l’import més els interessos, 1.
500 milions d’euros que es van recaptar per a acudir al tram minorista, i 70 milions, que es diu prompte, d’interessos.

Jo crec que això explica un poc la situació en què mos trobem, una situació catastròfica, molt negativa, i a mi m’agradaria fer alguna aportació positiva a este debat, perquè me fa la impressió que hem estat en un diàleg de sords.
I crec que el govern fa mal de no escoltar la veu de l’oposició que en moltes ocasions tenim idees sensates per a millorar la gravíssima situació que estem patint.
Jo, la primera pregunta que li faria al senyor conseller: tenim diners per a pagar?
Tenim 1.
570 milions d’euros?
Me fa que sí.
Jo crec que podria agarrar la paraula que li permet el reglament i parlar d’això.
Parle d’eixos 70 milions d’euros d’interessos, perquè és molt més del pressupost d’estes Corts Valencianes, és molt més del pressupost de la Presidència de La Generalitat, és quasi el pressupost de la Conselleria de Governació, que té un pressupost molt reduït.

I això explica un poc el que ens ha passat.
Que ens hem endeutat moltíssim, i ara ens trobem en una situació catastròfica.
I jo crec que davant d’això necessitem respostes, i este pressupost, senyories –i ara em referiré al pressupost de governació– no dóna respostes.
No dóna respostes.
No ho dic jo, ho diu el degà del Col·legi d’Economistes de la Comunitat Valenciana, que parla que estos pressupostos no són creïbles.
Si el president del Col·legi d’Economistes diu que estos pressupostos no són creïbles, què podem dir nosaltres?
No són creïbles i no mos faran eixir de la situació.
I jo, davant això, veig el president de La Generalitat sense respostes.
Jo crec que s’ha esgotat, que no té respostes.
L’hem vist estos dos últims dies a Madrid, però no hem vist en el seu discurs res positiu per a eixir de la situació que tenim.

L’últim que acaba de dir és que ha dit una cosa tan senzilla, que «esta administración no es ajena a las dificultades y seguirá trabajando para dar noticias en positivo».
Les notícies en positiu, senyories, és que la qualificació del nostre deute està al nivell del bono basura.
Jo ja sé que les agències de qualificació són agències que tenen amo.
Però, també és cert que estem en una situació de col·lapse total, d’insolvència de les arques públiques.
El que els anglesos diuen el the fall.
Estem pràcticament, la Generalitat valenciana, en suspensió de pagament, senyors consellers.
I ací estem com si no mos importara el que està passant, i estem en una situació absolutament difícil.
I estos pressupostos, com diu el president del Col·legi d’Economistes, no són reals, no són realistes, no eixirem de la crisi.
Són els pressupostos que hem vist aprovar any rere any, que mos han portat a este forat.
I per això, jo em pregunte: el senyor Alberto Fabra té alguna cosa que dir?
Perquè jo el veig molt desmillorat.
Alguns estan diguent que ja ha tirat la tovallola, que ja dóna açò per insolvent i per falta de solució.
I mentres ell estava llançant missatges en eixe sentit, ja s’està remorejant.
En alguns fòrums s’està diguent que no té resposta al que ens està passant, perquè estos pressupostos continuen en la dinàmica passada.

La magnitud del drama és enorme i el desànim és generalitzat.
Estos pressupostos no mos faran eixir de la crisi.
Tenim un govern sense crèdit, insolvent, que no paga.
.
.

El senyor president:

Senyor diputat, seria convenient que se centrara vosté en el tema corresponent.

El senyor Morera Català:

Vaig a.
.
.
és que és el tema, és el pressupost.
Ara passaré al capítol de governació que és part d’este pressupost.

El senyor president:

Però és el que correspon ara debatre.

El senyor Morera Català:

Sí.
El que correspon és.
.
.
efectivament, ahí vaig, ahí vaig.
Per això i davant la magnitud de la tragèdia, davant la magnitud del drama que tenim, jo em pregunte com podem eixir.
I jo faig una proposta i passe a governació.
Jo faig la proposta que aprovem ací ara ja, ara que tenim un nou govern i estem esperant el nou govern que el senyor Mariano Rajoy.
.
.
que demanem tots junts el fons de competitivitat al govern central.
Tenim dret al fons de competitivitat?
Als 651 milions d’euros?
Demanem–los i demanem–los ara, no pergam més temps.
Demanem al nou govern el fons de competitivitat, per a no tenir que penalitzar els nostres proveïdors i un seguit immens d’impagaments que estan generant tanta insolvència, tanta morositat per part del govern valencià.
Jo, eixa és la proposta que faig en nom del nostre grup parlamentari, que hui mateixa, sense anar més lluny, exigim al govern central que pague al poble valencià el fons de competitivitat, perquè és un fons que és llei, i nosaltres el necessitem com l’aigua de maig.

Sobre el pressupost de governació, puc dir poques coses.
Jo crec que és una conselleria que ha de desaparéixer.
És una conselleria que la falta d’ambició política del Partit Popular i la falta de voler desenvolupar la policia autonòmica –com així van anunciar a l’hora de pactar l’Estatut d’autonomia– doncs fa que és una conselleria que no té cap sentit.
És la conselleria amb menys pressupost de tots, però que és una conselleria que pràcticament té externalitzat tot.
Dels 110 milions d’euros, pràcticament els 54 milions d’euros –no, pràcticament, no, 54 milions– són per a llogar serveis importants que se presten per uns tercers, el telèfon 112, l’helicòpter Jaume I, el servei de prevenció, les brigades rurals, coses importantíssimes, senyor conseller, però que vosté les externalitza.
I després està per a pagar els consorcis de bombers.
Afortunadament les diputacions estan en una millor situació –potser han governat millor, no han estirat més el braç que la mànega– i paguen en temps i forma els consorcis provincials.

Vosté sap que va saltar l’alarma i que en estos moments els bombers estan en una situació de dificultat, com tantes altres coses.
Per això, el fons de competitivitat és la proposta que jo faig –ara ja sí– quan està a punt de saber–se el nou govern.
31 milions de transferències, entre altres, per als consorcis de bombers, que La Generalitat.
.
.
Mos havera agradat des de Compromís un cos de bombers de la Generalitat valenciana que superara la divisió provincial, i este embolic de consorcis.
Vostés han preferit un altre model.
Però clar, si de 105 milions, 85 són per a serveis externs, per a què aprofita la seua conselleria?
Per a què aprofita?
Aprofita per a comprar voluntats?
Com el senyor Miralles?
Que li ha entregat a vosté una senyera molt bonica, i el felicitem per això.
Però, això justifica un salari?
És cert que es va entregar con armas y bagajes, abans de les eleccions.
Però, això justifica que tingam que pagar eixa nòmina de persones en la seua conselleria?
No ho justifica.
És una conselleria que no aprofita.

Però, jo, en tot cas –si vol després parlem de les esmenes– li diré una idea: del que depén de la seua conselleria, li faig una proposta, i per això he fet ací esmenes.
Mire, a les bandes de música, que és un element d’identitat i un element de dinamisme econòmic i social, i de vertebració social importantíssim, els dóna vosté el mateix que a l’open 500 de tenis.
Mire si és fàcil!
El que mos costa una setmaneta d’una empresa que no sabem el que cobra –ho podem intuir– per a una competició de tenis, que segurament serà interessant, però mos ho podem permetre?
Eixos huit milions d’euros, tot per a tot el moviment musical a casa nostra, per a totes les societats musicals, per a totes les escoles d’educands.
Per a eixos milers i milers de valencians i valencianes que porten els seus xiquets a eixes escoles sacrificadament i que han hagut de tragar amb un conveni perquè era: o lo tomas o lo dejas.
Eixa és la meua proposta: allò de l’open 500 o les bandes de música.
Trien vostés.

I a la pilota valenciana el mateix, el mateix que al Màster Golf Castelló.
¡El mateix!
¡Tres milions i mig!
Perquè en estos pressupostos un element tan important com la pilota valenciana no pot tindre menys que el Màster Golf Castelló, la qual cosa seria una autèntica burla a un element tan important, que mos dóna entitat com a poble, com és la pilota valenciana.
El mateix que al Màster Golf Castelló, que són 3.
500.
000 euros, a la pilota valenciana.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Morera.

El senyor Morera Català:

I li torne a repetir: si vostés han renunciat a la policia autonòmica, ¿per a què aprofita la Conselleria de Governació?
Sé que vosté fa molt bona labor, però no justifica la seua labor.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
quan tot està externalitzat.

El senyor president:

Señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, una vegada més, senyor Morera, aquí ve vosté a utilitzar la trona per a parlar d’altres coses que avui no anaven al lloc, no venien a compte.
Dels deu minuts ha empleat sis minuts en parlar d’altres temes que vosté, normalment, sempre utilitza les cambres de televisió o els teletips per a poder enviar eixe missatge que cada dia ens té acostumats a enviar.

Però, jo crec que aquí tocava parlar d’una Conselleria de Governació –gràcies, senyor conseller per estar avui aquí present, com està moltes vegades aquí a Les Corts–, de la qual mos ha dit bàsicament els dos o tres apunts que també mos va dir en la comissió perquè va ser molt escarit; se veu que li importaven poc les esmenes, li importa només el temps que utilitzarà aquí, a la trona, per a poder desqualificar el govern o per a poder anar contra certes mesures que s’han pres en el govern de La Generalitat.
No es preocupe que les coses aniran bé i aniran endavant.

En la comissió –igual que aquí– mos ha dit que esta conselleria s’hauria d’eliminar, que és una conselleria que no servix per a res.
Jo recorde l’any 1995, quan van agarrar el govern de La Generalitat el Partit Popular, el que eren els incendis en aquell any i la preocupació gran que tenia el govern del Partit Popular –i ha tingut– en el tema dels incendis, i el que des d’aleshores fins ara ha evolucionat el tema dels incendis.
No ha sigut sort, no ha sigut que mos hem encomanat a ningú, ni que el temps ha acompanyat.
Els resultats són, any rere any, significatius.
Però, ¿per què?
No ha vingut del cel que cada any hagen disminuït els incendis en nombre i en superfície d’hectàrees que s’han calcinat.
¡No!

Jo crec que cada any la resposta ha sigut més ràpida i eficaç a estos, que les mesures dedicades a la prevenció i extinció d’incendis de tots és coneguda, que els efectius que s’han empleat, les infraestructures i els mitjans cada vegada han sigut més quantiosos.
I, fruit d’ell, fa quatre anys es va decidir crear una conselleria que anara en dos parts importats: la prevenció i extinció dels incendis, i, al mateix temps, el tema de seguretat.
Dos temes importantíssims que preocupen aquí, a la nostra comunitat, i agrupats en una conselleria en la qual vosté ha argumentat que s’ha d’eliminar i diu que són cinquanta milions d’euros que estan en el capítol II, en contractes amb empreses.
.
.
per al 112, per al que són les brigades forestals, per a totes les activitats relacionades.
Però, ¿qui les gestionen?
¿Qui gestiona tots els contractes?
¿Qui gestiona tota eixa gent, tots eixos mitjans?
Algunes persones n’hi han.
I està la conselleria darrere, que és qui aglutina tota la gestió i la direcció de tot el que són tots eixos mitjans que, indubtablement, se presten d’una forma exemplar.

Per tant, nosaltres diem des del Partit Popular: sí a la Conselleria de Governació, que continue treballant de la forma que ho està fent que, indubtablement, els resultats els veiem any rere any, i cada vegada optimitzant millor els mitjans i la quantia de diners, com no podia ser d’una altra forma.

Qüestiona també dos temes que estaven en la conselleria –no ho ha dit avui, aquí, però ho va dir l’altre dia–, que era el tema de per què la conselleria té les societats musicals i la pilota valenciana.
Jo crec que són senyes d’identitat prou clares de la nostra comunitat, que dins de les atribucions de la conselleria –en esta legislatura no, sinó a meitat de l’altra legislatura– es van ficar en una reestructuració que es va fer, i, des d’aleshores, n’hem parlat poc aquí de tot això, de les societats musicals i de la pilota valenciana.
Però, quan en parlem poc és perquè tot funciona molt bé, perquè les coses s’han fet com se devien de fer, perquè s’han arribat acords amb les societats musicals quant al tema de subvencions per a poder tirar endavant tots eixos projectes.

I les societats musicals –per molt que me diga vosté, senyor Morera, que totes les seues esmenes van dirigides a incrementar una quantitat–, doncs, tenen una quantitat per als pressupostos d’enguany de més de set milions i mig d’euros, quantitat que està pactada i acordada amb les societats musicals.
I vosté el que pretenia és augmentar eixes quantitats quan, dins de tot les subvencions han disminuït en la majoria de conselleries d’eixe pla d’ajust que tenim en La Generalitat, s’han mantingut.
I això és digne d’anunciar i de dir–ho aquí, a la trona, que La Generalitat, el govern, a través de la Conselleria de Governació, manté les propostes íntegres destinades a les societats musicals per a tot, per a la federació, per a les actuacions.
.
.
I, al mateix temps, està traent nous projectes, com és el projecte d’integració de la Bercklee a Europa –que li fiquem també una dotació pressupostària– i el projecte La teua banda al palau, per a actuacions al palau, també dotat amb 60.
000 euros.
Per tant, estem tirant endavant els projectes i les propostes de les societats musicals, com no podria ser d’altra forma, com també en la pilota valenciana.

La pilota valenciana, que l’altre dia vosté es reia, inclús, del que és la ciutat de la pilota, una ciutat de pilota a mig acabar.
Doncs, senyor, se va fent en fases, tenim la segona fase prevista dins dels pressupostos i una dotació, i quantitats suficients per tirar endavant tot els projectes relacionats amb la pilota.
Això és el 50% de les seues esmenes: la pilota i el que representa les societats musicals.
Però, el més important de tot: vostés, ¿d’on trauen eixos diners?
, ¿d’on els trau?
Diríem: del capítol II.
¡Clar!
, que és on té la major quantia.

Aleshores, és incomprensible que vosté en el capítol II, senyor Morera, sempre mos ha vingut reclamant majors imports –i ho ha dit aquí mateix– denunciant possibles retalls en les brigades d’emergències.
Ara, proposen disminuir les quanties pressupostàries.
¡Es incomprensible!
Demana més diners sempre i, ara, mos diu que les han de reduir, les partides pressupostàries, que no pagarem a Tragsa, que no pagarem a no sé qui.
.
.
O siga, jo considero que vosté en este sentit està molt desenfocat de la realitat que en este moment representa la Conselleria de Governació, i, si no, que les seues esmenes no van encaminades a millorar res del que és la proposta que des de la conselleria està fent.

Mos ha fet.
.
.
–i esta és singular, no diu res d’ella, sempre n’ha parlat però no ha dit res d’ella–, però fa una proposta en la qual mos diu: «Realización de estudios previos para la puesta en marcha de la policía autonómica.
» ¿No n’hi ha cap de policia autonòmica?
¿No n’hi ha?
Jo crec que n’hi ha una policia autonòmica, n’hi ha.
(Veus) Però, ¡és una policia autonòmica!
És una unitat adscrita de policia autonòmica, però és policia autonòmica.
I vosté té un altre model de policia, ja ho sabem tots quin és el seu model de policia.

Nosaltres, sempre en la policia l’aposta nostra és tenir el nostre model de policia propi.
¡I sempre li ho hem dit!
¡I li ho ha dit el conseller cada vegada que ha estat aquí!
Jo crec que mai hem enganyat ningú, senyor conseller, quant a les propostes que des del Partit Popular fem del tema de policia.
Volem un model de policia que done solució i resposta als problemes de seguretat que sofrix la Comunitat Valenciana, basat en els principis de cooperació i coordinació amb la resta de forces i cossos de seguretat, mitjançant l’ampliació de funcions i competències i en un correlatiu augment dels efectius.

Per tant, nosaltres estem en un lloc i vosté en un altre, i, en este moment, nosaltres també, dins dels pressupostos, estem tirant endavant els projectes amb la quantia que se permet dins dels ajusts pressupostaris, el que són les construccions de centres per a policia autonòmica i també per a emergències dins del Plise, dins del programa, s’estan tirant endavant tots eixos projectes.

La legislatura no s’acaba enguany però, indubtablement, dins de les previsions i les possibilitats hem tirat endavant com no podria ser d’una altra manera.

Bombers i protecció civil.
Vosté abans he sentit que m’ha parlat de més de trenta milions d’euros per al consorci de bombers, més de trenta milions d’eurosâ¦ Me n’ha dit trenta–tres, per això m’estranya que em diga trenta–tres.
N’hi ha vint–i–tres milions en els pressupostos i vostés proposen una ampliació de cinc–cents mil euros en la partida eixa.
Vint–i–tres milions en els pressupostes dóna la partida que d’alguna forma s’ha compromés ja la conselleria amb els diferents consorcis de bombers per a la seua aportació.
Per tant, estem en la línia de tindre solucionat els problemes quant als bombers que demanen els cossos dels diferents consorcis de la província.

Per tant, considero, senyor Morera, que vosté, les seues, pel seu contingut que rarament dóna, escassament, uns diners més a certes partides de les societats musicals, en el tema de la pilota i en emergències, doncs, donem una mica a cada u que, després, mos donarà un missatge i jo podré anar a tots a dir–los, «senyors, nosaltres vam proposar que els incrementàrem la partida i els senyors del PP, que són molt roïns, no mos han deixat i mos han deixat les partides a banda», quan vosté sap que és una realitat que aquí n’hi han uns acords fixats que se respecten plenament.

Per tant, ahí està el que nosaltres presentem uns pressupostos reals, que és el que en estos moments es poden fer, i no tractar de restar subvencions a ninguna de les dos unitats importants, tant del que són les societats musicals, com és el tema de la pilota.

Per tant, senyor Morera, faça–s’ho vore, entre més en els pressupostos i no en altres temes que en estos moments no mos ocupen.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Mundo, ni tots els bombers del món podrien sufocar l’incendi de les arques públiques valencianes que estan en ¡fallida tècnica!
¡Li ho acabe de dir!
I acabe de fer una proposta al govern i és: si demanem hui, ara, aprofitant l’ocasió que anem a tindre un nou govern, el fons de competitivitat del govern central.
¡Estic demanant això!
Perquè la situació és d’urgència.

Jo no sé si vostés lligen la premsa o estan en la.
.
.
¡Demane tornar 1.
570 milions d’euros!
¡Setanta milions d’interessos per un mal govern!
Però, si és que el plan de ajuste –que vostés van anunciar–, a data –números seus– de setembre, dels 1.
949 milions d’euros que volien estalviar, s’han estalviat 265.
Si és que el bo de La Generalitat està bo.
.
.
quasi fem, casi basura.
I aixina podríem començar a parlar d’una cosa rere una altra.
Si és que la cobertura dels bons que vostés han fet.
.
.
¡S’ha cobert menys del 60%!
¡Si estem en una situació d’implosió!
Estem en una situació que els pressuposts que vostés van a aprovar ací –i vostés només mos han acceptat cinc esmenes–, no sabem la previsió d’ingressos.
¡No van a donar eixos ingressos que vostés assenyalen!
¡Si vostés porten setze anys portant–mos a la ruïna com a poble!
¡Al desastre econòmic!
¡Si, ara, fins han enfonsant les xicotetes i mitjanes empreses perquè estan fent pagar els proveïdors i els estan enfonsant!

¿Saben vostés quant és la taxa de concurs de creditors només en la província de València, segons el Tribunal Superior de Justícia?
¡Més de mil!
¡Hem pujat un 54%!
¿I sap la majoria d’eixos concursos de creditors de què són?
¡Per impagaments del govern valencià!
¡Si eixa és la realitat!
Aleshores, ¡ni amb tots els bombers de tots els consorcis posats a pagar la flama dels comptes públics de La Generalitat tindríem suficient!

Aleshores, senyor Mundo, ¡baixem a la realitat!
El que li estic dient és que per una vegada ¡sigam els primers!
Van ser els primers en un estatut –que ja hem modificat i que no tenim les garanties que tinga la inversió de la clàusula que hem modificat–, però ¡demanem una cosa que es nostra!
¡Que és el fons de competitivitat!
Jo demane algú del govern que traga la bandereta.
Perquè jo el que estic veient és que el senyor Alberto Fabra no està donant la talla, no està responent a la situació, potser perquè estiga amoïnat l’home, el president de La Generalitat, en vore com van alguns del partit al juí del senyor Camps, i a la millor està un poc acovardit i no està segur.
¡No ho sé!
Però, el que sí que sé és que o aconseguim els diners ràpidament o açò ¡s’enfonsa completament!

Aleshores, algú del govern que alce la bandereta i que diga: «¿Estem reunits en Corts Valencianes?
¿Podem demanar.
.
.

El senyor president:

Sí, estamos reunidos y estamos tratando el tema de gobernación.

El senyor Morera Català:

¡De pressupostos!

El senyor president:

De gobernación y de un punto concreto.

El senyor Morera Català:

¡I d’incendis!
¡Açò és un gran incendi!

El senyor president:

Així que, per favor, vaja vosté al tema.

El senyor Morera Català:

Torne a dir –com ha dit el president del Col·legi d’Economistes– que estos pressupostos no són creïbles, ho diu ell.

Però jo per a donar credibilitat –i ara se n’ha eixit el senyor conseller de Governació–, no és que a mi me moleste el que fan en Governació, no; però si de 105 milions, 80 són per a contractacions externes, per a què volem?
, per a què aprofita?
Per a col·locar allí alguns amiguitos del alma?
Doncs, senyoria, jo, què vol que li diga?
No aprofita.

I, en tot cas, és que és irreal este pressupost!
És una gran estafa democràtica, perquè no es pot controlar el que contracta la Conselleria de Governació, no es pot controlar.
I per això li he preguntat al conseller de Governació si em vol donar còpia en paper o en suport informàtic del que contractem a l’UTE Helicópteros del Sureste Forestal Mediterránea, perquè no sabem.
.
.
Se’ls gastarà molt bé i són diners de tots nosaltres, però que ens done còpia.

També li he preguntat al senyor conseller, i espere que em conteste, la documentació a l’empresa Avialsa, que segurament prestarà uns serveis importantíssims per a la nostra comunitat, segur!
, però que mos done còpia.
Perquè com vol que jo parle d’uns pressupostos que el 80% se’ls emporten empreses de fora i no me donen els contractes?
Què vol que fem?

I en dos coses que són directes, com és la pilota i allò de la música, li torne a dir, vosté no creu que la pilota és mereix igual.
.
.
, ara li pregunte amb el cor en la mà, senyor Mundo, que en Benicarló se juga a pilota valenciana i juguen a la modalitat dels frares, vosté no creu que la pilota valenciana mereix igual que el Màster Golf Castelló?

Que al senyor Fabra sense jugar a la loteria li toca la loteria tots els anys, amb diners de tots, tres milions i mig d’euros!
Senyor Mundo!
, senyor Mundo!
, no creu que la pilota valenciana mereix com a mínim això?
, que això s’ho cremen en un cap de setmana!
En un cap de setmana se cremen tres vegades més que tota la pilota valenciana.

I les bandes de música, senyor Mundo, vosté no creu que mereixen igual o més que l’open 500 de tenis?
50.
000 músics federats que tenim en societats de la nostra terra, no es mereixen com a mínim el mateix que l’open 500 golf?

De l’altre 80% no puc parlar.
Però ara li donaré al senyor conseller, que li he demanat la informació per a poder parlar amb rigor, perquè jo.
.
.
, vosté fa la transferència de diners a eixes empreses, que segurament presten un treball magnífic, però jo no ho sé!
Si me donen eixa informació podrem parlar (inoïble) .
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Morera Català:

No veu que estos pressupostos no són creïbles?

Demanem, ara que estem reunides les Corts Valencianes, el fons de competitivitat, 651 milions d’euros!
Que els necessitem.
.
.

El senyor president:

Gràcies,.
.
.

El senyor Morera Català:

.
.
.
seria un bon regal de Nadal.

El senyor president:

.
.
.
gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Si no els reis d’Orient vindran sense res.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Mundo.
(Veus)

Señores diputados, sabemos que las noticias que se están produciendo son importantes para todos, pero guardemos el orden para el poco tiempo que queda ya de esta sesión.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Jo crec que el senyor Morera, en compte de muntar el numeret com mos té acostumats, podia haver–nos parlat de les esmenes.
Però no, no, continua erre que erre amb el mateix.

I, clar, en el torn de rèplica, doncs, indubtablement, si li he de replicar al que és realment el contingut del que és esta secció, difícilment puc dir–li molt poques coses.
Perquè inclús.
.
.
perquè inclús quan vosté s’ha ficat a parlar del tema que mos conteste el senyor conseller de contractes i coses d’eixes, són preguntes que vosté ha fet dins de la seua.
.
.
dins de la seua condició de diputat, que pot demanar a qualsevol conselleria informació al respecte de contractacions o el que vosté crega oportú com a parlamentari d’estes Corts Valencianes.

Per tant, no hem entrat en el fons tampoc del que són les esmenes.
Sols m’ha tornat a repetir el tema de la pilota, que jo sé que vosté juga a la pilota i a la millor està relacionat amb la pilota en certes coses i és molt curiós que el que demane sols són incrementar partides per a ajudar certes parts de la pilota, m’imagine per donar el missatge demagògic, com sempre, que no arribaran els diners que vosté ha demanat.
.
.
, que vosté demanava eixe increment, però és el joc polític i estem acostumats que vosté mos el faça.

Quant al tema de les bandes, les bandes tenen el que s’ha acordat amb les bandes, ni més ni menys, senyor conseller.
És l’acord que vostés han arribat amb ells, i mantenen a pesar que les subvencions s’han rebaixat en altres coses més del 20%, se mantenen les mateixes propostes d’ajuda a les bandes de música.
Que indubtablement tots voldríem que foren més, com no?
Per a això i per a moltes més coses.
Els pressupostos tots voldríem que foren més grans.
I el que no diga aixina, doncs, malament.

Però, indubtablement, jo crec que, en estos moments, ficar–mos aquí, en estos moments, que parlem de seccions de pressupostos, parlem de la secció 22, d’unes esmenes presentades en número de 35 per part del Grup Parlamentari Compromís, estem per això, no estem per a elucubrar en altres coses, que temps ens quedarà per a fer–ho i, indubtablement, les funcions del govern aniran encaminades a aconseguir el millor per a solucionar tots els problemes que n’hi han hagut, els que mos han vingut, eh?
, i indubtablement els que després en un futur podem solucionar.

Per tant, senyor Morera, dir–li que, com ja li vaig de dir en la comissió, vostés amb les seues esmenes no mos aporten res.

Crec que tenim uns grans pressupostos, senyor conseller; que podem arribar amb menys, com dia el president, a aconseguir més coses dins del que representa optimitzar els temes econòmics, optimitzant–los amb les funcions pròpies de la seua conselleria, i que presentem un pressupost per al 2012 que és creïble, que es podrà realitzar i que complirà els objectius marcats amb els objectius i les línies d’actuació que vosté ha fixat.

Per tant, estem aquí per a recolzar–lo, per a dir–li que endavant i a treballar com ho ha fet fins ara, que ha segut una de les coses importants amb èxits per a la nostra comunitat.

Moltes gràcies i bons Nadals a tots.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Per les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, señor presidente.

Agradezco enormemente la atención que van a prestar sus señorías pese a la hora y pese a las noticias que nos van llegando.
Y gracias también al señor conseller por su presencia en este debate.

Miren, señorías, los presupuestos son siempre el reflejo de la realidad económica y el espejo de modelo de gestión.
Y, sin lugar a dudas, el presupuesto de Gobernación refleja perfectamente ambas magnitudes.

Miren, el presupuesto destinado a seguridad, a formación, emergencias, protección civil, prevención y extinción de incendios, desarrollo estatutario y servicios generales cuenta exactamente con la mitad del presupuesto de lo que van a destinar ustedes a grandes eventos.
(Aplaudiments) La mitad, exactamente.
Eso, siendo generosos, porque todavía está por debajo: grandes eventos, 218 millones de euros; Gobernación, 105 millones de euros.
Y ese es su modelo de gestión.

No obstante, todo no son malas noticias.
El presidente del gobierno, Mariano Rajoy, anunció en el debate de investidura algunas de las medidas que va a adoptar en el ámbito de la administración, y, entre ellas, la reordenación del sector público.
Y aquí viene la buena noticia, señor conseller: la reordenación del sector no va a afectar a la oferta de empleo público a los Cuerpos y Fuerzas de Seguridad del Estado.

Y ello, la verdad es que nos tranquiliza, dado que uno de los principales objetivos de la conselleria en este presupuesto en materia de seguridad pública es la de aumentar el número de efectivos de la policía de La Generalitat y garantizar el buen funcionamiento de la misma.

Yo estoy segura que el president, como el conseller, reclamarán dichos efectivos para la comunidad, sin que ello suponga incremento presupuestario alguno, como así ha sido a lo largo de los años.

Señor conseller, se terminó el discurso contra el anterior gobierno.
Se acabaron las estadísticas sobre la tasa de criminalidad.
Ahora lo que esperamos es que el ruido de estos últimos años deje paso a lo que nunca se tuvo que abandonar, la cordura.
Ahí nos encontrarán dispuestos al diálogo.
No duden que les acompañaremos a lo largo de esta legislatura en sus reivindicaciones al Gobierno de España y, en concreto, al ministro de Interior, Jorge Fernández.

¿Las malas noticias?
, porque también hay malas noticias, es que estos presupuestos no van a alcanzar los objetivos que se proponen, porque son insuficientes; más, yo los calificaría de supervivencia: por debajo del 1% del total del presupuesto de La Generalitat, representando el 0,77%.
Y ello es preocupante y así lo hemos reflejado en nuestras enmiendas.

Como he expuesto al principio de mi intervención, el insuficiente presupuesto con el que cuenta la Conselleria de Gobernación no permite que se puedan introducir modificaciones sin que se produzcan desequilibrios en otros programas, también, muy ajustados y sin margen alguno.

Nuestra comunidad cuenta con una riqueza extraordinaria en suelo forestal: contamos con un 1.
323.
000 hectáreas, 13.
000 millones de metros cuadrados, un patrimonio que venimos obligados a proteger; 22 parques naturales, con 164.
000 hectáreas; 59 parajes naturales, con 17.
000 hectáreas.

El 60% del suelo de esta comunidad lo ocupa el suelo forestal y el 50% del mismo es de titularidad pública.

Todo este rico patrimonio hay que preservarlo, y es necesario aumentar las partidas destinadas a la prevención de incendios.
Por ello, hemos presentado enmiendas con el fin de que se prioricen las inversiones en prevención de infraestructuras y mantenimiento de estas, dado que lo que consignado es insuficiente para cubrirlas.

Miren, ustedes saben que en estos momentos en nuestro territorio existe una interfaz entre lo urbano y lo forestal.
Y el incremento de actividades recreativas en el monte provoca que los incendios forestales puedan poner en peligro no solo la vida de las personas, sino también todas las infraestructuras que ha construido el hombre.

El modelo urbanístico valenciano destaca por la presencia de viviendas pertenecientes a núcleos urbanos y a urbanizaciones en contacto con vegetación forestal, y ello genera situaciones de riesgo para los mismos.
Modelo que se da con mayor frecuencia en todos los pueblos y los municipios costeros.

El Plan de acción territorial forestal de la Comunidad Valenciana, que empezó a elaborar en el año 2009 la Conselleria de Medio Ambiente, recoge el impacto negativo que han producido los incendios en la Comunidad Valenciana.

El citado documento reconoce –y le voy a leer literalmente– que «la administración es consciente de la situación de crisis en la que se encuentra inmerso el sector forestal.
Se trata de una crisis económica, derivada de la nula rentabilidad de la gestión forestal, pero también de una crisis social y ambiental.
Los ecosistemas forestales presentan un deterioro progresivo, fruto de los reiterados incendios».
Lo pone como causa principal, los incendios son lo que está desgastando nuestro ecosistema, y continúa enumerando otras causas.

Por ello, y con buen criterio, decidieron ustedes que la prevención y la extinción fueran juntas, pero para sumar esfuerzos, no para escatimar; para coordinar, no para restar, pues saben que el sector es parte fundamental de nuestro desarrollo rural junto a la agricultura y el resto de actividades.

Es, por tanto, necesario disminuir la peligrosidad de los incendios mediante la construcción de infraestructuras, redes de caminos, áreas de cortafuegos, red de depósitos que sirven de apoyo a los incendios; la disminución de la peligrosidad mediante los tratamientos herbícolas y mediante el aumento de la capacidad de extinción, mediante la mejora de medios y equipamientos.

Por cierto, medios y equipamientos que también ustedes han recortado en protección civil y en Cruz Roja un 50% desde el año 2010.
Proporcionalmente a la inversa de cómo ha ido creciendo la participación de miles de ciudadanos que realizan un esfuerzo ingente y que contribuyen desinteresadamente en el cuidado y protección de las personas y bienes.
Como también lo hace Cruz Roja, que ha aumentado el número de servicios que presta a la comunidad y que se ha incorporado también al medio ambiente.

Ambos colectivos son importantes en el ámbito de la participación diaria, constante, altruista, que desde luego no es correspondida desde la administración.
(Aplaudiments)

Sentimos, sentimos que no aceptaran las citadas enmiendas, y que no aceptaran aquella que solicitábamos la necesaria evaluación, inspección de las empresas que gestionan la contratación de brigadas de emergencia en aras a la transparencia y al necesario control que deben someterse las empresas que por cuenta de ésta prestan servicios.
La necesaria presentación de una memoria de gestión ante la Comisión de Gobernación para dar cuenta del grado de cumplimiento.
Y ustedes la rechazan bajo el argumento de que no aporta nada.
Lo que no aporta, señores del Grupo Popular, es el oscurantismo, lo que no aporta es la opacidad.

Pero aquí, aquí, ya tenemos buenas noticias nuevamente, porque parece ser que el señor Rajoy nuevamente ha anunciado una ley de transparencia de buen gobierno y acceso a la información pública que va a desarrollar en el primer trimestre de 2012.
Espero que no tengamos que recurrir a la ley estatal y que pronto el conseller de Gobernación desarrolle la ley de buen gobierno, porque tenía una buena oportunidad, tenía la prueba inequívoca del compromiso del presidente de iniciar una nueva etapa.

Mire, elaborar un presupuesto permite a los gobiernos establecer prioridades y evaluar la consecuencia de sus objetivos.
Lamentamos que sus prioridades no pasen por la Conselleria de Gobernación.
(Aplaudiments) La evaluación la vemos al final del ejercicio y esperemos no tener que lamentarlo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Barceló.

Señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Presidente.
Señorías.
Muy buenas tardes.

Comparezco ante este pleno y esta vez para explicar a una parte de sus señorías el presupuesto de la sección 22, que compete a las importantes funciones de la Conselleria de Gobernación.
Agradezco especialmente la presencia del conseller de Gobernación y de su equipo directivo que nos acompaña.

Estas funciones están dividas en seis programas presupuestarios y con un montante total de 105,8 millones de euros.
Quiero reconocer el esfuerzo, no sólo al conseller y al equipo directivo, sino a todo el equipo funcionarial y técnico que hace el complicado día a día vaya saliendo año tras año.
Y al mismo tiempo también valorar el gran esfuerzo de ajuste presupuestario para adaptarse a la situación económica y las medidas de austeridad que se están ejecutando desde el Consell.

Respecto a las enmiendas presentadas, señora Barceló, ya analizadas recientemente en la comisión de economía, tengo que reconocer que usted ha utilizado un criterio distinto al realizado en años anteriores por su grupo político.
Y si bien han sido pocas en número, ya que sólo fueron once, una de ellas fue aceptada y otra fue motivo de transacción con firma de todos los grupos políticos de la cámara.
Y aunque el balance sea insuficiente para usted, proporcionalmente no está mal.
Por lo tanto, la fórmula de copiar y pegar tan repetida en estos últimos días, usted no la ha utilizado y por eso valoro esa nueva forma de ver las cosas.

Por otra parte, ya puede imaginar que las nueve enmiendas restantes van a ser no aceptadas o rechazadas.
Y aunque este hecho le disguste, a mi también me hubiese agradado que usted las hubiese retirado después de la pasada comisión.
En fin, espero que en un futuro podamos llegar a acuerdos, como le ofrecí el primer día que hablé en esta cámara a usted y al resto de grupos parlamentarios.

De las nueve enmiendas por usted presentadas, una corresponde al programa 222.
10, que es el de seguridad pública.
Nos pide en la enmienda –que rechazamos– un aumento en la subvención a los ayuntamientos en medios policiales para el gobierno valenciano.
Es primordial la colaboración con los ayuntamientos en materia de policía local, y fundamentalmente por el gran esfuerzo que realizan para garantizar la seguridad en nuestra comunidad.
Por ello, con gran esfuerzo presupuestario por parte de La Generalitat, dentro de una política de contención del gasto, se ha mantenido en la medida de lo posible la subvención, ayuntamientos para medios policiales, a diferencia de lo que ha estado haciendo en los últimos años el gobierno de la nación, que no ha cumplido con sus obligaciones en esta materia.

Se nos ha pedido un incremento de la unidad adscrita, de la policía de La Generalitat.
En estos momentos con que venga un solo policía habremos doblado lo que han hecho en cuatro años por la unidad adscrita, con que venga un solo policía.
(Aplaudiments) Cuatro años de sequía.

Hay otra enmienda que afecta al programa 112.
80, que es el de desarrollo del Estatut y promoción del autogobierno, con esta enmienda, que rechazamos, querían incluir a las diputaciones provinciales entre los beneficiarios de una línea presupuestaria para la realización de actuaciones relacionadas con el desarrollo del Estatut.
Esta línea desaparece como consecuencia de la aplicación de la política de ajustes, en la que para mantener el gasto social ha sido necesaria reducir gran parte de las cuantías destinadas a subvenciones.
Y en este contexto se ha considerado, cosa que le gustará al presidente de su partido, priorizar a los ayuntamientos y no a las diputaciones.

Las siete enmiendas restantes que propone su señoría hacen referencia al programa presupuestario de emergencias, protección civil y prevención y extinción de incendios forestales.
De ellas, cuatro hacen referencia a la prevención de incendios forestales, importante y nuevo tema en la Conselleria de Gobernación, y aunque sea nuevo en la conselleria es un servicio veterano y consolidado y con una trayectoria intachable.

Las enmiendas de adición han sido rechazadas, o bien porque no aportan nada nuevo o porque entendemos que sus propuestas ya están incluidas en otros apartados.

En cuanto a las propuestas de modificación presupuestaria, decirle algunas cosas.
La primera que usted propone es disminuir una cantidad del capítulo II –veo que ya lo ha entendido– para incrementar el mantenimiento de estructuras y utilizar esteâ¦ Este capítulo podría resultar algo, dijéramos, irresponsable.
Porque con este capítulo está el soporte de todo lo que es la estructura de la atención de las emergencias en general.

Con este capítulo se garantiza la extinción de incendios, el ámbito de las emergencias, la prevención.
Todo ello a través de la contratación de todo el personal de prevención y extinción: brigadas de emergencia terrestres, helitransportadas, de La Generalitat y el personal técnico que las dirige, así como las unidades de prevención, medios aéreos, aviones y helicópteros, del personal y contratación para la atención y mantenimiento tecnológico del teléfono único de emergencias 112 Comunidad Valenciana.

También señalarle que las infraestructuras de prevención de incendios, incluidos los fondos Feder, van a contar en el año 2012 con una inversión total de 8.
411.
427 euros.

Las tres enmiendas restantes hacen referencia a un aumento del seguro o del equipamiento o de la subvención a los voluntarios de protección civil o de la Cruz Roja, en base al capítulo II, que ya le he explicado su importancia.

Las cuentas para 2012 realizan un reparto presupuestario acorde a las necesidades de incremento de los recursos, al tiempo que se complementa con las ayudas a las agrupaciones de protección civil para sus seguros, la adquisición de material y la formación.

Estos presupuestos no sólo abogan por el amplio dispositivo profesional, sino también para seguir consolidando la apuesta de La Generalitat por un colectivo tan importante en materia de protección civil, como es el voluntariado, que tanto refuerza y aporta en materia de emergencias.

Respecto a la Cruz Roja, además de seguir fomentando la colaboración y participación, esta organización ha demostrado su gran implicación en la solución de situaciones de emergencia.

El pasado mes de mayo se firmó un nuevo convenio marco de cooperación y el nuevo plan de actuación anual como demostración de la voluntad del Consell a la hora de unir los esfuerzos de todos en la gestión de las emergencias.

Volviendo al inicio de mi intervención, y por dar definitivamente un sentido positivo, después de rechazar sus enmiendas, quiero destacar las líneas generales del presupuesto de la Conselleria de Gobernación en esta intervención.

Se mantienen las ayudas históricas para las sociedades musicales.
Se mantienen y garantizan los acuerdos con la Federación de Sociedades Musicales, destacando las partidas de ayudas a escuelas de música y adquisición de instrumentos, ayudas a la federación, mejoras de las infraestructuras, nuevas líneas para nuevos proyectos, Plan estratégico de sociedades musicales, decreto de escuelas de música y de educandos, celebración del Congreso Mundial de la WASBE, proyecto Berklee Europa y proyecto de «La teua banda al palau».
Apoyo incondicional al deporte tradicional de la pilota valenciana, junto a las ayudas para practicar deporte federado y celebración de competiciones.
Destaca la inversión en obras de la segunda fase de la ciudad de la pilota.

Se mantienen las líneas de consolidación de nuestras señas de identidad y de nuestra cultura.
Apostamos por el desarrollo, recuperación y divulgación del derecho foral con leyes como la Ley de contratos agrarios.
Impulso a la Ley de sucesiones y la modificación de la Ley de uniones de hecho y otras iniciativas legislativas de desarrollo estatutario y la asunción de nuevas competencias.

Nuevos proyectos, como la puesta en marcha del centro de investigación de la historia y la cultura de la Comunidad Valenciana en el Monestir de Santa Maria de la Valldigna.
Transcripción y traducción dels furs, entre otros.
Y la conmemoración del trigésimo aniversario del Estatuto de autonomía.

Voy finalizando.
Garantizamos a los ciudadanos el nivel adecuado de seguridad y prevención y protección frente a las emergencias como parte de las políticas de La Generalitat, con importantes programas de formación en el Ivaspe.
El Ivaspe, como se ha dicho antes, tiene un aumento en su programación de formación, un aumento que supera del año anterior.
No han entendido ustedes el capítulo presupuestario.

Amplia formación en materia de espectáculos y festejos taurinos.
Ayudas a las víctimas del terrorismo desde la aprobación de la ley en el año 2004, aportando medios técnicos y operativos para las policías locales y con una futura ley de policías locales.
Y, por último, un presupuesto capaz para atender las emergencias de todo tipo a lo largo de la comunitat y que también permite nuevas obras dentro de su plan de infraestructuras.
Por poner dos ejemplos atractivos, el próximo lunes se inaugura en Fontanars un centro rural de emergencias y antes de finalizar el año un importante centro de policía local en Sant Joan d’Alacant.
Estas obras, contempladas dentro del Plise.

Para finalizar y transmitir ese mensaje de tranquilidad, quisiera hacer una referencia al teléfono 112 de la Comunidad Valenciana, teléfono que nos da tranquilidad, como estos presupuestos nos tienen que dar la tranquilidad suficiente para acometer las funciones que tenemos.
Llamar al 112 significa que desde cualquier punto de la comunidad vas a estar atendido con los mejores recursos.
Con el presupuesto que tenemos en la Conselleria de Gobernación atenderemos todas las necesidades que tengamos adelante.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ibáñez.

Señora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Señor presidente.

Señor Ibáñez, lo del ajuste presupuestario que ha llevado a cabo la Conselleria de Gobernación lo compartimos totalmente, porque de verdad que ha tenido que hacer un esfuerzo para adaptarse a una realidad económica y a un ajuste.
Un esfuerzo que también nosotros reconocemos.
Porque, mire, señor Ibáñez, que tiene mérito, tiene mérito con el presupuesto que le han asignado, poder cubrir seis programas que tiene la Conselleria de Gobernación.
¡Eso tiene mérito, señor Ibáñez!
(Aplaudiments)

Mire, cuando hablábamos del recorte que nosotros hemos intentado mediante enmienda corregir hacia los ayuntamientos, que les han recortado ustedes los medios que necesitan para las policías locales, es como consecuencia de la situación que están viviendo los ayuntamientos y que ha explicado perfectamente mi compañero Óscar Tena en su intervención.

Si además de no contar con el fondo de cooperación municipal, además le recortamos desde las consellerias que necesitan nuestro soporte, estamos, de verdad, dejando y abandonando al municipalismo.

Y ese compromiso es el que adquirió el president de La Generalitat.

Mire usted, la Federación Española de Municipios y Provincias aprobó en esta última asamblea, la asamblea constitutiva, 51 resoluciones en busca de un nuevo modelo de financiación y medidas urgentes.
Sabe que en la Federación Española de Municipios y Provincias están integrados todos los municipios de España.
Pues bien, entre estas resoluciones voy a leerle una que creo que es bastante elocuente para explicarle a usted por qué hemos presentado la enmienda para que no se retire a los ayuntamientos la subvención que reciben para los medios policiales.

Dice así la resolución: «La Federación Española de Municipios y Provincias, conscientes de que los municipios de más de 20.
000 habitantes tienen atribuida la prestación obligatoria de los servicios de extinción de incendios y de que en algunos casos los mismos no pueden ser satisfechos con la calidad necesaria que requiere un servicio de seguridad, considera que debe dejar abierta la acción de los municipios que así lo decidan para que deleguen esa competencia de prestación de servicios de extinción hacia otra entidad local o –y esto ya es responsabilidad de usted– incluso la transfieran a las correspondientes administraciones autonómicas.
»

Si eso ocurriera, si algún ayuntamiento no pudiera ahora mismo hacer frente por su situación económica, ni siquiera tuviera capacidad de poder administrar con seguridad la prevención y extinción de incendios, la delegarían en la Conselleria de Gobernación.
Con lo ajustado del presupuesto, dudo que se puedan asumir esas competencias.
Y volvemos a dejar abandonados a los ayuntamientos una vez más.

Yo no he hablado de las sociedades musicales ni he hecho mención alguna, porque entiendo que ustedes tienen un acuerdo con la Federación Valenciana de Sociedades Musicales y, por tanto, no tenía por qué enmendar absolutamente nada.

Le agradezco las enmiendas que fueron transaccionadas y le agradezco la enmienda que nos aprobaron.
Y, bueno, yo creo que dado lo reducido de su presupuesto, también conviene que mi discurso sea escueto.

Así es que felices Navidades y que tengan unas felices vacaciones.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Presidente.

Señorías.

Bueno, son cinco minutos.
Vamos a terminar, en estos cinco minutos, a ver si no los consumo.
.
.
Pero quiero hacer unas puntualizaciones importantes a Ana Barceló.

La Conselleria de Gobernación es una conselleria complicada, con unas funciones difíciles y con un trabajo, por parte de las personas que la forman, especial.
Las personas que trabajan profesional o voluntariamente relacionadas con esta conselleria tienen una clara vocación de servicio.
Por lo tanto, cualquier comentario que se ha hecho a lo largo de esta sesión en cuanto a otros temas, hacen daño directamente a la profesionalidad y a la entrega de estos profesionales.

En el resto de sectores que tocamos, que tocan señas de identidad y temas tan importantes como pueden ser la música o la pilota, he tenido la oportunidad de conocer de cerca de estos sectores.
El mundo de la música ya lo conocía, el de la pilota menos, pero sí que he tenido que hacer un curso intensivo y he llegado a conocer todas las modalidades de la pilota valenciana.
Y si de algo me encuentro contento, satisfecho, es de haber tenido esta experiencia y de ver la alegría que hay en este sector de los jóvenes, de los no tan jóvenes y de todas las personas que están vinculadas de una forma o de otra.

En cuanto a nuestra atención a los voluntarios, solamente recordarle que los voluntarios de protección civil de la Comunidad Valenciana recibieron la más alta distinción de La Generalitat.
En cuanto a Cruz Roja, nuestra relación continua, permanente de trabajo es algo que está ahí, y ellos lo saben perfectamente y comprenden cuál es la realidad presupuestaria.
Esto es lo que hay.

En cuanto a infraestructuras, lo que hemos hecho en la legislatura anterior, atendiendo.
.
.
haciendo unos centros de calidad de policía local.
En estos momentos, ya que usted ha sido amable conmigo, yo también lo voy a ser con usted, pero tendremos oportunidad de sacar en los debates infraestructuras que no se han hecho en la Comunidad Valenciana y algunos temas muy importantes relacionados con la seguridad.
Y tampoco quiero tratar el tema de las estadísticas y de los datos.
Vamos a dejarlo así, estamos terminando el debate y vamos a acabar bien.

Así que por mi parte, en estos momentos son ya.
.
.
–me quedan dos minutos–.
Y solo para despedirme, quiero, ya que tengo la oportunidad, desear a los nuevos ministros que nos hagan un feliz año nuevo a todos los españoles.
Animarles a todos ellos.

Y, por otra parte, también en un plan más íntimo, recordar el rato que pasamos hace dos días aquí en la andana cuando estuvimos con el coro de la ONCE viendo cómo cantaban.
Ahí todos estuvimos juntos, todos aplaudimos, todos valoramos la sensibilidad de las personas que allí estaban, cómo cantaban, su arte, cómo eran dirigidos, con ese carácter vocacional que caracterizaba al director.
En ese momento estuvimos todos unidos, y esto es una imagen que creo que los ciudadanos quieren ver en todos nosotros: sentido común a nuestro trabajo, respeto a nuestro trabajo.
(Aplaudiments) Y ese es el mensaje que yo quiero dar en estos momentos.

Así que con toda mi humildad y respeto, he aprendido mucho de las intervenciones de todos, ha sido la primera que vez que participo en un debate de presupuestos, he adquirido muchas experiencias.
Y aprovecho esta ocasión para felicitar la Navidad no solamente a todas sus señorías, sino a todos los funcionarios de esta casa, que han hecho que el trabajo haya sido más fácil y más agradable.

Nada más y buenas noches.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Finalitzat el punt 22, a la secció 24, Comité Econòmic i Social, no s’han presentat esmenes, per tant, no hi ha debat.

Seguidament, si els senyors diputats ja ocupen els seus escons, anem a passar a la votació dels pressupostos.

Votació de la secció 18, turisme, cultura i esport i entitats adscrites.
En primer lloc, votació de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Esmenes 1.
974, 1.
984.
Comença la votació.
53, no; 43, sí.
Queda rebutjada l’esmena.

Esmena 2.
022.
Comença la votació.
53 vots, no; 11, sí; 32 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmena 2.
219.
Comença la votació.
53 vots, no; 38 vots, sí; 5 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmenes de la 2.
220 a la 2.
320.
Comença la votació.
53 vots, no; 39, sí; 4 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmena 2.
327.
Comença la votació.
53 vots, no; 38 vots, sí; 5 abstencions.
Queda rebutjada.

Resta d’esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Esmenes 2.
340 a la 2.
349, i la 2.
375 a la 2.
376.
Comença la votació.
53 vots, no; 38 vots, sí; 5 abstencions.
Queden rebutjades.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari.
.
.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.
Esmenes 2.
059 a la 2.
062.
.
.
(Veus) Perdó.
Esmenes 2.
059, 2.
062, 2.
065, 2.
328 i 2.
330.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

(Veus) Me indica el vicepresidente que quizás hemos votado de la 2.
062 a la 2.
065.
Es así, ¿no?
(Veus) Muy bien.
Hay que volver a votarlas así, exactamente, que parece que he citado.
.
.
, sin esa variación.
Por lo tanto, hacemos la votación de esta manera.
Comienza la votación.
53 vots, no; 43 vots, sí.

Esmena 2.
079.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queda rebutjada.

Esmena 2.
103 i 2.
114.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Resta d’esmenes del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Ara votació de la secció 18, turisme, cultura, esport i entitats adscrites.
Secció 18.
Comença la votació.
52 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada.

Organismes i entitats.
Vaig a llegir la votació que anem a fer.
Agència Valenciana de Turisme, Circuit del Motor de Promoció Esportiva, Ciutat de les Arts i les Ciències, Societat de Projectes Temàtics, Aeroport de Castelló, Ciutat de la Llum, Institut Valencià d’Art Modern, Teatres de la Generalitat, Institut Valencià de la Música, Institut Valencià Audiovisual i Cinematografia Ricardo Muñoz, Projecte Cultural de Castelló.
Comença la votació.
53 vots, sí; 43 vots, no.
Queden aprovades.

Institut Valencià de Conservació i Restauració de Béns Culturals.
Comença la votació.
53 vots, sí; 11 vots, no; 32 abstencions.
Queda aprovat.

Consell Valencià de l’Esport.
Comença la votació.
53 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada.
Queda aprovada la secció 18.

Votació de la secció 19, servicis del deute.
Comença la votació.
53 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada la secció 19.

Votació de la secció 20.
Despeses diverses.
En primer lloc, votació de les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Esmena 2.
424.
Comença la votació.
53 vots, no; 38 vots, sí; 5 abstencions.
Queden rebutjades.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Totes les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votació ara de la secció 20, gastos diversos.
Comença la votació.
53 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada la secció 20.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Esmenes a la secció 22.
Esmenes 2.
432 i 2.
433.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Esmenes de la 2.
434 a la 2.
451.
Comença la votació.
53 vots, no; 6 vots, sí; 37 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmena 2.
452.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queda rebutjada.

Esmena 2.
453.
Comença la votació.
53 vots, no; 38 vots, sí; 5 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmenes de la 2.
454 a la 2.
457.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Esmenes de la 2.
458 a la 2.
460.
Comença la votació.
53 vots, no; 38 vots, sí; 5 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmenes 2.
461 i 2.
462.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Esmena 2.
463.
Comença la votació.
53 vots, no; 37 vots, sí; 5 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmenes de la 2.
464 a la 2.
466.
Comença la votació.
52 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Esmenes 2.
474, 2.
476 i 2.
477.
Comença la votació.
53 vots, no; 38 vots, sí; 5 abstencions.
Queden rebutjades.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Votació de les esmenes del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.
Esmenes 2.
478, 2.
484 i 2.
500.
Comença la votació.
53 vots, no; 11 vots, sí; 32 abstencions.
Queden rebutjades.

Resta de les esmenes del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.
Comença la votació.
53 vots, no; 43 vots, sí.
Queden rebutjades.

Ara anem a votar la secció 22, de governació.
Comença la votació.
52 vots, sí; 44 vots no.
Queda aprovada la secció 22 de governació.

Votació de la secció 24, Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana.
Per favor, guarden un poc de silenci.
Comença la votació.
52 vots, sí; 43 abstencions.
Queda aprovada la secció 24.

Ara anem a passar a les votacions conjuntes.
Votació de l’estat d’ingressos, votació del resum general per la secció de capítols, votació del resum general per programes i capítols, votació del resum general de gastos per grups funcionals per capítols, votació del resum general de gastos per programes, capítols i grups funcionals, votació del quadre de finançament d’entitats autònomes, empreses de La Generalitat, votació dels pressupostos consolidats del capítol de gastos, votació dels pressupostos consolidats per capítols d’ingressos, votació del resum general de gastos per empreses i capítols, votació del resum general de gastos per entitats autònomes i capítols.
Comença la votació.
54 vots, sí; 42 vots, no.
Queden aprovades.

Annex III.
Comença la votació.
53 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovat.

Exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Comença la votació.
53 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada l’exposició de motius com a preàmbul.

Votació de la totalitat de la llei.
Comença la votació.
53 vots, sí; 43 vots, no.
Queda aprovada la Llei de pressupostos de La Generalitat per a l’exercici 2012.
(Aplaudiments)

Per a explicació de vot, en primer lloc, la representant d’Esquerra Unida, senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Buenas noches ya.

Hemos votado «no» a estos presupuestos de La Generalitat para 2012, porque no son unos presupuestos para salir de la crisis, porque no son unos presupuestos para bajar las cifras del paro, porque no son unos presupuestos para generar empleo, ni para garantizar servicios públicos y prestaciones sociales, ni mucho menos para estimular la economía, ni la economía productiva, ni tampoco la sostenibilidad.
Eso sí, son unos presupuestos que van en un cambio radical, privatizador del modelo público de los servicios y de las prestaciones sociales.
Son unos presupuestos para más paro y más privatizaciones.
Son presupuestos que empeorarán la vida de los valencianos y de las valencianas.
Y voy a dar muchísimas razones, varias razones por las cuales baso estas afirmaciones.

Son presupuestos insuficientes, porque retroceden a los de 2007 y 2008, pero con 617.
000 parados y paradas y nuestras empresas sin crédito y sin mercado.
Son presupuestos irreales, irreales por la vía de los ingresos, porque la estimación de los ingresos por impuestos no es realista, porque vuelven a acudir a la venta de patrimonio público y de activos financieros para cuadrar el presupuesto cuando saben que no tienen mercado y, además, porque la emisión de bonos patrióticos no tienen salidas.
Y son irreales por la vía del gasto, porque el gasto social está absolutamente infravalorado, inferior al de 2010 y al de 2011.
Son presupuestos, a su vez, sumamente injustos, porque las bonificaciones fiscales aumentan la regresividad del sistema, que ya de por si es injusto, porque no tocan los privilegios de los que más tienen y de los que más ganan y porque, entre otras cosas, mantienen e incluso incrementan los regalos fiscales, como es el impuesto del patrimonio.
Con la renuncia a cobrar impuestos a quienes más tienen y a perseguir el fraude fiscal, lo que hacen es renunciar a unos ingresos fiscales que son sumamente necesarios en estos momentos.
Y si a ello se une una deuda insostenible que genera una insolvencia manifiesta, un recurso al endeudamiento más que limitado con un escenario de consolidación fiscal del 3% en 2013, una crisis que agrava una recesión nueva.
Y, además, con el agravante de no tener un sistema financiero que arregle el problema de la financiación y de la refinanciación, lo que estamos es ante unos presupuestos que son una gran mentira.
Es una gran mentira para el conjunto de nuestra sociedad.
Y mentira que se hace todavía, a la vez, más patente cuando tras las reuniones del viernes del ejecutivo se aprueban partidas no contempladas en estos presupuestos; con lo cual, además, se trastocan las reglas del juego democrático.
Porque, aquí, lo que venimos es a discutir lo que deberá ser el presupuesto a partir del 1 de enero.

Y, hablando de calidad democrática de estas instituciones, constatar, señorías del Partido Popular, que nunca llegaron a ser 55 en sus votaciones, porque les faltaron dos diputados que han estado presentes en un juicio durante todos estos días; y que, precisamente, su ausencia lo que hace es rebajar la calidad de esta institución, la calidad democrática de esta institución, porque ustedes se empeñan en mantenerlos en sus puestos de diputados.

Y, además, decir también, en concreto, que muchas de esas cuestiones que ustedes están aprobando en el Consell de final de semana hacen todavía más injusto el presupuesto; porque socializan las pérdidas de grandes eventos como es la compra de Valmor, que supone reciclar con dinero público las pérdidas para la fórmula 1, y en lo que ustedes insisten como vía de futuro para el desarrollo futuro del País Valenciano.
Y esto es un absurdo absoluto.

Hoy estamos aprobando un presupuesto –hemos aprobadoâ¦, o han aprobado un presupuesto– que poco se parecerá al que finalmente se liquidará el 31 de enero del año que viene.
Un presupuesto que renuncia a sacar al País Valenciano de la crisis porque renuncian a las inversiones públicas; porque profundizan en las privatizaciones, en las externalizaciones y en los conciertos; porque no impulsan una reforma fiscal progresiva; porque, de esa forma, abundarán en la falta de cohesión, en las bolsas de pobreza, en el paro y en la precariedad, y terminarán de hundir el tejido productivo porque estos presupuestos, desde luego, de ninguna forma lo van a impulsar.

Son presupuestos antisociales.
Y, desde luego, hacen todo lo contrario a lo que deberían hacer: fiscalidad progresiva para dar prioridad a la creación de empleo, al incremento de las prestaciones sociales, a la mejora de los servicios públicos y al apoyo de una economía productiva y sostenible.

Por tanto, hemos votado «no» porque estos presupuestos no dan futuro a nuestro país, no dan futuro a nuestras gentes, no dan futuro a nuestra economía, no dan futuro a nuestra cultura.
Son, por tanto, unos presupuestos sumamente lesivos para el País valenciano, que nos dejan sin futuro o con un futuro muy negro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Pel Grup Parlamentari Compromís, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor president.

Miren, per al Grup Parlamentari Compromís estos debats que hi han hagut, de pressupostos, sempre hem volgut plantejar–los la mateixa pregunta; la gran pregunta d’estos pressupostos era com?
, amb quins diners?

Però resulta que estes últimes setmanes hem de fer–nos preguntes encara més importants –si ja esta és molt important–.
La pregunta que ara tenim damunt de la taula és, fins i tot: com anem a pagar 2011 i tot el que llastem d’altres exercicis?
Eixe és el drama.
Un drama que fa que estos pressupostos estiguen trencats.
Un drama que fa que estos pressupostos estiguen col·lapsats.
Un drama que fa que milers i milers de famílies, d’empresaris, de proveïdors, de gent normal i senzilla que no ha provocat aquesta crisi econòmica l’estiga pagant.

I, eixe drama, en 2012 no se va a solucionar, per molta operació de maquillatge que vostés vullguen fer en estos pressupostos.
Perquè en estos pressupostos en què tots els anys tothom es fixa, el focus de l’atenció està fixat en on gastaran els diners, ara resulta que ha quedat tot en un segon plànol.
I la prioritat ja no és esta, sinó com.
Ja no és on, sinó com.
I vostés això no ho han explicat encara.

Hem passat de tindre una tanda de bonos patrióticos a ser basura –ja no diria bonos basura; ser basura–.
No se fia ja ningú de nosaltres, ni els majoristes ni els minoristes, ni tan sols els mercats –i això que són molt amics dels mercats–.
Ningú se fia ja de prestar un euro a una administració valenciana que el que fa és desviar els diners i després no pagar.
Recorde les paraules de Verdeguer –del conseller–, quan explicava aquesta tanda de bonos patrióticos, diguent ell mateix: «No hay plan B.
» No confiaven vostés, ni tan sols en poder col·locar aquesta tanda de bons; ja ho deia el senyor conseller: «No hay plan B.
»

I aixina ens ha anat, un fracàs en la col·locació d’una tanda de bons que crea una estafa piramidal i que vostés ara hauran d’aclarir d’on van a traure els diners per a pagar–la –eixa tanda de bons–; però, a més, fer front al pagament a proveïdors; i uns pressupostos que –ja dic– estan sobre uns ingressos amb un enorme interrogant que encara el conseller Vela no ha esborrat.
L’interrogant el tenim damunt de la taula –damunt de la taula–.
I jo li preguntaria al senyor Fabra.
.
.

Miren, hi han dos persones molt conegudes que no han assistit estos dies al debat dels pressupostos; però un altre que va tindre altres que fer va ser el senyor president: anar a Madrid.
I jo.
.
.
, m’agradaria preguntar–li: senyor president, què s’ha dut vosté de Madrid (remors)?
; què s’ha dut de Madrid, senyor president?
; ¿què s’ha dut, el fons de competitivitat?
; s’ha dut el fons de competitivitat?
; s’ha dut una reforma del sistema de finançament autonòmic?
; s’ha dut el deute històric?
; s’ha dut una llei de finançament local?
Què s’ha dut de Madrid, senyor president?
; ¿un ministre cunero, senyor president, això s’ha dut vosté?
; això és el Partit Popular de la Comunitat Valenciana?
; eixe és el pes que tenen vostés en Madrid?
.
.
.

El senyor president:

Centre’s vosté en el vot.

La senyora Mollà Herrera:

Tant han plorat vostés en Madrid i el que s’han dut és un ministre cunero; ni fons de competitivitat.
.
.

El senyor president:

Senyora diputada, centre’s vosté en el tema.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
, ni nou model de finançament, ni llei de finançament local, ni deute històric.
Què s’ha dut vosté de Madrid?
Col·lapse, fallida; això és el que s’ha dut.

I ara vostés ja no ploraran, no li ploraran al president de l’estat espanyol.
Però sabem qui plorarà en estos pressupostos.
Perquè la pregunta també és: ¿quina esperança tenen estos pressupostos, quina?
¿Quina els aturats que busquen i volen treballar?
¿Quina esperança tenen en estos pressupostos?
I els joves que anhelen formar–se i no haver de crear un futur fora de sa casa, ¿quina esperança tenen en estos pressupostos?
Les empreses, aquells que volen emprendre, que tindre iniciativa, aportar, crear economia i treball, quina esperança tenen en estos pressupostos?
Els dependents, els malalts mentals, quina esperança tenen en estos pressupostos?
La sanitat, la sanitat com un dret –no com un luxe–, quina esperança té en estos pressupostos?
Vostés tampoc han aclarit esta qüestió.

I, miren, me sap molt greu, perquè vostés deixaran de plorar però plorarem la resta.

Res més.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Alarte.

El senyor Alarte Gorbe:

Señor presidente.

Honorable president.

Membres del Consell.

Señorías.

Nosotros hemos votado en contra también de los presupuestos, presentados por el gobierno, por las mismas razones que el 21 de noviembre pedimos que fueran devueltos.
Y, además, añadimos a esa razón que el debate parlamentario no ha servido de nada, sólo que fuera constatado, desde la realidad parlamentaria, que el president de La Generalitat y su gobierno no tenían ninguna voluntad de acuerdo, era todo una operación de maquillaje.
Porque de 747 enmiendas presentadas, a penas una –transaccionada y pactada– ha sido aceptada.

Así que nada de nada.
A lo largo de este debate nada de nada.
Solamente hemos sumado más razones para votar en contra.

Hemos votado en contra, también, porque este presupuesto sigue los errores de siempre, los errores que nos han llevado a esta situación.
Y porque, señor Fabra, este presupuesto no aporta un proyecto nuevo.

Usted tenía la oportunidad, en esta ocasión, de demostrarnos que, además de llegar aquí desde la anomalía democrática –sustituyendo a un presidente que se fue por corrupción y que hoy hemos aprobado este presupuesto también, con la anomalía democrática de que lo están juzgando en el Tribunal Superior de Justicia (aplaudiments)–, usted tenía la oportunidad, sin duda, hoy de habernos presentado, con este presupuesto, un proyecto nuevo.

Mantiene usted su apoyo electoral –y el Partido Popular– a caballo del desgaste de la crisis y el paro que ha producido sobre el PSOE.
Pero hoy eso también se acaba, señor Fabra; se le acaban todos los créditos y se le acaban todas las excusas sin que usted plantee un proyecto para salir de la crisis, porque este presupuesto no lo es.

Y, mire, señor Fabra, parece que, finalmente, si no tiene proyecto, si usted sólo es continuidad y nada más del proyecto de los últimos dieciséis años –del de más paro, del de menos renta, menos oportunidades, del fin de las cajas y de la dramática situación de que no le paguen a nadie y la quiebra de La Generalitat– van, además, por mal camino.

El camino tenía que haber sido saneamiento, rigor, eficacia y solvencia; y no más gastos en grandes eventos.

El camino tenía que haber sido un nuevo modelo económico; y no engañar con la estrategia política industrial, con el peor de los recortes al Impiva, a la política industrial, a la innovación, al desarrollo, a la universidad y a las oportunidades para los valencianos.

El camino tenía que haber sido inversiones en servicios públicos, empleo para los jóvenes y acción masiva, para no dejar en la estacada a los parados.
Y, sin embargo, usted recorta el Servef, ante la peor crisis económica de la historia de esta comunidad y la mayor crisis de desempleo que hemos conocido jamás; y, después de los farmacéuticos, dramáticamente, sabemos ya que van los 150 millones de residencias, centros de día y la atención social –a la que no paga y que también va a tener que cerrar.
(Aplaudiments)

Así que, señor Fabra, el camino es equivocado.
No tiene usted proyecto; ya le va tocando.
Llegó usted anómalamente ahí y no tiene cómo sacarnos de la crisis.
Repite los mismos errores.

Y acabo con una reflexión.
Miren que a nadie le pase inadvertido qué ha pasado con la calificación de la Generalitat valenciana con la declaración de bonos basura.
Una declaración de todas las agencias de calificación, que supuso la intervención de Grecia por parte de la Unión Europea.

Mire, señor Fabra, usted parece –si no tiene proyecto y sigue con los mismos errores– que ha tomado una decisión que yo lamento y que quiero que deje constancia, que se quede constancia hoy en el Diario de Sesiones.
Si usted no piensa hacer nada, tiene que ser consciente que la calificación que nos han dado significa que no se fían de nosotros, que su gobierno y usted no es solvente.

Pero lo dramático no es eso –porque nosotros ya lo sabíamos–.
Lo dramático es que usted ha conseguido con eso que tampoco se fíen de las universidades y de las empresas de esta tierra, y que cada vez que se oye «Comunidad Valenciana» nadie quiera darle crédito –ni a usted ni a nadie– porque usted no paga a nadie.
Y, con su calificación, arrastra al paro y a toda la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Y usted ha tomado una decisión, señor Fabra, una dramática decisión para el futuro de los valencianos.
Su decisión, no haciendo nada, es que venga el Gobierno de España y nos rescate.
Y, ¿eso sabe lo que supondrá?
Seguramente lo harán porque qué remedio.
Si se hunde usted, hunde la reputación de España en toda Europa.
Así que les salvarán, estoy seguro –ya lo hizo el señor Zapatero con 450 millones.
(Remors)

Pero yo le digo una cosa: si usted hace eso y llega a ese nivel de irresponsabilidad, tardaremos una década en reponer nuestra credibilidad como espacio económico solvente, y hundirá las expectativas de nuestras empresas.
Porque nadie podrá querer invertir o confiar ni en usted ni en los valencianos y valencianas.
Y eso, señor Fabra, le pasará factura en la historia de esta comunidad, no tenga ninguna duda.
(Aplaudiments)

Por eso hemos votado que no a estos presupuestos.

Y, señor Fabra, mire, el señor Rajoy, nada de nada.
Le pedí, el día 21, que el señor Rajoy hablara de corredor mediterráneo, nada de nada y en peligro; del trasvase Tajo–Segura, nada de nada.

Hoy –y acabo– la crónica del día está muy clara, usted hace como el señor Camps, da la mano y no pagaâ¦

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Alarte.

El senyor Alarte Gorbe:

â¦Y, además, de ministro valenciano, nada.
Ese es su peso y también su futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Blasco.

El senyor Blasco Castany:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt honorable president de La Generalitat.

Honorables consellers i conselleres.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

Estem finalitzant el debat més important de l’actual període parlamentari, que és l’aprovació dels pressupostos.

I voldria començar estes paraules –en nom del Grup Parlamentari Popular– agraint al personal d’esta cambra les facilitats que ens ha donat per a este debat parlamentari, al llarg d’estos últims dies.
I felicitar, molt expressament, el president de La Generalitat i el seu govern pels pressupostos que ha presentat ací i que han tingut el recolzament de la majoria democràtica d’esta cambra (aplaudiments) –del Grup Parlamentari Popular–.
I sent –com és– significativa la majoria d’esta cambra, també dir–li que l’expressió del vot del Grup Parlamentari Popular és l’expressió de la majoria de la societat valenciana, que ha recolzat –en la seua confiança– este grup parlamentari, el seu govern i que va a continuar apostant per les polítiques que està impulsant per a traure de la crisi esta societat.

Dir–los també a tots els diputats i diputades que esta expressió democràtica és la que demostra la qualitat de la democràcia valenciana, que hui estem ací representant a la immensa majoria dels valencians, i que hem fet un exercici de responsabilitat.
Perquè davant de la major crisi econòmica, social i institucional que ha patit este país, i que l’ha patit fonamentalment per la deriva del govern socialista del senyor Rodríguez Zapatero, parlar hui ací d’intervencions quan Espanya és un país amb emergència nacional, com a conseqüència d’esta política trencada, quan a més és un país que està en una situació límit, vull dir–li que és un exercici de responsabilitat haver presentat uns pressupostos que, conscients d’esta crisi, són uns pressupostos que afecten i sobretot van encaminats a solucionar els problemes de les persones.

Són uns pressupostos reals, responsables, ajustats a la situació de crisi que estem vivint, i sobretot compromesos i solidaris en matindre les polítiques socials al servici de les persones, fonamentalment en sanitat (aplaudiments), en educació i en servicis socials.
Mantindre en eixa situació de crisi, que és una crisi a més aconseguida pel govern socialista, mantindre les seus prestacions socials, mantindre el 84% del pressupost per a les polítiques socials diu molt en favor de les polítiques que vosté està impulsant i fonamentalment de les que està compromés a defensar el Grup Parlamentari Popular que, com dic, és l’expressió de la representació majoritària de la societat valenciana.
(Aplaudiments) En eixe punt estem i en eixe punt anem a continuar, i una vegada més hem de dir que estos pressupostos, estos debats han demostrat com estem cada u.
El Partit Popular, el Grup Parlamentari Popular, el govern que vosté presidix al costat dels problemes reals dels valencians, conscients que tenim per davant una etapa molt difícil, que hem de posar l’espatlla tot lo món, i donar exemple com està donant–lo el seu govern, però que nosaltres estem per descomptat en l’orientació de fer uns pressupostos que tinguen com a objectiu principal la creació d’ocupació, que mantinguen sense pressió fiscal la nostra ciutadania, i que tinguen a més el compromís de traure el més aviat possible esta societat valenciana de la crisi en la qual mos ha clavat el govern socialista.

I ho anem a fer des de la seriositat i el rigor en què està fent–ho el Grup Parlamentari Popular, sense concessions a l’oportunisme, a la demagògia a la qual ens té acostumats l’oposició, que una vegada més ha tornat a perdre la gran oportunitat de col·locar–se al costat del govern de La Generalitat, recolzar les polítiques actives que hui estem demostrant ací, i que una vegada més continua instal·lat en eixa fallida en la qual ens ha situat per la desconfiança que inspiren als mateixos ciutadans valencians i valencianes.
És una llàstima que l’oposició perga una oportunitat nova, perquè hui el volum i la gravetat de les circumstàncies que tenim obliguen que tots estigam treballant, per damunt de les diferències ideològiques, que són respectables, al servici dels nostres conciutadans, i que aportem tots solucions darrere del govern legítim i majoritari d’esta comunitat, que és el govern del Partit Popular.
L’oposició s’ho perd, és una llàstima que se done eixa circumstància, però nosaltres anem a continuar donant–li suport al seu govern i treballant per als interessos reals de tots els valencians.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltíssimes gràcies.

Senyories, la mesa i esta presidència agraïx molt a Les Corts el servici prestat en l’actual període de sessions, i es declara tancat.

Bon Nadal i s’alça la sessió.

(S’alça la sessió a les 20 hores i 50 minuts)