Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 6 de març de 2003.
Comença la reunió a les 10 hores i 8 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 94.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei de la Generalitat Valenciana d'ordenació del territori i del sòl no urbanitzable.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 50.
256, BOCV número 195).
Pàgina 6.
521.***

**La senyora presidenta:**

 

Punt 6: Debat de totalitat del projecte de llei de la Generalitat Valenciana d'ordenació del territori i del sòl urbanitzable, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula el senyor Oltra.
*(S'interromp la gravació)* Senyories, per fa-vor, pregue silenci.
Per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bé, anem a continuar el debat d'esmenes de la totalitat de la Llei d'ordenació del territori, encara que avui no tenim al conseller, cosa que no anuncia cap cosa molt bona en eixe sentit, perquè si se suposa que és una llei de les més interessants, de les més importants, de les més esperades en esta legislatura i ja comencem aixina.
.
.

Si ja ahir ja va ser cridaner que la intervenció de presentació per part del govern, del Govern Valencià, d'una llei d'aquestes característiques durarà un poquet menys de 15 minuts, el que tenim l'oposició normalment per a defensar les nostres propostes, la veritat és que et queda la sensació de dir: no sé si és que ja estan els del Partit Popular prenent pràctica, assajant el temps que els tocarà dins de poc exercir des de l'oposició, si és així, doncs, estarà bé, però la veritat és que eixa presentació.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.
Un moment, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
la veritat és que des d'eixe punt de vista ens va paréixer un poc pobra i un poc simptomàtic de la importància i del futur, del poc futur que ens dóna la impressió que té aquesta llei en aquesta legislatura.

Dit això, a continuació caldria dir que per a nosaltres, per a Esquerra Unida, doncs, aquest projecte de llei d'ordenació del territori arriba tard a aquestes Corts i arriba tard deliberadament, cal dir-ho així, deliberadament arriba tard.
Cal recordar ací que en l'any 1989, o siga, en l'anterior legislatura, el president que havia aleshores de fet, i ara, pràcticament, quasi també, el senyor Zaplana, ja es va comprometre davant d'aquestes Corts, en un debat de política general, que en un termini immediat es presentaria el projecte de llei de nova ordenació del territori valencià.
Això va ser en l'any 1998.
Però és que si inclús ens fixem en el document de la secretaria general de la Conselleria d'Obres Públiques que acompanya l'expedient d'aquest projecte de llei, ahí es diu textualment el següent, que "aquest avantprojecte té el seu origen en una resolució del Ple de les Corts Valencianes, de data 28 de setembre de 2000, amb un precedent de dos resolucions en el mateix sentit acordades en sessió celebrades pel dit Ple el 25 de setembre de 1996 i el 16 de setembre de 1998, per la qual cosa es va instar ­aquestes Corts van instar­ el Govern Valencià que efectuara ­i continue llegint textualment­ quantes accions foren necessàries per a procedir a la reforma urgent ­i ho diu així, la reforma urgent­ de la Llei d'ordenació del territori".

Clar, estem parlant de l'any 1996, que si en l'any 1996 aquestes Corts aproven un document d'estes característiques demanant al Govern Valencià que, amb caràcter urgent, presente el nou projecte de llei d'ordenació del territori, i estem en el 2003, acabant la legislatura, amb el que això podrà significar que amb quasi tota garantia no es podrà aprovar en el poquet temps que queda, doncs, la veritat és que no trobem cap justificació racional, irracional sí que en trobem unes quantes, però racional no en trobem cap.

El que hem de pensar automàticament és: S'ha desordenat urbanísticament tot el territori valencià que calia esperar que es desordenara?
S'ha requalificat ja tot el que es podria requalificar?
S'ha tret tot el suc a la molla que es podria traure?
I miren que fa anys que s'està avisant que ve la nova llei d'ordenació del territori.
Quedava algú, quedava algun constructor, algun especulador encara per ahí que no s'havia enterat que un dia es presentaria la nova Llei d'ordenació del territori?
Ha sigut donar-los temps a esta gent perquè anaren preparant els projectes, els plans urbanístics?
És això?
Perquè, clar, és quasi l'única excusa que trobaríem que podria justificar un retard tan impressionant.

Si de cas, una dada simptomàtica i una dada preocupant per a nosaltres és el fet que en la part ­diguem­ més atractiva del territori valencià, que és la costa, dels aproximadament 500 quilòmetres de costa valenciana, en aquestos moments tenim el 80% ja construït o amb permisos per a construir.
I el 20% d'eixa costa s'ha lliurat de moment perquè és la façana litoral de determinats espais humits, l'Albufera, etcètera, etcètera, i perquè, entre altres coses, també la Llei de costes protegia, i dic "protegia" perquè darrere de l'última modificació en el Congrés dels Diputats este tipus de qüestions també comencen a estar un poc en perill.

Per tant, ara aquest projecte nou que ve ací anuncia com una novetat la possibilitat d'una moratòria per a l'edificació en la costa, cosa que és saludable, el que passa és que eixa moratòria, en tot cas, va a afectar a molt poquet espai perquè, pràcticament, com abans s'ha comentat, eixe espai ja està construït o en fase de construcció.
Però és que, a més, es fa d'una manera molt intel·ligentment.
Després de tot el temps que s'ha anat denunciant el tema, es torna a anunciar ara en el text del projecte, però com aquesta llei, que nosaltres dubtem molt que s'aprove en el poquet temps que queda de legislatura, serà, en tot cas, l'últim avís per si algú estava per ahí despistat i quedava algun solar edificable cap a la costa, perquè s'entere que a la millor s'aprova una llei que du una moratòria.
O siga, per tant, que es done presa, que aprofite el temps que les Corts van a parar i ahí té uns mesos per a poder jugar amb l'ajuntament corresponent.

A nosaltres ens pareix preocupant i ens pareix demostratiu de quina és la voluntat del Partit Popular, perquè, per exemple, si de veritat existira eixa voluntat de preservació del poquet que queda, que ja fa falta tindre fe per a creure eixes coses, per què no s'adopta automàticament a l'hora que se va presentar el projecte de llei, per decret del Govern Valencià, unes mesures cautelars de protecció i de suspensió de noves requalificacions en esta zona?
És un tràmit absolutament legal, que s'ha fet en altres qüestions i que es podria haver fet perfectament en el tema d'aquesta llei.
I seria l'única garantia, l'única garantia que mentre esta llei s'aprova, si s'aprova algun dia ­si vostés continuen manant, cosa dubtosa, si canvia el Govern evidentment serà una de les prioritats nostres­, però, en tot cas, seria l'única garantia que la poqueta part de l'espai litoral valencià es podria salvaguardar.

Una altra característica d'aquest projecte de llei és que no entenem la raó per la qual refon dos lleis, com són la Llei d'ordenació del territori i la Llei del sòl no urbanitzable.
Ahir el conseller feia una xicoteta defensa d'això.
Si estiguera podríem discutir que hi ha raons també més que suficients per a justificar que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Oltra.
Silenci, senyories.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
per a justificar que eixes lleis tenen la suficient entitat cada una d'elles com per a poder haver anat continuat per separat, perquè jo crec que, a més, toquen àmbits diferents, àmbits que tenen la seua pròpia importància.

Sí que caldria, a la millor, recordar, ja que el conseller ahir va passar un poc aixina ràpidament per l'assumpte, que en estos moments continua vigent, encara que parega mentira, una Llei d'ordenació del territori de l'any 1989.
I dic que pareix mentida perquè, clar, el conseller ahir mateix deia: "és que és una llei ­i ho dic textualment­ excessivament rígida ­va ser el terme que va utilitzar­ i és una llei que no val, que no ens aprofita".
Dius: Home, doncs, per a ser una llei rígida, per a ser una llei que no val, per a ser una llei que no sé quants.
.
.
, home!
, és una llei que es va aprovar fa 14 anys, i d'eixos 14 anys, vostés, els senyors del partit Popular ja duen huit governant.
O siga, no es pot dir que s'han donat una excessiva presa en modificar una llei que ara diuen que és una castanya i que és una llei que no val per a res, etcètera, etcètera.

O siga, al final, el que passa és que ha sigut una llei absolutament incomplida, o siga, una llei que s'ha quedat en el paper i que no s'ha aplicat mai.
Una de les característiques d'aquella llei que es va presentar com a nova en el seu moment era, per exemple, que limitava el creixement urbanístic en determinades zones del territori valencià si no quedava garantit la disponibilitat de recursos hídrics.
Això no és un acudit, eh?
, això és el que diu la llei.
Jo al conseller li he preguntat en algunes ocasions que ens donara algun exemple, algun exemple d'algun projecte urbanístic important en el territori valencià en estos anys que s'haguera paralitzat o que s'haguera dit que no argumentant el que deia la Llei d'ordenació del territori de l'any 1989, o siga, que eixa raó de no disposar de recursos hídrics era una raó per a no aprovar determinada actuació urbanística.
Mai m'ha donat un exemple.

I jo crec que, a més, salta a la vista que inclús en estos últims anys s'han donat una sèrie d'aprovacions de determinats plans absolutament escandalosos i, a més, en zones que avui, sense la construcció prevista d'eixos milers de vivendes, ja tenen problemes seriosos quant a recursos hídrics.
Per exemple, el tema de Dénia, una ciutat tan important com Dénia, que ha de restringir l'ús de l'aigua potable quasi tots els estius perquè no té garantia que eixa aigua siga potable i estiga en condicions.
Molt recentment s'han aprovat 20.
000 vivendes noves en la zona denominada Devesa les Marines sense que s'haja plantejat cap problema per part de la conselleria, a pesar que la conselleria sap perfectament que en estos moments en Dénia sense eixes noves vivendes ja no hi ha garantia d'aigua potable.
Doncs, 20.
000 més de propina.

Però és que eixe mateix model torna a passar allà al costat, en Benidorm, ara s'aprova el tema de Serra Gelada, que ha sigut notícia estos dies també.
Una gran promoció de vivenda sense tindre eixes garanties de disponibilitat d'aigua.
El tema de Calp, al voltant de les salines de Calp, etcètera, etcètera.
Podríem estar nomenant quasi tots els municipis costaners, perquè eixe és el problema.

Clar, si tornem un poquet la vista endarrere i pensem en el tema famós que estarà, amb tota garantia, dins d'una estona, del famós Pla hidrològic nacional, doncs, evidentment, este és el destí natural d'eixes aigües hipotètiques que han de vindre.
Si és eixa la raó, clar, la manifestació està més que justificada, a pesar que va a ser jo crec que un fracàs davant les expectatives, davant dels recursos i da-vant la manipulació que es va produir aleshores.
Ací, ací sí que té un destí, uns usuaris capaços de pagar, no a 52; a 100 o a 200 pessetes el metre cúbic d'aigua, perquè el rendiment és molt més útil per a esta gent que no per als agricultors que, en tot cas, són la coartada perfecta però que no seran els beneficiaris.

També es diu que la Llei del sòl no urbanitzable de l'any 1992 és una llei proteccionista en excés, es diu que és una llei excessivament rígida, és una llei que no interessa.
Ací el que interessa és que tot el mont siga orenga, o millor dit, més que orenga, que tot el món siga solar edificable, que seria realment el que caldria esperar.

El mateix Consell Econòmic i Social, per unanimitat a més de tots els seus membres, determina en el seu informe que cal concretar prioritats, recursos, calendaris, etcètera, etcètera.
És una llei que, com el conseller deia ahir en l'estoneta que va estar xarrant ací, té una sèrie de declaracions atractives però que és queden en això.
Després, en el text del projecte de llei no es concreta, no assumeix compromisos, etcètera, etcètera.
Clar, amb això, amb declaracions *rimbombants* sols però buit de compromisos, este projecte de llei la veritat és que no ens agrada en absolut i pensem que no va a tindre cap utilitat per a nosaltres i per a la societat civil valenciana.
M'imagine que per a determinats sectors de la construcció, sí.

Clar, cal pensar també si això confirma eixes impressions que han eixit en els mitjans de comunicació, que és que el Partit Popular mateix ha tingut pressions del Partit Popular mateix de determinades zones.
I ahí, per exemple, es nomena molt el cas del senyor Fabra a Castelló, que té un pes important, pareix ser, en el PP, és una espècie de regnes de taifes i que controla la província de Castelló, que és una de les zones on més possibilitats o més solars encara queden edificables, curiosament.
Dit això, d'alguna manera podria haver influït que estes coses de la nova llei anaren retardant-se.
En tot cas, no se vol una LOT, no se vol una llei d'ordenació del territori.
I si se donara l'equivocació que s'aprovara abans que acabara la legislatura, dic equivocació perquè no entra en els plans de vostés, en tot cas, que el que s'aprove siga una llei absolutament descafeïnada.

L'urbanisme, l'ordenació del territori, jo crec que ha sigut la prova del cotó per al Partit Popular, i ha sigut un cotó que ha eixit absolutament tacat de *chapapote*, en este cas, ja que estem parlant de la costa.
O siga, han deixat passar tota la legislatura actual, que és la segona de vostés, ja són 8 anys de manament del Partit Popular, sense que s'haja fet eixa nova llei tan necessària i tan requerida per la societat valenciana.

És que és una cosa tan de tràmit, tan de poca importància la que vostés estan donant-li a aquesta proposta que ni tant sols s'han molestat en actualitzar la memòria que acompanya al projecte de llei.
La memòria és de l'any 2000, i la memòria diu com una gran novetat i un gran compromís cap a estes Corts que ja s'ha aprovat en els pressupostos cap a l'any 2001.
.
.
, i ho diu aixina, eh?
, si no s'ho creuen és qüestió de llegir-ho, que està ahí, que ja s'ha aprovat en els pressupostos cap a l'any 2000 una sèrie de mesures que són les mateixes de l'any 2000 i de l'any 1999 per a desenvolupar el Projecte de llei d'ordenació del territori.
Això en l'any 2000.
I continua exactament igual, com si no haguera passat res.

Per cert, en eixa memòria també es fa, no sé per part de qui i si encara està allí o l'hauran cessat ja, una confessió d'impotència o de desinterés, en tot cas, davant la figura de l'agent urbanitzador.
I en la pàgina 19 es parla que eixe agent urbanitzador és el que està determinant en aquestos moments l'activitat de mercat en l'urbanisme valencià.
Que el risc en què ens trobem en estos moments, degut a un excés de velocitat en la posada en marxa de massa projectes d'urbanització, està desbordant la capacitat de resposta ­i estic llegint textualment la memòria que incorpora el document­, que estan ferint el territori i el medi ambient de forma irreparable, i a més, potser ­i ho diu aixina­, innecessària.
I tot això al servici.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Oltra.
*(Pausa)* Per favor.
Continue, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Gràcies, senyora presidenta.
­ .
.
.
I tot això ­continua dient textualment el document­, al servici dels interessos recaptadors dels municipis i d'uns propietaris posats d'acord a través dels comissionistes legalitzats.

Em pareix una declaració forta, i em pareix una declaració forta perquè, a més, és veritat.

I això en què ho traduïm nosaltres?
Home, ja sé que se podrien dir coses més fortes, però clar, dit això en un document de la Conselleria d'Obres Públiques ja me pareix valent, perquè és que és dir una veritat que pot ser molt més forta, molt més documentada, però ja me pareix forta i valenta.
Ja dic, no sé si el que va dir això continua en la conselleria ho ha sigut cessat o enviat a algun altre destí, però em pareix que reconeix una gran part de la veritat.

I això, a més, posa d'actualitat un element important, i és que, per exemple, el PP ha volgut unificar la Llei d'ordenació del territori amb la Llei del sòl no urbanitzable, però en canvi, curiosament, una llei tan necessària de modificació com la Llei reguladora de l'activitat urbanística, que és de l'any 1994, que el Partit Popular la va combatre per tots els mitjans, perquè a més incorporava una figura, una figura que ara és coneguda per tots, que era la de l'agent urbanitzador, i que allò per al PP de l'època era una agressió, era un usurpador, era un expropiador, era no sé quantíssimes coses i que va anunciar que tan prompte governara ho modificaria, va governar l'any següent, l'any 1995: encara continua vigent eixa figura de l'agent urbanitzador fent estralls i fent desastres per tot el territori valencià, sense que al PP li preocupe.
Va anunciar un projecte de llei de modificació prou simple d'aquesta qüestió, però és un projecte de llei que s'ha quedat en algun calaix i que pel que es veu no tindrà entrada ja en estes Corts, i molt menys aprovació.

Per tant, nosaltres hem de qualificar aquest projecte de llei d'ordenació del territori d'un *paripé*, d'un autèntic *paripé* que mos conta el Partit Popular en aquestos moments ací; un intent de quedar bé davant l'opinió pública, de dissimular que volien aprovar-ho i que damunt no han pogut perquè les Corts s'han acabat i fixa't quina llàstima que mos hem quedat sense temps.

Però és que, a més a més, el projecte presentat és un projecte absolutament impresentable, valga la redundància.
És un projecte que premia l'especulador, el model especulador de l'urbanisme valencià.
Recolza una política d'urbanització indiscriminada: allò no edificable és l'excepció, la norma és el solar.
És una llei desproteccionista, reduïx els mecanismes de reducció del territori que tenia l'anterior llei, reduïx la informació i la participació ciutadana en tota la tramitació de la llei, reconvertix inclús espais naturals declarats oficialment en quasi poc menys que adossats, per utilitzar una fórmula fàcil, adossats d'urbanitzacions, mitjançant la seua integració en la xarxa primària o estructural dels Pgou.

Tot queda pendent de plans d'acció territorial, que no s'especifica ni contingut ni molt menys terminis.
Clar, això no pot ser, perquè damunt tenim l'experiència de la Llei d'ordenació territorial de l'any 1989, que plantejava tota una sèrie de plans d'acció territorial, un a nivell de tot el País Valencià, que ahir fea alguna referència el conseller, i després una sèrie de plans d'acció territorial per comarques o per sectors.
Catorze anys després d'eixa llei no s'ha desenvolupat, no s'ha aprovat cap projecte d'acció territorials dels que dia la llei de l'any 1989, cap ni un, ni per equivocació tan sols.
Ara torna a eixir que diuen que no, que estos plans d'acció territorial o específics, que hi ha també una fórmula per ahí que li han canviat el nom, seran el mecanisme que determinarà.
.
.
tal i tal.
Sona un poc astò a cançó ja sentida, no?
La veritat és que tenim els nostres dubtes que això vaja a algun lloc.

Tot es condiciona al que es diu un model territorial, fórmula que, a més, no té parangó en Espanya.
En les altres comunitats autònomes aquesta fórmula del poder territorial no existix.
Existixen altres directrius d'ordenació territorial, que pareix un terme molt més complet, molt més homogeni en este sentit.
En eixe model tampoc se determinen condicions, terminis, etcètera, no té objectius clars, res.

Se facilita en aquest projecte de llei la reclassificació del sòl no urbanitzable a urbanitzable, que és un dels grans objectius, pareix ser, d'aquesta llei.
El sòl no urbanitzable d'especial protecció i els espais humits queden més desprotegits.

Fórmules noves, que pareixen noves en tot cas, com és la incorporació dels drets de tempteig i retracte, vénen de nou en aquesta llei i se fa una defensa d'ells com a un mecanisme que, és cert, és un mecanisme que permet lluitar contra l'especulació, inclús fonamentalment contra els diners negres, però com no s'especifiquen ni condicions de declaració ni terminis ni mecanismes per a poder-ho aprofitar, pot passar això que està passant en la legislació valenciana i estatal: que aquestos drets de tempteig i de retracte fa molts anys que estan en la legislació espanyola, però no s'han aplicat mai tampoc, perquè és que no interessa perquè això significaria lluitar directament contra determinats interessos.
Per tant, no és tant.

Un tema que ens preocupa, i ens preocupa molt més quan hem comprovat que en altres comunitats autònomes la participació de les assemblees parlamentàries.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
I legislatives tenen ­gràcies­ mecanismes de participació: nosaltres reclamem que en eixe model cap a directrius d'ordenació territorial, del model de desenvolupament, s'ha de participar des d'aquestes Corts, aquestes Corts han de dir i han d'opinar també, inclús l'aprovació definitiva correspondria també a aquestes Corts.

Pensem que se podria haver aprofitat, lògicament, per a haver concretat també terminis en el tema de la protecció de l'horta, que va ser un compromís que se va assumir ací.
Pensem que s'hauria d'haver aprofitat, com diu també el Consell Econòmic, per a refondre la normativa quant a la disciplina urbanística, per haver decretat una moratòria en el tema de la construcció de nous ports esportius, de nous camps de golf, etcètera.

Tot això haguera sigut bo, haguera sigut interessant, haguera sigut convenient si de veritat anem a plantejar-mos un altre model d'ordenació del territori, diferent; però clar, si el que anem a fer, com dia abans, és un *paripé*, clar, en eixa línia, evidentment, estan fent vostés allò que més interessa no a tots els valencians, sinó a un sector determinat, a un sector empresarial molt lligat al tema de la construcció en el territori, però molt poc al tema de l'ordenació del territori.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Torn en contra?
Té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra.
Estan obsessionats amb el progrés d'esta comunitat, en el sentit que no volen ni els interessa que avancem, i per això no volen l'aigua i per això no recolzen el Pla hidrològic nacional.
Gràcies a este govern tindrem els recursos hídrics necessaris per a poder aplicar esta llei.

La voluntat d'este govern i del Partit Popular és millorar la qualitat de vida de tots els valencians, i esta llei està redactada per a aconseguir-ho.
Allò que està clar és que la llei del govern socialista de l'any 1989 ha sigut un fracàs, i això vosté mateix ho ha reconegut.

L'objectiu d'esta llei és promoure un desenrotllament equilibrat i sostenible de la Comunitat Valenciana, protegint i millorant la qualitat de vida de totes les persones a través d'eixe desenrotllament equilibrat i sostenible basat en les característiques i en la gestió racional dels recursos naturals, i s'ocupa de qüestions com són la utilització racional del sòl, evitant el creixement urbanístic en terrenys que tinguen importants valors naturals, recursos o riscs naturals, i ordenant el creixement en la resta de sòl en funció de la disponibilitat de recursos bàsics.

Té un altre apartat destinat a la protecció del litoral, en què s'exigix un pla d'acció territorial que compatibilitze l'ocupació, l'ús ordenat i la conservació de la costa amb una moratòria per a les noves classificacions a urbà o urbanitzable en tota la franja del litoral de 500 metres des de la ribera del mar.

També es preveu l'ús i la distribució racional dels recursos hídrics, com ja li he dit abans, controlant l'ús i protegint la qualitat, adoptant mesures per al control de transformacions en regadiu i prohibint al mateix temps el desenrotllament urbanístic que no justifique disposar d'aigua suficient.

A més, també està prevista la preservació del patrimoni històric i cultural de la Comunitat Valenciana, considerant tant els elements aïllats com els conjunts urbans, rurals i paisatgístics, i promovent les mesures per a impedir la seua destrucció o deteriorament, substituint il·legítimes o transformacions impròpies i impulsant la recuperació, la rehabilitació, l'enriquiment en concordança amb la normativa específica en esta matèria i invertint els municipis part dels ingressos municipals derivats d'actuacions urbanístiques per a portar a terme este treball.

També està prevista la protecció i promoció del sistema rural valencià, i particularment de l'horta.
Es farà un pla d'acció territorial per a la protecció de l'horta, amb mesures transitòries de protecció, i els plans urbanístics deuran contindre programes específics per a la protecció i millora del medi rural, protegint al mateix temps el medi natural i creant mesures complementàries a les que ja té previstes la legislació ambiental, prohibint actuacions incompatibles amb les característiques pròpies de zones humides, obligació de reposar la vegetació eliminada per actuacions urbanístiques, espais lliures junt als llits dels rius, i al mateix temps, integrant en el territori les infraestructures que reduïsquen impactes i equilibren i igualen els ciutadans, prevenint els riscs naturals i prohibint classificar com a urbà o urbanitzable sòl no urbanitzable protegit que haja sofrit els efectes d'un incendi forestal o problemes d'erosió.

La llei preveu un model territorial de la Comunitat Va-lenciana que establirà les grans estratègies i un conjunt de plans d'acció territorial de caràcter sectorial o integrat per a zones o sectors específics d'actuació.

En definitiva, el model territorial de la Comunitat Valen-ciana serà l'instrument d'ordenació territorial que establix els objectius globals, els criteris i els projectes fonamentals de referència per al desenrotllament territorial de la comunitat.

L'àmbit del model territorial serà tota la Comunitat Va-lenciana.
Després estan els plans d'acció territorial, que són instruments d'ordenació territorial que desenrotllen àmbits territorials concrets o sectors específics de l'acció pública, els principis i objectius d'esta llei, i les estratègies i determinacions normatives establides en els casos que procedisca pel model territorial de la Comunitat Valenciana.

L'àmbit dels plans territorials comprendrà en tot o en part diversos termes municipals, i els tipus de plans territorials seran de caràcter sectorial o integrat, segons els seus objectius i estratègies, estiguen vinculades a un sector de l'acció pública o a diversos.

Els plans d'acció territorial sectorials es podran elaborar segons els continguts i les especificacions establides per als plans d'acció territorial integrats i les particularitats que siguen necessàries en funció dels objectius específics i del sector d'acció pública al qual es referisquen.

Els plans d'acció territorial integrats hauran d'incloure, entre altres, els següents continguts: la definició dels seus objectius, que hauran de ser coherents amb els principis i objectiu d'ordenació territorial que s'establixen en esta llei, i amb els objectius i estratègies que per al seu àmbit haja establit, si és procedent, el model territorial de la Comunitat Valenciana.

Els objectius dels plans d'acció territorial integrats hauran de definir-se amb la gran concreció suficient per a orientar el desenrotllament i l'execució de les estratègies del pla.
A més, s'haurà de fer una anàlisi territorial de la informació territorialment rellevant en el seu àmbit d'actuació, i en particular la relativa al medi físic, als indicadors de renda i al benestar als assentaments i l'evolució de la població, al sistema productiu, a les infraestructures, els equipaments i al planejament urbanístic i, a més, sectorial, així com a altres dades que proporcione el sistema d'informació territorial.

També es farà un diagnòstic sobre la problemàtica i oportunitats del seu àmbit d'actuació, i es fixaran les estratègies dels plans d'acció territorial integrats, on hauran de fer explícita la relació de les seues estratègies amb els objectius del pla, i seran projectes i accions dinamitzadors per a impulsar els processos de canvi en el territori.
Es tindran en compte normes d'aplicació constituïdes per un text articulat que establirà el seu propi àmbit i el grau de vinculació, segons especifique sobre els usos del sòl i les activitats.

Estes normes podran ser d'aplicació directa o diferida a través de planejament urbanístic o de la planificació territorial i sectorial.

Una de les novetats més important d'esta llei és que crea l'Observatori Permanent del Territori Valencià, que serà el màxim òrgan col·legiat de caràcter consultiu i assessor en matèria d'ordenació territorial de la Comunitat Valenciana, i s'integra en la conselleria competent en matèria d'ordenació del territori i urbanisme.

Les seues funcions seran: elaborar i divulgar informació gràfica i alfanumèrica sobre el territori, detectar la problemàtica existent en l'espai en els termes necessaris per a la presa de decisions, aixina com construir escenaris alternatius per al desenrotllament a llarg termini del territori.
Al mateix temps, es facilitarà la gestió per avaluar l'eficàcia de les polítiques d'ordenació territorial.

El següent capítol de la llei parla de la coordinació territorial, dividida en una primera secció sobre planificació territorial i urbanística, determinacions d'ordenació territorial en el planejament municipal, adequació dels plans municipals als instruments d'ordenació del territori, i una segona secció que parla d'estudis de localització i impacte territorial.

Després hi ha un altre apartat que parla del sòl no urbanitzable, que és aquell que, segons el planejament territorial urbanístic, ha de ser destinat als usos propis de la naturalesa rústica dels terrenys, ja siga pels valor o riqueses que en estes residixen o per la presència de riscs naturals.

Es donen més competències als ajuntaments, d'acord amb la filosofia del pacte local.
Es suprimixen les exigències d'autorització de la Generalitat prèvia a la llicència municipal per a autoritzar aprofitaments i obres en sòl no urbanitzable, excepte en els casos que s'exigeix declaració d'interés comunitari.

Es distingixen dos classes de sòl no urbanitzable: el sòl no urbanitzable d'especial protecció i el sòl no urbanitzable de protecció genèrica.
Dins de cada una de les citades categories es distingiran zones subjectes a ordenació diferenciada.
La zonificació i la posterior ordenació es reutilitzarà per unitats territorials homogènies.
.
.

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi i Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un momento, señora diputada.
Señor Maluenda, ¿quiere sentarse, por favor?
Siga, señora diputada.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

­Gracias, señor presidente.
­ .
.
.
per les característiques del medi natural, els usos característics del sòl, les seues condicions paisatgístiques.
En definitiva, en cada cas es justificarà detalladament la procedència d'incloure sòl no urbanitzable en el règim d'especial protecció.

Vosté ha fet ací acusacions que no tenen ningun sentit, senyor Oltra.
No hi ha hagut ninun tipus de pressió, de cap classe, perquè s'aprovara o no s'aprovara la llei.
Vosté sap que el Partit Socialista va demanar l'ampliació de la presentació d'esmenes fins el 31 de desembre, amb la qual cosa s'ha perdut un mes, que és el que ha fet falta.
I està en la intenció encara d'este govern que abans que s'acabe esta legislatura s'aprove, sense cap tipus de retard.

I a més, li he de dir que les influències de la Llei d'ordenació del territori en el mercat immobiliari vosté sap que són mínimes i no afecten al preu del sòl.
Ni són apreciables tampoc factors que distorsionen el funcionament del mercat i les seues expectatives d'inversió per a l'activitat empresarial en el sector de la promoció i de la construcció.

Esta afirmació que estic fent-li s'explica perquè no es preveu ninguna desclassificació de sòl, ni es pretén reduir els potencials aprofitaments urbanístics previstos ja en els distints plans d'ordenació aprovats, per la qual cosa no s'aprecia ninguna repercussió econòmica sobre la propietat del sòl per a la nova regulació, i tampoc en les expectatives d'inversió immobiliària existent per al desenrotllament urbà en les nostres ciutats.

I a pesar que mentres s'aproven els plans d'acció territorial es prohibirà la reclassificació de sòl no urbanitzable, astò és, 500 metres terra endins entre la ribera de la mar o la zona de l'horta definida en els plans municipals entre altres, esta mesura no influirà en el mercat del sòl, ja que estos terrenys ja estaven classificats com a urbanitzables i, per tant, no va a afectar-los.

De moment, no vaig a dir-li res més.
Que recolze el Pla hidrològic, perquè serà l'única forma que tinguem aigua i que esta comunitat avance.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

El señor Oltra para réplica.
Té vosté la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyora Barber, açò del Pla hidrològic ja comença a ser un poc preocupant, eh?
, o siga, un poc ja d'obsessió excessiva, perquè és que apareix absolutament per a tot.
O siga, allò del fonamentalisme hidrològic, qualsevol cosa que es diga o se discutisca en estes Corts, tot passa pel Pla hidrològic, que jo crec que és una de les grans mentires que s'han fet últimament i que, a més, és una prova d'un fracàs d'una gestió.
Inclús acaba, com no podia ser d'una altra manera, manifestant-se els mateixos que la van aprovar, manifestant-se en contra se suposa que del Govern, que la va aprovar i que té l'obligació d'executar-la.
Perquè, clar, manifestar-se en contra de l'oposició, ja pareix un poquet.
.
.
Ara, igual tot va per ahí.

Ara, el que sí no podrà negar és que el Pla hidrològic, si té algun client desesperat perquè comence a aplicar-se ­perquè cal parlar en criteris d'eixe tipus, de clientela, de mercat­, eixos són els urbanitzadors de la costa.
Jo crec que vosté és conscient d'això.
A més, vosté ­com sempre diem d'on vivim cadascú­ és d'una zona on este tipus de coses passen, i estan desitjant, desitjant que això arribe quant ans.
Si després sobre algun litre, a la millor va a l'agricultura, algun litre.
Però, vaja, fonamentalment on va i on està destinat és on tots sabem, coste el que coste econòmicament i ambientalment.
Eixa és la trista realitat de l'assumpte que vostés estan duent entre mans.
La resta, manipulació fantàstica, manipulació fantàstica i molt ben pagada, per cert, molt ben pagada i amb diners públics, eh?
Cosa que no sé si és legal o no és legal, que ja s'investigarà en el seu moment, però que, en tot cas, el que sí que està clar és que ha sigut una inversió ruïnosa per part de vostés davant els resultats de la manifestació, per no parlar ja del resultat de la paella, si estava bona o no estava bona, però, vaja, això ja ho deixe a criteri dels més entesos.

Home, la intervenció de la representant del Partit Popu-lar, en primer lloc, caldria dir que la defensa de la llei ja la va fer ahir el conseller.
Tampoc és que es va molestar molt en fer-la, la veritat és que va ser un poc telegràfic.
Però és que, clar, pràcticament la companya Paca el que mos ha llegit ací ha sigut l'exposició de motius de la llei, que jo ja me l'havia llegit.
Vaja, no està mal, però és l'exposició de motius de la llei, més allò del Pla hidrològic, que crec que no figura, per cert.
Però, vaja, llevat d'això, és l'exposició de motius.

Però, clar, a nosaltres sí que ens preocupen moltes coses.
Quan se diu allò de la moratòria en la costa, que me conteste, si de veritat existix eixa voluntat, per què no s'aplica des de ja, per què no s'aprova una mesura cautelar de suspensió de llicències; per què no inclús se planteja una desclassificació de sòl en aquells espais que estiguen classificats, però que no s'hagen desenvolupament urbanísticament.
Això la llei ho recull, i les indemnitzacions serien indemnitzacions molt xicotetes, en tot cas, sempre molt més assumibles que l'impacte ambiental que això anava a suposar.
Per què no contesta a la negativa a la reforma de Lrau?
Per què no contesta a això?
, perquè eixe és un tema fonamental.

No li crida l'atenció que, efectivament ­ho diu la me-mòria­, aquest projecte de llei no vaja a tindre cap incidència en el mercat immobiliari?
Què vol dir això?
Home, nosaltres entenem que és una llei que val per a tan poc, que, efectivament, si se fa com si no se fa, el preu del terreny i el preu de l'habitatge fonamentalment van a continuar exactament igual.
És una manera d'anunciar un fracàs previ d'aquest projecte de llei, o siga, una confessió que pràcticament no val per a res.
És complir un tràmit, un *paripé*, com dia abans, i ja està, però que no va a tindre cap incidència.
I no sols som nosaltres els qui ho diem, ho diu la memòria mateixa del document.

Quan planteja el tema de l'horta, tornem al mateix: per què no s'apliquen mesures cautelars ja de protecció?
Si al ritme que van vostés, jo crec que ja no quedarà quasi gens d'horta, algun maset per ahí, però poc més.
Grans espais d'horta per a protegir, al nivell que s'està edificant, van a quedar molts poquets, molts poquets.

Ara torna a parlar dels plans d'acció.
Si ans ja li ho havia dit.
Si plans d'acció territorial estan previstos fa catorze anys.
No se n'ha fet ni un.
Clar, diu: "Ara els farem".
Bé, ja duen vostés huit anys governant i encara no s'han estrenat.
És qüestió de fe.
Jo sé que la fe és difícil d'avaluar, però és qüestió de pensar que ara sí que van a fer- ho.
Home, han tingut huit anys per a demostrar-ho i, fins ara, res de res.

El tema de l'Observatori del Territori Valencià com a gran novetat que s'anuncia ací.
"No, és el mecanisme de participació, de codecisió, d'informació sobre el tema de l'urbanisme valencià".
Xe!
, pareix estupend, si no fóra perquè, mira, com deia aquell, s'agafa ans a un mentirós que a un coix.
Vosté sap que la Lrau de l'any 1994 ja plantejava la creació del Consell Superior d'Urbanisme?
Això està en la llei, en la Lrau de l'any 1994.
Vosté sap que eixe consell superior d'urbanisme, que ve a tindre les mateixes o més competències del que vosté anuncia ara com una cosa nova, encara no s'ha constituït?
I de la Lrau que s'aprovà en 1994, el Partit Socialista pot tindre la culpa d'uns mesos o d'un any a la millor, però la resta del temps és manament tot del Partit Popular.
No han tingut mai cap interés en constituir eixe organisme de participació de la societat valenciana en el tema de l'urbanisme.
Ara és veu que ja, cansats d'això, diuen: "No, ara un altre invent.
Mos traguen un altre conill del barret".
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra, vaja acabant.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
"amb l'observatori astronòmic este".
Home, si vostés s'ho creuen, val, però nosaltres la veritat és que tenim seriosos dubtes que això vaja endavant.

Per tant, estem davant d'un document, d'un projecte que està comdemnat al fracàs, perquè vostés ho han instrumentat de tal manera que estiga comdemnat al fracàs.
Han deixat que no tinga temps suficient per a ser debatut correctament en aquestes Corts.
No l'han portat per casualitat a última hora d'aquesta legislatura, l'han portat a cosa feta.
I això cal dir-ho i no m'ho podrà negar, perquè temps han tingut temps més que suficient.
S'han discutit lleis ací del més insòlit que un podia pensar i, en canvi, per a aquesta mai hi havia temps.
Per tant, és a cosa feta que no podrà discutir-se.

I és que damunt és un projecte defectuós, és un projecte inconcret, és un projecte negatiu inclús per a l'ordenació del territori valencià.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

La senyora Pérez.
La il·lustre diputada senyora Pérez té la paraula.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, llija l'exposició de motius i vorà com jo no li l'he llegida.
Li he fet una exposició clara de la llei.
Li molesta perquè és una bona llei, és una llei necessària i, a més, fixa els objectius i els principis materials d'ordenació del territori.
Establix i desenrotlla principis ­encara que li moleste que li ho torne a repetir­ com són la utilització racional del sòl, l'ús racional i eficient de l'aigua, la protecció del litoral, la promoció del sistema rural, la protecció de l'horta, la protecció dels riscs naturals i, en definitiva, va a millorar la qualitat de vida de tots els valencians.

Estos principis, a més d'inspirar el planejament territorial i urbanístic, són també normes d'aplicació directa.
Creen els instruments d'ordenació del territori a través d'un sistema de planejament senzill, útil i flexible, que servirà per orientar i estimular de manera efectiva l'ús sostenible del territori, evitant els defectes que tenia el sistema anterior.
Fa un ús prudent del territori i fa una utilització racional dels recursos naturals, que van a fer possible el creixement econòmic, i el major benestar i la creació d'ocupació, preservant al mateix temps els valors naturals i culturals.

Tot allò relatiu al sòl no urbanitzable, com vosté sap.
.
.
fa una distinció clara i concisa de la protecció necessària, tant d'una especial protecció com d'una protecció genèrica del sòl.

Jo vull dir-li que el més important de tot, sense cap dubte, és l'aigua.
I el que han de fer, d'una volta per totes, és recolzar eixe Pla hidrològic nacional, recolzar els agricultors d'esta Comunitat Valenciana, el progrés d'esta terra.
I per això fa falta l'aigua.
I esta llei té un apartat fonamental dedicat a la reutilització i millora de totes les infrastructures de l'aigua.

Per tant, el que han de fer és dir sí al Pla hidrològic nacional i diguen sí al fet que arribe l'aigua que sobra a esta comunitat.
Com pot dir que el Pla hidrològic nacional i els qui el recolzem, que som fonamentalistes?
Està insultant i ferint la sensibilitat de tots els ciutadans d'esta comunitat que de forma cívica i pacífica van demanar l'aigua el dia 2 de març per a poder viure i tindre una millor qualitat de vida, reconeguda en la Constitució i en el nostre Estatut d'Auto-nomia.
I si vosté pensa que està cometent-se alguna il·legalitat el que ha de fer és anar a jutjat.
Però les voltes que han anat han eixit escaldats.

Però vostés segueixen insistint, perquè tot això l'únic que van és aconseguir que cada volta el Partit Popular tinga més vots i que tinguen a la comunitat cívica i a tots els ciutadans, agricultors i gent que l'únic que vol és tindre una millor qualitat de vida, en contra de vostés.
Segueixen per eixe camí que la veritat és que al Partit Popular ens va molt bé.
I al mes que ve, dins de dos mesos, tornarem a tindre la resposta dels ciutadans en les urnes.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

El senyor Peris té la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades.
Senyors diputats.

Ordenar el territori no és concentrar les inversions al litoral i convertir les comarques de l'interior en el femer d'eixos habitants que vostés concentren en el territori.
Això no és ordenar el territori.
Llegint el projecte d'aquesta llei.
.
.
i ahir em venia al cap manuals que consideràvem antics i em venia al cap situacions que considerava antigues.
I em vam vindre al cap uns poemes que cantava l'irrepetible Ovidi Montllor quan deia allò de "hi ha un home a la presó dels que avançaven perquè faça camí, lliurem-li l'opressió que li nugue les mans".
Em venia al cap.
I, efectivament, ordenar el territori, i ho torne a dir, no és passejar el fem de l'àrea metropolitana de l'horta en camions amunt i avall per Bunyol i per Macastre, això no és ordenar el territori.

Anem a votar que no a aquesta llei, i per tant recolzar l'esmena a la totalitat d'Esquerra Unida del País Valencià, perquè és clar que aquesta vegada, amb més evidència que en altres lleis, estem davant d'una llei i sobretot d'un procés d'elaboració de la llei que s'han dedicat vostés a embolicar el paperet de la LOT en bones paraules, paraules boniques, bons desitjos, a multiplicar la paraula sostenible al llarg i ample de la llei per a justament aconseguir el contrari.
El paperet de la LOT haurà pogut quedar molt bé formalment però té algunes coses que, efectivament, realment, demostren quin són els objectius reals d'aquest projecte de llei.

Vostés, sobretot, llançant avantprojecte darrere d'avantprojecte que modificava l'anterior avantprojecte, sobre tot el que han fet és allargar el debat polític d'aquesta llei, perquè durant eixa confecció s'avançara en l'especulació i la construcció sobre el territori.
Vostés s'han dedicat a anunciar "que ve la LOT", que serà molt proteccionista, i mentre, efectivament, ha anat construint-se i construint-se en el litoral, els PAI han anat augmentant de manera accelerada i avui ens queda ben poc, efectivament, que protegir, ens queda ben poc que protegir a l'horta de València, a l'horta de València amb eixa destrucció pràcticament irremeiable i eixes actuacions també amb antidisturbis *(inintel·ligible)* de València i ens queda ben poc que protegir al litoral.

Fins i tot utilitzaren els avantprojectes de la LOT que parlaven de moratòries fins que no s'aprovaven els plans d'actuació territorial, sense límit d'anys per a rebutjar les 118.
000 signatures de la iniciativa legislativa popular de l'horta dient: "no, no, és que això estarà contemplat en la LOT".
Ara només deixen un any el pla especial, ara la moratòria només durarà un any.
Qui es creu que va a estar fet el Pla d'acció territorial de l'horta o de les zones rurals o de la mineria o del litoral en un any?
Què passarà quan passe eixe any?
Que podran construir sense tindre en compte els principis sostenibles de la LOT, els principis d'aquest paperet tan ben embolicat, es podrà construir al litoral, es podrà construir a l'horta, es podrà construir a l'interior.
Este és un dels temes que ens preocupa moltíssim d'aquesta LOT.
Clar, eixe és possiblement el que vostés pretenien.

Què passa en el Pla d'acció territorial del litoral i quina és una de les diferencies importantíssimes d'eixos paperets bonics de la LOT, darrerament el projecte que ha entrat?
Vostés, vostés parlaven, i ho deien en l'avantprojecte, que l'ocupació urbanística del litoral evitarà la formació de continus urbanitzats de vivendes.
És a dir, vostés en un dels avantprojectes el que deien és que aquesta LOT anava a evitar que s'ajuntaren les urbanitzacions en el litoral.
Això ha desaparegut del projecte que ací ha entrat!
Això s'ha eliminat.
I per això ja, possiblement, ja no hi haurà reserva per a espais de costa que efectivament no estiguen urbanitzats.

I, a més, introdueixen també en el projecte, cosa que no estava en els avantprojectes anteriors, introdueixen la possibilitat de "reserva d'espais de costa per atendre les demandes d'usos marítims d'especial rellevància per a sectors estratègics de la Comunitat Valenciana".
Això què vol dir?
Turisme i, per tant, ocupació del litoral.
Justament desapareix la impossibilitat del continu i apareix la possibilitat del continu, perquè efectivament els sectors estratègics de l'economia valenciana per a vostés està clar quins són: el turisme i la construcció són les locomotores del model econòmic de vostés i, evidentment, no ni la investigació ni la introducció de tecnologia en els sectors productius i manufacturers de la indústria valenciana.

Però hi ha més problemes i hi ha més mancances en la LOT que també és important.
I introdueixen vostés la manera de traure plusvalues del sòl protegit per als propietaris privats.
Això tampoc estava en l'anterior LOT, això tampoc estava en l'anterior Llei del sòl no urbanitzable.
I vostés, l'article 6.
b) del projecte, sota l'expressió poètica d'integrar al sòl no urbanitzable els elements valuosos del paisatge és, efectivament, que açò és un acte fallit i escandalós que delata la decidida voluntat especuladora del legislador que, en l'article 61,4, crea la figura dels parcs públics naturals com elements integrants de la xarxa primària que podran adscriure's als sectors del sòl ur-ba-nitzable.
És a dir, vostés, sota la figura de preservar elements del paisatge natural, el que estan és declarant sòl urbanitzable els elements del paisatge natural.
I a partir d'ahí el que faran vostés és generar plusvalues, fins ara no obteses, per a eixos espais naturals als actuals propietaris.
Per exemple, allà, a la nostra comarca, estarien vostés dient de pagar molt ben pagat el monestir de Sant Jerònim de Cotalba als seus propietaris privats, per posar-vos un exemple.

Introdueixen a l'article 72 una altra novetat molt perillosa, que és permetre l'habitatge rural en espais de menys de 10.
000, justament a la meitat, als 5.
000 metres quadrats, vostés permetran, fins ara eren a 10.
000, permetran construir vivendes en l'espai rural, justament a la meitat.
És a dir, multipliquen per dos la possibilitat de construcció de vivenda en espai rústic.

I no han volgut fer dues coses en aquesta LOT que eren importantíssimes, necessàries.
Una, determinar claríssimament, com han fet altres comunitats autònomes, com per exemple la de Madrid, determinar clarament el patrimoni municipal del sòl i els fins del patrimoni municipal del sòl, que vostés saben que està generant molt de problema en molts ajuntaments, de tots els colors, de tots els colors.
Vostés saben que estan generant-se molt de problema, perquè com és patrimoni municipal del sòl i com es poden destinar les possibles vendes i alienacions d'eixe patrimoni municipal del sòl, estan havent molt conflictes municipals.
Efectivament, eixos ajuntaments necessitats de diners, eixos ajuntaments necessitats de diners per la mancança de priorització de l'autonomia municipal des del govern del Partit Popular, i vostés han perdut una oportunitat magnífica de definir les funcions dels patrimonis municipals del sòl, torne a dir, com sí que han fet algunes comunitats autònomes com la de Madrid.

I sobretot el que ens preocupa moltíssim és que tampoc han cobert la necessitat d'una llei de disciplina urbanística.
Ja li ho ha dit abans a vosté el presentant de l'esmena a la totalitat, Joan Antoni Oltra, que el consell superior d'urbanisme, evidentment, no l'han constituït mai.
Això fa que el conseller siga el màxim responsable de la disciplina urbanística, i tampoc han tingut la voluntat, que també es parlava, en el moment que es fa la RAU, de la necessitat d'una llei de disciplina urbanística completament necessària per assegurar que justament les lleis de protecció i d'ordenació del territori es compleixen.
I te-nim multiplicitat de fets d'indisciplina urbanística, de no fer cas ni a la Llei de sòl no urbanitzable, ni la Llei d'ordenació del territori, que, efectivament, com ningú s'encarrega de vetllar per la disciplina urbanística, bo, podíem dir "ampla és Castella" o això és el moment de la Califòrnia aquella del *dorado* d'ací trobe una muntanya, ací faig un forat i ací tinc una mina d'or, quan s'acabe me'n vaig.
És el model que vostés estan aplicant en el sòl no urbanitzable.

Disciplina urbanística que no es controla, que fa que muntanyes incendiades siguen convertides en nous espais de regadiu per al taronger; disciplina urbanística que fa que es contruïsquen en el terme de Llíber xalets en la zona de policia, en la zona de protecció del riu Gorgos, declarat pel conseller de Medi Ambient proposta de lloc d'interés comunitari i Xarxa 2000; disciplina urbanística que fa que al Montgó es construïsca en els barrancs i les aigüeres; disciplina urbanística que a Calp fa que es tape el Penyal d'Ifach; disciplina urbanística que fa que es construïsca en les marjals; disciplina urbanística necessària que ha de ser la conselleria la que vetle en una eina fonamental, que vostés tampoc han aprofitat aquesta llei.

Per tant, com nosaltres estem convençuts que aquells manuals que semblaven antics continuen dient alguna veritat, està clar que aquesta llei, plena de paraules boniques de sostenibilitat, forma part de la superestructura jurídica d'un model econòmic i social injust que sobre el territori només es dedica a especular sobre el territori i a buscar el màxim benefici.
Per això votarem a favor de l'esmena a la totalitat presentada per Esquerra Unida.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

La senyora diputada del Grup Parlamentari Popular, senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Peris, en la Llei del sòl no urbanitzable de l'any 1992 i després la posterior aprovació de la RAU van deixar quasi sense contingut el que era la possible aplicació de la Llei d'ordenació del territori de l'any 1989.
Eixe és el motiu pel que fa falta aprovar esta llei per a poder reunificar criteris i d'alguna forma que es puga portar cap endavant el que és la nova ordenació del territori amb les necessitats que hi ha actualment en tota la Comunitat Valenciana.

Esta llei és tot el contrari del que vosté ha vingut a dir ací a esta trona.
No és que es dedica a protegir el litoral, com vosté ha dit ací.
Té una part important a eixa protecció del litoral, però al mateix temps crea l'equilibri entre el que és la costa i el medi rural, i també crea els instruments necessaris per a tindre una millor qualitat de vida en les ciutats, no sols en el que és el medi natural, que d'alguna manera és la defensa més gran que fa vosté ací, perquè va més en sintonia amb la seua política de partit.

El que està clar és que vosté ahir va fer una cosa que no devia de fer, perquè vosté havia ahir d'haver estat ací defensant les seues esmenes a la totalitat que havia presentant tant en la Llei d'estalvis com en esta pròpia llei.
I li van decaure les dos esmenes.
Aleshores, hui ve ací a contar-nos una història que no té res que vore per a justificar la seua absència d'ahir del Ple, després d'haver decaigut les seues esmenes, i ve a dir-nos que tot està mal, tot el que hem fet.

Jo li he de dir que tot el que vosté ha explicat ací i el que vosté demana està arreplegat en la llei.
A part del que és la protecció del litoral no m'ha parlat de l'aigua, no m'ha parlat de l'aigua, perquè vosté tampoc recolza el que ha de recolzar.
La necessitat que ens vinga l'aigua a la comunitat per a poder tindre un medi natural millor.
Perquè no sols és per a la construcció, com diu el senyor Oltra, també fa falta, per a regenerar eixe riu Segura i també fa falta per a regar els regants, perquè la seua collita puguen traure-la al mercat, que està secant-se, i que la gent que hi havia demanant aigua ací el diumenge era eixa gent, no eren els supostos especuladors que vostés tant parlen ni els constructors ni ninguna cosa d'eixes.
Els qui van vindre ací a demanar l'aigua era la gent que realment ho necessita.
I per a poder justificar i per a poder regar i per a poder després portar cap endavant eixe progrés tan necessari per a esta comunitat mos fa falta això.

Esta llei parla també de la protecció i la promoció del sistema rural valencià i particularment de l'Horta.
Preveu un pla d'acció territorial per a recuperar les zones rurals despoblades.
Es crea l'exigència d'un pla d'acció territorial per a la protecció de l'Horta amb mesures transitòries de protecció.
I, a més, establix que els plans urbanístics deuran contindre programes específics per a la protecció i per a la millora d'eixe medi rural.

A més, al mateix temps crea l'equilibri entre el litoral i la recuperació dels nuclis històrics i dels entorns urbans degradats, invertint o fent ­que es farà­ que els municipis invertisquen part d'eixos ingressos municipals derivats d'actuacions urbanístiques en eixes actuacions per a recuperar tot el que són els centres urbans, històrics i els que estiguen més degradats, a pesar que en els últims anys s'ha fet una tasca molt important per a la recuperació de totes les zones històriques de la nostra comunitat.

I a més de tot astò promou una millor qualitat de vida dels ciutadans, localitza del sòl urbanitzable les zones més aptes per a evitar urbanitzacions disperses o fragmentades i un creixement urbà equilibrat amb les dotacions de serveis urbanístics recomanant duplicar els estàndards actuals de zones verdes ­que a vosté tant li interessen- i parcs, establint com a mínim uns 10 metres quadrats per habitant, que sap que fins ara no estava.

I seguix parlant de la protecció del medi natural amb mesures complementàries al que són les mesures que ja té aprovades la legislació ambiental, prohibint actuacions incompatibles amb les característiques pròpies del que són les zones humides i obligant a reposar la vegetació eliminada per actuacions urbanístiques, espais lliures o en el que és tota la zona de llits de rius.

I a més integra en el territori totes les infraestructures establint objectius per a la planificació, implantació i millora del nivell d'equipament territorial, reduint els impactes, equilibrant o igualant tots els ciutadans i fent un ús del territori que deurà previndre i resoldre les necessitats del transport ­que també li preocupa tant, que per això va ser l'abandó del Ple d'ahir­ que generen.

I al mateix temps està prevenint els riscos naturals prohibint classificar com a urbà o urbanitzable, sòl no urbanitzable, que tinguen valors especialment protegits o hagen sofrit els efectes d'algun incendi forestal o necessiten mesures contra el que siga l'erosió del sòl.

Per tant, és un model territorial de la Comunitat Valen-ciana que establirà les grans estratègies i que, a més, s'acompanyarà d'un conjunt de plans d'acció territorial de caràcter sectorial o integrat per a zones o sectors específics d'actuació.

Per tant, el seu "no" a esta llei, entenem que des de la seua perspectiva de partit verd i de partit que recolza el medi ambient, i de partit que recolza totes estes coses tan naturals, hauria de ser que sí.
Votar que no va en contra de tots els seus principis.

Res més i gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Senyor Peris.

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyora portaveu del Grup Popular, vosté sap que.
.
.
, no sé si vosté és creient, però l'Esperit Sant no és possible.
A mi ja em va saber mal ahir no poder defensar la meua esmena a la totalitat a la Llei d'ordenació del territori, però el delegat del Govern es va encarregar de detindre sis persones en la matinada d'ahir a Bunyol: l'alcaldessa de Bunyol, l'alcalde de Macastre, una regidora de Bunyol, un regidor de Bunyol i dos membres de la plataforma Por una Hoya Limpia, que estaven defensant al carrer de la seua ciutat una moció aprovada pel ple municipal de Bunyol, i la Policia Local de Bunyol, en aplicació de la democràcia municipal, estava garantint que els ca-mions de les societats d'Agricul-tores de la Vega i de FCS i els de Fervasa passaren hermèticament tancats per la població de Bunyol.
I defensant la legalitat democràtica i les ordes dels jutjats valencians, el delegat del Govern va ordenar la detenció de sis persones.
I ahí és on estarà Joan Francesc Peris cada vegada que faça falta per a defensar la legalitat democràtica i el medi am-bient, i la salut ambiental de Bunyol i de Macastre!
I li dic que ja em sap prou malament no haver pogut defensar la nostra esmena a la totalitat d'una de les lleis més fonamentals per a un partit com el nostre, efectivament, la Llei d'ordenació del territori.

I d'això anem a parlar.
Anem a parlar que la Llei de 1992, de sòl no urbanitzable, i la Llei forestal de 1993, diu claríssimament que "les muntanyes incendiades no podran urbanitzar-se o utilitzar-se per a la ramaderia o per a l'agricultura durant determinats anys".
I vaig a dir-li, senyora portaveu del Partit Popular, que des de l'any 1995, la Conselleria de Medi Ambient fins a l'any 2001 no ha fet la cartografia dels incendis que marca la Llei forestal.
I, per tant, com no estava feta la cartografia dels incendis, com se sap les transformacions agrícoles en les muntanyes, si hi ha hagut zona o no incendiada si vostés s'han encarregat que desaparega la cartografia dels incendis forestals valencians des de l'any 1995?
Això és ordenar el territori, això és ordenar el territori.

O els plans d'acció territorial que vostés anuncien que faran en un any, i que les moratòries ­i ho torne a dir­ s'acabaran en un any.
Quant de temps han gastat vostés per a fer el Patricova?
Quant de temps han gastat vostés per a fer el Patricova?
És clar, no n'hi haurà cap pla d'acció territorial.
Es podrà construir allà on toque, allà on corresponga, allà on diga el benefici particular que són els únics que ordenen el territori en aquest país, els interessos dels promotors urbanístics, no de tots, no de tots, dels més especuladors, no de tots, perquè tampoc són tots iguals.

Vosté ha anomenat les zones verdes, diu: "Aquesta llei és molt progressista perquè fixa deu metres quadrats de zones verdes en sòl urbà".
Justament el mínim que reclama l'Orga-nització Mundial de la Salut que diu de 10 a 15, justament, el mínim, per què no han dit 15?
Si se queden al mínim, si l'Organització Mundial de la Salut haguera dit de 3 a 15, en serien 3!
I si no haguera dit res, no hi hauria res, si no haguera dit res, no hi hauria res fix de zones verdes per sòl urbà.

I anem a parlar del Pla hidrològic nacional, ja que vosté ho diu.
Vosté sap que ordenar el territori també és ordenar els recursos?
Sap que ordenar el territori també és gestionar la demanda?
Sap que ordenar el territori per a poder demanar aigua d'alguna zona excedentària vosté hauria de fer un pla director de camps de golf a vore quants en caben?
Quants se n'estan fent en aquest moment en el Baix Segura?
Zona deficitària històrica, i ho reconec, que el Baix Segura és zona deficitària d'aigua històrica.
Però estan ordenant vostés d'alguna manera el territori?
Quan acaben tota l'expansió urbanística i tots els camps de golf de la zona del Baix Segura quedarà alguna horta en el Baix Segura, quedarà alguna horta en el Baix Segura?
*(El senyor Maluenda parla sense micròfon)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un momento, señor Maluenda.
*(El senyor Maluenda parla sense micròfon)* Perdón, perdón.
Señor Maluenda, tranquilo.

Señor Maluenda, el ujier cuando ha visto ahí una persona que esta presidencia no había visto, inmediatamente lo ha desalojado.
Y, además, yo me sumo a lo que usted ha dicho.
*(Remors)* Totalmente de acuerdo.

Siga.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Perdón, perdón.
Señor Maluenda, se ha terminado ya.
.
.
No hay motivo para ningún tipo de debate.

Siga usted.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Ordenar el territori justament és fer una planificació democràtica, vertebrar el territori, compensar el litoral amb l'interior, salvaguardar els interessos generals dels interessos privats legítims però que normalment, efectivament, tendixen a maximitzar els seus beneficis.
Orde-nar el territori és que ens quede algun metre de litoral sense urbanitzar ­i torne a dir-ho­ que les comarques de l'interior tinguen futur i que quan acabe la mineria d'eixes comarques de l'interior quede alguna cosa més en eixos pobles per a viure que un paisatge lunar ple de forats únicament destinat a abocador de fem.
Això seria ordenar el territori.
I no ho oblide, s'han oblidat vostés del patrimoni municipal del sòl i s'han oblidat vostés de la Llei de disciplina urbanística.

I li ho torne a dir, per on he començat, ja em va saber mal ahir que la Guàrdia Civil m'impossibilitara estar ací perquè tenia dos persones d'Izquierda Alternativa de Bunyol tancades per defensar la legalitat vigent.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Sí, senyora diputada, per què demana la paraula?

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Li demane la paraula per una al·lusió que afecta la dignitat del nostre grup.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Perdó, la presidència estima que no hi ha motiu, perquè no afecta ni la dignitat.
.
.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Senyor president, amb tots els respectes.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada, abans de tot li demane que no interrompa la presidència quan parla.
Eixa, la primera de totes.
I, segon, que no té vosté la paraula perquè no és pertinent.
El meu cor li la donaria, però el reglament m'ho impedix.

Per tant, senyories,.
.
.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Gràcies, senyor president, però no.
.
.
, no estoy de acuerdo.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

.
.
.
la senyora Sanchordi té la paraula.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Simplement recordar que el Grup Parlamentari Socia-lista va presentar i defensar ahir una esmena a la totalitat.
Com que coincidim amb la majoria dels arguments i amb els criteris generals de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, anunciem que anem a votar a favor.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, comença la votació.
Senyories, sí, 30; no, 38.
Queda, per tant, rebutjada.

Senyories, se suspén el Ple durant deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 25 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 8 minuts)*

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei sobre gossos d'assistència per a persones amb discapacitats.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 51.
369, BOCV número 201)***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt 7 és el debat de totalitat del Projecte de llei sobre gossos d'assistència per a les persones amb discapacitats, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Per a la presentació del projecte de llei té la paraula l'honorable senyor conseller de Benestar Social.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El Gobierno Valenciano presenta hoy el Proyecto de ley sobre perros de asistencia para personas con discapacidad.
En estas Cortes se está debatiendo también actualmente el Proyecto de ley sobre el estatuto de las personas con discapacidad, norma central del sistema valenciano de protección para el colectivo de personas que padecen una discapacidad física, psíquica o sensorial.

El estatuto se complementa, además, con la Ley de accesibilidad y supresión de barreras arquitectónicas, urbanísticas y de la comunicación.
Por otro lado, el Gobierno de la nación acaba de aprobar el Proyecto de ley reguladora del estatuto patrimonial de las personas con discapacidad, y con él se consolida el marco normativo de protección de las personas con discapacidad.

Este conjunto normativo, aplicado en su globalidad, supone una verdadera revolución en el contenido de la protección y amparo social de las personas que padecen una discapacidad.
Sitúa a la Comunidad Valenciana comparativamente en los niveles más elevados de protección para este grupo social y, además, se convierte en la primera comunidad autónoma que va a disponer de una regulación integral de los aspectos que afectan al desarrollo humano, personal y social de las personas con discapacidad.

Hoy, señorías, como les he dicho, abordamos una regulación especializada y primordial dentro de las propuestas legislativas que ha traído el Gobierno Valenciano en materia de política social.

Cuando se redactó el anteproyecto de ley sobre accesibilidad y supresión de barreras arquitectónicas, urbanísticas y de la comunicación, y se incorporó al derecho social valenciano la conceptuación legal de los llamados "perros guía", en aquellos momentos fueron definidos como perros de asistencia de las personas con alguna discapacidad sin entrar en la ulterior prefijación de cuál fuese la clase de discapacidad que se padeciese.

Era cierto entonces, como lo es ahora, que la figura de los perros de asistencia ha tenido una tradición centrada exclusivamente en los perros guía para personas con discapacidad visual.
Sin embargo, el desarrollo social, junto a los avances que se producen en los campos científico y técnico, han dado lugar a importantes mejoras en la atención de las discapacidades.
Una de ellas es la introducción de la interacción de la persona con discapacidad y animales con un adiestramiento especial.

Así, por ejemplo, la equinoterapia ha desarrollado grandes avances en el tratamiento de la discapacidad motora, y el uso de delfines ha conseguido éxitos terapéuticos en el tratamiento de los niños y niñas autistas, por citar solo algunos ejemplos.

Hoy abordamos la ampliación del reconocimiento legal de los perros de asistencia para todas las personas con discapacidad, sea esta visual, auditiva, locomotriz o de cualquier otra índole, total o parcial, siempre que tengan necesidad o sea recomendable el uso de tales perros de asistencia mediante las debidas garantías, reconocimiento oficial y signos preceptivos de identificación.

El reconocimiento legal de los perros de asistencia está directamente vinculado a la libertad de movimiento de las personas con discapacidad.
Por ello, constituye, de alguna manera, un desarrollo apodíctico del artículo 19 de la Constitución Española, de modo que la propia libertad de la persona se condiciona a la atribución de un derecho de acceso, deambulación y permanencia del perro de asistencia, derecho que se define en el artículo primero del proyecto.

Este derecho dispone, como contenido esencial la constante presencia del perro de asistencia junto al usuario, sin traba que pueda interrumpir la permanencia de la persona o generar distancia en la asistencia.
Ello supone la garantía adicional de que salvo excepciones justificadas el acceso del perro no puede suponer gasto adicional si no va acompañado ese acceso de servicios o prestaciones específicas.

A partir de esta definición legal, el texto del proyecto de ley dedica su capítulo I a establecer las disposiciones generales que delimitan este derecho.
Se refiere, en concreto, a aspectos como las condiciones y requisitos que deberán reunir los perros de asistencia, la extensión y límites del derecho de acceso, así como la acreditación, reconocimiento e identificación de la categoría de perro de asistencia.

En cuanto a la extensión del derecho de acceso, deambulación y permanencia, el proyecto ha combinado la amplitud del derecho con el establecimiento de garantías suficientes para que el perro de asistencia no interfiera en el desarrollo normal de las actividades que se desarrollan en cada espacio público.
Para ello, fija normas especiales para el transporte urbano e interurbano.
Además, en el artículo séptimo se establecen una serie de garantías sanitarias que comprenden tanto la vacunación prescriptiva como la inspección veterinaria periódica.

El capítulo II de la ley se dedica a establecer el régimen de responsabilidades y el régimen sancionador procedente.
Y, por último, en las disposiciones adicionales se ha recogido la propuesta formulada por las asociaciones protectoras de animales para que se realicen campañas de adiestramiento que permitan que perros abandonados puedan acceder a esta categoría legal.

Señorías, este es, en esencia, el contenido del proyecto de ley que hoy presenta en las Cortes el Gobierno Valenciano y cuya aprobación solicitamos.
La ley es relativamente corta en extensión, pero es amplia en su significación.
Es un proyecto nacido desde la demanda de la propia sociedad a partir de una propuesta que realizó la asociación Arcadys para el respeto y convivencia con los animales domésticos y salvajes.

Es un proyecto que ha sido refrendado por las organizaciones sociales implicadas en el sector de la discapacidad, un proyecto que ha obtenido la aprobación unánime del Consejo de Bienestar Social de la Comunidad Valenciana y que ha recibido el aval jurídico por parte del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana, en un ejemplo que habitualmente hacemos en la Conselleria de Bienestar Social por apostar con la colaboración social y buscando siempre el máximo consenso.

Durante el proceso de elaboración legislativa hemos consultado a la Asociación Pro Deficientes Psíquicos de Alicante, a la Asociación Pro Disminuidos Psíquicos de Elda y Comarca, a la Asociación de Paralíticos Cerebrales de Alicante, a la Mancomunidad Camp de Túria, a la Asociación de Familiares para los Derechos del Enfermo Mental, a la Asociación Castellonense de Disminuidos Físicos, a la Asociación de Esclerodermia de Castellón, a la Fraternidad Cristiana de Enfermos Minusválidos de Castellón, a la Coordinadora de Centros Ocupacionales de la Comunidad Valenciana, al Centro Ocupacional Avance, a la Fundación Espurna de Integración Sociolaboral de Discapacitados Psíquicos, entre otras instituciones representativas del mundo de la discapacidad.

Además, hemos contado también con todas las organizaciones e instituciones que están presentes en el Consejo Valenciano de Bienestar Social.
En los trabajos de redacción del proyecto se ha consultado igualmente la opinión de expertos en las materias que abordan la ley y hemos obtenido el apoyo de la comunidad social y de la comunidad científica.

Señorías, en el mundo de la discapacidad existe hoy un abierto debate acerca de los perros de asistencia y de la atribución de un derecho de acceso junto a las personas discapacitadas a quienes asisten.
Hoy, una vez más, la Comunidad Valenciana se sitúa en una posición de liderazgo en la formulación de políticas sociales.
No existen precedentes legislativos que aborden una regulación tan extensa y tan clara de los perros de asistencia.
Solo con carácter tangencial, en el Acta de americanos con discapacidad se recogen algunas de las propuestas aquí establecidas, y quiero significar esto porque, una vez más, se nos presenta, por parte del Grupo Parlamentario Socialista, una iniciativa encaminada a oponerse a esta propuesta legislativa.

Su argumento no varía del que ha servido para otras iniciativas legislativas que el Gobierno Valenciano ha venido trayendo en materia de políticas sociales.
Es decir, discrepa del espíritu y de los principios que inspiran y conforman el proyecto de ley.
Y, una vez más, quisiera aprovechar esta oportunidad para señalarles a los responsables y a los diputados del Grupo Socialista, que estos principios y este espíritu que, según ellos, choca con la conformación de la ley, son los principios que están formulados en la I Conferencia internacional sobre interacción entre personas y animales celebrada en Génova en 1995.

Son también los principios formulados por la Fundación Delta con sede en Pórtland, Estados Unidos, y que desde 1977 viene formulando programas destinados a mejorar la salud humana mediante la terapia con animales.
Son igualmente los principios contenidos en la Carta internacional de cortesía con animales de asistencia, y estos principios son los que inspiran la actuación de la red internacional PTF de la fundación Asdog o de asociaciones y organizaciones re-partidas por todos los países europeos y que están abogando por romper las últimas barreras que afectan a un desarrollo vital pleno de las personas con discapacidad.

En la legislación americana, señorías, se debate actualmente sobre si debe darse entrada o no a los animales de asistencia dentro de la vigente acta de americanos con discapacidad, norma que durante muchos años ha sido un referente mundial a la hora de definir programas en materia de discapacidad, y este debate es precisamente el mismo que hoy empezamos en estas Cortes Valencianas, y tenemos la oportunidad de dar cabida a una innovación jurídica de primera importancia que es demandada por multitud de personas en todo el mundo.

Los perros de asistencia son hoy un apoyo fundamental para muchas discapacidades y no podemos reducirlos a la asistencia en casos de discapacidad visual.
Junto a los perros guía hoy existen perros escucha especialmente entrenados para asistir a personas con deficiencias auditivas, hay también perros de asistencia a la movilidad que ayudan a portar, a recoger objetos, a abrir puertas, conectar interruptores y, en general, otras tareas básicas.

Y existen, además, los perros de asistencia psiquiátrica que realizan tareas de apoyo en supuestos tales como la esquizofrenia, el trastorno de identidad asociativa, el trastorno bipolar, los supuestos de desorden derivados del pánico o ansiedad o el trastorno de estrés postraumático.

En todas estas situaciones, un perro de asistencia suple, literalmente, tareas vitales básicas.
Todas estas situaciones están recogidas en el proyecto de ley que hoy presentamos y que esperamos que tenga el voto de esta Cámara, y, además, dados los amplios términos en que está redactado el artículo tercero del proyecto, se da también amparo a los perros de asistencia y a los casos de las llamadas discapacidades invisibles como la epilepsia, la fibromialgia, la esclerosis múltiple, la diabetes o el asma o ciertos trastornos cardíacos, discapacidades todas ellas que han dado lugar a una nueva categoría de perros de asistencia, los llamados "perros de alerta médica" y que conforme a la ley valenciana van a tener, por primera vez, un reconocimiento legal implícito.

Considero, por ello, que esta ley es necesaria, es una ley de una importancia social incuestionable y, además, permite que muchas personas vean una salida a las dificultades con que actualmente se topan.
Es una ley que viene a reconocer situaciones hasta ahora mismo no reguladas, que viene a sumar esfuerzos y que viene a mejorar, de una manera sensible, a algunos colectivos o algunas personas con discapacidad que necesitan regular este tipo de problemática que estoy diciéndoles.
Hoy, a diferencia de otras veces, espero que al final del debate de esta ley podamos llegar a un acuerdo entre todos.

Yo les diría que es muy importante no quedarnos en un planteamiento exclusivamente superficial a la hora del debate que ahora comienza y que hagamos un esfuerzo entre todos por buscar puntos de encuentro que nos permitan mejorar sensiblemente y avanzar en aquellas políticas de progreso social que la ciudadanía demanda.

Hoy, señorías, es accesibilidad no solo rampas, puertas grandes y barandillas, accesibilidad es un concepto más amplio y que a veces puede reflejarse en que la ciudadanía renuncia a ciertas posiciones por razones de altruismo o de solidaridad.
Estos son los postulados que marcan y definen la política social de este gobierno, que durante esta legislatura ha hecho posible que las personas con discapacidad dispongan de su primera carta de derechos reconocidos en el Estatuto del discapacitados, que accedan a recursos de ocio como las playas accesibles o a los parques públicos accesibles, que dispongan de mayores recursos asistenciales que antaño, y que, cuando este proyecto sea ley, estas personas puedan también beneficiarse de apoyos asistenciales con pleno reconocimiento social.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Torn de defensa de l'esmena a la totalitat.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor González, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Cuando quiera, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Cuando usted quiera, señor diputado.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gràcies, molt excel·lent presidenta.

Señorías.

Creo que hoy debatimos un tema, pues, para mí emotivo, porque, bueno, pues, mi vida está prácticamente ligada al perro guía desde 1977, o sea, que hace muchos años que tuve mi primer perro guía, Jessi y, bueno, a pesar de ello debo reconocer con humildad que no soy a pesar de ello, digo, un experto en perros ni siquiera en perros guía.
Soy usuario simplemente.

Pero esos veintiséis años, pues me permiten hablar con una cierta experiencia del tema, por supuesto.
Quiero dejar claro también que hoy, aquí, ahora, sólo aspiro a intentar que el proyecto de ley sea devuelto al Consell por un lado.
Y si no, pues se acepten las modificaciones fundamentales que realmente necesita, y que, como gran cambio de su filosofía interna, para ser una ley útil a los usuarios y a la sociedad.

Por otra parte, me siento legitimado para manifestar que somos tan defensores como el que más de la regulación normativa del uso de los perros de asistencia por parte de cualquier persona con discapacidad que lo necesite y pueda utilizarlos.
Mi veteranía me permite eso, y me permite también saber que no es cualquier cosa el hecho de acceder, mantener, cuidar un perro de ayuda, un perro de asistencia, un perro guía.

Ahí precisamente está uno de los principales fallos -pienso yo, pensamos- del proyecto de ley.
El punto flaco.
Y yo quisiera que quedaran también además claras cuatro posturas de mi grupo.
Primera, que, repito, somos los máximos defensores de la óptima regulación de esta materia.
Nos oponemos, por supuesto por coherencia, a este proyecto del Consell, porque entendemos que el texto legal propuesto más que una regulación pues tiene algo ­algo, no todo por supuesto­ tiene algo de desregulación.
Lo explicaremos.

Este proyecto, por otro lado es electoralista cien por cien.
Por la forma y por el fondo.
Por la forma, porque lo que aporta podía haberse incorporado tranquilamente a la Ley 1/98, de modo rápido y fácil, dando cobertura, ampliando la cobertura de dicha ley al resto de personas con discapacidad.
Por la forma, porque con una mínima regulación, pretende arrogarse el estrellato de las normas de España y casi del mundo.

Y yo creo que aquí, el conseller don Rafael Blasco Castany, apuesta una vez más, y que me perdone, por su línea cual es tensar la cuerda del filón mediático.
Y no se trataría de eso.
Dejémoslo ahí, porque no quiero hoy tensar yo tampoco ninguna cuerda ni.
.
.
en este debate que solo pretendo lo que ya he dicho, la devolución o rectificación, mejora de la ley en su momento, porque tal como está, desde luego es absolutamente inaceptable.
Y lo razonaremos.

Pero no podemos dejar de denunciar ese electoralismo, pues yo lo califico de burdo y hasta.
.
.
mezquino, como usted ha dicho por Madrid estos días, por el PP, por tratarse del colectivo que se trata.
Y por eso precisamente deseamos fervientemente que el grupo que apoya al gobierno aceptase la devolución, o en otro caso las modificaciones como había dicho.

Y no queremos la guerra, como nos acusó el señor Rajoy anteayer, sino que la rechazamos de plano y hasta las últimas consecuencias.
Para ello hoy tenemos la ocasión de aprender de unos buenos maestros de la paz, los perros guías y de asistencia, que no saben ni morder, y cuya máxima aspiración vital es que les des comida, cobijo, cariño y cuidados.
O sea, yo digo que son las cuatro ces.
En su honor, el honor de estos ciudadanos de la paz, "no a la guerra".

La cuarta y última nos sentimos más que satisfechos de que la ley, la norma, se abra a otras personas distintas a la ceguera, con discapacidad.
Porque estoy de acuerdo con el conseller, que además en la enmienda a la totalidad hemos obviado la palabra inoportunidad, porque socialmente es oportuno, políticamente es electoralista.
Pero entendemos que, bueno, aquí cualquier otra interpretación es perversa.
Nosotros estamos totalmente orgullosos y contentos de que se abra la normativa al resto de discapacidades.

Yo quisiera ilustrar mínimamente el aspecto de perros de asistencia a sus ilustres señorías.
Pero bueno, el señor Blasco ha dado unas pinceladas, y ha quedado claro que es un perro que ayuda en muchas circunstancias a una persona con discapacidad.
Ahí están los perros guía, perros de asistencia y aviso para personas sordas, con otras discapacidades: paraplejia, tetraplejia.
.
.
los perros de terapia, que también se ha comentado, e incluso para presidiarios, personas mayores, terapia.

En España, desde luego, este tema está muy en mantillas.
Bueno, en casi todo el mundo.
Puede que haya como mucho cuatro o seis perros que están trabajando bien, con problemas, acudiendo a ordenanzas municipales para poder trabajar.
Y yo creo que la ley, desde luego, si llegamos a un acuerdo, y espero que sí y que lo consensuemos espero también, porque se acepten nuestras propuestas que creo que la mejoran incalculablemente, creo que mejorará la situación, como se ha dicho y yo lo digo, de un cierto número de personas.
Ahí podíamos hablar de razas, que son varias: pastor alemán, labrador, etcétera.

Yo quisiera destacar, que es muy importante, que el proceso de adiestramiento, que dura entre seis y ocho meses, es un aspecto que no acaba con la preparación del perro, sino que hay que formar al usuario.
Requiere unas pautas de mantenimiento, requiere unas condiciones de la persona.
Las sesiones de mantenimiento van entre dos a cuatro veces al año.

Y según sea el caso el perro se tiene que adaptar a cada circunstancia.
No es igual un perro de terapia, pues por ejemplo para una residencia de ancianos, que para un hospital o la cárcel, o una residencia de discapacitados o síndrome de Down, etcétera, o sordos, etcétera; en cada caso es completamente diferente.
No podemos meter todos estos casos en un saco.
Eso sería una insensatez total, y aquí es uno de los puntos flacos del proyecto.

El conseller, que me perdone otra vez, creo que se ha dejado llevar por una idea, que era que todas las personas con discapacidad puedan acceder a todos los sitios, como hasta ahora lo hacemos o lo hacen las personas invidentes, no ciegas.
Y ese enfoque es erróneo, no porque no pueda ser, sino porque es café para todos indiscriminado.
Y eso es erróneo siempre.
Se ha querido trasladar la normativa de perros guía a ésta sin considerar lo que hay detrás de la normativa.
Hay detrás de la normativa para perros guía, todo un proceso de selección que no está en la ley, y control, pruebas, informes, exigencias, cortapisas, filtros.
Entonces, ¿qué pasa?
Que eso lo ha asumido la Organización Nacional de Ciegos.

La Fundación Once, ante este proyecto de ley, pues se ha alegrado porque es una regulación que la alegra, pero les ha causado el texto estupefacción e incredulidad.
Pensaron lo que yo pensé al leerlo.
Seguramente que la gente o, bueno, o los asesores del conseller, pues creen que una persona ciega quiere un perro y a los tres días lo tiene.
Y eso es totalmente falso.

Para conseguir un perro guía.
.
.
puede ser para sus señorías clarificador saber que la normativa interna de la Once, que asume esta responsabilidad, te hace pasar primero una solicitud; luego, informe de orientación y movilidad; luego, informe social; luego, informe médico, informe psicológico; luego, una larga lista de espera, mucho tiempo: un año, dos, tres y hasta cuatro; valoración de la escuela de la persona; viaje a la escuela para durante tres semanas aprender con el perro y practicar; superar las pruebas prácticas, y después regreso a casa con el perro, y un año de seguimiento muy estricto, y después revisiones puntuales para toda la vida.

Y yo le pregunto, señor conseller, ¿por qué no se han aconsejado y asesorado de una de las mejores escuelas de Europa, la Fundación Once para el perro guía?
Sin embargo se han alegado aquí y se han aportado experiencias o alegaciones favorables de once, concretamente once asociaciones o entidades, que no tienen la más mínima experiencia.
Y no por nada, sino porque no hay, no hay experiencia.

La realidad, bueno, ya lo he dicho.
Aquí hay muy poquitos perros y,.
.
.
no hay porque es caro mantener estas escuelas, estas fundaciones.
Hay algunas asociaciones como la Anespa de Cataluña, creo que es, después Arcadis, que está aquí en Valencia, pero que no trabajan el tema.
Yo aquí diría que, bueno, que con los grandes dispendios en publicidad durante estos cuatro años y las ayudas institucionales al PHN, podríamos hacer un gran proyecto en este campo del perro de asistencia.
Quizás la mejor del mundo y hasta pionera.

Ahora yo quisiera resaltar aquí lo que decimos nosotros en una enmienda al preámbulo del proyecto de ley.
Deci-mos: por otra parte, se ha considerado importante garantizar que la persona con discapacidad que accede a la propiedad o uso de un perro de asistencia esté capacitada para hacerlo, estableciendo paralelamente los mecanismos de control a lo largo de la situación del uso, y de la comunicación entre el usuario y su can.

Y aquí cabe señalar que el manejo de un perro por un usuario es ciertamente una tarea que requiere unas cualidades especiales, tanto físicas como psicológicas, o de conducta, que si bien pueden llegar a adquirirse, son en todo caso imprescindibles.
Por eso se ha incidido en la idoneidad del uso de un perro o animal de asistencia como instrumento útil para su integración.
Para que este objetivo sea óptimo y adecuado.

Aquí, nosotros, coherentemente a lo que decimos en esta enmienda, hemos incluido un punto en el artículo primero, en el que aportamos una serie de filtros, requisitos, que son totalmente necesarios para que una persona no vaya por la calle, una persona con discapacidad, pues como no ocurre con los invidentes, que la Once se preocupa por los filtros que hay de que nadie agresivo, desequilibrado mental, etcétera, vaya con un perro guía que puede ser un peligro.
Entonces pedimos que superen pruebas psicológicas, sociales, técnicas.
Que el perro.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

.
.
.
esté adiestrado por un centro reconocido; que estos centros consten en un registro homologado; que la idoneidad del uso la determinen profesionales; que el propio perro supere pruebas a lo largo del tiempo, para que no pierda lo que había aprendido en su momento; que el aspirante a usuario complete un curso de cuidados y mantenimiento y uso del perro: comandos, cuidados, etcétera; todo ello para el mejor uso del can.

Estos requisitos son imprescindibles, y además lo importante es que están equiparados a los que normalmente se exigen a toda persona invidente para tener un perro guía.
Cosa que en la ley se obvia completamente, por eso es totalmente inaceptable que la ley salga tal como está.
Tenemos que llegar a un acuerdo por pura necesidad.

En el artículo 5, que lo enmendamos totalmente, proponemos estos mecanismos de control que se aplican en general.
Se manda en el artículo que la Generalitat constituya un equipo de profesionales que diagnostiquen lo que estábamos comentando antes, un equipo rehabilitador, un psicólogo, un trabajador social, etcétera, para garantizar que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un momento, señor González, por favor, ruego a sus señorías que ocupen sus asientos y que no se hagan corrillos en el hemiciclo.

**El senyor González Sospedra:**

 

.
.
.
para que toda persona con discapacidad que pueda acceder a un perro lo utilice en plenitud de sus facultades mentales, físicas, etcétera.
Hay que tener en cuenta aquí que, por ejemplo, puede ocurrir que un perro.
.
.
, no es lo mismo un perro para una persona sorda, que tiene que aprender a manejarlo con señas, que también puede ser una persona con problemas de dicción y que no pueda dar los comandos adecuados al perro, y el equipo puede determinar si esa persona está capacitada para tener un perro o no.
No es café para todos, lamentablemente, ya quisiera yo, no es café para todos.

Lo digo porque si alguien puede tener ilusión en que compañeros discapacitados tengan perro de asistencia, pues, puede ser, este humilde diputado tiene perro hace 26 años.
O sea, que hay que determinar si el aspirante tiene las facultades físicas: fuerza en las manos, no es lo mismo que tenga o no, el tema del habla, como he dicho, etcétera.

Determinar, es muy importante, si el uso contribuirá a la mejora de integración social o en cualquier aspecto de la persona con discapacidad, etcétera.
Y una cosa importante es que ese equipo fije los límites que se le pueden poner a esa persona con discapacidad en cuanto al acceso, el derecho de acceso a cualquier lugar reconocido en la ley.
No puede entenderse que una persona con síndrome de Down, por ejemplo, pues, según la ley tal cual está redactada, tenga un perro de asistencia y se vaya de paseo y dice que quiere entrar en el Corte Inglés, pongamos por ejemplo.
No es lo mismo que vaya una persona con síndrome de Down, según qué nivel también de síndrome de Down, por supuesto, según qué nivel de deficiencia mental, según qué nivel de enfermedad mental, según qué niveles de preparación de la persona que tiene que tener asistencia.

Estas resoluciones, por supuesto, serían vinculantes a todos los efectos, para los temas que estábamos comentando.

Bueno, solamente para finalizar ya, quisiera destacar que como excepción en la ley, hemos tenido que incluir en una adicional en todo lo referente al uso, al adiestramiento, entrega y control de perros guía para ciegos, que es como se llaman los perros que usamos los invidentes, "perros guía de ciegos", como excepción, digo, hemos puesto el reconocimiento de la Once, la Fundación Once para el Perro Guía, con todos los beneplácitos de centro homologado y reconocido a todos los efectos que comentaba.
O sea, a los efectos de adiestramiento, entrega, posterior seguimiento, control, etcétera.

En definitiva, consideramos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor González, vaja finalitzant.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

­Finalizo, presidenta, gracias­ .
.
.
necesario modificar importantes aspectos de la ley, la cual, repito, estamos satisfechos de que esté aquí, en las Cortes y la debatamos.
Cree-mos que necesita modificaciones profundas, no muchas, pero profundas, y por eso pedimos su devolución.

Gracias, señora presidenta, he terminado.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor González.

Torn en contra.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora García, del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Ilustres señoras diputadas, ilustres señores diputados.

Pues, hemos escuchado con atención la presentación que ha hecho de esta ley el conseller de Bienestar Social y hemos escuchado también con atención la defensa que ha hecho de su enmienda a la totalidad el señor González Sospedra, porque mucho decir que se encuentra satisfecho de que se haya presentado este proyecto de ley, pero lo cierto y fijo es que usted ha salido hoy aquí a defender una enmienda a la totalidad, a solicitar la devolución de este proyecto de ley al Gobierno, por no participar de sus principios y de su finalidad.

Y la verdad es que a estas alturas de la legislatura no nos tendría ya que sorprender esta postura del Grupo Parlamen-tario Socialista, pero en esta ocasión nos sigue sorprendiendo, señor González, porque, sinceramente, no esperábamos su oposición a esta iniciativa social del Gobierno Valenciano.

Porque ustedes han conseguido que pese a toda la oposición que han hecho y a todos los votos en contra que han manifestado durante estos años a todas las iniciativas sociales de este gobierno, los avances en bienestar social de la Comunidad Valenciana en estos últimos años han sido importantísimos.
Y lo que es más grave, en cada una de estas leyes, estas leyes han nacido con el consenso social de todas las organizaciones representativas y los intereses sociales, con el apoyo unánime del Consejo de Bienestar Social de la Comunidad Valenciana y del Comité Económico y Social.

Y, por eso, cada una de estas leyes estuvo apoyada por la voluntad del pueblo valenciano, a la que ustedes siempre han hecho oídos sordos y siempre bajo excusas poco convincentes, porque todos los matices que usted ha expuesto aquí hoy, señor González, serían objeto de disposiciones reglamentarias posteriores y no de una ley.

No obstante, señorías, insisto en que su oposición a la ley sobre perros de asistencia para personas con discapacidad nos sorprende tremendamente.

Hoy hablamos de una ley nueva que carece de parangón en el derecho comparado y que, además, suscita un debate que está absolutamente ubicado en las demandas sociales del colectivo de personas con discapacidad.
Por tanto, tenemos la oportunidad de romper la lanza a favor de un colectivo que necesita todo el apoyo y comprensión de las instituciones públicas.
Y ello significa que si la Comunidad Valenciana es capaz de sacar adelante esta iniciativa estaremos creando un ejemplo sin precedentes que va a ayudar a que muchos otros países, otras regiones, otras comunidades, se vean estimuladas a iniciar esta apasionante andadura por la senda del progreso social y por la plena inclusión social.

En este caso, el Gobierno Valenciano ha presentado un proyecto de ley ciertamente breve, que fundamentalmente lo que hace es reconocer y garantizar que cualquier persona con discapacidad visual, auditiva, locomotriz o de cualquier otra índole total o parcial que tenga necesidad o para la cual sea recomendable el uso de perro de asistencia.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora García.

Per favor, senyories, pregue silenci.

 

**La senyora García Herrero:**

 

.
.
.
tenga el derecho de acceso, deambulación y permanencia junto con este a todos los lugares, alojamientos, establecimientos, locales y demás espacios públicos así como medios de transporte público.

Sobre la base de este principio, la ley lo que hace es desarrollar una serie de garantías de tal derecho, así como una serie de limitaciones derivadas fundamentalmente de razones de interés u orden público y que se basan en un control suficiente consistente en los trámites de acreditación reconocimiento e identificación.

Este es, señorías, el principio básico de la ley, con el cual se está de acuerdo o en desacuerdo, todo lo demás son matices, y los matices se pueden debatir mediante enmiendas parciales al articulado.
Pero en esta Cámara hay tres grupos políticos que están de acuerdo con este principio legal, que son el Grupo Mixto, el de Esquerra Unida y el Grupo Popular, y hay un grupo parlamentario que está en contra de este principio, que es el Grupo Socialista, y así lo ha expresado en el texto de su enmienda a totalidad.
Y aquí no hay que andarse por las ramas, como ha dicho el señor conseller de Bienestar Social, se trata de tolerancia o de intolerancia, por descontado que los perros de asistencia van a generar situaciones de incomodidad social, pero aquí se trata de optar entre mi propia comodidad o consentir una ayuda a una persona que padece una discapacidad, considerando que ese apoyo le va a permitir suplir una parte de su discapacidad.

Y aquí no estamos debatiendo una ley de animales de compañía de personas con discapacidad, aquí debatimos una ley de perros de asistencia, "asistencia", repito, no compañía.
Aquí debatimos si una persona tiene derecho a ir acompañada de su perro de alerta médica o de un perro que le soluciona los movimientos más básicos de su vida como enchufar un interruptor o abrir una puerta, por poner solo un par de ejemplos.

Y ustedes, señorías, como representantes del pueblo valenciano deben preguntarse si en este conflicto de intereses optamos por la comodidad de la mayoría o por un mínimo de sacrificio en favor de una minoría, y ese sacrificio se llama solidaridad y se llama tolerancia, y la sociedad valenciana ha dado ya suficientes muestras de tolerancia y solidaridad como para que ahora vayamos a cuestionar esos valores.

Porque aquí están en juego, en primer lugar, los derechos de la convivencia, los derechos que derivan de la tolerancia social, más que de un ámbito jurídico, hablamos de ética social y de bases de la convivencia, y ese componente es básico a la hora de articular una conciencia social que rechace manifestaciones de intolerancia o de rechazo.

Por ese motivo, tiene todo nuestro apoyo.
Pero, además, señorías, apoyamos el proyecto de ley que presenta el Gobierno Valenciano y rechazamos esta enmienda a totalidad del Grupo Socialista porque apoyamos la idea de vida independiente y de autonomía personal de toda persona que sufra una discapacidad, y no nos parece aceptable la idea de depender de modo constante de los apoyos sociales de terceros.

El reconocimiento del derecho a la vida independiente no está en oposición a la colaboración social, sino como derivación y corolario de la dignidad de la persona que padece una discapacidad, y así ha sido declarado en el Foro de la Vida Independiente, que se inició en Madrid en el año 2001, y ha visto su consolidación en el primer congreso europeo que se celebró en Tenerife este mismo año.

Señorías, somos receptivos y sensibles hacia este deseo de las personas con discapacidad de autonomía personal y de vida independiente, enunciado como el derecho a la dignidad en y desde la discapacidad.
Frente a un modelo médico de la discapacidad, apostamos por un modelo social en el cual la persona con discapacidad tenga derecho a vivir con plenitud el presente, sin necesidad de estar permanentemente esperando un futuro en el cual los avances científicos permitan su curación.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora García.
Senyories, per favor.
Continue, senyora García.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Nuestro grupo parlamentario cree que cualquier herramienta, cualquier medio que pueda servir para dar autonomía y vida independiente a una persona con discapacidad debe ponerse a su servicio, y ase trate de nuevas tecnologías, ya se trate de animales de asistencia, ya se trate de elementos terapéuticos diversos.
Creemos que es justo que se pongan al servicio de aquellas personas que dentro de la convivencia normal carecen de las capacidades que les permiten disfrutar plenamente de la vida social.

El Grupo Popular está de acuerdo con el conseller en que no nos da miedo reconocer derechos subjetivos, porque confiamos en el ejercicio normal y no abusivo de los derechos.
Creemos en la madurez democrática de la sociedad valenciana y nos parece casi un insulto al colectivo de personas con discapacidad negarles este derecho y, además, que esa negación se produzca como consecuencia de un planteamiento injusto, porque, señorías, estoy intentando evitar un ejemplo que, al final, tengo que traer a colación, y es el de los perros guía para personas invidentes.

Yo no tengo ninguna duda de que el debate que hoy estamos haciendo se verá de aquí a unos años tan obsoleto como si a estas alturas nos pusiéramos a discutir sobre si reconocemos o no el derecho social a utilizar perros guía.
¿Alguien se siente molesto por la presencia de estos perros?
¿Alguien percibe que se esté abusando de este derecho?
Sinceramente yo creo que nadie, nadie en su sano juicio cuestionaría hoy que la persona que utiliza perros guía debe tener reconocido un derecho de acceso, deambulación y permanencia en espacios públicos, y me parecería aberrante a estas alturas pretender imponer limitaciones.

Por eso, señorías, porque creemos en los principios y en los fundamentos de la ley, vamos a apoyarla y nos vamos a oponer a esta enmienda a la totalidad, porque, en primer lugar, esta ley reconoce un derecho necesario para alcanzar la plena dignificación vital de las personas con discapacidad, y, en segundo lugar, porque se trata de una ley necesaria.

Y aquí quisiera resaltar un aspecto esencial sobre el cual no nos hemos pronunciado aún, y es el de la nueva configuración de los espacios públicos.
Y cuando digo "espacios públicos" me refiero a aquellos espacios donde se desarrolla la convivencia social.

Señorías, yo no creo que en edificios públicos, que en centros docentes, que en oficinas administrativas e incluso en transportes públicos, vaya a plantearse un conflicto, pero hay que reconocer que la convivencia social se desarrolla cada vez más en espacios privados, llámense centros comerciales, espacios de ocio, parques de actividades y demás lugares que pueblan nuestras ciudades.

Son espacios privados porque el derecho de acceso se regula de modo privado y donde en la situación actual puede imponerse una barrera más a las personas con discapacidad, barrera que con esta ley se trata de romper.
Por eso, señorías, yo creo que no estamos hablando de cosas banales sino que estamos asentando los pilares de nuestra convivencia y debemos optar entre la tolerancia o la intolerancia.

Nosotros vamos a votar a favor del proyecto de ley porque creemos que es la opción política que representa la tolerancia, la solidaridad y la dignificación de la vida independiente de las personas con discapacidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Té la paraula el senyor González per a rèplica.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Gracias, presidenta.

Bueno, yo pienso que es triste que siempre nos planteen el mismo dilema, señora García: comodidad o lo contrario, tolerancia o intolerancia, la guerra o no la guerra, contra mí o conmigo.
Pues no, claro que no se trata de eso.
Si usted acude a lugares comunes, tenemos que estar de acuerdo, ¿cómo no?
: vida independiente, derechos.
.
.

Pero, claro, yo preguntaría.
.
.
Con respecto al proyecto de ley, a su elaboración, yo quisiera que me explicaran además de las alegaciones favorables de unas cuantas asociaciones, que podíamos hablar mucho sobre ellas ­Copava, etcétera­, que no representan, como decía, ni el 5% de las 400.
000 personas de la comunidad, y que no tienen experiencia porque no hay todavía perros.
.
.
No por nada, ya la tendrán, gracias a los avances que va habiendo en estos temas, y ¿por qué no?
, a la ley que espero que algún día se apruebe.
Porque los deberes no se han hecho y estamos ahora contra las cuerdas, al final de la legislatura, sin tiempo, y con una jugada mediática yo creo que no idónea.
Están saliendo las cosas mal, no sale la cosa como se imaginaba algún cerebro.
Pero yo pregunto: ¿dónde estaban, para estos informes, las personas sordas?
No estaban.
Se ha hablado de consenso.
¿Consenso de quién?
¿Del 5% de los discapacitados de la Comunidad Valenciana?
¿Dónde estaba la Once?
Ya lo he preguntado antes.
¿Y Cocemfe dónde estaba?
¿Y Predif o Codifiva?
¿Y Aspas, Fesord, Cevacem, dónde estaban?

Se pretende cambiar hasta el nombre del perro guía y no se ha contado con la Once, cuando la Once, la Fundación Once ­perdón­, la Fundación Once para el Perro Guía, tiene una dilatada.
.
.
no mucho, pero profundísima experiencia en estos asuntos, y también tiene experiencia internacional, y se ha obviado absolutamente.
Es inconcebible.
No se ha contado con ellos para nada en absoluto, no se han enterado que había esta ley, que se estaba proyectando.

Hablan de garantías de derecho, garantías de derechos.
Sí, de derechos.
El Estatuto también es una garantía de derecho pero como al contrario de *dit i fet*, dicho y hecho, aquí es "del dicho al hecho hay mucho trecho".
Una cosa es garantizar los derechos y otra cosa es escribir sobre un papel, blanco sobre negro, escribir cómo se ejerce ese derecho.

Se ha dicho que nuestro grupo está en contra de la ley.
En contra de la ley no estamos en absoluto.
Estamos en contra del contenido de parte de la ley, y por eso pedimos que se rectifique devolviéndola al Consell o aceptando modificaciones profundas que aportamos.

No podemos negar la asistencia a una persona con discapacidad de un perro.
Lo he dicho claramente.
No puede tergiversar mis palabras la señora diputada.
Yo no puedo decir eso nunca, nunca, porque soy el primer defensor de que estos animales estén en sociedad y convivan en sociedad.
Pero también he dicho "con filtros, garantías.
.
.
", primero, para el usuario, porque no se puede tirar a la calle a una persona deficiente mental con un perro, por muy bien adiestrado que esté, porque puede ser una solución para una familia, pero no se puede.
.
.
­cuando no se pueda; si se puede, sí­ Y eso tiene que determinarlo un equipo de profesionales.

Es lo que pedimos, que haya control, que haya un filtro, pero no para impedir los derechos sino para garantizar a la persona con discapacidad que le sirve el perro, que lo puede usar y que no hay problemas y garantizar al can que va con una persona que lo va a proteger, lo va a cuidar.
Y si no, se busca una tercera persona responsable, como también aportamos, que en los casos de enfermos mentales y otro tipo haya una tercera persona que se responsabilice de todo lo que es mantener, cuidar, alimentar, proteger y orientar al perro en su labor.
Y, por supuesto, garantía de protección a la sociedad, a la sociedad también.

¿Cómo voy a pedir yo que no haya espacio para perros en la sociedad, si llevo 26 años con un perro guía, molestando a veces y otras no, y otras agradando y otras incordiando?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor González, acabe.

 

**El senyor González Sospedra:**

 

Sí, acabe, senyora presidenta, gràcies.

Y con relación, solamente para acabar, al tema de la mujer con discapacidad y el congreso, yo solo destaco que el 70% del colectivo está en paro, y en mujeres, el doble.

Gracias, presidenta.
Ya he terminado.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor González.

Té la paraula per a rèplica la senyora García.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Mire, señor González, triste es que ustedes se opongan sistemáticamente a cualquier avance social que se ha intentando en esta comunidad en los últimos años, y que han sido muchísimos en comparación a lo que ustedes nos dejaron cuando llegamos al gobierno en el año 1995.
Eso sí que es triste, señor González.

Triste es que ustedes siempre tengan que despreciar a las entidades que prestan su colaboración a estos proyectos de ley, que son todas las del mundo de la discapacidad.
Y no se cambia la denominación del perro guía, señor González; está dentro del concepto de perro de asistencia.

Usted habla que no quiere discriminar.
Sí.
Usted dice que café para todos no, que café para todos no.
Entonces, ¿qué dice ahora usted que está a favor de que todos los discapacitados puedan tener derecho?
Usted se está oponiendo y usted quiere la devolución de este proyecto de ley al Gobierno.
Y lo demás son historias para no dormir, señor González.

Y yo no me atrevo a calificar su postura, pero usted no solamente estuvo a favor de la normativa de la regulación de los perros guía para invidentes, sino que colaboró con este grupo parlamentario en la redacción de esa normativa.
Y hoy pide la devolución y no pide.
.
.
por todo eso que dice: "no, es que no estamos de acuerdo con el contenido.
" No.
Enmienda a la totalidad, la publicación del *Boletín Oficial de las Cortes*: "Por discrepar del espíritu y principios que la inspiran y conforman".
Eso no es matizar, eso no son enmiendas parciales, señor González.
Eso es que usted no quiere esta ley.
*(Alguns diputats diuen: "Muy bien")* Usted está en contra del espíritu y los principios de esta ley.
Y eso lo tiene que saber todo el mundo de la discapacidad, eso lo tiene que saber todo el mundo de la discapacidad, señor González.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Usted no sabe aquí ahora mismo lo que es una enmienda a la totalidad y lo que no es una enmienda a la totalidad.
Usted está en contra de los principios y de los fundamentos de esta ley, señor González.
Y usted está de acuerdo que para unos sí y para otros no ­usted mismo lo ha dicho.
Yo le repito que me parece un insulto a las personas con discapacidad negarles este derecho y que esa negación sea tan injusta y arbitraria.

Yo le decía anteriormente que estábamos asentando los pilares de nuestra convivencia, que queremos optar entre la tolerancia y la intolerancia.
Y está claro dónde se sitúan ustedes: en la intolerancia más insultante hacia el colectivo de personas con discapacidad.
Parece mentira pero es así, señor González.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora García.

Fixació de posició dels altres grups parlamentaris.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris, del Grup Mixt.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

El Grup Mixt no ha presentat una esmena a la totalitat, encara que de vegades, de vegades, quan algunes defenses apassionades o emotives de la legislació porten a dir que és una llei que manca de parangó en el dret comparat, efectivament, te n'adones que no és aixina.
I que podríem dir, justament, que una de les raons per les quals el nostre grup no presenta una esmena a la totalitat és perquè nosaltres pensàvem ­i anem a dir­ que ja era hora que hi haguera una llei de gossos d'assistència per a persones amb discapacitat, perquè l'any 1993 es va fer a Catalunya; l'any 1997, al País Basc; l'any 1998, a Andalusia; l'any 1999, a les Illes Balears, i després, La Rioja, Madrid i Navarra.
Per tant, no és una llei sense parangó en el dret comparat, encara que, efectivament, no totes tinguen la mateixa denominació, però totes, totes, i amb rang de llei, parlen de gossos d'assistència, o de gossos guia o de gossos que ajuden a les persones discapacitades.

I per això nosaltres sí que pensem que és important discutir aquesta llei.
I esperem, esperem, que com en altres ocasions ­perquè una cosa és no fer l'esmena a la totalitat i una altra és estar d'acord amb tot el contingut de la llei­, esperem que en eixe debat es puga millorar eixa llei i, de l'abstenció que nosaltres anunciem ara en aquest moment a l'esmena a la totalitat, es puga passar a un altre tipus de votació perquè no estem d'acord amb parts del contingut de la llei.

Nosaltres hem presentant.
.
.
És un text legislatiu curt, certament, però hem presentat dèsset esmenes, dèsset esmenes a aquesta proposta de llei.
I pensem que era una llei necessària, era una llei que altres comunitats havien volgut significar en una norma de llei diferenciada a les lleis de benestar social, o la llei de serveis socials o a les lleis sobre els discapacitats, perquè volien donar-li la importància que nosaltres pensem que sí que cal i que sí que toca.

I, evidentment, no m'agrada discrepar en aquest moment.
.
.
Jo lamente haver de discrepar amb el meu amic i company Ximo, que jo estic convençut que, sobretot, ell el que espera és, del seu contingut de les esmenes parcials, millorar moltíssim la llei, perquè segur que són esmenes que justament la seua condició el porten a una experiència incomparable, el porten a una experiència incomparable, que segur que podrà millorar el contingut de la llei, perquè, per descomptat, utilitza el gos d'assistència a la seua discapacitat visual des de fa molts anys.
I, per tant, estan fetes no solament des de la seua ideologia sinó d'una experiència vital diària, com ha dit molt bé, des de l'any 1977.

Per tant, nosaltres avui anem a abstindre'ns, perquè pensem que la nostra comunitat, com Catalunya, el País Basc, les Illes Balears ha de tindre eixa llei, efectivament.
I per això sí que els felicitem en eixe aspecte.
Però esperem, esperem poder-la votar favorablement després de veure com les nostres esmenes, les que ha presentat Esquerra Unida i les que ha presentat, per suposat, el nostre company Ximo González, puguen ser admeses en una bona part per a millorar entre tots una llei que, efectivament, és per a totes les persones discapacitades que necessiten gossos guia al nostre país.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Esquerra Unida del País Valencià no ha presentat una esmena a la totalitat a aquesta llei.
Considerem que és important que, com altres comunitats autònomes, també el País Valencià gaudisca d'una Llei de gossos guia per a les persones que estan privades de la seua visió.

I, per tant, el que anem a intentar, i perquè siga una llei útil i vàlida, és la presentació d'un bloc d'esmenes.
I en comissió, en referència a aquelles esmenes que se puguen assumir d'Esquerra Unida, decidirem quin va a ser el nostre plantejament final, quin va a ser el nostre vot final.

En conseqüència amb allò exposat, dir-los que en aquestos moments és evident que després de l'explicació Esquerra Unida es va a abstenir en esta votació de l'esmena a la totalitat presentada pel Partit Socialista.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

No hi ha intervencions?
Per tant, correspon la votació del debat de totalitat del Projecte de llei sobre gossos d'assistència per a persones amb discapacitat, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és: 24 vots a favor, 39 en contra, 4 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat.

Senyories, s'alça la sessió.

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 11 minuts)*