Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 25 de maig de 2000.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 25.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

***Declaració institucional de felicitació al València CF pel seu paper en la Lliga de Campions i per haver aconseguit ser subcampió d'Europa.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Antes de comenzar los puntos correspondientes al desarrollo del orden del día en la mañana de hoy jueves, creo expresar el sentir mayoritario de la Cámara al felicitar al Valencia por haber llegado a la final de la Liga de Campeones después de una brillante trayectoria y por el papel desempeñado en la competición, así como a la afición por su comportamiento modélico.
Creo que en este momento esta institución debe asociarse al sentir de miles de valencianos.

Muchas gracias.

 

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria sobre inversions en tecnologia hospitalària per a la sanitat pública, presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 2.
409, BOCV número 18).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Comenzamos el punto del orden del día cuatro: moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre la política general de la conselleria sobre inversions en tecnologia hospitalària per a la sanitat pública, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

La senyora Llinares té la paraula per a la seua presentació i defensa.

 

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

El dia 16 de novembre nosaltres ací en esta Cambra vam discutir una interpel·lació al senyor conseller, que havíem presentat el 7 d'octubre, sobre la política general de la conselleria en inversions en alta tecnologia hospitalària a la sanitat pública.
Preteníem saber, ja que els pressupostos eren imminents ­recorde, octubre/novembre­, la inversió en alta tecnologia, concretament en ressonàncies magnètiques; volíem saber calendari de compra d'aparells i ubicació d'aquestos aparells, si se n'havia comprat ja algun o bé anava a comprar-se'n.

Les explicacions que ens van donar no ens van aclarir res.
Se'ns va parlar de les inversions en baixa i mitjana tecnologia, que no venien al cas.
Sobre alta tecnologia sols se'ns va dir que "es absolutamente cierto que se va a convocar un nuevo concurso público para el tema de las resonancias magnéticas nucleares".
El tal concurs anava a ser una meravella que ens havia d'enlluernar a tots, i que "en unos días o dentro de unas semanas" s'enviaria al DOGV.
Encara estem esperant-lo.

A Esquerra Unida ens va crear inquietud i preocupació que des de la Conselleria de Sanitat no es contestara a res, no es parlara d'alta tecnologia en la seua resposta.
Ens va preocupar que no volgueren informar sobre alta tecnologia ací a les Corts.
I ens va preocupar més perquè nosaltres recordem que en la legislatura anterior el senyor conseller va fer grans esforços perquè l'alta tecnologia estiguera en mans privades, gestió i propietat privades.
En aquells moments, 1997, els caps de serveis de radiologia van fer un informe rebutjant la iniciativa, la trobaven dolenta des de tots els punts de vista, incloent l'econòmic.
Però si aleshores es va parar, sols era una mesura tàctica.
L'alta tecnologia, les proves de ressonància magnètica en mans privades, ha tornat a posar-se en marxa d'amagat.
No sé jo si en algun moment es va parar, però s'ha tornat a posar en marxa amb més força fa uns mesos.

El concurs meravellós només apareix en la premsa, en el DOGV mai.
I és per això que ens vam decidir a presentar una moció subsegüent a vore si aconseguíem concretar alguna cosa, si aconseguíem amarrar la inversió en alta tecnologia als hospitals públics.
I vam proposar la moció el dia 17 de novembre de l'any passat.
Han passat sis mesos des d'aleshores.

Ara, en aquests moments, la nostra preocupació ha augmentat, i ha augmentat perquè, en el nostre caminar pels pobles i hospitals de la Comunitat Valenciana, hem aterrat a Xàtiva, en el Lluís Alcanyís, i allí ens hem trobat que quasi d'amagat, sense quasi que ningú ho sabera, una empresa privada ha muntat unes instal·lacions de ressonàncies magnètiques davall d'una discoteca o d'una exdiscoteca.
Allí, a estes instal·lacions privades d'alta tecnologia, és on s'envien totes les malaltes i tots els malalts que necessiten que els efectuen una prova de ressonància magnètica.
I allí es fan, davall de l'antiga discoteca.
O siga, que a Xàtiva ja s'ha consumat la privatització de l'alta tecnologia.
Ha estat molt fàcil i molt silenciós.
Alguna metja i algun metge de Xàtiva va saber que existien estes instal·lacions perquè nosaltres estàvem allí dient-ho i investigant-ho.
Tenien por de fer soroll.

Quan un establiment, i més d'aquestes característiques, s'obri en una xicoteta ciutat com Xàtiva, s'anuncia a la ràdio, a la premsa, es fa una xicoteta inauguració, se li dóna un cert rebombori, però ací res.
Tot ben d'amagat, sense alçar pols ni remolí, que quan menys gent ho sàpiga, millor.
Tenen vergonya que la gent sàpiga com estan desmantellant la sanitat pública?
O tenien llavors que ho saberen els seus possibles electors i després no els votaren?

Tenen raó, senyors del Partit Popular: no es privatitzen les *macetes*, no es privatitza res.
Si per privatitzar s'entén que passe a mans privades alguna cosa que prèviament era pública, no, vostés no ho fan així.
El que ací es fa és que no s'invertix una pesseta en la posada al dia de les instal·lacions de la sanitat pública.
Es deixa tot el camp lliure per a les inversions privades, pagant, com sempre, la sanitat pública.
Aparells privats, gestió privada, instal·lacions privades, guanys privats, però despesa, cost, públic.
Però per molt que ho vulguen dissimular, això també és privatitzar, això és forçar que, una cosa que havia de ser pública, caiga a mans privades.
És també privatitzar.
Però sent molt greu que es privatitzen els serveis de la sanitat pública amb nocturnitat i *alevosia*, és més greu la manera de relacionar el servei privat amb el departament que ha demanat aquest servei.

És de veres que, per ordre de la direcció del Lluís Alcanyís, la prova de ressonància magnètica no passa pel servei de radiologia de l'hospital sinó que va directament al metge que l'ha demanat?
És de veres que es *pontetja* el servei de radiologia de l'hospital?
O siga, que pel que hem aclarit a Xàtiva, la ressonància magnètica no és un element de diagnòstic, com l'ecografia o les radiografies, dins del departament de radiodiagnòstic, sinó que és alguna cosa a part que té entitat pròpia.
Hauran de patentar eixa manera de fer.
En una intervenció anterior parlaven de la unitat departamental, i que la ressonància magnètica havia de ser una més de les tècniques d'imatge.
Creien que era una aberració que eixa tècnica es traguera fora del departament.
Però el que no ens imaginàvem mai és que en els plans del PP estava que eixes proves estigueren totalment desconnectades de la resta de proves amb què hauria de formar un conjunt, conjunt que després servix per a diagnosticar.

Per què no poden mirar les proves en el servei de radiodiagnòstic, perquè estan molt mal fetes?
Són els informes, molt nombrosos, per cert, dels serveis d'imatge dels hospitals desqualificant moltes de les proves de ressonàncies magnètiques fetes per empreses privades d'aquesta comunitat, els que determinen que no puguen mirar-les?
Tan mal es fan eixes proves magnètiques que no poden estar contrastades pels professionals de la sanitat pública?

Van més de pressa desmantellant la sanitat pública del que ens pensàvem.
Els sobra a vostés la meitat d'estos quatre anys per a acabar amb tota la sanitat pública.

Després vam anar a Gandia, i ens vam trobar amb la mateixa cançó, unes instal·lacions de ressonàncies magnètiques privades de la mateixa empresa que les de Xàtiva, condicionades ràpidament i quasi d'amagat, on s'envien per a fer totes les proves de ressonància magnètica que demana l'hospital.
La mateixa història a Castelló.
O siga, que a Xàtiva, Gandia i Castelló ja s'ha actuat en contra de la sanitat pública.

La Societat Valenciana de Radiologia, la Societat Espanyola de Radiologia, els presidents de vint-i-una societat científiques integrades en l'Institut Mèdic Valencià, la majoria dels metges dels hospitals públics, 1.
357, o siga, els científics, s'han pronunciat taxativament per la necessitat que els equips de ressonància magnètica "tienen que estar dentro de la estructura del departamento".
Els científics rebutgen totalment propietat privada, gestió privada.
Però a Xàtiva, Gandia i Castelló això ja està fet.
A més d'allò que venia funcionant a Alacant, a València i a Castelló.

Per totes estes coses i per moltes més, nosaltres vam presentar la moció.
La vam presentar el 17 de novembre.
Han passat sis mesos, per això està una miqueta desfasada.
Jo no acabe d'entendre com les mocions subsegüents, que han de vore's en seguida, tarden tant en vore's.
Trobe que si mirem amb una miqueta de trellat el Reglament hauríem de vore que no estem acabant de seguir-lo exactament.
Diu la nostra moció:

"Les Corts Valencianes insten a la Conselleria de Sanitat a assegurar que en els pressupostos per a l'any 2000 i 2001 ­lògicament, està desfasat, sis mesos és molt­ es destinaran les partides necessàries que facen possible l'existència d'equips de ressonància magnètica a tots els hospitals públics de referència de la Comunitat Valenciana.

Segon.
La Conselleria de Sanitat es compromet a dotar en el transcurs de l'any 2000 ­ja serà el 2001­ a tots els hospitals comarcals públics de tecnologia baixa, mitjana i aquells equips d'alta tecnologia que els corresponen, d'acord amb la seua categoria hospitalària, per a atendre els ciutadans i les ciutadanes que formen part de l'àrea de salut corresponent.

Tercer.
La Conselleria de Sanitat assegurarà que tots aquells equips estaran dirigits i gestionats pel personal sanitari públic.

Quart.
El conseller de Sanitat retrà comptes de l'acompliment d'aquesta resolució cada sis mesos davant el Ple d'aquestes Corts.
"

Senyors del Partit Popular, Esquerra Unida des del primer dia i des del primer moment està explicant ací que vol una sanitat pública i de qualitat, i una sanitat pública i de qualitat vol dir que els aparells han de ser punters, que la seua tecnologia ha de ser la que està en estos moments en el mercat.
I els ho dic, senyors del Partit Popular: els valencians ens mereixem la sanitat pública.
I quan vostés diuen: "és el *liberalismo*, cal triar", no podrem triar perquè tot serà privat, no anem a poder triar perquè vostés faran desaparéixer la sanitat pública i ens serà impossible triar entre la pública i la privada.
Almenys siguen vostés liberals i facen una sanitat pública amb trellat i, a banda, que existisca tota la privada que vulguen, però que puguem anar a un centre públic o un centre privat però que estiguen els dos en les mateixes condicions, tecnològiques, d'aparells, d'assistència, i a la mateixa altura científica.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

A esta moció no hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon el torn de fixació de posició.
Té la paraula, senyora Mendoza, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Como no podía ser de otro modo, nuestro grupo parlamentario aprueba la moción, apoya la moción presentada por Izquierda Unida, porque en el debate presupuestario nuestras enmiendas, relacionadas con la dotación de tecnología de los hospitales públicos, iban orientadas a garantizar la dotación de resonancias magnéticas en cada uno de ellos.

El debate lo planteamos en el momento clave del debate político, que es el debate presupuestario.
El compromiso o no presupuestario es el que determina y el que refleja realmente el compromiso político.
En aquel momento, el Partido Popular vota en contra de nuestras enmiendas, y con ello pone de manifiesto que no va a avanzar ni un solo paso en actualizar la dotación tecnológica y la calidad de nuestros hospitales.

Muchas cifras defendió el conseller Cervera, hoy dimitido, cesado, o como ustedes quieran, pero francamente cuestionada su gestión.
Muchas cifras planteó, pero ocultó la realidad, ocultó que hereda la reforma del Hospital General de Alicante, que construyen el hospital de Villarreal, y esos dos hospitales hay que dotarlos de tecnología.
Mientras tanto, la reposición tecnológica en la mayoría de hospitales de la Comunidad Valenciana va quedando obsoleta.

Ustedes tendrán que dar cuentas de qué han hecho, cómo han utilizado el acelerador lineal del Hospital La Fe, en estos momentos infrautilizado, con una disminución de plantillas.
Paralelamente aumentan el concierto con el IVO y paralelamente aumenta en el IVO la lista de espera de radioterapia.
En estos momentos, los tres meses de lista de espera de radioterapia en el IVO, con una infrautilización del recurso público, poniendo en riesgo la efectividad de la radioterapia que necesitan las mujeres con cáncer de mama, que tiene un límite de dos meses después de ser operadas para que sea efectivo el control de la recidiva del tumor.
Y en estos momentos no hacen en la práctica más que poner en cuestión la calidad del servicio sanitario público y poner en cuestión la seguridad y la salud de los valencianos y de las valencianas.

Les voy a contar muy brevemente la historia de la resonancia magnética en nuestra comunidad.
Durante mucho tiempo, al inicio de los años 80, es considerada como una alta tecnología.
Hoy es una exploración considerada básica, es una tecnología básica.
En aquel momento, en todos los países europeos, y en Estados Unidos, se propicia con la aparición de la tecnología el que una serie de empresas privadas apuesten por el negocio en este campo.

Posteriormente, en un país como Estados Unidos, tiene que prohibirse que los médicos que prescriben resonancias formen parte del accionariado de estas empresas.
El riesgo de la utilización inadecuada, de la limitación del acceso a esta exploración por amplios sectores de la población, lo más enfermos y los más desfavorecidos económicamente en los años 80, lo pone de manifiesto una publicación americana de prestigio mundial en medicina.
En el año 87 tienen que volver a decir que la codicia de las empresas y el negocio con la salud, ha puesto en riesgo la equidad y hace irreversible.
.
.
porque precisamente es el poder de esas empresas lo que impide que se produzca la reforma sanitaria en Estados Unidos anunciada y defendida por Clinton.

En España ocurre lo mismo.
En estos momentos, la realidad es que en esta comunidad, si en el año 88 se compra la primera resonancia magnética, y sólo había seis resonancias magnéticas en el conjunto del Estado, no se ha invertido una sola peseta más en ese sentido.
Y en el año 95, lo primero que hace el gobierno del Partido Popular cuando gana las elecciones es paralizar un concurso preparado para la compra de resonancias magnéticas para todos los hospitales públicos en la Comunidad Valenciana.

La experiencia del Hospital Peset dejaba claro que es una técnica fundamental, que desde el sistema público se ha sido capaz de aportar la validez de la técnica, la importancia para el proceso de diagnóstico, la necesidad de que esté integrada en el conjunto de las exploraciones diagnósticas de un servicio de radiología.

Simultáneamente, las clínicas privadas van adquiriendo nuevos equipos, van instalando nuevas clínicas y han convertido un pequeño monopolio en un grupo de presión que ha impedido que el sistema sanitario público valenciano, en el período 1995-2000, tenga el nivel de calidad y el nivel dotación tecnológica que los ciudadanos se merecen.

Ante la presión de radiólogos, médicos de la sanidad pública y los planteamientos de los grupos políticos de la oposición, se paraliza el anunciado concurso de introducir a la empresa privada en los hospitales públicos para gestionar la resonancia magnética.
De nuevo, en una comparecencia reciente en estas Cortes del conseller Cervera, vuelve a plantear la misma propuesta.
De nuevo, esa respuesta es debatida, es debatida con argumentos económicos y científicos, y el conseller Cervera sólo da una razón política: "hemos ganado las elecciones".
Se cree que con eso tiene autoridad moral para decir que la fórmula del agua puede ser diferente a la que realmente es.

Y todo esto ocurre sin que el Partido Popular haya puesto una sola peseta en la actualización tecnológica de nuestros hospitales.
En algunos momentos ha habido graves problemas en algunas unidades, como por ejemplo en la Unidad de Cuidados Intensivos de la Fe, por la no reposición de un aparato concreto.

La realidad es que está existiendo una clara interferencia de un grupo de presión económico con intereses particulares, que se enfrenta a las necesidades y a los intereses generales y que, además, no tiene rubor, y está interfiriendo en la política sanitaria y está interfiriendo en garantizar la sanidad de calidad para todos.

Poco le hubiera costado al conseller de Sanidad asesorarse por profesionales de los hospitales públicos.
Poco le hubiera costado poner en marcha los resultados del estudio en el que invirtieron muchas horas y mucho dinero la Conselleria de Sanidad y los jefes de radiología de algunos hospitales públicos.
El catálogo de prestaciones nunca llegó a publicarse.
Y nunca llegó a utilizarse el resultado de este estudio económico que evidencia que la deficiencia económica era mayor en el hospital público que con los conciertos privados.

Por último, los beneficios de instalar en los hospitales públicos las resonancias magnéticas integradas con el conjunto de servicios del hospital, tiene además un beneficio adicional, que es la investigación y la docencia.
Como alguien dijo alguna vez, si ustedes no creen ni en la investigación ni en la docencia, prueben la ignorancia.
Así le irá a la sanidad pública.

La sospecha fundada es que pretenden beneficiar a ciertos grupos privados introduciendo un modelo obsoleto, caro y poco equitativo, que busca y condiciona el lucro económico de unos pocos, con claras vinculaciones al Partido Popular, a costa de la rentabilidad social.
Y esto no es nada más que el inicio de un nuevo modelo de gestión puesto en cuestión después de cinco años y después de que el Partido Popular ocultara sistemáticamente los datos.
Y se ha puesto en cuestión porque han puesto en riesgo la salud de los ciudadanos, y eso lo ha evidenciado la situación en la que se encuentran las listas de espera quirúrgicas.

Es cierto que la sanidad pública necesita mejoras.
Los socialistas y las fuerzas progresistas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Por favor.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
siempre han apostado por la mejora de la gestión de la sanidad pública.
No es cierto lo que ustedes venden y dicen.
Se han hecho nuevos y mejores hospitales, se han hecho nuevos y mejores centros de salud, se les ha dotado de la tecnología y del confort necesario.
Y nuestra propuesta es seguir avanzando.
Ustedes demuestren su compromiso.
Ustedes saben perfectamente que el debate no es público o privado, sino que la apuesta por unos servicios públicos de calidad es que lo garantiza que, a un coste razonable, los que más lo necesitan y en el momento que lo necesitan tengan todos y cada uno de los servicios.
Ustedes están.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
poniendo en riesgo.
.
.
Un momento, señora presidenta.
*(Rialles)* Ustedes están poniendo en riesgo la solidaridad.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Mendoza.

**La senyora Mendoza García:**

 

Voy a acabar la frase, si no le importa.

Ustedes están poniendo en riesgo la solidaridad y la cohesión social.
Tienen un presupuesto que ha despertado la codicia, la codicia de ciertos grupos empresariales que se han convertido decisivamente en una presión que está ahogando la calidad y la mejora de la sanidad pública.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señora Mendoza.
Esta presidencia solamente le avisaba que se le había acabado el tiempo.

Tiene la palabra el señor Clemente, en representación del Grupo Parlamentario Popular, para fijación de posición.

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

A mí me gustaría introducir un poco de sosiego en el debate, que parece que estaba tomando un tono un poco mitinero.

Yo, señorías, puedo entender que Izquierda Unida plantee este tipo de iniciativas, por la ideología que dice defender y que desde luego defiende.
Ahora, lo que entiendo mucho menos, señores del Grupo Socialista, señora Mendoza, es que ustedes que hace poco -poco tiempo, no, ya empieza a hacer un poquito más de tiempo- tuvieron la responsabilidad de gobernar en esta comunidad, no puedo entender que apoyen esta moción.
Porque desde luego esta moción, para nosotros, para nuestro grupo, y para mí en concreto, me indica que están ustedes desconectados de la realidad social de la Comunidad Valenciana.
Y, además, lo digo yo y lo dice un dirigente suyo.
El señor González les decía: "Han perdido de vista la realidad social española".
Están ustedes encerrados en una endogamia cada vez más creciente.

Yo les podría dar, y no tengo ningún inconveniente en hacerlo, muchas cifras que respaldan cuál es el modelo del Partido Popular: una sanidad pública, una sanidad de calidad para todos los valencianos.
Ese es el compromiso de gobierno de estos cuatros años, que ha sido una realidad, y el de los cuatro años siguientes.
Ese es el compromiso de nuestro presidente, el compromiso de todo nuestro gobierno.

Ustedes, ya les digo.
.
.
no sé si merece la pena, porque luego dicen que las cifras son falsas, aunque las cifras sean oficiales.
Les daré solamente algunas breves cifras, para que podamos establecer una comparación entre el último mandato del gobierno socialista, año 1992-95, y el último de gobierno del Partido Popular, año 1996-99.
En equipamientos, se ha pasado de 7.
000 millones a 9.
200, lo cual supone un incremento del 30%.
En alta tecnología, señora Llinares, se ha pasado de 630 a 1.
850 millones de pesetas, lo que supone un incremento del 190%.
Tacs, que había en aquella época 17, en sólo cuatro años se ha pasado a 28.
Angiógrafos digitales, de 4 a 7.
Unidades de hemodinámica, de 4 a 8.
Realmente se ha mejorado, pero se puede seguir mejorando y se va a seguir mejorando.

Lo que yo encuentro, una vez más, en el Partido Socialista es un doble discurso, que lo veo en muchas cosas, pero en sanidad lo veo muchísimo más.
Ustedes saben, usted lo debe saber, que Eresa la introdujeron ustedes en el Hospital General, que ustedes concertaron la hemodiálisis, el Samu, la oncología, el Tac, la cobaltoterapia, la medicina nuclear, etcétera.
Que ustedes operaban en clínicas privadas.
Que ustedes recientemente votaron en el Congreso nacional a favor de nuevas formas de gestión, en las Cortes nacionales votaron a favor de estos modelos.
En Andalucía, donde gobierna el Partido Socialista, ustedes conciertan con camas, pagan por cada cama hospitalaria.
Allí existen dos fundaciones y, sin embargo, aquí critican todo lo que para ustedes dicen que es una privatización de la sanidad.
Siempre es el discurso de las dos varas de medir, no solamente lo que hicimos cuando éramos gobierno y lo que hacemos en la oposición, sino lo que seguimos incluso haciendo y defendiendo ahora.

Les insisto: este gobierno apuesta por una sanidad pública, y así queda plasmada en los presupuestos.
Ustedes insisten una y más veces en que nosotros concertábamos más.
Pero las cifras son tozudas.
Nosotros concertamos menos en el presupuesto del 2000 con entidades privadas que en el último presupuesto que se aprobó en el 95.
Ustedes en el año 94 ya estaban intentando, lo que pasa es que ya no tuvieron tiempo, ceder los locales del Hospital Clínico también para una empresa privada.

Han presentado ustedes, señoría, señora Llinares, ha presentado una moción.
Esa moción para nuestro grupo es inaceptable y le voy a explicar el porqué.
Lo primero, porque en todos nuestros hospitales comarcales y en muchos otros existen ya equipos de media y baja tecnología: ecocardiógrafos, respiradores, electrocardiógrafos, y en todos existen Tac.
Asimismo, le tengo que decir que la resonancia magnética se va a introducir, se va a introducir en el hospital general de Castellón y de Alicante, en el Clínico, en La Fe, y se va a reponer la del Doctor Peset que está algo anticuada.

Y otro tema que parece preocuparle, señoría, le diré que la técnica estará integrada dentro del servicio de radiodiagnóstico de los hospitales, para que exista acceso a la asistencia, a la docencia y a la investigación.
Por lo tanto, lamentándolo, su moción es inaceptable porque unos puntos que plantea ya están contemplados y otros, desde luego, van a ser próximamente resueltos, y cuando digo próximamente va a ser pronto.

Yo nada más quería decirles esto y, señora Mendoza, lo lamento.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

La senyora Llinares, per a rèplica, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyores diputats.

Senyors del Partit Popular.

Són desoladores les respostes que vostés donen sempre a propostes concretes d'inversions en la sanitat pública, a propostes per a millorar, per a engrandir la sanitat pública.
Ens deixa, com han dit tota la vida en el meu poble, sense conhort.
Desolador.
I no és la primera vegada que davant d'esta trona dic, davant d'una resposta de vostés, que és desolador.

Mire, el dia 23, el dimarts passat, en una Comissió de Sanitat els vaig proposar, no ja la construcció, sinó l'estudi d'un segon hospital a l'Alcoià­Comptat.
La resposta va ser: no.
Els vaig proposar en la mateixa comissió del dia 23 -tots els punts de l'ordre del dia eren propostes d'Esquerra Unida-, els vaig proposar l'adequació de l'hospital de Sant Vicent del Raspeig, el cardiovascular de Sant Vicent del Rapeig, però que és molt gran, perquè done servei a la comarca.
La resposta va ser: no.
Els vaig proposar la construcció del segon hospital a la Vega Baixa que, aprofitant que havia un buit, una empresa privada n'ha fet un.
En Torrevella, el segon hospital de la Vega Baixa.
La resposta va ser: no.
Els vaig proposar la construcció d'un centre d'especialitats a Torrevella.
La resposta va ser: no.
Anaven a fer allí.
.
.
, més especialistes aniran la centre de salut.
.
.
, en fi: no.
Els vaig proposar la construcció d'un centre de salut a Montesinos.
La resposta va ser: no.
Fa quinze dies els vaig plantejar el problema de la salut mental infantil, i en la resposta que se'm va donar ací va ser mirar cap a una altra banda.
I hui, i arrossegant-lo des del 7 d'octubre, els presente la inversió en els centres hospitalaris de tecnologia punta.
I la resposta és: no.

Sí que és de veres, vosté parla de xifres.
Jo sempre li dic que sóc una diputada a peu d'obra i vaig als centres.
Vosté ha augmentat en el 30%, en el 60 i en el 4.
000%.
Molt bé, ha augmentat en el que siga.
Els casos que jo li he contat són els que li he contat.
I li'n puc contar molts més.
Però, vosté vinga dades, vinga dades, a mi això no m'apanya.
I, aleshores, li he posat només una mostra, tres.

Senyors del Partit Popular, pensen deixar morir la sanitat pública?
Senyors del Partit Popular, molts morts hem de tindre perquè vostés pensen que cal invertir a la sanitat pública.
.
.
?
*(Remors i xiulets)* Senyors del Partit Popular, molts morts més hem de tindre perquè passen del pensament a l'acció ?
(*Remors).* És massa gran el seu amor per la sanitat privada, massa gran.
Però, eixe amor com alguns amors mata, i mata sempre als més desfavorits de la societat.

Recapaciten, senyors del Partit Popular.
Invertisquen en els serveis públics, que són als que tenim accés tots els valencians.

Moltíssimes gràcies, i, a més, per l'amabilitat d'haver-me escoltat amb eixa atenció.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Per a rèplica a la senyora Llinares, té la paraula el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Llinares, lamento de verdad el tono de su intervención.
Creo que la mía con usted no ha dado pie a que usted llevara el debate a un recurso que, desde luego, para mí y para nuestro grupo nos parece inaceptable, que es hablar de las personas que han fallecido en la comunidad.
Yo lo lamento mucho, porque realmente no tengo esa opinión de usted como diputada, y, en fin, me gustaría reconducir el debate a lo que estamos tratando, a lo que estamos hablando.

Ha hecho usted referencia a la Comisión de Sanidad que se celebró.
Creo que le explicamos en esa comisión que lo que usted pretende y que, a lo mejor, estaría bien, ustedes pretenden el que existan hospitales y centros de salud por todas las esquinas y por todos los pueblos de la Comunidad Valenciana.
Usted insistía mucho en que la sanidad debe ir al ciudadano.
De acuerdo, pero tenemos que manejar unos recursos.
A lo mejor sería deseable que en todas las esquinas de todas las calles hubiera un centro de salud.
Yo creo realmente que no.
Creo que no sería esa la solución.
Puede que sí, es necesario que existan más.
Y nuestro compromiso es, y lo hemos dicho siempre, que exista un centro de salud por zona básica.
Y lo estamos consiguiendo, porque en la pasada legislatura se construyeron muchos centros de salud.
Entre reformados­construidos, y prácticamente en este momento finalizados y en construcción, casi 100 centros de salud en una legislatura.
Es un esfuerzo muy importante para un gobierno.
Es un esfuerzo muy importante.

Ustedes pueden decir ­y legítimamente­ que quieren más.
Nosotros también queremos más para los ciudadanos valencianos, pero hay unos recursos y el gobierno tiene que coger esos recursos y dar satisfacción a la mayoría de los valencianos, y ordenar esos recursos vertebrando esta comunidad, que tenga una adecuada asistencia sanitaria especializada, de hospitales, de centros de salud, de centros de especialidades, de consultorios.

Yo, desde luego, pienso, vamos, estamos convencidos que nuestra sanidad, que la sanidad pública en esta comunidad está más garantizada que nunca, desde el modelo del Partido Popular está más garantizada que nunca, y está garantizada con lo que se ve, señoría.
A un gobierno se le ve la voluntad política en algo que es fundamental, que son los presupuestos, y en los presupuestos se ve que la inversión en sanidad pública desde que gobierna el Partido Popular ha crecido de forma espectacular en nuestra comunidad.
Y eso es una realidad.

Y usted plantea una moción que para nosotros es inaceptable.
Y le he explicado en mi anterior intervención el porqué era inexplicable, era inaceptable.
Yo le digo: tiene tres partes esa moción porque pienso que tenemos que volver al debate que le interesa a los valencianos.
No a ese otro debate que a veces cogemos en esta Cámara y que a mí me resulta un poco electoralista.
Las elecciones ya han pasado, estamos en otro momento político y es momento de dar soluciones a los ciudadanos de nuestra comunidad.

Usted legítimamente plantea una iniciativa, esa iniciativa a la cual yo le digo que este año habrá resonancia magnética en todos los hospitales de referencia; y, desde luego, me gustaría equivocarme, pero ustedes posiblemente lo volverán a criticar, y me gustaría equivocarme.

Los hospitales comarcales, que es el punto número 2 de la moción, ya tienen Tac, ya tienen Tac.
Y habrá, posiblemente, centros de especialidades que van a mejorar su tecnología.
Y lo que a usted le preocupa o dice preocuparle, yo creo que le preocupa de todas formas, es que estos equipos están y estarán dirigidos por el jefe de servicio correspondiente del hospital público a que corresponda, y estos servicios impartirán asistencia, impartirán docencia, impartirán investigación.
Y eso es lo que nosotros le planteamos.
Y eso es lo que nosotros le argumentamos para no aceptar su moción.

Nada más, señora Llinares, y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Mendoza, per cinc minuts.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

He encontrado cierta esquizofrenia en el planteamiento del Partido Popular.
*(Remors)* Habla del modelo del Partido Popular, dicen que no van a cambiar la Ley general de sanidad, que el modelo del sistema nacional de salud pública, de provisión mayoritariamente pública.
.
.
*(Remors)* En fin, la cuestión es que hay un cambio sustancial de valores, de planteamientos y de esfuerzo inversor.
No es lo mismo decir que voy a invertir que lo que al final del año realmente se ha invertido.
Y le voy a leer simplemente una cifra.
Lo que ustedes disminuyen en inversión real *(remors)* son 4.
600 millones de pesetas de inversión de lo que tenían proyectado y de lo que, realmente, al final, es la inversión.
Al contrario, aumentan en 5.
000 millones de pesetas lo que gastan en conciertos sólo en el año 99.

Es el presupuesto y, sobre todo, es la ejecución presupuestaria, la ejecución, y no la minoración presupuestaria, lo que demuestra su compromiso con la sanidad pública.
Y, hasta ahora, ese compromiso con la sanidad pública es de mínimos.
Desvían sistemáticamente el dinero destinado a mejorar los propios servicios, lo desvían al interés y a la codicia de unas cuantas empresas privadas que se han convertido en un monopolio y en un grupo de presión.
Y eso está estudiado repetidamente, aquí, en Estados Unidos, en Francia y en Alemania.
Y, además, ese modelo ha sido ya desechado.
Y ustedes no han inventado nada.
Ustedes han puesto en marcha *(remors, protestes).
.
.*

**La senyora presidenta:**

 

Senyors diputats, per favor.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Ustedes han puesto en marcha un modelo que países nada sospechosos de socialdemocracia han desechado, y han desechado hace muchos años.
Y los que no lo desecharon e intentaron aplicarlo, como es el caso de Inglaterra, han dejado ahogada y colapsada la sanidad pública y una deuda de muchos miles de libras para muchos años.
Esa es la verdadera política y la verdadera cara del Partido Popular.
*(Remors)*

Evidentemente, el discurso no es público o privado, en abstracto, el discurso es público o privado para proveer de servicios sanitarios a la mayoría y a los que más lo necesitan.
Y esa es la clave.
Con una inversión de producto interior bruto mucho más baja que países que han adoptado otro modelo, el modelo mixto, la sanidad privada, aquí se está garantizando ahora y para el futuro.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Por favor, silencio.

Continúe, señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Yo espero.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Continúe, señora Mendoza.
Ya he pedido silencio.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Aquí se está garantizando una atención sanitaria para todos, y ustedes son los que, en los últimos cinco años, la están poniendo en riesgo.
Y además han negado todo.
Han negado que existieran las listas de espera.
Y lo han negado sistemáticamente.
Y además han boicoteado la obligación, que es más que un derecho de la oposición, de controlar la acción de gobierno.
Y lo han hecho y no se sonrojan.
Y no contestan.
Y no dan los datos.
Y muy tardíamente podemos debatir la ejecución presupuestaria real, muy tardíamente.
La de verdad, la de detalle.
Y esa es la realidad de los valores democráticos y de los valores de defensa de los servicios públicos del Partido Popular.

Si siguen por ese camino van a romper la equidad y van a romper la cohesión social, y esa será su responsabilidad.
Pero después, ustedes tienen muy claro que una vez hayan hecho todos los negocios posibles, y todos los negocios que se pueden hacer con los servicios públicos, con la enseñanza y con la educación, ya vendrá un gobierno socialdemócrata a poner las cosas en orden.

Muchas gracias.

*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula.
.
.
*(remors)*

Senyora Llinares, per a què demana la paraula?
*(Remors.
Pausa)*

Per a què demana la paraula?

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Per a rèplica al partit.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, el torn de rèplica de vosté ha conclòs.

Senyor Botella, per a què demana la paraula?
*(Remors)*

El torn de rèplica, senyora Llinares.
.
.
*(Remors)* Senyora llinares.
Senyora Llinares, no té vosté la paraula.
El torn de rèplica vosté l'ha conclòs.

Senyor Botella, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señora presidenta.

Porque en el *Diario de Sesiones* va a quedar constancia algo que entiendo que es muy grave.
Y creo que es no por mala fe sino por la inexperiencia de la diputada que ha hablado, al querer comparar una enfermedad que padecen muchos valencianos, que es la esquizofrenia, con un insulto.
Entiendo que debería de quitarse del *Diario de Sesiones,* puesto que es una enfermedad que afecta a muchos ciudadanos y creo que ha sido una inexperiencia parlamentaria de esta diputada.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) (Remors.
Pausa)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Perelló, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta.

Con el permiso de usted y del Grupo Popular, para decir que en sentido figurado algunas expresiones se utilizan como se utilizan.
Y no ha sido ése el interés de la portavoz nuestra.
Pero si el Grupo Popular me lo permite, *(remors)* si el Grupo Popular.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Por favor.
Silencio, por favor.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Si el Grupo Popular no se adueña de la libertad de expresión de esta Cámara y me deja terminar, que nunca me deja, que nunca me deja.
.
.
*(remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Por favor, ruego silencio.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

.
.
.
le diré que tenemos el sentimiento de que nada que ofenda se pueda mantener, pero es reiterativo ya que el Grupo Popular, que no aguanta las críticas, confunde las cosas, y se hiere con una sensibilidad manipuladora que no estamos dispuestos a consentir.
No obstante, retiramos eso.
Pero ya está bien, por favor, aquellos bancos, eh, ya está bien.
Y que respeten cuando interviene su portavoz, también sería una norma de tolerancia democrática.

*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) (Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Perelló.

Senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Señoría.

Simplemente para lamentar, que desde el Grupo Socialista y de sus portavoces se haga un uso torticero del Reglamento.
Se intente hacer un uso torticero del Reglamento de la Cámara, e introducir réplicas donde no caben, señoría.
Lamentar esta conducta del Grupo Socialista.

Nada más.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señor Font de Mora.

Tiene la palabra a continuación el señor Clemente.
.
.
*(remors.
La senyora Pérez i Martí parla sense micròfon)* Señora Pérez, el turno de intervenciones correspondiente al debate que acaba de terminar, le corresponde en este momento al señor Clemente en réplica a la señora Mendoza.
*(Remors.
La senyora Pérez i Martí parla sense micròfon)* Señora Pérez, lamento mucho que este Reglamento no me permita darle la palabra *(remors)*, no tiene la palabra señora Pérez.
Señor Clemente, tiene usted la palabra.
*(Remors.
Pausa)*

Esta presidencia, en virtud de las atribuciones que le confiere el Reglamento de las Cortes Valencianas, tiene la capacidad de ordenar el debate conforme compete al Reglamento, y conforme entiende que es mejor para el debate parlamentario.
Así lo establece el Reglamento y así lo cumple esta presidencia.

Señor Clemente, tiene la palabra.
*(Remors)*

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Creo que algunas señorías, si hacemos un descanso, deberían tomarse una infusión para relajarse un poco.
Yo creo que cuando no existen argumentos, recurrimos a los insultos y recurrimos incluso a los gritos.
Yo, desde luego, señora Mendoza, veo que no le está interesando mucho lo que le cuento; pero bueno, no importa, se lo voy a decir de todas formas.
Yo desde luego.
.
.
no es mi estilo ni le voy a faltar al respeto en ningún momento.

Usted habla de cifras y habla de desviación presupuestaria.
Bueno, pues para desviación presupuestaria le voy a decir ­me imagino que usted lo sabe­ que en el año 94 ustedes tenían presupuestado para concierto 11.
181 millones de pesetas, y el gasto real al finalizar ese año fue de casi 15.
000 millones de pesetas.
O sea, que realmente, una vez más ustedes no nos pueden dar lecciones de nada.
Desde luego, usted dice que nosotros no hemos inventado nada.
Si se refiere usted a que los aparatos de alta tecnología esté en los hospitales, ciertamente no lo hemos inventado nosotros, lo inventaron ustedes, eso es cierto.

Ya se lo he dicho antes, ustedes introdujeron Eresa en el Hospital General.
Y a nosotros no nos parece un modelo criticable.
Lo que no entiendo es cómo ustedes, que lo hicieron y que lo siguen haciendo, lo critican.
Lo que no entiendo es ese doble discurso de criticar las concertaciones, de criticar las fundaciones en la Comunidad Valenciana, criticar el modelo sanitario del Partido Popular en la Comunidad Valenciana, y es el modelo que ustedes en otras comunidades están practicando.
Y el modelo que ustedes defendieron cuando gobernaban.
Les molesta que se lo digan, pero es que es la pura verdad.

Y el modelo que siguen ustedes, su grupo parlamentario sigue defendiendo en las Cortes nacionales.
Es que dicen aquí una cosa, y en el pueblo de al lado dicen la contraria.
Y no les importa.
Tienen ustedes un doble discurso.
Y ese doble discurso, además, evidentemente es su problema, pero les lleva completamente al desastre.
Porque el ciudadano valenciano y el ciudadano español captan que ustedes dicen en cada sitio lo que piensan que políticamente más les conviene, y eso es un error, señorías, porque se les ve el plumero.
Y la gente les conoce.
Y yo, desde luego, no soy quien para darles consejos a ustedes.
Sigan por ese camino, que desde luego tenemos muchos años de gobierno del Partido Popular.

Nada más y muchas gracias.

*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Conclòs el debat, passem a continuació a la votació ordinària de la moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat, sobre política general de la conselleria sobre inversions en tecnologia hospitalària per a la sanitat pública, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 32 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció, queda rebutjada la moció.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores)*

 

***Compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez, per tal d'informar sobre la posició del govern valencià sobre el transvasament d'aigua del riu Ebre demanat pels agricultors de la comarca valenciana del Baix Maestrat i de la catalana del Montsià, sol·licitada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 9.
603).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Pregue les senyores i senyors diputats que ocupen el seus escons.
Senyories, per favor.

El punt següent és la compareixença de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, per informar sobre la posició del Govern Valencià sobre el transvasament d'aigua del riu Ebre, demanat pels agricultors de la comarca valenciana del Baix Maestrat i de la catalana del Montsià, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'honorable consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Imagine que les aigües hauran tornat al seu curs després d'este recés, i mai millor dit hui, de les aigües, quan anem a parlar del riu Ebre.
En maig de l'any 97, la conselleria d'Agricultura va redactar el projecte, un estudi d'aprofitament d'aigües procedents d'aportacions externes per als regadius de Castelló.
En este estudi es varen avaluar les necessitats d'aigua per a pal·liar el dèficit existent a la província, i es va dissenyar un possible esquema de distribució i es va avaluar el seu cost.

El dèficit hídric de la província de Castelló es va avaluar en uns 90 hectòmetres/any distribuïts comarcalment de la següent forma.
A la plana de Vinaròs-Peñíscola, 20 hectòmetres cúbics per any.
A la plana d'Oropesa-Torreblanca, 15 hectòmetres cúbics/any.
A la plana de Castelló, 45 hectòmetres cúbics/any, i les àrees interiors que serien per a l'abastiment de granges i regadius socials, 10 hectòmetres cúbics/any, en el que fa eixe total que he comentat de 90.

Donat que més del 70% de les 60.
000 hectàrees de regadiu de Castelló es reguen en aigües subterrànies, este dèficit hídric es tradueix en la sobreeplotació dels aqüífers, que quasi tots són costaners, i això porta un augment del cost d'explotació.
I el que és més greu: un augment de la concentració salina a causa de la intrusió marina, que comporta una salinització progressiva dels sòls dificultant el desenrotllament de les plantes.

En la finalitat de mantindre o millorar la qualitat de les aigües dels aqüífers subterranis, i assegurar la seua disponibilitat en èpoques de sequera, es va estudiar i es va avaluar la possibilitat d'aportar aigua a la província de Castelló procedent dels cabals de les concessions que disposen les comunitats de regants del Baix Ebre.
S'estima que en les actuacions de modernització de regadius i reutilització d'aigües, es pot reduir, i de fet s'està reduint 30 hectòmetres cúbics, i els restants 60 hectòmetres que faltarien haurien de procedir d'esta transferència externa.

La infrastructura hidràulica que es va estudiar era la construcció d'una canonada, que en capçalera podria transportar 2 metres cúbics per segon prèvia elevació de les aigües a la cota 160.
A la província de Castelló discorreria el traçat des del riu Sénia fins als embassaments de Maria Cristina i Sitjar.
Des d'esta canonada principal hi hauria derivacions cap a les diferents zones de reg, en alguns casos en reelevacions a basses reguladores.

Des de la realització d'este estudi, fins al moment actual, la situació ha anat canviant, lògicament, si bé l'actuació política del Govern Valencià i del seu president Eduardo Zaplana al seu cap ha sigut sempre ­i vosté ho sap i tots ho saben­ la defensa i reivindicació de la transferència d'aigües de l'Ebre a la Comunitat Valenciana.
En estos moments ens trobem davant d'una situació de sequera que patixen els cultius de Rossell, Sant Rafael del Riu, Vinaròs i Benicarló, fonamentalment al nord de la província de Castelló; així com els de la Sénia i Ulldecona a la província de Tarragona, havent-se secat literalment el caixer del riu Sénia i pràcticament el que és el pantà d'Ulldecona.
Així, la Junta Central d'Usuaris del riu Sénia demana solucions per a pal·liar la greu situació per la que travessen els regants.

Davant d'esta realitat constatada, tenim per un costat eixa proximitat al riu Ebre, per altra part les infrastructures existents, que és eixa antiga canalització a cel obert des de Xerta, en el riu Ebre, fins al riu Sénia, i una cosa tant o més important, com és la predisposició de les comunitats de regants del delta de l'Ebre, marge dret o marge esquerre, de cedir fins a dos o tres metres cúbics per segon de la seua concessió per a salvar eixa anguniosa situació per la qual estan travessant molts cultius, i per tant, els nostres llauradors.

Amb posterioritat hi ha hagut contactes entre les citades comunitats de regants del Baix Ebre i la junta central d'usuaris del riu Sénia, integrada per societats de regants de Castelló i de Tarragona, que ha culminat en la redacció d'un esborrany de contracte de cessió d'aigües, d'acord amb allò que disposa l'article 61.
bis de la Llei 46/99, que modifica la Llei d'aigües del 85.
En este esborrany de contracte existix encara, digam, una indefinició d'allò que són els volums a transvasar de cabals i d'èpoques també en què podria realitzar-se.
Per altra part, en l'estipulació tercera d'este esborrany, la cessió es fixa de moment per a la campanya de reg del 2000.

A pesar de tot allò que hem exposat i de tot allò que hi ha, creiem que falta un pas fonamental: l'acompliment de l'apartat 14 d'eixe article 61.
bis de la modificació de la Llei d'aigües, que exigix que l'ús de les infraestructures que interconnexionen territoris de diferents plans hidrològics necessita o bé una llei singular o bé estar inclós en el Pla hidrològic nacional.
Una altra qüestió pendent seria l'execució de les infraestructures necessàries en el territori de la comunitat autònoma de Catalunya fins arribar al riu Sénia, tant en el seu aspecte econòmic com en el tècnic.

A la vista de la situació de la demanda i de la realitat, i reiterant el nostre més ferm recolzament a les reivindicacions dels regants de Castelló, la Conselleria d'Agricultura s'ha plantejat dos actuacions prioritàries en la zona del nord de Castelló.
En primer lloc, la redacció i aprovació d'un pla d'obres que contemple la construcció d'una sèrie de basses que pogueren regular eixe transvasament quan es produïsca, però que en qualsevol cas poden, fins arribar eixe moment, envasar aigües sobrants del Sénia aigües avall del pantà d'Ulldecona.
I en segon lloc, impulsar la formació d'una comunitat general de regants que integre els usuaris del Sénia amb els regants d'aigües subterrànies de la zona.

I no podem tampoc oblidar que el transvasament d'aigües del riu Ebre a la Comunitat Valenciana estarà contemplat en el Pla hidrològic nacional, que el govern aprovarà en esta legislatura.
Però els plantejaments dels regants en estos moments, i que compartim, estan basats en la situació de sequera que patim, i per tant, plantegen un contracte temporal, com he dit, en l'esborrany per a la campanya 2000 i urgent també, que té una base jurídica que es troba en el contracte de cessió de drets d'ús d'aigua arreplegat en la Llei d'aigües.

Per últim, volguera indicar a les seues senyories novament eixe clar posicionament del govern i de la Conselleria d'Agricultura en este tema, que és el recolzament, com s'ha fet, i sobretot la recerca de solucions pràctiques i reals basada en la col·laboració entre totes les parts que beneficien els regants del nord de Castelló, no sols a curt termini, que estem treballant en això, sinó definitivament a un llarg termini, que és el problema que és històric i que crec que entre tots hem de resoldre.
Este és el nostre posicionament davant d'esta nova situació i d'estes noves demandes, que ens pareixen justes i que han sorgit.
I, per tant, estem a la disposició de les seues senyories.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a intervenció del grup sol·licitant, té la paraula el senyor Roca, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Jo supose que després que el València es va deixar perdre pel Reial Madrid ­equip que, a més, és del senyor Zaplana, em referisc al Reial Madrid, de tota la vida­ ara des de Madrid no tindran inconvenient a donar-nos aigua als valencians, que és allò que, en definitiva, estem ací discutint.

Jo vull agrair-li la seua compareixença per tal que ens explique, com ja ens ha explicat, com pensa pal·liar la greu sequera que estan sofrint les comarques del Maestrat i del Montsià, que a més dels cultius també afecta inclús l'aigua imprescindible per a beure en pobles com Rossell i Sant Rafael.

El pantà dic d'Ulldecona però que està dins de la província de Castelló, en el terme de la Pobla de Benifassà, està totalment sec.
D'este pantà es recarreguen tots els aqüífers de la zona en qüestió, tots els aqüífers de la zona de la plana de Vinaròs, i ja fa temps que a este plantà li tragueren els peixos per tal d'estalviar l'aigua que se li bombejava, ja que els pous estaven i estan baixant cada dia d'una manera alarmant.
Esta situació fa dos anys, fa ja dos anys que s'està sofrint en estes comarques perquè no plou la suficient quantitat.
El pantà fa dos anys que està sec.
I a més a més estes comarques jo no sé si això tindrà alguna cosa a vore, però estan en el mig d'una central tèrmica i de unes quantes centrals nuclears; jo no sé si això serà motiu perquè en estes comarques no ploga.
I per altra banda, cal constatar també que la majoria absoluta del PP no ha fet possible que ploguera.

Jo crec que hem tardat una mica a vore esta compareixença suposant que plouria, que les rogatives donarien efecte, però jo crec que en estos moments Sant Pere ja no està a favor del Partit Popular, la font de Sant Pere d'allí del riu Sénia també està seca.
I a mi el que em dóna és que aquí, com sempre, hi ha falta de previsió per part del Govern Valencià.
Jo crec que està molt bé que vosté haja comparegut, i li ho agraïsc, però haguera estat millor que haguera comparegut per iniciativa pròpia, i ahí és quan vosté haguera pres la iniciativa, el govern haguera pres la iniciativa, cosa que veem que no ha sigut així.

Jo vull recordar-li que estem en el segle XXI i que, a més de les rogatives, la tècnica permet altres solucions, que en este cas han de vindre, com bé ha dit, de la mà del Pla hidrològic nacional i del Pla nacional de regadius.
El Partit Popular diu que ja quasi està fet, però mentre, els que no tenen aigua no poden esperar.
I com no poden esperar, el mateixos afectats, i per això li dic allò de la iniciativa, han buscat solucions importants al marge de l'Administració.
Han arribat a acords entre ells mateixos per a cedir-se l'aigua, per a cedir l'aigua del marge dret i esquerre de l'Ebre a les comarques i als regants de les comarques del Maestrat i del Montsià.
I en este cas, jo crec que hi ha un tema important, i és que ací sí que hi ha aigua suficient, i això cal tindre-ho en compte, perquè tal vegada, si ens trobàrem en altres llocs on no hi ha aigua suficient, eixa seria l'excusa, que no hi ha aigua, però ací aigua n'hi ha.
El preu també han dit que serà simbòlic per als regs d'emergència que fan falta.
Així ho han manifestat els regants del marge dret i marge esquerre.

I mentre arriba el Pla hidrològic nacional ­que a mi em diuen que no contempla el canal Xerta­Càlig, cosa que em pareix molt greu que no contemplara este canal, històric ja­, fa falta, com vosté bé ha dit, una canonada que comunique on hi ha aigua amb el lloc on no hi ha aigua, o siga, que es puga portar l'aigua del marge dret i esquerre de l'Ebre, eixa cessió que fan els regants, que es puga portar a la plana de Vinaròs i a la comarca del Montsià.

I ahí jo crec que és on vosté ha d'actuar, i si actua, per suposat tindrà el recolzament total del Grup Socialista.
Però actuar no significa només vindre a la trona i dir que es va a actuar; necessitem terminis, necessitem saber eixos recursos d'on van a eixir, per això li deia que Madrid ara no tindrà inconvenient, suposo.
I concretar i comprometre's, perquè ja fa temps que ens coneixem, senyora consellera, i vosté és una persona que sempre té molt bones intencions, això no se li pot negar, però és que les bones intencions han d'anar acompanyades de fets.
I ací hi ha un problema que ja fa dic més de dos anys que s'està sofrint per esta comarca i està arribant l'estiu, els pous estan baixant cada dia més, cada dia es mesuren els pous i cada dia s'està veent com estan baixant, i allò que necessitem fonamentalment és que s'actue.
Però perquè puguem estar tranquils, perquè puguem tornar a les nostres comarques i dir-los que sí que es va a fer una actuació de veres allò que necessitem són terminis i saber d'on van a eixir els diners, i saber exactament com es va a resoldre el problema, que és allò que necessitem.

I jo la veritat és que també m'alegre que l'Administració s'haja assabentat que ahí tenim un problema, perquè, home, jo crec que en dos anys ha hi hagut temps suficient per a fer moltes més coses.
I bé, vosté em dirà: "sí que n'hem fet", però bé, és que quan es governa, es governa, i quan un governa té tota la responsabilitat, i en este cas la seua conselleria i el govern de la Generalitat Valenciana i el govern central tenen tota la responsabilitat per a vore com s'abastix d'aigua de reg estes comarques.
Per tant, jo des d'ací la invite, senyora consellera, a això, que fique terminis, que ens diga d'on eixiran els diners i que es fique mans a l'obra, que és allò que necessitem.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Roca.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, jo crec que estem davant d'una de les múltiples conseqüències de no tindre aprovada una cosa que deuria estar aprovada fa molts anys, que és el famós Pla hidrològic nacional.
Açò és una conseqüència negativa que eixe document marc tan important no estiga aprovat, a pesar de reiterades promeses i a pesar de la facilitat amb què alguna gent ho veia fa uns anys.

El Pla hidrològic nacional fa molts anys que està pendent de la seua aprovació, de l'època ja inclús del ministre Borrell mateix, que va anunciar un pla que jo crec que, per sort, no es va aprovar en les condicions que llavors s'establien.
Però que també és cert que el Partit Popular, en l'any 95/96, va prometre que allò que els altres no havien sigut capaços de dur endavant ells sí que anaven a ser capaços, i que seria un dels temes prioritaris que anaven a resoldre.
La veritat és que han passat quatre anys del govern del senyor Aznar, sent absolutament incapaç d'aprovar això.
Ara recentment, quan la campanya electoral, de nou han tornat a insistir en la importància del tema, que per part d'ell va ser un tema prioritari, etcètera.
Han canviat la ministra, la senyora Tocino.
El nou ministre també anuncia que és un dels temes prioritaris, però als quatre dies ens trobem amb una circumstància que diu que en principi allò més probable és que durant l'any 2000 tampoc s'aprove, perquè està pendent, entre altres coses, que el Consell Nacional de l'Aigua emeta un informe que està sense emetre, i que per tant, totes les possibilitats estan que això no es duga endavant.

I clar, lògicament, la situació va empitjorant, perquè la cosa no té tanta espera.
La gent es cansa d'esta situació que no entén en absolut i, lògicament, s'ha de buscar la vida.
Vostés també no resolen allò que han de resoldre, i fan també algunes mesures per a acabar de complicar-ho: la famosa modificació de la llei, la creació d'allò que nosaltres entenem com el mercat de l'aigua, etcètera.
Apareixen altres perills també, i és que al voltant d'esta facilitat de promeses en el tema de l'aigua apareixen per ahí una sèrie de sol·licituds en la mateixa zona o prop de la zona que estem xarrant, com la possibilitat d'ubicació de nous camps de golf, la instal·lació de nous regadius, urbanitzacions, etcètera, que està tot per ahí.
Tot això ja tenim experiència que és allò més fàcil que passe quan es fan falses promeses però no s'executen amb la mateixa velocitat.

Ara estem davant d'una problemàtica que jo crec que tenen tota la raó la gent que ho demana, perquè és una situació extrema.
Jo crec que vosté també en la seua intervenció ha reconegut que la situació és absolutament extrema i que ja.
.
.
Bé, és que no sé quina excusa més se li pot donar, perquè jo crec que ja no val qualsevol excusa.
I per tant, la gent ha de buscar solucions.
Entra en contacte amb gent de les comarques de Tarragona i hi ha una possibilitat de trobar una solució que tècnicament pareix que siga fàcil, en principi no es veu excessivament complicat, tècnicament molt assumible i econòmicament tampoc és que siga ninguna gran cosa per a resoldre un problema greu que sí que està ahí.
Quin és el problema?
Que això en principi pareix que no està previst en el Pla hidrològic nacional i que, políticament, podria tindre una sèrie de conseqüències, etcètera.

Clar, hi ha gent que opina, i crec que no està molt desencaminada, que és un tema que hauria d'estar resolt dins del conjunt del Pla hidrològic nacional i, fonamentalment, dins del Pla de l'Ebre.
Pla de l'Ebre que, per cert, tot el món anuncia que no hi ha cap inconvenient, però que ja vorem al final el que passa, perquè el famós pacte de l'Ebre, tant en el govern actual com en el govern anterior, establix una sèrie de condicions.
Perquè la problemàtica aquí on està és en la possibilitat de transvasar excedents o no excedents.
Aquí hi ha discussions per a tots els gustos en el sentit de què es consideren excedents, quina és la quantitat.
Tot el món fa una reserva de previsions de necessitats per al dia de demà molt ampla en tal de garantir els seus propis drets.
I això mane qui mane.
Perquè ara al govern d'Aragó hi ha una altra tendència política, però abans també es feia exactament igual.

Per tant, jo crec que la situació en els municipis de Els Ports i de El Maestrat que no tenen aigua, que estan assistint a eixa sobreexplotació, que acabaran tenint dificultats cada volta més grosses, inclús per al propi aigua de beure, això no pot esperar.
El pantà d'Ulldecona, que està absolutament sec, que els peixos s'hagen pràcticament de pillar-los amb camions cuba i dur-los a altre lloc per evitar situacions encara més catastròfiques.
I hi ha una situació crítica.
Jo crec que a unes situacions crítiques cal donar-les solucions d'emergència; d'emergència que jo crec que estan absolutament previstes i que com a tal crec que tenen perfectament tota la cobertura.

Vosté ha fet declaracions en premsa en diverses ocasions, a banda ja de prometre el transvasament de l'Ebre amb una facilitat que jo crec que no es correspon, que aquestes obres sí que seria fàcil i que comptarien amb el recolzament de la pròpia conselleria.
A nosaltres ens agradaria saber si efectivament, a banda de dir-ho en premsa i de dir-ho ací a la trona, això es concreta en alguna cosa.
Per exemple, s'ha parlat que eixes obres podrien costar al voltant dels mil milions de pessetes, està publicat això.
D'això la conselleria pensa de veritat assignar eixos fons per aquesta obra?
En quins terminis?
En quines condicions va utilitzar-se, va acabar-se el famós canal Calig-Xert en el sentit de trobar una solució, que és un canal es va fer en el seu dia, però està aquí pendent, que està incomplet i que podria perfectament donar-li una solució.
Eixes coses són les que la gent necessita saber.

Jo crec que la gent, amb tota la raó del món, està absolutament farta de promeses, de què se li diga que ja vindrà el Pla hidrològic nacional, perquè és que això avui en dia jo crec que ja no té venta, ja està tan cremada la promesa que això ja no val.
El que la gent necessita són promeses, vostés ja crec duen el suficient temps en el govern perquè en aquests moments puguen oferir actuacions concretes i no solament promeses, que d'això la gent, jo crec que amb tota la raó, està absolutament farta.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el diputat Ximo Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.
Senyories.

Pareix obligat hui fer alguna al·lusió, alguna referència, al futbol.
Està molt recent la final de la *Champions* d'ahir.
Jo estava aquí preparant un poc esta intervenció i he sentit alguna cosa que m'ha recordat una pel·lícula, crec que era *El hombre que tenía rayos X en los ojos*.
Tots estarem d'acord en què el futbol, els equips del futbol són una cosa més que un equip, són un sentiment que tots o quasi tots duem eixe sentiment en el cor, jo almenys estic orgullós de dir que duc el València.
Com hi ha alguna persona que s'atreveix a tindre eixos raig ix i vore en els sentiments de les demés persones.
Això em preocupa poc perquè vosté, senyor consellera, i jo sabem que el president Zaplana és del València.
*(Remors)*

Agrair-li la compareixença, com no podia ser d'una altra manera, i ressaltar la importància del tema.
I, vosté ja ho anomenat, evitar el que la falta d'aigua, la sequera, no sols és important per eixa falta d'aigua en si, sinó per tot el que influix en la sobreexplotació dels aqüífers, perquè influix directament en la salinització de les aigües.

Per tant, des del Grup Parlamentari Popular entenem que des de la conselleria s'està actuant, no sols en un front sinó en dos, com ha de ser.
Un, a curt termini, actuacions en base a la Llei d'aigües de forma immediata per a la campanya ja del 2000; i en un front, diguem, a mig termini i al llarg termini, que és el que contempla el transvasament del riu Ebre amb el Pla hidrològic nacional que s'aprovarà en esta legislatura.
I que el esborrany arreplega les necessitats d'aigua no sols per a la província de Castelló, concretament per a la part nord de la província de Castelló, sinó també per a tota la Comunitat Valenciana.

Estem convençuts, des del Grup Parlamentari Popular, que eixe Pla hidrològic nacional va a vindre a solucionar tots eixos problemes, ja que ha sigut també una reivindicació històrica del nostre president Zaplana.
Va solucionar els temes a Castelló, a través del riu Mijares; a València, a través del Túria; i a Alacant a través del Vinalopó i del Segura.

Des del Grup Parlamentari Popular, com no podia ser d'altra manera, recolzem les actuacions de la conselleria i manifestem la nostra solidaritat amb els usuaris de l'aigua, així com se sumem al recolzament de la conselleria manifestat fa uns moments per vosté mateixa, senyora consellera.

Per la meua part, res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula la senyora consellera d'Agricultura.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Senyor president.

Senyores diputades i senyors diputats.

En primer lloc, a banda de les valoracions futbolístiques que no anem a entrar i que evidentment també sóc del València i que, com ja ha dit molt bé el senyor Ximo Soler, ell, jo i qui volem sabem que el president, no és que siga o no del València sinó que ha aconseguit per a València major consecucions que en tota la història de la nostra comunitat.
I crec que això és més important que el futbol i més important que tot.
I abans de fer això, també dir-li que açò no es tracta d'un intercanvi futbol­aigües, però que en qualsevol cas parlarem.

Però sí que he de dir als senyors diputats que jo crec que ha hagut una coincidència de plantejaments, la qual cosa ens fa pensar que estem en el camí encertat i que les coses s'estan fent sobretot amb alguna cosa que és important, amb prudència, amb la suficient discreció per tal que les coses isquen i tot el que es fa no té un fotògraf davant.

Intentaré seguir un poc en la línia argumental que han seguit les seues senyories.
I per això dir-li, senyor Roca, que efectivament crec que la majoria dels seus plantejaments estaven contemplats en la primera intervenció meua, que a més les majories absolutes són desitjos del poble quan vota, però, evidentment, no són miraculoses i ni fem que ploga, ni que no ploga.
I, per tant, este govern no ha rogatives; ha fetes actuacions concretes, accions polítiques i les rogatives les pot fer qui vulga lliurement, però no és una acció de govern.

Vosté parla també d'una falta de previsió.
Bo, jo crec que això és discutible o no en el sentit de què el transvasament de l'Ebre no és una qüestió ni de fa quatre anys, ni de fa cinc, ni del govern popular, ni possiblement del govern socialista, sinó que és una reivindicació tan històrica en la que possiblement tots els grups, si algú ha de ser responsable, ho seríem tots conjuntament o ningú en este sentit.

I, per tant, vosté diu també que ha demanat la compareixença i comparec, evidentment, a més de l'obligació és una satisfacció i sap que ho faig a gust, però jo crec que, bo, la iniciativa es pren quan hi ha novetats que són destacables en el sentit de consecucions i més en negociacions dificultoses, coses complexes en les quals no s'ha d'informar o a la millor no crec que en cada moment cada dos minuts calga dir totes les actuacions que s'estan fent; indubtablement quan vostés ho demanen tenen totes les explicacions.
És un poc anar en la mateixa dinàmica que vosté ha iniciat.

I sobretot una cosa important: les actuacions dels regants, com vosté ha dit, no s'han fetes al marge de l'administració.
Vosté sap molt bé, perquè ho sap, que tant en l'anterior legislatura com en esta, hem tingut conversacions constants amb els regants del nord de Castelló i del sud de Tarragona.
Vull dir, a mi no me'ls presentaren ahir, ni els conec d'ahir, ni a mi ni a l'equip de la conselleria en el govern; fa vàrios anys que els coneguem, inclús alguns els coneixen molt més anys, i sabem de les necessitats d'uns i de la predisposició dels altres des de fa ja molt de temps.
I en això hem estat reunint-se tant ací, com allí a Tarragona, per a vore quines actuacions es feien.

I ara els regants estan prenent iniciatives importants que sabem des de l'administració i que hem pensat sempre que són ells els protagonistes i que l'administració ha d'ajudar en tot el que siga necessari, però no estan, com vosté diu, al marge de l'administració, com si els haguérem deixat perduts, perquè sap que això no és i perquè sap vosté que no és el sentiment que hi ha.

I, a més, que crec que també en este esborrany de contracte que tenen, i que jo no dic que vaja a ser eixe, però sí que hi ha una base per a negociar, sí que també es parla d'un preu simbòlic, que és cert, hi ha una preu simbòlic per a esta campanya.
I jo crec que això significa també un exercici de solidaritat important de regants d'altres zones cap als nostres regants i crec que això també significa un esforç que hem d'aprofitar.

El Pla hidrològic nacional, diguen el que diguen, contempla el transvasament de l'aigua de l'Ebre a la Comunitat Valenciana.
I això, com es comprovarà, tindrem ocasió de dir-ho i uns dir que sí i uns altres que no, i quan estiga el document comprovar la realitat.
I al final açò depén d'una actuació conjunta de diferents administracions.
Això no hi ha una solució i vostés i tots ho saben, que depenga exclusivament al cent per cent d'este govern, ja no d'esta conselleria, dic d'este govern, sinó que des d'esta part de responsabilitat que els pertoca s'estan fent i s'han fet i se seguiran fent totes les accions perquè siguen possibles estes actuacions a curt termini i la solució de transvasament a llarg termini.
Però a més sap vosté que hi ha altra comunitat autònoma, altres comunitats autònomes, i la decisió d'un govern de l'Estat.

I a més, i diu com a últim més o menys que s'alegra que l'administració s'haja s'haja assabentat del problema, mire, li torne a reiterar, no és que s'hem assabentat del problema ara, que estem en un problema més greu de sequera del que teníem fa uns anys, sinó que, com ja li he dit abans, sabem d'este tema fa moltíssims anys i molts abans d'estar en el govern, quan també estàvem en l'oposició alguns dels qui estem ací, i sabem què és el que passava quan era al revés.
I, per tant, coneguem bé el problema, coneguem a les persones, coneguem la problemàtica i, en el meu cas personal, conec perfectament esta zona des que tenia pocs anys.

I passant al que un poc ha dit el senyor Oltra, jo li hauria de dir, lògicament, que el Pla hidrològic nacional ha sigut un tema prioritari.
S'han aconseguit aprovar els plans de conca, que això podrà cadascú discutir o no, però eixos plans de conca no s'havien aprovat mai en la història i s'aprovarà, i continua sent prioritari, tant per al govern de l'Estat que ha pres possessió fa escasses dates, com pel govern valencià, l'aprovació del Pla hidrològic nacional.

I per tant, eixa modificació de la llei, que m'ha paregut entendre que d'alguna forma vosté ha qüestionats i evidentment el seu grup en tots els fors va a votar en contra, però que, no obstant això, ha comprés vosté la postura dels regants i hi ha una contradicció important en la seua postura.
Els regants han basat el seu posicionament actual en eixa modificació de la llei.
Els regants en estos moments el que demanen és aprofitar eixa possibilitat que concedix la Llei d'aigües, que vosté no compartix, per a poder utilitzar una fórmula legal que es contempla i poder adquirir, amb eixe preu simbòlic, eixes aigües que necessitaríem, i que vosté compartix que és necessari, per a solucionar el problema de sequera.

Per tant, si li pareix mala llei, que és legítim, no li podrà paréixer bé el que demanen els regants.
Si li pareix bé el que demanen els regants es contradiu amb la seua oposició a la redacció actual de la llei.
I, per tant, aquí queden les seues paraules, en el *Diari de Sessions,* i els regants també sabran valorar estes qüestions.

I després hi ha altres temes, sempre estem parlant, i ara estem parlant d'una qüestió agrícola, però evidentment és un problema més enllà de l'agrícola.
Hi ha un problema d'abastament d'aigües.
I bo, també és molt manida la seua eixida i la del seu grup parlamentari de parlar i de donar-li a la piloteta de golf, que no tinc el gust o disgust de saber jugar ni m'interessa, però que evidentment no és esta la discussió, no és este el problema.
I crec que les aigües ben repartides en este Estat donarien per a tot, per al consum, per al reg i per a qui volguera jugar al golf amb aigües que no es poden utilitzar per a beure ni per a regar.
I això és una part quan es planifica una política.
Però no és este el debat, no obstant ho ha dit i és molt manit donar-li al golf per a espantar als regats, que crec que tenen prou de coneixement.

I el contacte, i li reitere un poc el que li he dit al senyor Roca, el contacte amb els regants del Baix Ebre no és d'ahir ni de despús-ahir sinó de fa molt de temps.
Sabem de les seues intencions des de fa anys, estan aprofitant una conjuntura en el sentit que ells poden ajudar-nos i poden també beneficiar-se, com és natural; i, per tant, hem treballant amb ells i seguim treballant amb ells, perquè al final hi ha una barrera política, però el terreny no té barreres.
La geografia en este sentit, i en este cas concret, no té una barrera exacta.

I, a més, una altra cosa.
Vosté pregunta ­ho digueren més o meyns els dos­ l'execució d'obres i el seu finançament.
Mire, eixe no és el problema, perquè si podem s'haurà de tindre l'autorització.
El problema i el que estem treballant tots és per aconseguir que en un marc legal, bé siga una llei, un decret llei o en el Pla hidrològic que estarà, i si podem abans amb una llei, tindre l'autorització per a portar eixa aigua.
Perquè això no es tracta de fer una canonada per a vore-la i visitar-la sinó una canonada perquè passe l'aigua.
Eixe és el tema.
L'execució és ràpida.
Són obres que, bé, tenen la dificultat tècnica normal d'altres infrastructures.

I només li diré que en el cas, per exemple, del Xúquer­Vinalopó, la Conselleria d'Agricultura sense cap foto ni res està fent la canonada, una canonada important i algunes bases per a poder portar l'aigua quan ja estiga el transvasament i embassar-la en el moment arribe, perquè sabem que està eixa concessió i perquè s'estan fent les inversions.

I eixa és la mateixa dinàmica que portarem en este tema.
Les obres es poden fer tècnicament, es poden finançar d'una forma viable, quan més administracions intervinguen millor, però el que cal tindre és l'autorització per a portar les aigües, perquè si no tindrem un altre Xert­Calig de fa molts anys, però seria el Xert­Calig d'ara sense aigües i malgastant diners públics.

I eixa és la realitat.
I jo crec que ningú ha entrat en el tema.
Per tant, comprenc que comparteixen de les dues actuacions que estem fent i dels regants, que és la redacció i execució d'un pla d'obres que podrà tindre una sèrie de bases en eixa zona, que podran, quan tinguem aigua del transvase, aprofitar-se, i, prèviament també es podran aprofitar per a no perdre, evidentment, eixos diners públics.

Els regents estan d'acord, hem tingut reunions amb ells, tant en la conselleria com allí, i, per tant, a més a més de tot això, s'estan fent grans esforços també i s'han fet durant estos anys des del Govern Valencià esforços per a estalviar aigua que justifiquen també esta demanda que, en definitiva, és una acció de solidaritat cap als regants de Castelló en esta primera fase i cap a la resta de regants de la Comunitat Valenciana en unes posteriors fases que marcarà el Pla Hidrològic Nacional.

Per tant, crec que és un tema que evidentment continua i continuarà estant de moda, entre cometes, desgraciadament, i que sé que es resoldrà satisfactòriament, que també sé que no és un tema que es resolt d'un dia a l'altre perquè després de 20, 30 o alguns casos 40 anys esperant-lo, possiblement, crec que ningú siga ni tan incrèdul de creure's que ho farem en un any ni tan ­dic jo­ mentider ­per dir-ho d'alguna forma­ des d'un govern de dir que demà resoldrem el problema.
Però, sí que estem fent totes les actuacions possibles i estem implicant a totes les institucions possibles perquè es puga fer realitat i perquè sabem d'eixe dèficit.

Per tant, estem amb els regants.
Ells no estan al marge.
Està l'Administració amb ells fent tot el que correspon, sabent que esta autorització de transvasament d'aigües no depén de l'Administració autonòmica valenciana exclusivament, sí assumim la nostra responsabilitat i crec que estem assumint-la amb totes les conseqüències positives i negatives, que també les té.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica ha demanat la paraula el Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, l'il·lustre diputat Avel·lí Roca.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Jo crec que cal ser autonomista en coses sèries i no en algunes folklòriques.
I ser autonomista, doncs, en este cas és treballar seriosament per a portar l'aigua que fa falta a Castelló, València i Alacant, i no estar dos o tres dies per aquí sense estar en el govern.

Bé, per l'altra banda, hi ha un tema que a mi sí que em preocupa, i és el tema de la falta de previsió.
Vosté, senyor conseller, diu que cal aconseguir autorització.
Molt bé.
Eixe ha estat un problema que hi ha aquí, perquè ha de concedir l'autorització, doncs, el govern central per a poder fer eixa transferència de l'aigua.
Jo simplement li he de dir: senyora consellera, aconseguisca-la, és el que vosté ha de fer.
Pense que a València governa el Partit Popular, a Madrid governa el Partit Popular; per tant, jo no crec que hi haja cap problema que es faça eixa concessió.
A Tarragona el minitransvase fa temps que està fet, i, a més a més, ja porta aigua.
Vull dir, si a Catalunya s'ha aconseguit, doncs, també es pot aconseguir ací per a València.

Per altra banda, jo entenc que també cal ­vosté ho ha apuntat, però jo li ho vull recordar també­, que cal aplicar mesures reguladores de l'ús de l'aigua perquè no es malgaste.
Esta és una aigua fonamentalment per a l'agricultura.
Vosté ha dit que cal portar una canonada per al pantà de Maria Cristina, per al pantà de Sitjar i, naturalment, per al pantà de la pobla de Benifassà, que és del qual estem parlant.
Bé, vosté ha dit que hi ha xicotetes infrastructures.
La seua conselleria té dues actuacions ­si no he entés malament­, el Pla d'obres, que consistiria en embassaments regulables i impulsar una comunitat general de regants, si he entés bé.
Doncs, bé, això és el que cal fer, però podria estar fet, perquè si coneguem fa tant de temps el problema, doncs, jo crec que això hauria d'estar fet.
Jo sé que és fàcil demanar-ho des de l'oposició, però, el govern està per a governar, i si fa quatre o cinc anys que coneixen el problema, doncs, home, poca cosa s'ha fet.

Crec que una altra cosa important seria construir ­i jo ho he demanat molts anys des de la meua comarca com a esmena de pressupostos­ construir una depuradora mancomunada, Vinarós­Benicarló­Peníscola, per a reutilitzar les aigües per a reg, i, com no, podia ser també per a frenar la intrusió marina.

I una altra cosa que és molt important que li veníem reclamant des dels diferents grups de l'oposició i del Grup Socialista: que cal controlar els possibles nous regadius.
Fins ara no s'ha pensat en les necessitats hídriques i si els aqüífers podrien aguantar la demanda en èpoques seques com l'actual.
Crec que eixe és un tema que cal tindre en consideració.

I, després també, tornar a repetir, ha d'impedir que les avionetes antigranís actuen en eixa comarca, que *haberlas haylas,* i les companyes asseguradores, si és que tenen alguna cosa a vore, doncs, que assumisquen el seu risc.

Per tant, senyora consellera, prenga la iniciativa, fique terminis i diners, però, per altra banda també controle el possible negoci de l'aigua que puga estar ací.
Tot s'ha de fer de bona fe, tot ha de tindre per altra banda la seua regulació.

Nosaltres estarem sempre, si vosté fa totes estes coses, recolzant-la, però vosté és una persona que té molt bones paraules, sempre ix amb un molt bon to, el qual jo li agraisc, però en el camp els llauradors, doncs, de vegades es cansen que vosté, per no dir altres membres del govern, en este cas estem parlant de vosté, doncs, promet moltes coses, moltes rodes de premsa, molta propaganda, però, al final, es quedem sense res.
I eixe tema s'ha d'acabar.
I si no l'acaba vosté, doncs, vorà vosté com seran els regants i seran al final els votants els que acabaran amb el seu govern, perquè està molt bé allò de prometre, allò de prometre i després no fer res, i eixe tema s'ha d'acabar.
Vosté vinga ací, diga'ns quins terminis fixa, quins diners té, demane a la concessió de l'aigua, que l'ha de demanar, concretem coses i diguem-li a la gent com solucionarà el problema.

Ja li ho he dit abans.
L'estiu el teniu ací, l'estiu està damunt i la gent està ficant-se nerviosa, i això no és culpa del Psoe, naturalment, que no ploga, això sí que li ho puc assegurar, sí que des del Partit Socialista férem grans esforços perquè es tirara endavant el Pla hidrològic nacional i el nostre govern fou el que va aprovar la Llei d'aigües.
Doncs, bé, ara que governen vostés, acaben el tema, perquè no ho pot fer sempre tot un govern.
Això està clar.
Acaben en el tema.
Però, per favor, concreten terminis, diners i actuacions.
I això li agrairia jo com a diputat i li ho agrairan també els regants que estan sofrint una forta sequera en aquella comarca i supose que en altres comarques també.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula el diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

En la primera intervenció crec que he estat l'únic que no ha fet referència al futbol.
Sembla que en això, doncs, a la millor hem quedat malament.
Faré alguna també.
Jo estic segur que el senyor Zaplana sempre ha sigut del Madrid i estic segur també que el senyor Zaplana ara és del València, i estic segur també que si torna o va a Madrid, com sembla alguna previsió, doncs tornarà a ser del Madrid.
Això jo crec que és evident.
Per a nosaltres això la veritat és que no té cap importància, cap importància.
Garantim que no és un tema que ens preocupe.

A nosaltres el que ens preocupa precisament del senyor Zaplana és si governa bé o governa malament.
I aquí sí que tenim dubtes de la manera de governar que té en aquestos moments.
Però, clar, d'aquí ­em sembla a mi un cert atreviment­ a dir si el València va bé o tal és quasi per la gestió d'ell.
.
.
jo creia que era dels jugadors i de l'entrenador, però, no sé, ja em sembla un poquet.
.
.
Tot té un límit o hauria de tindre un límit.

Se'ns ha dit ara ací que el tema del Pla hidrològic nacional torna a dir-se que és una prioritat del govern.
La veritat és que ho dessimulen prou bé, perquè ja duen cinc anys de govern, i no m'ha contestat perquè jo crec que és evident que durant l'any 2000 ­segons totes les informacions­ tampoc estarà aprovada de moment i, per tant, és un tema que està pendent des de fa massa temps i, a més a més, complicat en tota una sèrie de qüestions, alguna d'elles que fa referència al Llibre blanc de l'aigua, però algunes també que estan pendents, que és el Pla nacional de regadius, que jo crec que vosté sap que complicarà molt la gestió d'eixe Pla hidrològic nacional.
Per altra banda, es diu que en el Pla hidrològic de conca figura el transvasament de l'Ebre, el transvasament dels excedents de l'Ebre; l'Ebre sap vosté que ha fet una previsió en el Llibre blanc, una previsió d'ampliació de regadius descomunal.
O siga que, si això s'executa, doncs, igual acabaran havent de donar-li aigua per a dur endavant eixos regadius que no sé la viabilitat futura que tenen perquè això és la trampa de tothom, o siga, tothom fa una reserva exagerada de recursos que li facen falta el dia de demà perquè si s'ha de transferir aigua que siga la mínima aigua possible.

Per tant, l'excusa que és que és un tema que a tots ens afecta i que la responsabilitat és de tots, doncs, no.
A tots ens afecta però la responsabilitat no és de tots, la responsabilitat, en tot cas, serà de qui mane, de qui i de qui ha manat.
Jo crec que eixa és la primera responsabilitat.
Per tant, cal fer-se càrrec d'això i dir que en estos moments estan manat vostés, no tenen excusa perquè este tema estiga aquí.

És cert, nosaltres estem absolutament en contra d'eixa modificació de la Llei d'aigües, estem en contra i continuem estant en contra.
Si vosté ha prestat atenció a la meua intervenció jo el que li he dit és que la situació de la zona era una situació crítica i el que mereix és una solució d'emergència, un reg de socorro, i hi ha precedents, fins i tot fa uns anys que aigua de l'Ebre es va dur fins i tot a Mallorca en vaixell perquè era una necessitat urgent.
A això nosaltres sí estem disposats a donar una solució d'urgència, d'emergència, davant d'una situació d'emergència.

Nosaltres estem en contra del mercat de l'aigua; el que passa és que, lògicament, la gent, nosaltres no compartim eixa idea, però, bé, a la gent és que vosté no li han deixat una altra eixida.
O siga, si la gent està esperant el Pla hidrològic per a poder dispondre d'eixos recursos d'una manera legal amb la cobertura d'eixos plans, però això no es resolt, clar, la gent ha de buscar-se la vida i anirà a vore on hi ha aigua i on hi ha possibilitats de comprar eixa aigua.
Eixe precisament pot ser l'element que a vosté el faça que estiga retardar-se-li el tema de l'autorització cèlebre, que, per altra banda, vosté també diu ara ací: "és que, clar, jo no puc compromete'm a contestar les preguntes que fan vostés perquè com l'autorització no està feta no puc dir-los eixos milions de pessetes en quin partida estan o si estan o no estan".
Home!
, jo crec que això és una excusa, perquè, clar, ara de moment queda la mar de bé.
Quina llàstima que l'autorització cèlebre no estiguera perquè poguera concretar això!
Perquè, clar, prometre la solució i prometre l'ajuda econòmica de la conselleria està molt bé, però a l'hora de la veritat quan ací en esta trona se li demana que concrete això, resulta que no està.

Per tant, nosaltres tenim clar quin és el problema i quina és la solució, però també tenim clar quins són els responsables que s'haja arribat a este problema en estos moments, no haver resolt això abans i qui és el responsable que la gent haja de buscar-se una eixida no prevista, no prevista en cap pla hidrològic, no prevista, i que, probablement, per una necessitat legítima per part de la gent, l'ha de buscar.
I això, doncs, probablement, no és el mecanisme més adequat.
I nosaltres ­ja li dic­ des de la perspectiva d'eixa necessitat urgent, que la tenim constatada, nosaltres recolzem que la conselleria treballe amb qui haja de treballar per a buscar eixa eixida; però eixa eixida amb les característiques de solució d'emergència, de reg de socorro, no amb la perspectiva que sembla que vosté volia entendre d'acceptar el *mercadeo* de l'aigua, el tema dels bancs de l'aigua, etcètera, etcètera, que nosaltres considerem molt perillosos per al futur de l'agricultura d'este país.
I passarà molt poquet de temps perquè comencem a vore-ho, i esperem que resolguen d'una volta el Pla hidrològic nacional, perquè del contrari, problemes com aquestos començaran a aflorar en distintes zones del nostre país, del nostre País Valencià i de la resta de l'Estat.
Espere que no siga també una qüestió que contribuïsca encara més a retardar l'aprovació d'eixe document tan necessari.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

La senyora consellera, per a rèplica, té la paraula.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Jo ja crec que hi ha coses que estan al marge d'este debat, i quan no se sap què dir, es parla un poquet de tot.
Que qui és més autonomista, que qui és menys, senyor Roca.
Això ho mesuraran els ciutadans, evidentment.
Ací no anem a discutir ni de filosofia política ni de pràctica política, que també és un debat interessant, però crec que no era el debat d'esta compareixença.
Jo crec que al final l'autonomisme i l'afecte cap al seu poble, jo crec que al final es mesura amb els resultats, amb els beneficis que s'obtenen per a eixa comunitat, per a eixe poble per al qual estàs governant, que no manant, que a algú li agrada dir manar, i jo crec que no manem, que mana el poble i que estem governant.

A més, governem des d'un govern col·legiat, que treballa.
Perquè no sé què vol dir el senyor Roca i deixa caure que si tres dies.
.
.
­no sé què.
Jo és que crec que ací el govern no ha desaparegut ni desapareix mai, sinó que cadascú té la seua missió.
Eixe és el tema que possiblement els altres governs no han entés.
I ací cadascú té la seua responsabilitat, que és compartida i, per suposat, compartim tots.
Indubtablement cadascú està en cada moment on li correspon, fent les funcions que li correspon i no es deixa mai de governar, ni de dia ni de nit.

I a més, diu: "Aconseguisca el permís".
Evidentment tots estem treballant per a aconseguir que es porten eixes aigües, però no des d'ara, sinó des de fa temps.
Diu: "A Madrid governa el Partit Popular, a València governa el Partit Popular" ­ha dit.
Però el Partit Popular té una diferència amb el seu partit: que governa per a tots.
I a Aragó no governa el Partit Popular, i en altres zones tampoc i tot el món no pensa el mateix.
I nosaltres exclusivament perquè pugues per la força dels vots imposar algunes accions, no es van a imposar.
I, per tant, el que s'està fent és consensuar amb tots, perquè al final darrere dels governs hi ha ciutadans de tots els colors i darrere dels governs hi ha llauradors de tots els colors que no tenen per què pagar negativament les disputes purament polítiques i partidistes.
Per tant, s'està treballant en una línia important, però comptant amb tots, siguen del Partit Popular o no ho siguen.

I, bé, vosté pregunta: "Quines coses s'han fet?
­i servisca la resposta per als dos diputats que d'alguna forma també plantegen a este tema-.
A més d'estes actuacions que he comentat, que no són d'ahir sinó de fa temps, i estos contactes, la Conselleria d'Agricultura no s'ha limitat a estes actuacions el resultat de les quals no depenen exclusivament de nosaltres, com ja li he dit, sinó que conscients que quan es demana aigua, o quan es va a transferir aigua, siga en la quantitat que siga, cal demostrar que efectivament la que es té s'utilitza racionalment i que estem demanant un exercici de solidaritat.
En la província de Castelló, en l'any 1999, ja teníem 14.
800 hectàrees de reg per goteig.
En l'any 2000, amb les subvencions que s'han concedit des de la Conselleria d'Agricultura en estos moments i que va eixir fa poc de temps l'ordre, les ajudes que s'han aprovat per a la província de Castelló augmentaran en 3.
800 hectàrees més que es ficaran a reg per goteig.

Açò què suposa?
Açò suposa un esforç important en l'estalvi d'aigua, tenint en compte que hi havia, o hi ha encara, superfícies de cultiu que regen amb menys aigua de què necessiten i que amb el goteig, a més, s'està estalviant 2.
000 metres cúbics per hectàrea que, multiplicades per eixes 14.
800 hectàrees que s'han ficat a goteig, de la multiplicació clara i dura que són 2.
000 per 14.
800, ens dóna que ­gràcies a l'acció d'este govern, i per això estem tots legitimats, i dic tots, tota la societat, legitimats a demanar estos transvasaments­, hem estalviat 29.
000 metres cúbics d'aigua amb estes actuacions, i anem a seguir en esta línia.
I, per tant, això significa un esforç important, un estalvi de quasi 30 hectòmetres cúbics, front a eixos 90 que necessita la província de Castelló.

Crec que això és una actuació clara, una actuació real i un estalvi d'aigua per a saber que la que tenim l'hem d'utilitzar cada dia millor, i a voltes la tenim en males condicions, com hem comentat.
I que, per tant, estem legitimats a actuar en l'altre front, que són dos fronts diferents, però compatibles i necessàriament han d'anar units per a tindre raó no sols jurídica i política, sinó real.
Eixes són les coses que s'han fet, que volien saber i que amb molt de gust li he dit.
A més, també cal reutilitzar aigües depurades.
I allí on hi ha depuradores, efectivament, s'estan fent ja els projectes i, en alguns casos, les accions, no concretament on vosté comenta, però sí en altres zones de la Comunitat Valenciana s'estan reutilitzant eixes aigües depurades per al reg, amb la qual cosa complim una doble missió important.

I al final, jo crec que la sol·licitud deia, si és que sé llegir, que parlàrem de la posició del Govern valencià sobre el transvasament d'aigua del riu Ebre demanat pels agricultors de la comarca valenciana del Baix Maestrat i de la catalana del Montsià.
I quan vosté, senyor Roca, veu que li hem donat resposta a les coses que ha demanat, que els llauradors vosté sap que sí estan tranquils, confiats, dins de la situació que viuen que s'estan fent accions, parla d'avionetes, d'augment de superfície.
.
.
de tot el que se li ocorre.
Perquè, a més, vosté per a això té bons recursos, i també li ho he dir.
I em pareix molt bé, parlem del que vulguem, que açò és lliure i democràtic, i crec que també és interessant.
Però anem a dir-ho clarament: quan a les coses es dóna resposta, parlem de tot.
Si no haguérem donat resposta, probablement no haguera tret el tema, amb la qual cosa em deixa molt tranquil·la en este sentit.
I sobretot sabent que si fem este tipus d'actuacions, comptarem amb el seu recolzament, i evidentment entenc que amb el del seu grup i amb el del seu partit polític.

I jo al final crec que els llaurador saben el que es pot, el que no es pot fer, el que es fa i el que no es fa.
O siga, ací, per a fer rodes de premsa que vosté vol dir o deixar de dir.
.
.
la gent no és tan *tonta*.
Les eleccions no es guanyen per rodes de premsa.
Les eleccions es guanyen perquè els ciutadans veuen que canvien les coses, al seu entendre evidentment.
Llavors, si van a llevar-nos els vots o no van a llevar-nos.
.
.
a mi el que no em lleva la son eixe tema, però sí que em lleva la son que ahí no hi haja aigua i que no es puga regar.

I, a més, un esforç.
.
.
vosté parla de l'esforç que feren des del govern central.
Vosté sap que en les meues intervencions, actuacions comparatives no em pareixen bé, perquè crec que allò important és el present i el futur, i cadascú carrega en el passat que li ha tocat a ell o que li ha tocat d'un altre govern, i això és un tema que s'escriurà a la història i que estudiaran a l'escola, però que a mi em preocupa relativament poc quan s'ha d'anar avançat.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies.

Però, bé, jo crec que l'esforç que feren en tretze anys i mig de govern, front als quatre, crec que guanyem per golejada en este cas.

I després ­i ja molt resumidament, senyor president­, al senyor Oltra, i serveixen també les paraules d'alguna manera, jo el que li he dit és que, sense entrar símils futbolístics dels quals no sóc cap experta, sinó pel tema que havíem tractat d'alguna forma informal, que jo el que he dit en la segona intervenció és que sí que hi ha una cosa clara ­a més que el senyor Zaplana defén no sols al València, sinó a tots els equips de la Comunitat Valenciana de futbol i del que no és futbol, que també cal recordar-ho­, el que he dit és que sí que hi ha una cosa clara: el que és evident és que governa bé i governa per a tots els ciutadans.
Això és el que jo he dit, no que el senyor Zaplana fera que guanyarem o perdérem el futbol, que em pareixeria no tindre dos dits coneixement.

I vosté parla també.
.
.
bé, crec que tots assumim, i ho he dit, la nostra responsabilitat, no me la lleve.
El que sí que cal saber en esta vida és quan es comparteixen, i assumim la nostra, i estem treballant en l'assumpció de responsabilitat.

I dir-li també que el mercat de l'aigua, del qual ara no podem fer un debat, perquè a més ni toca ni tenim temps, el mercat de l'aigua ha existit sempre, i s'està enganyant a moltíssims llauradors en un mercat no regulat.
El que cal fer és regular la realitat, i no poden viure fora de la realitat.
I regular perquè els llauradors no se'ls perjudique ni se'ls atropelle, com s'ha fet històricament.
I els diners els tindran i les infrastructures, i ho he dit.
No està en cap línia pressupostària perquè no està l'aigua, però no es preocupe vosté que tindran eixa inversió, que és mínima respecte al conjunt.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, senyora consellera, per favor.

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

I, en definitiva, no és una eixida no prevista, com he dit en l'anterior intervenció.
Treballem amb totes les parts i estem fent mesures a curt i llarg termini.

I, per últim, senyor president, i acabe, jo l'únic que vull és tindre també, senyor Roca, el convenciment que el Partit Socialista d'Aragó estarà a favor del transvasament d'aigua del riu Ebre a la Comunitat Valenciana, i a vosté l'encarregue d'eixe tema perquè confie molt amb vosté.

I també dir-li al senyor d'Esquerra Unida si votaran a favor dels transvasaments en situacions d'emergència, i no en situacions que són d'emergència a llarg termini, quan el seu posicionament, el del seu partit en el conjunt de l'Estat, és en contra de qualsevol tipus de transvasament.
De les seues paraules deduïsc la seua conformitat i que ajudaran que en Madrid puguen canviar els postulats.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Acabat el punt huit de l'ordre del dia, continuem amb el nou, que és la compareixença del conseller d'Indústria i Comerç per tal d'explicar el canvi del director general de l'Impiva acordat en la reunió del Consell del dia 28 de març de 2000, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.

El senyor conseller, Fernando Castelló, té la paraula.

 

 

***Compareixença del conseller d'Indústria i Comerç, Fernando V.
Castelló Boronat, per tal d'explicar el canvi del director general de l'Impiva acordat en la reunió del Consell del dia 28 de març de 2000, sol·licitada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 10.
393).***

 

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

El Instituto de la Mediana y Pequeña Industria de la Generalitat Valenciana, más conocido popularmente por las siglas Impiva, se creó, como todos ustedes saben, por la ley aprobada en estas Cortes en mayo del año 1984.

Toma la figura jurídica de organismo autónomo adscrito a la Conselleria de Industria y, como todos los entes de esta naturaleza administrativa, opera con personalidad jurídica propia y autonomía económica, en orden a la consecución de los fines para los que está funcionando y se creó.
Precisamente esa autonomía da una mayor celeridad y flexibilidad a las tareas que tiene encomendadas, como la atención a la promoción de la competitividad y la innovación tecnológica.

El objetivo del Impiva es el de ayudar a elevar la competitividad de nuestro tejido productivo, tomando en consideración las peculiaridades que le distinguen y superando las limitaciones que pueda padecer ese tejido productivo, lo que determina dos grandes ejes sobre los que se trazan los programas de actuación del instituto.

Y así, en sentido vertical, aparecen la innovación tecnológica, la creatividad empresarial, el ahorro en el uso y la diversificación en el suministro de energía, la promoción de la calidad, la mejora de las técnicas de gestión empresarial, el desarrollo del espíritu empresarial y el apoyo a las microempresas, con programas que en todos estos aspectos tratan de ayudar a nuestras empresas, especialmente a nuestras pequeñas y medianas empresas, que es el objeto del instituto, a conseguir mejorar su competitividad y situarse en las mejores condiciones para acometer procesos de internacionalización.

Y, en sentido horizontal, la especialización de nuestra estructura productiva hace que las acciones generales se acomoden a las características específicas de sectores industriales más representativos, los tradicionales sectores, el textil, el mueble, el calzado, el juguete o la cerámica, aunque también se dirijan a incorporar esas actuaciones en otros sectores emergentes y que cada vez están tomando más cuerpo e importancia en nuestra comunidad, como pueden ser plásticos, materiales de construcción, envases, electrónica, etcétera, abriendo de esta forma la mayor parte de las actividades desde una visión muy completa de su problemática ante la innovación y la internacionalización.

Creo, señorías, sinceramente, que el instituto, que la aportación del instituto, del Impiva, es una aportación positiva, una aportación muy positiva.
Y creo además que así lo entiende también la opinión pública valenciana, y especialmente aquellos a los que va dirigido su trabajo y aquellos a los que pretende ayudar, que son los pequeños y medianos empresarios de la comunidad, en esas líneas de innovación tecnológica, de diversificación industrial y también de facilitar la internacionalización.

El instituto, como todos ustedes saben, tiene sus órganos de dirección, al frente de los cuales se encuentra el conseller de Industria y Comercio de la Generalitat como presidente.
Le acompaña un vicepresidente, que lo es el director general de Industria y Energía, existe el comité de dirección y el director general del Impiva.
Este último, el director general, es el órgano que ostenta habitualmente la representación del instituto y es el responsable de la gestión ordinaria del Impiva.

El reglamento del Impiva concede al Consell la facultad de nombrar al director general y, consecuentemente, corresponde al conseller de Industria y Comercio, como presidente nato del instituto, la iniciativa de proponer al Consell la persona que debe ostentar o detentar este cargo, e igualmente la de acordar, en su caso, el cese por la misma vía que acabo de plantear.

Así, siguiendo la vía reglamentaria que está establecida, se procedió al nombramiento de don Fernando Zárraga, en la reunión del Consell de 23 de diciembre de 1999.
Yo creo que todos ustedes lo conocen, o la mayor parte de ustedes, y saben que había méritos más que suficientes y sobrados para la elección de don Fernando Zárraga en su momento de ostentar el cargo de director general del Impiva, puesto que tiene, tenía y tiene, una dilatada trayectoria profesional al servicio de las empresas valencianas, trabajando en la Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Valencia; por su participación también en los órganos de dirección del Colegio de Economistas o en la Escuela de Formación Luis Vives, de la que ha sido director.

No obstante, transcurridos tres meses desde ese nombramiento, me hizo saber su renuncia por motivos, y quiero resaltar especialmente la motivación, estrictamente personales.
Sintiendo tal decisión, no tuve más remedio que aceptarla, porque, ya digo, fueron los motivos que argumentó los de estrictamente personales.
Y sabiendo que tres meses son muy poco tiempo, es un plazo muy corto de tiempo para medir en cualquier caso la trayectoria de cualquier persona al frente de cualquier responsabilidad, puedo asegurarles que durante ese tiempo, y más con la perspectiva que tenemos de ese tiempo a ahora también, el trabajo y la dedicación del señor Zárraga fue ejemplar, y tanto el conseller como el Gobierno Valenciano estábamos y estamos plenamente satisfechos con la trayectoria durante esos tres meses, aun considerando que es un plazo muy corto para poder evaluar cualquier responsabilidad o cualquier ejecutoria de responsabilidad.

Por ello, y también en su momento y para mantener el buen funcionamiento de dicho instituto, se procedió inmediatamente, a la vez que a cesar reglamentariamente al señor Zárraga, puesto que nos había pedido su retirada del instituto por lo que ya he comentado, estrictamente motivos personales, ya digo, inmediatamente a proponer en el mismo acto prácticamente a don Rafael Olcina Reig para dirigir el instituto.

Yo creo que también es de sobra conocido don Rafael Olcina en los ambientes empresariales por sus actividades en los últimos tiempos, y creo que tiene un perfil que también es idóneo para detentar la responsabilidad de director general del Impiva.
Y así de esa manera se aprobó por el Consell en la reunión del 28 de marzo pasado su nombramiento.
De este modo se cumplió nuevamente lo establecido por la legalidad, sin ningún perjuicio para el funcionamiento del Impiva.

Yo creo, señorías, que las personas pueden ser decisorias, pero lo importante son las obras, las tareas emprendidas y las iniciativas que se desarrollan.
Y en este caso, lo importante es el instituto, el Impiva.
No creo que sea trascendental, siendo importante y decisorio, quién está al frente del mismo.
Y esta es, sencillamente, la única explicación que hay del cambio en la dirección del instituto.
Yo entiendo perfectamente que su señoría haya planteado la comparecencia.
Creo que es uno de los derechos que asiste a la oposición el pedir explicaciones, sin más.
No voy a valorar sobre el qué se piden explicaciones, pero en cualquier caso, entiendo que se plantee.
Y sencillamente, ya le digo, es la única explicación, criterios estrictamente personales los que se plantearon por parte del señor Zárraga para que se le relevara del cargo.

Y creo también, señorías, en este mismo sentido, que en el ámbito político, en el más extenso sentido de lo que es el ámbito político, deberíamos acostumbrarnos a respetar, en su caso, aquellas decisiones que se circunscriben en la esfera de lo personal y que no aportan nada a lo que es el debate político.
Creo que debemos ser capaces de respetar ese cierto ámbito de intimidad, y yo creo que este es uno de los casos que pueden ser ejemplo de lo que estoy manifestando.
Ya les digo, señorías: una cuestión puramente personal y que llevó a este conseller, y en su caso al Gobierno Valenciano, a relevar al señor Zárraga de su cargo y a nombrar a don Rafael Olcina como director general actual del Impiva.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.
Moltes gràcies.

Intervenció del grup sol·licitant.
La senyora Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller.

Efectivament, a mi no m'importa la decisió de ficar a una persona com a director de l'Impiva o que es fique a una altra persona directora de l'Impiva, però mire, al partit a què jo estic representant ací sí que ens importa el grau de viabilitat d'allò que és l'Impiva.
I això té conseqüències.
Anem a vore.

Ací vosté i jo vam tindre també, li vaig sol·licitar una compareixença i vàrem estar parlant sobre per què al cap de sis mesos encara no teníem director general en l'Impiva.
En eixos moments fea uns dies vosté l'havia acabat de nomenar; així i tot, la compareixença sol·licitada bastant més abans de la compareixença que vosté va efectuar físicament ací.

En estos moments a mi m'agradaria fer un xicotet recorregut, si em permet, en allò que suposa, davall el nostre parer, de cara a l'Impiva.

El 28 de març del 2000, com vosté també ha explicat, el Consell valencià acorda el canvi del director de l'Impiva per motius.
.
.
els que calguen.
Molt bé.
El senyor que estava al front de la direcció de l'Impiva portava solament tres mesos, temps molt curt per a ficar-se en disponibilitat de saber què és el que fa falta en l'Impiva, com cal tirar endavant els pressupostos del 2000, etcètera.
I fiquem un nou director.
Fiquem un nou director, un home, el senyor Rafael Olcina, que no el conec personalment a l'home, per tant, no puc opinar a nivell personal sobre ell, però que este senyor era el director de Fira València.
Se'l lleva de Fira València, al·legant, de més a més, que no és una persona apta per a portar la direcció de Fira València.
Sí, sí, així ix anunciat.
I de més a més, que resulta ser que és una persona polèmica.
No parle perquè jo ho crega, eh?
, sinó per allò que s'anuncia i es diu.
I estem parlant de ficar-lo al front del sector que realment marca allò que és l'economia del País Valencià, estem parlant de l'Impiva.

L'Impiva, efectivament, senyor conseller, vosté ho ha dit i en això jo estic totalment conforme, ho he dit moltes vegades, juga un paper fonamental en la potenciació i defensa de les Pime, d'eixes xicotetes i mitjanes empreses.
Esta situació, la situació provocada de sis mesos no tindre director general, quan tenint director general a final del mes de desembre solament ens dura tres mesos i automàticament produïm un canvi, eixa situació produeix, es vulga o no, una inestabilitat palpable al món de la indústria, d'eixa indústria que està en l'Impiva.

Per exemple, i sense que siga una cosa molt alarmant però a mi em sembla que no s'ha de tornar a repetir, s'ha de regular ràpidament, podríem parlar en estos moments que hi ha instituts tecnològics que no coneixen el seu pressupost per a l'any 2000, i estem quasi en el mes de juny.
No, no.
Sí, senyor conseller, no el coneixen.
Ni el conveni bàsic pel qual han d'efectuar les seues pròpies despeses ni altres convenis que puguen emanar d'eixos pressupostos del 2000.
I per tant, l'Impiva quedarà molt bé per a fer sol·licituds, l'Impiva podrà donar moltes ajudes, però la funció real que com a Impiva ha d'existir no és una funció que denote una bona governabilitat d'este sistema de cara a la xicoteta i mitjana empresa.

Pareix ser, senyor conseller, que en parlar de la indústria, de la indústria valenciana, estem parlant que existixen dos sectors, dos sectors a què des de la conselleria o des del Govern Valencià mateix cal tindre contents.
Què passa, que un sector està incòmode per ics?
No passa res.
Li donarem a una persona de la seua confiança la direcció de Fira València.
Què passa, que l'altre sector resulta ser que té malestar?
No passa res.
Li donarem la direcció general de l'Impiva.
Això no és bo.
No és bo per a l'Impiva, no és bo per a la conselleria mateixa, no és bo per a la xicoteta i mitjana empresa, no és bo, senyor conseller.
Això no és realitzar una política correcta.
Necessitem que existisquen persones que des del dia 1 del mes de gener sàpiguen les disponibilitats i sàpiguen planificar el treball que van a realitzar durant eixe any, en referència als pressupostos.

I jo ja sé que vosté és la màxima figura representant de l'Impiva, però supose que vosté també necessitarà tindre un director general, o una directora general en un futur si calguera i jo m'alegraria, que siga capaç de desenvolupar una política correcta de cara a les Pime.
I de tot allò altre que pugam parlar, fal·làcia, bla, bla, bla.
No podem passar-nos quatre anys més així.
Quatre anys han sigut d'assaig.
Ara és la segona legislatura que estan governant ací al País Valencià com en altres llocs, i ara és l'hora de ficar els punts sobre les *is* i no deixar que esta situació torne a passar.

No li havia sol·licitat la compareixença, com vosté pot suposar, senyor Castelló, senyor conseller, perquè vosté em diguera per què havia dimitit un o entrat altre.
Era bastant més profund el plantejament que nosaltres créiem.
És bastant més profund per què considerem que ha estat una situació desagradable, que ha estat una situació en què a hores d'ara, conforme li he dit, en molts instituts tecnològics encara no saben quins són els diners del pressupost de l'any 2000 dels que poden disposar, i és una situació que dóna inestabilitat per a la xicoteta i la mitjana indústria.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Intervenció dels altres grups, i en este cas li correspon al Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, la il·lustre diputada senyora Carmen Osuna.

 

**La senyora Osuna Cubero:**

 

Señor presidente.

Señores y señoras diputadas.

Señor conseller.

Estoy, estamos, nuestro grupo, completamente de acuerdo en lo que ha dicho usted de que es fundamental el Impiva para nuestra comunidad.
Posiblemente porque es uno de los organismos más importantes de la conselleria, de su conselleria, tanto por la cantidad de dinero que gestiona como por su finalidad, que es el apoyo a la creación y desarrollo de la mediana y pequeña empresa, que es fundamental para nuestra comunidad dado que estas conforman más del 90% del tejido industrial de nuestro territorio, y su adecuación a los nuevos retos tecnológicos y de la globalización son imprescindibles para competir en las mejores condiciones posibles.
Y para ello, necesitan contar con el apoyo del Impiva, como también deberían contar con el apoyo del Ivex para poder exportar, si no estuviera este instituto tan dedicado a apoyar a multinacionales como la Ford.

Y si estamos de acuerdo en la importancia del Impiva, también deberíamos de estarlo en que lo ocurrido con los directores generales ha sido cuanto menos extraño.
Si hacemos un pequeño recorrido por los acontecimientos, vemos que tras su toma de posesión como conseller nombra a los máximos responsables del organigrama de la conselleria, al secretario general, al director general de Industria, al director general de Comercio, pero no hace el nombramiento correspondiente al director general del Impiva.
Y conforme van pasando los días, sin conocerse su nombre, se produce una cierta inquietud entre los empresarios y las empresarias por la falta de su interlocutor más próximo en la mayoría de los casos.

Llega incluso a preguntarse por qué, cuando se han dado todos los nombres del organigrama, éste no ha salido a la luz.
Y a plantearse si no será que el señor Zaplana tiene la intención de disolver este instituto.
Cosa que no sería tan de extrañar, cuando ha sido capaz de suprimir la Conselleria de Empleo, que era su conselleria estrella de esta legislatura.
Pero no, no se trataba en principio de nada de eso, sino que la tardanza en el nombramiento era porque se estaba buscando a una persona representativa, cualificada, apreciada por la mayoría de los empresarios y las empresarias, y por lo tanto, de consenso.
Todo sea por el tan cacareado consenso.

Al cabo de casi seis meses, en vísperas de Navidad y como si de un regalo de papá Noel se tratara, usted, por fin, nos dice el nombre del nuevo director general.
Un nombre que es acogido favorablemente por los empresarios y por las empresarias, y que a los tres meses este mirlo blanco presenta su dimisión, naturalmente de forma libre y voluntaria, y, cómo no, por cuestiones personales.
Hay que ver lo socorridas que son las cuestiones personales.
Sólo han fallado en una ocasión, al no poder decir el señor Zaplana que el anterior conseller de Sanidad dimitió por cuestiones personales.

Después de todos estos hechos, lo lógico sería pensar que tras la dimisión del director general del Impiva, el conseller necesitaría un tiempo para volver a nombrar a otra persona de prestigio y de consenso.
Pero no, el mismo día del cese ­perdón, de la dimisión­ se designa al nuevo director general, que parece ser ya no es tan de consenso, pues su gestión al frente de la Feria Valencia fue bastante discutida por los propios empresarios.

Por lo tanto.
.
.
no parece que el consenso en este caso haya sido la cuestión más importante.
Pero sí que hay que ver que tiene otros puntos a su favor, como el ser amigo de un asesor personal de Zaplana, y eso, lógicamente, es mucho más importante que el tan nombrado consenso.

El resultado de todo esto es que la creación de empresas durante este año ha sido inferior a la media nacional.
Y no hay que olvidar que, aunque en esta comunidad el turismo es importante, también lo es, y mucho, la mediana y la pequeña empresa tanto para la creación de riqueza como de puestos de trabajo.
Por lo que es fundamental apoyar su creación y desarrollo, facilitando en todo momento un ambiente de sosiego y no de inquietud para que puedan dedicarse a lo suyo en las mejores condiciones posibles.
Es lo menos que los empresarios de nuestra comunidad pueden esperar de usted, señor conseller.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Osuna.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Buenos días, señorías.

Señor conseller.

Mi grupo coincide con el resto de grupos parlamentarios cuando se ha afirmado que el Impiva es un instrumento fundamental de promoción y desarrollo de nuestras empresas.
Pero, desde luego, el decir que de la presencia o no, el nombramiento o no de un director general en el Impiva, nuestras industrias, nuestras empresas van a verse afectadas, me parece que es de alguna forma exagerar la cuestión.
Desde luego, el Impiva tiene un papel importante de promoción, tiene un papel importante de apoyo, de impulso.
Pero afortunadamente, para nuestras empresas y nuestras industrias, ellas mismas tienen su camino, saben hacia dónde deben ir, y saben qué instrumentos tocar.

Y decirles además que, afortunadamente también, en el Impiva tenemos un conjunto de profesionales con una larga trayectoria de muchísimos años, con una formación absolutamente impecable, y sobre todo conocedores de la problemática que afectan a nuestras empresas.
El que exista una cabeza visible o no en el Impiva yo desde luego lo pondría en otro plano.
Evidentemente que tiene un efecto, lógicamente, cuando ­y eso no podemos negarlo­ cuando quien debe de alguna forma llevar la gestión directa desde el punto de vista político, pues no existe, ¿cómo vamos a negar que haya algún tipo de consecuencia?
Pero no, desde luego, en la magnitud y la dimensión que ustedes pretenden hoy aquí demostrar.

En cualquier caso, teniendo en cuenta que el Impiva cuenta con un conjunto de profesionales muy competentes, teniendo en cuenta que además durante este trayecto en el tiempo que ustedes han descrito, no ha habido absolutamente ningún retraso en la gestión habitual del Impiva; es decir, las subvenciones se han aprobado en el momento adecuado, se han sacado los planes, se ha elaborado un presupuesto, y por lo tanto no se ha alterado de ninguna forma lo que es la cara externa del Impiva hacia las empresas.
Se eligió a Fernando Zárraga como director general del Impiva, profesional ­que yo desde luego no voy a defender aquí­ de reconocido prestigio.
Y además se hizo de forma consciente, y se ha hablado aquí de consenso, por supuesto que sí.
Yo creo que eso es un hecho positivo que debemos resaltar.
Es decir, una persona de alto reconocimiento dentro del sector profesional.
Y por razones, como se ha explicado aquí, estrictamente personales, que además debemos verlo con normalidad dentro de lo que es la vida de una institución, donde a nadie se le obliga a estar en un cargo, expresa sus razones para marcharse, que lógicamente, como no podía ser de otra forma, son aceptadas por el conseller.

A partir de ahí, en un tiempo récord se elige a otra persona.
Y persona, que desde nuestro punto de vista, desde el Grupo Parlamentario Popular, es absolutamente competente para dirigir los destinos del instituto.
Por lo tanto, decirles que nosotros lo vemos con absoluta normalidad, nos parece que la actuación del Consell en esta materia ha sido muy diligente.
En primer lugar, buscando a la persona adecuada en aquel momento, y en segundo lugar, cuando esta persona decidió por cuestiones personales marcharse, buscando a otra persona igualmente diligente.

Yo creo que podemos concluir que, transcurridos ya muchos años de la vida del Impiva.
.
.
el Impiva es una institución, yo diría que absolutamente autónoma en su funcionamiento, donde los profesionales que la integran son oídos, son reconocidos, y su opinión cuenta muchísimo en la conselleria, que es la que dirige los destinos del Impiva.
Y decirles que dentro del mismo organigrama del Impiva existe un Comité de Dirección, que está velando constantemente por los destinos del instituto, presidido por el señor conseller, y apoyado por toda la estructura técnica de la conselleria.
Por lo tanto, desde nuestro grupo parlamentario, simplemente decir que creemos que la actuación del Consell ha sido muy correcta.

Nada más, muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Dolors Pérez.

Yo estoy convencido que no es su forma de actuar en política, porque la conozco, pero me ha dado la impresión como si quisiera manifestar aquí hoy que ha querido algo así como tender una trampa con la comparecencia, y diciendo además, que el texto y la petición de comparecencia, pues no era tanto por lo que decía, por lo que formalmente se pedía o por lo que se pedía la comparecencia, sino que había mucho más de fondo.

Bueno, pues si era así, usted tenía la posibilidad de plantear la comparecencia de otra manera.
Pero en la comparecencia dice, y lo dice claramente, que sol·licita la compareixença de l'honorable senyor conseller d'Indústria i Comerç davant del Ple, per a què s'explique el canvi del director general de l'Impiva, acordat en la reunió del Consell del dia 28 de març del 2000.
Eso es lo que pide la comparecencia.
Y eso es a lo que yo he venido aquí, y mi intervención se ha ceñido a lo que usted me pedía.
Si la señora diputada quiere mantener un debate en profundidad, o superficial, o como lo considere, sobre el Impiva, sobre la gestión en el Impiva, sobre el futuro del Impiva, sobre el pasado del Impiva, pues lo plantea en esos términos, y venimos y hablamos del Impiva.
Y hablamos del pasado, del presente, del futuro, y de lo que usted quiera, no tengo ningún inconveniente.

Pero ya digo, me parece extraño que conociéndola, pues haya querido utilizar formalmente una petición de comparecencia para lo que dice claramente, y sin embargo decir que es que el fondo era otro; o lo que se pretendía, o por usted se pretendía, era pues otra cuestión, y lo he dicho claramente, el grado de viabilidad del Impiva, por ejemplo.

Ha entrado incluso en argumentaciones sobre por qué se quita o se pone al señor Olcina de la propia feria.
Por tanto, yo creo, sinceramente, o pensaba, que usted conocía cuáles eran los procedimientos para nombrar al director general de la feria.
Hay un Patronato que nombra al presidente, y el Comité Ejecutivo nombra al director general, y en ese sentido creo que tiene autonomía la feria para hacer ese tipo de cosas.
Y que en ningún caso, por lo menos de palabras de este conseller y de nadie del Gobierno, se ha dicho nunca; otra cosa es que se han interpretado en la prensa opiniones, por quienes sean, pero nunca hemos dicho que el señor Olcina salía o entraba por una u otra cosa.
Lo que se dijo en su momento es que en la feria se abría una etapa diferente, como consecuencia de la decisión de su patronato de un nombramiento de un presidente diferente, y que el presidente hacía su equipo.

Lógicamente, además, yo tengo que reconocer en ese sentido la buena disposición del señor Olcina de, al entender esa situación, poner a disposición su cargo de lo que es el Comité Ejecutivo de la Feria, y el presidente de la feria con el Comité Ejecutivo tomó la decisión de nombrar otro director general.
Eso no tiene nada que ver con lo que usted ha dicho aquí, o con interpretaciones de gentes que hayan podido hacerlo en los medios de comunicación.

Lo que ocurre es que, como yo he dicho en alguna ocasión también, pues hacen oposición leyendo la prensa y, claro, se equivocan.
Si no hay nada más fácil que preguntar, que venir aquí y hablar, y debatir.
Pero en términos de realidad y de lo que realmente ha ocurrido, no de lo que alguien ha pensado que ha podido ocurrir.
Porque si no, así nos equivocamos todos.
Y lo más importante no es que nos equivoquemos todos, porque cada uno es libre de equivocarse, sino de que equivocamos a la opinión pública.
O sea, estamos contribuyendo a equivocar a la opinión pública.

Y sinceramente, creo que su intervención en ese tema hoy aquí, señora Dolors Pérez, no ha sido muy afortunada desde esos puntos de vista.
Así como, por ejemplo, dice: "es que se ha generado inestabilidad en el mundo de la industria".
Vamos a ver, ¿cómo mide esa afirmación?
Es decir, se ha generado inestabilidad; dígame ¿cómo se ha generado esa inestabilidad?
¿Por qué?
Pues porque, hombre, yo tengo datos que constatan precisamente todo lo contrario.
Es decir, a mí me hubiera gustado que el señor Zárraga, y para eso se le nombró, pues hubiera permanecido en el tiempo pues todo el tiempo, valga la redundancia, que hubiera sido posible.
Es decir, cuando se nombra a alguien es para que tenga continuidad.

Pero, bueno, una situación extraordinaria que es precisamente eso, una cuestión personal hace que pida su relevo.
En ese momento yo también considero que es mucho mejor ­y gobernar es tomar decisiones­ la sustitución rápida.
Es decir, que no haya un cierto tiempo entre la salida del señor Zárraga y la entrada del director general que tiene que continuar con la labor de dirigir el instituto.
Y por eso se hace de esa forma.

Ya le digo, no sé con qué criterios mide la inestabilidad industrial.
Porque datos de este mismo mes referentes a estos últimos períodos, por ejemplo, y sin entrar en el crecimiento del PIB del año 1999, del 4,5, que es superior, y exclusivamente en lo que se refiere a temas industriales, pues, por ejemplo, hay un crecimiento intenso del consumo de la energía eléctrica industrial, que está ahí; hay un perfil acelerado y una mejoría de la actividad industrial en el índice de producción industrial; hay un intenso crecimiento en el índice de producción industrial en cuanto a bienes intermedios y acelerado en cuanto a bienes de consumo; hay, en la encuesta de opiniones empresariales, confianza empresarial; hay optimismo por la recuperación de mercados exteriores en lo que es la tendencia de la producción; hay una elevada utilización de capacidad productiva; existe la cifra, en estos momentos, más alta, referente al mes de marzo en la serie histórica de la inversión industrial registrada.
Estos son los datos que tenemos.
No sé a qué se refiere con eso de la inestabilidad, porque, claro, si con eso de la inestabilidad estamos teniendo lo que estamos teniendo, diga concretamente cómo mide esa inestabilidad.

De la misma manera que yo no sé si usted sabe cómo funcionan los institutos tecnológicos.
Y no sé si sabe que los presupuestos de los institutos tecnológicos no son al cien por cien, ni mucho menos, financiados por el Impiva, no lo son.
Y, una de dos, o a usted alguien le está diciendo parte de la verdad, parte de la verdad, no quiero decir que la esté engañando, pero no le dice las cosas como son, o quien le ha dicho cómo funcionan esos institutos tecnológicos, en cuanto a los presupuestos, evidentemente, la está engañando.
Ya digo, no quiero llegar tan lejos.
Pero el instituto tecnológico que no tenga o no sepa la parte correspondiente de financiación del Impiva es porque no quiere o porque no se lo está diciendo así, y si no ponga los ejemplos claros y actuaremos en consecuencia.
Es decir, yo en estos momentos le digo que el instituto tecnológico que no sabe la parte que le corresponde de financiación del Impiva es porque o no lo ha querido saber o está manifestando algo que no es cierto.

De verdad que yo creía que venía a lo que le he dicho al principio, a lo que usted me pedía.
Pero, en cualquier caso, no tengo ningún inconveniente de entrar en otro tipo de debate, aunque creo que sería mejor plantearlo en otros términos y de forma mucho más clara.

Y sobre lo que ha comentado de la comparecencia doña Carmen Osuna, representante del PSOE, bien, no sé, de verdad, no sé si se puede decir más claro o más veces, posiblemente, a lo mejor, sea cuestión de decirlo más alto, pero tampoco es mi forma de intervenir o de actuar.
Pero creo que lo he dicho ya muchas veces en esta tribuna y fuera de esta tribuna.
Hace referencia y vuelve a hacer referencia al Ivex y a las grandes empresas.
Bueno, no sé a santo de qué, porque creo que, ya digo, lo he dicho muchas veces en esta tribuna y fuera de esta.
Nuestro objetivo y el plan estratégico que se está desarrollando ya por el Ivex está precisamente dirigido a las pequeñas y medianas empresas y a facilitar la internacionalización de las pequeñas y medianas empresas.
Claro, si ustedes siguen con los latiguillos y con las canciones de antiguo o las que ustedes se quieren los clichés, que se quieren autoproclamar, pues, bueno, yo no tengo la culpa.
Pero es que eso no es así, eso no es así.

Si quiere podemos discutir o podemos hablar si ese plan estratégico y lo que se hace para internacionalizar o para favorecer la internacionalización a través del Ivex de las pequeñas y medianas empresas está bien o está mal o se podía hacer más o menos o los criterios sobre los que podríamos funcionar mejor en ese sentido.
Pero lo que no se puede es decir que el Ivex sólo está con las grandes empresas.
Y además hacer mención específica a una, por cierto una muy buena empresa que creo que hace mucho, y espero que siga haciendo, por esta Comunidad.
Porque, claro, parece que sea, desde su óptica de oposición de grupo partidario, que sea algo así algo así como la bicha.
Yo creo que es peligroso hablar en esos términos de una empresa, como Ford, que ha hecho mucho, está haciendo y debe de seguir haciendo mucho por esta Comunidad en términos de empleo, en términos de innovación tecnológica, en términos de calidad de vida para la Comunidad Valenciana.
Y sólo recordarle que el 17% de las exportaciones valencianas son precisamente del sector automóvil y de Ford.
Yo creo que eso es importante.
En cualquier caso se merece un respeto y creo que últimamente o en los últimos tiempos no se le tiene por parte de algún grupo parlamentario.
Esa es su libre decisión.

Y la relación que el Ivex y el Impiva evidentemente tienen en esa política hacia la pequeña y mediana empresa, decir claramente que el gobierno valenciano tiene decidido y son dos instrumentos que pretende utilizar de la mejor manera posible y con todas sus potencialidades en esta legislatura para ayudar a nuestras pequeñas y medianas empresas, tanto el Impiva como el Ivex, cada uno con sus funciones, cada uno con sus estrategias, pero en colaboración permanente el uno con el otro.
Despejar, por supuesto, radicalmente *(so per interferència d'un mòbil)* bueno, pues algo que se ha dicho aquí, que se dijo también en su momento, de si el gobierno valenciano tenía intención de suprimir, deshacer, hacer desaparecer alguno de estos dos institutos, bien el Instituto Valenciano de la Exportación o el Instituto de la Mediana y Pequeña Industria Valenciana, en absoluto, todo lo contrario.
Creo que son dos excelentes instrumentos y creo que además el enfoque que están llevando a cabo puede traer, por lo menos, consecuencias muy positivas para nuestros pequeños y medianos empresarios, que son para nosotros el centro de las políticas de este gobierno, porque son los que generan riqueza y empleo en esta comunidad y además son la base de nuestro tejido productivo.

Debemos de mimar este tipo de cosas, facilitar y ayudar a nuestros pequeños y medianos emprendedores para que tengan cada vez más facilidades para generar empleo, empleo de calidad, en esa dinámica de la innovación y de la internacionalización, como los dos grandes ejes de los próximos años, los dos grandes retos que tenemos en la Comunidad Valenciana.

Y, bueno, yo creo que con eso he intentado dar respuesta a las consideraciones que se me han hecho por parte de los dos grupos de la oposición.
Y, ya digo, pensaba que veníamos a una cosa, parece que venimos a otra.
Por nuestra parte, desde luego, por mi parte no hay ningún problema de hablar de cualquier cosa y en cualquier momento.
Para eso creo que está un gobierno responsable en atender las demandas de la oposición, de hablar y de debatir cualquier circunstancia.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller, la contestació que jo li he fet quan vosté en el primer moment compareix diu que entenia que, bo, donar l'explicació de què un director general dimitira per problemes personals, així li ho ha d'acceptar i haver ficat un altre, que no entenia res més, que així era com ho veia, bé, jo li he donat una contestació, però que també, també el que note és que vosté tampoc m'ha donat la contestació correcta a la contestació que jo li he fet.
Per suposat que no.
Cadascú ací, cadascú ací sap en el lloc on està i el paper que ha de desenvolupar.

Mire, perquè al parlar d'un director parlem de l'Impiva; al parlar de l'Impiva, parlem de la xicoteta empresa; al parlar de la xicoteta empresa, parlem dels parcs tecnològics; al parlar dels parcs tecnològics ­i encara que amb diferents pressupostos­ estem parlant ­dels instituts tecnològics, perdó­ estem parlant d'una quantitat de diners, una com ajuda des de la Generalitat i altra el que els xicotets empresaris solen pagar per pertànyer a eixos instituts tecnològics.

Per què dic això?
Perquè vosté diu: "bo, jo no sé per què parlem dels instituts tecnològics i no entenc la inestabilitat, la inestabilitat".
Jo veig la inestabilitat de la següent forma.
Als instituts tecnològics s'inscriuen les xicotetes empreses, les empreses de l'Impiva, sí, i utilitzen els instituts com una de les bases, que de forma individual no podrien realitzar pels costos, però com una de les bases d'investigació, de desenvolupament de l'estudi de noves tecnologies, de l'aplicació de productes, de la investigació del futur, de la indústria que cada institut tecnològic representa, etcètera, etcètera.
I per això necessitàvem un pressupost, veritat?
Eixe pressupost.
.
.

Jo li pregue, senyor conseller ­jo no considere que jo tinga sempre la raó, ni molt menys, sempre crec que la raó es té a mitges, en tot, en esta vida en tot­ i jo li pregaria a vosté que investigara i que es preocupara del pressupost.
I això és el que a mi m'haguera agradat que m'haguera dit: "i, mire, vaig a preocupar-me que els instituts ho tinguen".
Per què?
Perquè això ve d'acord també a la pregunta que jo li havia fet.

Si tenim un director en l'Impiva, que ara porta uns quants mesos, encara no estabilitzat totalment ­i jo entenc que no pot ser de hui per a demà-, no estabilitzat encara correctament; si resulta ser que començarem una legislatura sis mesos sense director, que el primer que hi havia, tres mesos, se'n va al carrer; que este ara és nou, pels motius que siguen, ja li ho he exposat en la meua primera intervenció, pels motius que siguen, aleshores, li faig un símil, li conte el que passa en els instituts tecnològics, ha de vore amb la indústria o no ha de vore?
Clar.
Indirectament?
Bo, indirectament.
Però ha de vore amb eixe desenvolupament de la indústria.

El sector industrial valencià, eixe teixit industrial xicotet i mitjà que vosté ho diu, jo ho dic, el Partit Socialista, ho diem tots, efectivament, és el teixit industrial veritable que representa el País Valencià en totes les seues facetes, en totes les seues facetes.
Ara, entrellaçar el que significa inestabilitat, la inestabilitat no ve perquè un siga atrevit i es dedique a fer i fer i anar més enllà.
La inestabilitat no ve donada perquè resulta ser que li falta ­què li diria jo­, li falten diners per a desenvolupar no sé quina cosa dintre de la seua empresa.
La inestabilitat ve.
.
.
La inestabilitat ve per tot: perquè es queden paralitzats en l'Impiva projectes i cal donar-les eixida; perquè es necessita un director que estiga fixe i que ja no es torne a canviar; perquè es necessita que els instituts tecnològics puguen donar la cobertura necessària i, per tant, necessiten eixos pressupostos tindre'ls, etcètera, etcètera.
I perquè inestabilitat em produix a mi, solament llegint notícies i veient què és el que està passant, que hi hagen pressions per part del sector poderós valencià de la indústria, el poderós no el xicotet, el fort.
I a mi això em produeix malestar, perquè al final sembla ser que ací no es governa; ací es gestiona la voluntat d'uns quants empresaris forts del País Valencià.
I això està mal.
I com això és el que jo percibisc, això és.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Acabe, senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Acabe, senyora presidenta, ràpidament, moltes gràcies.

.
.
.
és el que jo li venia a exposar ací.
Que el canvi de directors quan en Fira València no és bo pel sector de Fira València, el llevem de Fira València però com hem de quedar bé el fiquem en l'Impiva.
Home, si és mal per a una cosa, serà mal per a l'altra.
Senyor conseller, o resulta ser que el xicotet empresari o les Pymes no poden tindre la consideració de tindre un bon director?
Veritat que sí?
Vosté es riu, jo també; a mi em fa gràcia.
Clar, que sí.
Però que eixe malestar està i jo li l'havia d'exposar.
I tot va unit, tot té un fil conductor i tot ell és diu indústria en la que, en el camí de la potenciació de la mateixa, sempre em tindrà al seu costat, senyor conseller.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a rèplica, i en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Osuna.

 

**La senyora Osuna Cubero:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

La verdad es que el señor conseller no nos ha dicho nada nuevo, excepto decirnos que el hablar del Ivex supone un latiguillo por parte nuestra.
Y es curioso que nos diga que usamos un latiguillo, cuando el experto en latiguillos es el PP: la culpa es del Psoe, y la culpa es del Psoe y la culpa es del Psoe.
Pero, en fin, cada uno hace la valoración que sabe o que puede.

Aparte de eso, nos ha dicho que debemos tenerle respeto a la Ford.
Señor conseller, a la Ford y a todas las empresas.
¡Faltaría más!
Pero lo que yo he planteado no es mi respeto o mi falta de respeto, o la falta de respeto del Grupo Socialista, a la Ford, lo que hemos planteado es que creemos que tanto el Impiva como el Ivex deben apoyar mejor y más a las pequeñas empresas, que son las que lo necesitan, más que a la Ford o a cualquier otra multinacional, porque ellos pueden desarrollar todo un sistema logístico para lo que sea necesario, cosa que una pequeña empresa no puede hacer.
Y por eso se crearon esos institutos, para ayudar a esas empresas que no tienen el poder de poderse adaptar a las nuevas tecnologías o a los nuevos retos, pero que sí la tienen las multinacionales.
Es muy distinto.
En ningún momento yo personalmente, ni mi grupo, hemos intentado faltarle al respeto, ya le digo, ni a la Ford ni a ninguna otra multinacional.

Por otra parte, ha vuelto a repetir lo de las cuestiones personales.
Y antes dijo que nos pedía respeto para ellas.
Señor conseller ­le repito­, respeto para las cuestiones personales, para las de raza, para las de sexo o para las de religión.
Y para las políticas también, ¿eh?
, señor conseller.
El respeto que nunca falte.
Lo que ocurre es que cuesta trabajo entender lo de las cuestiones personales, señor conseller, cuesta trabajo entender cuando este señor no es que se haya ido a Nueva York o se haya ido a Managua, que se ha vuelto a reincorporar a su puesto de trabajo, que me imagino yo que también requerirá esfuerzo y dedicación.

Claro, que si empezamos a hacerle caso a la prensa, que es la que habla, la que dice y la que.
.
.
claro, porque como usted no nos dice demasiado, que lo dice la prensa, haciéndole caso a las insinuaciones que ha dejado la prensa y a las declaraciones que ha hecho el anterior director general del Impiva a la prensa, entonces vemos cosas como que lo que pretendía el señor Zárraga, director general del Impiva anterior, eran cosas como que disminuyera la factura de la luz de las empresas.
Claro, a lo mejor era ese el problema, que no se quería que se bajara la factura de la luz.
Las eléctricas son muy amigas del gobierno, y mira que si luego le tenemos quedar otro billón de pesetas si disminuye demasiado la factura.
.
.
O que las Pymes intentaran reducir los residuos para que fueran respetuosas con el medio ambiente.
O también tuvo el atrevimiento de decir que los institutos tecnológicos ­que, por cierto, los pusieron en marcha los socialistas, y además que eran envidia de otras comunidades­, en este momento no funcionaban bien.
Y eso es demasiado atrevido.
Decir que en esta comunidad hay algo que no va bien, eso es una cuestión personal importantísima, sobre todo para el señor Zaplana, que creo que le sentaría horriblemente mal oír eso.

Pero lo peor de todo esto, señor conseller, es que a usted no le permitan decir que lo ha cesado, y ya está, por discrepancias políticas, porque no está de acuerdo con su forma de llevar el Impiva.
.
.
Eso sería un signo de honestidad política y de respeto hacia el derecho de los ciudadanos en general, y de los empresarios y empresarias en particular, de saber la verdad.
Solamente la verdad de lo que ha ocurrido.

De todas formas, sólo queda esperar que el nuevo director general sea capaz de realizar bien su trabajo y de colaborar con las Pymes para que, por ejemplo, dejen de ser las menos adaptadas de España a la nueva moneda europea.
Habrá que estar atentos a sus hechos y a sus declaraciones, porque curiosamente a los dos días de las manifestaciones del nuevo director general sobre el impulso de las nuevas tecnologías en las Pymes de la comunidad, justo a los dos días, una empresa privada presenta un plan de ayuda tecnológica para la Pyme.
Estaremos atentos a ver lo que ocurre, señor conseller.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Osuna.

Té la paraula, l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Empezando por el final, señora Osuna, yo no puedo decir lo que no es verdad.
Y si algunos en ese grupo parlamentario estaban acostumbrados a políticos que se han hecho famosos por mentir, desde luego este conseller no está dispuesto a hacerlo.
Lo que no puedo decir es que si el señor Zárraga me presenta a mí la dimisión por motivos personales, que lo había cesado yo, porque no es verdad.
Eso es lo que usted quiere que diga.
Pero, claro, si no es verdad, no lo puedo decir.
Es que es algo claro como el agua.
¿Qué quiere, que diga lo que no es cierto?
Evidentemente, no lo puedo hacer.
Y de todas formas, no estoy a dispuesto a entrar en ese tipo de dinámicas.
Yo creo que lo he dicho más claro, lo podemos decir más alto.
Y creo que también el señor Zárraga lo ha dicho.

Y lo que tampoco se puede hacer, que es lo que de alguna manera la señora diputada ha intentado aquí en la tribuna, es mezclar lo que fueron declaraciones como director general, de objetivos, o de cómo entendía que iban las cosas y si algunas cosas no iban bien haberlo dicho, con que eso tenga algo que ver con dejar el instituto el señor Zárraga.
Es decir, con ello de decir: "Bueno, como no se sabe si podría conseguir o no el mejorar esto o lo otro", o hacer esto o lo otro, ha dejado el instituto, no tiene nada que decir.
Yo creo que hemos de acostumbrarnos precisamente a eso, a que si una persona, por esas cuestiones que yo he dicho personales, en el ámbito de su intimidad no quiere desvelar, deja un cargo, pues lo ha dejado.
Y que, además, eso no aporta nada más al debate político.
Tenga usted la seguridad de que es así, tenga la seguridad de que eso es así.
Y no mezclemos unas cosas con otras, ni saquemos conclusiones por falsas hipótesis de partida, que creo que es lo que se está haciendo en este caso.

Dice: "No he dicho nada nuevo".
Es posible que no haya dicho nada nuevo, porque he dicho muchas cosas en estos últimos tiempos, y posiblemente no haya dicho nada nuevo porque lo haya dicho todo.
Yo he querido reiterar la voluntad de este gobierno en torno al Impiva y el Ivex y decirle claramente que si siguen diciendo que el Ivex se dedica a las grandes empresas, que eso no es así tampoco.
Ahora, son muy libres de decirlo.
Y, desde luego, me alegro de que en esta intervención diga que tienen respeto por todas las empresas y también por Ford, porque creo que eso beneficia a todo el mundo, no en particular a alguien, pero sí a todo el mundo.

La señora Pérez ha intentado argumentar esa inestabilidad industrial de la que hablaba con los presupuestos de los institutos tecnológicos.
Y, hombre, yo creo que aunque puedan tener algo que ver en ese sentido, la inestabilidad industrial no se puede medir en términos de presupuestos de los institutos tecnológicos.
En esos términos no se puede medir.
En estos momentos, y un poco de memoria, creo que al año destinamos a los institutos tecnológicos algo más de 2.
000 millones de pesetas para financiar parte, parte, de los presupuestos.
Bien, posiblemente sea menos de lo que nos gustaría destinar, pero los recursos públicos son escasos.
Yo creo que en eso podemos estar todos de acuerdo.

Ahora bien ­y quiero centrar mi intervención en eso­, hablar de inestabilidad industrial porque se le dedique más o menos dinero o porque funcionen mejor o peor los institutos tecnológicos, creo que no es de recibo.
Es decir, la estabilidad industrial, el crecimiento industrial, la productividad industrial, el funcionamiento de nuestro tejido productivo y de nuestras industrias es mucho más que todo eso.
Es verdad que si los institutos tecnológicos, nuestra red de institutos, y todos aquellos agentes que se dedican a la investigación, al desarrollo y a la transferencia de tecnología y a producir la innovación, funcionan mucho mejor, y destinamos cada vez más recursos tanto desde el sector público como desde el sector privado a esas políticas, mejoraremos lo que es el contexto industrial de esta comunidad.
Eso es verdad, pero lo contrario falla.

Es decir, porque haya alguna deficiencia, que yo no digo que funcione todo perfectamente y a las mil maravillas, porque haya alguna deficiencia en alguno de los institutos tecnológicos, que evidentemente puede que las haya, y evidentemente también tendremos que intentar poner de nuestra parte para que esas deficiencias se subsanen, teniendo en cuenta que los institutos tecnológicos son asociaciones empresariales y que son los propios empresarios del sector los que toman sus decisiones en esos institutos; ahora bien, nosotros podemos indicar, podemos facilitar, podemos de alguna manera ayudar a que funcionen mejor.
Eso es una cosa, y argumentar o basar que hay inestabilidad industrial por alguna de esas cuestiones, me parece, como mucho, ya digo, arriesgado y fuera de la realidad.

Bien.
Si la señora Dolors Pérez sabe de proyectos que se quedan encima de la mesa del Impiva, y que no se pueden desarrollar y que son importantes para esta comunidad y para el desarrollo industrial, que lo diga e intentaremos dar las instrucciones oportunas para que eso no sea así, siempre y cuando tengamos presupuesto, porque también ocurre en esto lo mismo que antes.
Es decir, tenemos unos presupuestos que son los que son y que cuando se acaban los fondos de cada uno de los programas, evidentemente no se pueden llevar a cabo todos, pero, ya le digo, puntualmente.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Sí, acabo, señora presidenta.

Y, ya digo, no comparto desde luego algo que ha denominado como el malestar entre los empresarios, o entre los pequeños y medianos empresarios, por esta serie de circunstancias.
Desde luego no lo comparto y creo que no es esa, en ningún caso, la situación en la que nos encontramos.

Y le invito a la señora diputada a que conozca cómo funcionan los programas de ayuda del Impiva y se dará cuenta cómo en un porcentaje altísimo quienes se benefician de esos programas son pequeñas y medianas empresas, porque además son pequeñas cuantías.
O sea, los programas del Impiva, las subvenciones, las ayudas, suelen ser cuantías no de demasiada.
.
.
importantes desde el punto de vista cuantitativo.
Y, por lo tanto, cuando dice que se beneficia a unos cuantos grandes, no sé a qué se refiere, porque esa no es la realidad de las ayudas y del funcionamiento del Impiva.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les14 hores i 2 minuts)*