Aq%C3%BC%C3%ADfers%202034.02.14%20macro.html





Comissió d'investigació per a esbrinar els motius de contaminació dels aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, en especial l'afectació a les embarassades i xiquets realitzada el dia 14 de febrer de 2017.
Comença la reunió a les 9 hores i 56 minuts.
Presideix la diputada senyora Graciela Noemí Ferrer Matvieychuc.
Reunió número 12.

La senyora presidenta:

ï»¿Bon dia.

Reprenem els treballs en la Comissió d'investigació perÂ esbrinar els motius de la contaminació dels aqüífers que abasteixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà de l'aigua contaminada, en especial l'afectació a embarassades i xiquets.

El primer punt d'ordre del dia, és la lectura i aprovació.
.
.
, ah, perdó.
Primer, anem a vore si tenim quòrum.

Senyora secretària?

ï»¿

La senyora secretària:

ï»¿Gracias, señora presidenta.
Buenos días a todos.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

ï»¿

Sí que hay cuórum.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿

Moltes gràcies, senyora secretària.

Com deia abans, el primer punt de l'ordre del dia és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si cap de les seues senyories té cap suggeriment o modificació a l'acta, la donem per aprovada, per assentiment?
Aprovada per assentiment.

Compareixença del senyor Roger Llanes Ribas, director general d'Agricultura, Ramaderia i Pesca

La senyora presidenta:

I, el segon punt de l'ordre del dia són les compareixences, la primera de les quals és la del senyor Roger Llanes Ribas, director general d'Agricultura, Ramaderia i Pesca.

Senyor Llanes, la seua intervenció, com porta presentació, serà una intervenció, en primer lloc, per un temps limitat de vint minuts, a continuació, els representats dels grups parlamentaris tindran un torn de paraula de tres minuts cadascú, per a formular-li les preguntes i les apreciacions que consideren oportunes i, finalment, vosté tindrà un torn, per temps il·limitat per respondre, eh, aquestes qüestions.

Senyor Llanes,Â li informe que compareix davant una comissió d'investigació, a través de la qual, el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca en esta comissió ha de ser veraç i el commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa, per estar penalitzat el fals testimoni, en l'article 502 del Codi penal.
Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió i, concretament, la presidenta que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Sense més, li done la paraula per un temps màxim de vint.
.
.
(S'interromp la gravació)

ï»¿

El senyor Llanes Ribas:

ï»¿Gràcies per tindre la oportunitat de.
.
.
, m'han convidat i gràcies per tindre l'oportunitat de poder parlar en esta important comissió.

A mi se m'ha convidat com a actual director generalÂ d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, i vaig a fer l'exposició de la problemàtica de la contaminació per nitrats en la zona de la, de la Ribera, de les riberes altes i baixes del Xúquer, baix la vessant agrària, és a dir, des del punt de vista de l'actual administració agrària i de les, de les condicions baix les quals se desenvolupa l'actuació d'esta administració, respecte d'esta problemàtica.
Encara que supose que ja hauran passat suficients persones per este.
.
.
, per esta comissió, que expliquen, cal sempre fer, a mode de recordatori, un repàs als antecedents que tenim.

La primera, el primer antecedent que cal destacar és la Directiva 91/776 CE, relativa a la protecció de les aigües contra la contaminació produïda per nitrats d'origen agrari i el Reial decret 261/1996, sobre protecció de les aigües contra la contaminació produïda per nitrats procedents de fonts agràries que, en gran mesura, transposa esta directiva.
És el començament de la normativa estatal referida a les actuacions encaminades a protegir els aqüífers, les masses d'aigües, fonamentalment subterrànies, que són, més, fonamentalment, les més, més concernides per esta contaminació i sobre les quals menys podem actuar, però més rellevància té la seua actuació.

Seguidament, la Comunitat Valenciana, va, a través del Decret 13/2000 de 25 de gener, el Decret 11/2004, de 30 de gener i el 218/2009, de 4 de desembre del Consell, va acordar establir mesures encaminades a reduir el risc de contaminació amb el desenvolupament del programa d'actuació per a una òptima aplicació de fertilitzants nitrogenats.
Esta és la base de qualsevol actuació davant d'este programa i és on es determinen, es comencen a determinar, baix la figura de les zones vulnerables, les zones que estan especialment, afectades per la contaminació pels nitrats i, al mateix temps es desenvolupen, en esta o en altres normatives, algunes actuacions tendents a intentar disminuir o, almenys, no augmentar-lo.

Així doncs, en compliment de la Directiva 91/676 CE, la Comunitat Valenciana aprovà el Programa d'actuació sobre zones vulnerables, actualment en vigor, per mitjà de l'Orde 10/2010 de 24 de febrer, de l'aleshores Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació.
Per mitjà de l'Orde 7 de 2010 del 10 de febrer, es va aprovar, també, el Codi de bones pràctiques agràries.

Bé, en definitiva, esta és els antecedents, fins ara, de la normativa actual respecte del que seria bones pràctiques, eh, en fertilització nitrogenada, zones vulnerables i, també el codi de bones pràctiques, perdó, el.
.
.
, l'orde sobre bones pràctiques agràries.

Actualment, tenim un projecte d'orde en tramitació.
Ja, és un projecte que ja du un grapat de temps en esta tramitació, perquè està sent, realment, costosa i que, a més, concernix també a altres branques de la conselleria, com és la Direcció General de Canvi Climàtic i, entre altres, el medi natural, per l'amplitud que li hem donat; i este projecte d'orde es va a referir a la utilització de matèries fertilitzants nitrogenades en les explotacions agràries de la Comunitat Valenciana.
Els objectius d'esta nova orde de fertilització seran, en primer lloc, optimitzar la fertilització nitrogenada en les explotacions agràries situades en la Comunitat Valenciana i regular la utilització de determinades matèries fertilitzants no previstes en el Reial decret 506/2013, de 28 de juny, sobre productes fertilitzants, com són els fems no transformats, els fangs de depuració tractats i els efluents d'extracció de l'oli d'oliva verge en el procés de dos fases.

Respecte de l'anterior normativa, este nou objectiu és absolutament nou, encara que puga paréixer inversemblant, però és nou, i també és nou el que fem, ens fem ressò i incloem la.
.
.
, el que seria les bones pràctiques d'utilització dels fems no transformats, dels fangs de depuració, dels llots, i també dels efluents d'almàsseres, com actualment fonts de fertilització nitrogenada que estan utilitzant-se, d'una manera o d'altra, en el camp i que és necessari tindre una regulació adequada sobre elles.

El segon dels objectius d'esta nova orde de fertilització serà aprovar el codi de bones pràctiques agràries per a la protecció de les aigües contra la contaminació causada pels nitrats d'origen agraris, que es quedarà arreplegat en l'annex II de l'orde i, finalment, aprovarem el Programa d'actuació de les zones vulnerables designades en la Comunitat Valenciana, per a previndre i reduir la contaminació de les aigües causades pels nitrats d'origen agrari, la qual quedarà arreplegada, també, en l'annex III.

La problemàtica dels nitrats sobre la salut humana, és a dir, allò que s'està investigant o allò que en part s'està investigant en esta comissió agrària, es fa palés donat que el nitrat està present en l'aigua d'una forma natural però que, a través de l'activitat humana, esta concentració en l'aigua, que és fonamentalment de la qual estem parlant, es pot incrementar, fins i tot, arribant a allò.
.
.
, a nivells perillosos.

Quines són les fonts que es deuen a l'activitat humana, de nitrats i que poden arribar a l'aigua de consum humà?
Doncs, fonamentalment, tenim el que és els fertilitzants inorgànics i orgànics, encara que són també fertilitzants orgànics també, però per la seua rellevància els purins i els fems, també els abocaments de fuels, les aigües residuals, etcètera, d'activitats industrials urbanes i, finalment, encara que en menor mesura, herbicides i plaguicides que, alhora que són biocides també poden contindre nitrats en la seua composició.

No obstant, la principal font de contaminació dels aqüífers ho constituïx, sense dubte, la utilització excessiva de fertilitzants nitrogenats i, en menor grau, la utilització d'abonaments orgànics procedents de l'activitat ramadera, fonamentalment i en algunes comarques els purins, que s'utilitzen sobretot en conreus cerealistes, oliveres o ametlers donat que estes produccions de purins solen donar-se en les comarques de més, de l'interior i del secà de la Comunitat Valenciana.

En l'orde hem inclòs, ja estava però hem inclòs en major detall, ací només arreplegue unes pinzellades, el que seria la dosi, en tona per hectàrea de producte fresc i també la freqüència en què deuríem de fer l'aplicació de fem sòlid no transformat, per a un sòl de fertilitat mitjana.

En l'orde apareixerà també expressat en tant per cent de matèria orgànica, a la qual s' haurà d'arribar, i també estarà expressat en, en, en termes de tant per cent quina seria la fertilitat mitjana, baixa o alta de cada sòl i açò està tot arreplegat de treballs que s'han dut a terme, bé en l'IVIA o bé en la bibliografia reconeguda sobre fertilització orgànica i inorgànica.
Doncs bé, eh, estes són, depenent del cultiu, les tones per hectàrea que es poden, que es poden abocar, que es poden utilitzar i sobre les quals es determinarien les conseqüències nocives del seu excés i també, si s'escau, aquelles sancions o aquells controls que podríem.
.
.
, intervindre.

Com veiem, n'hi ha una forqueta i, per exemple, la primera, la primera línia o (inintel·ligible) .
.
.
 lliure, doncs, la forqueta està entre vint i trenta tones, això depén també, evidentment, de la densitat de plantació que n'hi haja en l'hectàrea, i també, en part, ací âestà més ben arreplegat en unes taules posteriorsâ però també en part del tipus de hortícoles que.
.
.
, de les quals estem pensant.
No és el mateix una hortícola de fulla verda que una hortícola de fruit que una creïlla que un tubèrcul, etcètera.

El mecanisme bàsic agronòmic de la determinació d'esta dosi i, després el vorem en el cicle del nitrogen quan parlem d'ell però és, bàsicament, que el que hem d'abocar al camp té de tindre una part enorme, una gran part per a cobrir el que es diuen les extraccions del cultiu, que és allò que el cultiu va a utilitzar, tant en el seu creixement vegetatiu com en la producció que haja de donar, si és un tubèrcul, doncs, per a créixer la planta i per a donar el tubèrcul, si és un fruiter, doncs per a créixer l'arbre i donar la fruita; per altra banda, també una xicoteta part per a continuar, cobrir les pèrdues que es donen per volatilització, per mineralització, o per.
.
.
, per fixació en el sòl o augment de la matèria orgànica, de la fertilitat del sòl; i no té que, entre cometes, sobrar rés.

O siga, la teoria diu que, el que anem a aportar a través de l'abonat, bàsicament, ha d'anar a cobrir les extraccions que va produir eixe, eixe producte.
Tot allò que sobrepasse eixes extraccions o, com dic, un poc, per exemple, en, en matèria orgànica, allò que puguen destinar a recuperar, incrementar la fertilitat del sòl o augmentar la part de matèria orgànica, seria nitrogen susceptible d'acabar, d'una manera o d'altra amb les masses d'aigua subterrànies o bé en els rius, si n'hi haguera una escorrentia al riu o, a través d'una mateixa escorrentia o per percolació profunda, també, en un llac o una massa d'aigua superficial.
Per tant, estes, estes taules i una altra tal com esta, són l'instrument bàsic per a poder determinar si n'hi han unes pràctiques d'abonat excessives.
Com dic, açò està arreplegat en l'orde però açò bé des de la pràctica, l'agronòmica, la investigació dels rendiments basats en la fertilització tant orgànica com inorgànica, té una àmplia bibliografia i n'hi han molts treballs i el que hem fet és donar-li una carta de natura a un document normatiu, un, un document que sistematitze tot allò que està a la diferent bibliografia o que està, o que està reconegut, per exemple, per entitats com el, com el departament corresponent de l'IVIA.

Ací tenim les de nitrats de nitrogen dels cultius hortícoles aire lliure, però ja de fertilització inorgànica, i distingim entre si l'aplicació es fa a través del reg, d'un reg per inundació o d'un reg localitzat.

Qualsevol adob que apliquem al terra necessita, per a una correcta aplicació, un, que apliquem aigua, bé a través del reg per inundació o bé pel reg localitzat, perquè dissolga eixe adob i acabe arribant, en la fase aquosa, d'una manera que siga aprofitable per a la.
.
.
, per a la planta.
La planta té, com vorem, també en el cicle de nitrogen, pot absorbir eixe nitrogen d'una determinada manera i eixa determinada manera sempre ha de ser a través de la fase, de la fase líquida.
I, per tant, el reg és precís perquè n'hi haja una, un corresponent, un adequat abonat.

En funció de si el reg és per inundació o el reg localitzat, no és que les necessitats de la planta siguen majors, sinó que l'eficiència de l'aplicació és major i, per tant, amb reg localitzat necessitem aportar menys quantitat d'adob que amb reg per inundació.
Per la mateixa raó, a través del reg localitzat és més eficient la, la, l'absorció de la planta i n'hi ha menys part de l'adob que puga perdre's o que puga anar en, en condicions de males pràctiques, en condicions sempre de males pràctiques a.
.
.
, a l'aqüífer.

Esta és una altra taula de les que n'hi haurien.
Ací estem parlant, també, de nitrogen en cultius llenyosos, com els cítrics o l'ametller o la garrofera.
I açò seria el que estic explicant sobre el cicle del nitrogen.
Quines serien les principals entrades?
Doncs, les principals entrades del nitrogen serien les aportacions de fertilitzants, la fixació biològica, que n'hi ha una fixació biològica natural, la deposició humida i seca de, normalment, del nitrogen que conté l'aigua de pluja o l'aire i, finalment, les aportacions de nitrogen en l'aigua per a reg, és a dir, les aportacions de nitrogen que conté la mateixa aigua.
I les eixides principals, serien, bàsicament, l'extracció de la planta, que són les més importants, les pèrdues per volatilització, donat que el nitrogen es puga convertir en amoníac, per desnitrificació, baix la forma d'òxids de nitrogen o de nitrogen molecular, la lixiviació, que seria el problema que tindríem perquè seria l'arrossegament de.
.
.
, de.
.
.
, del nitrogen cap a la massa d'aigua subterrània i l'escorament, és a dir, l'escorrentia que puguera anar tant a una massa superficial com, per arrastre, als camps que estiguen en cotes més baixes.

Açò seria uns, el cicle nitrogen idealitzat, podem vore com el nitrogen té un desenvolupament vertical, cap a la massa d'aigua i, en funció de si les extraccions principals no són suficients, pot acabar en les masses d'aigua.
Però és tot allò que hem explicat.

Com supose que ja, ja s'ha explicat, l'altre.
.
.
, per altres ponents, la màxima preocupació que té la contaminació per nitrats consistix en l'efecte que pot tindre sobre la salut, eh, sobre la salut humana.
No sols degut a, exclusivament al consum de l'aigua, també, la majoria de les verdures presenten un contingut important de nitrat, però, més o menys, podem pensar que eixe contingut de nitrat és natural i deriva de la pròpia composició de la planta i de la pròpia necessitat de més o menys nitrogen.
El que és més important és que ens fixem sobretot en allò que ens aportem a través de l'aigua potable, perquè és un nitrat que, naturalment, no deuria d'estar ahí.

Segons l'OMS, podríem parlar que el límit seria 44 mil·ligrams per litre però la Comunitat Europea el va establir en 50 mil·ligrams i, d'una manera internacional, s'ha pres la convenció que eixos 50 mil·ligrams per litre és el criteri, és el límit com a criteri sanitari de la qualitat de l'aigua del consum humà.

Com sabem, la ingestió de nitrats en altes concentracions pot donar causa a la metahemoglobinèmia, que és el síndrome del bebé blau per, eh, per, eh, per dispersió de l'oxigen en la sang, pel nitrat, el nitrit, millor dit, acaba ocupant el lloc de l'oxigen i, aleshores, acaba tenint una sang amb menor concentració d'oxigen que, en major o menor grau, pot, eh, tindre més o menys problemes, depenent de la concentració a la qual s'arribe.

El nitrit, com explica ahí, és conegut per la tendència a associar-se a l'hemoglobina, no pot transportar oxigen, el desplaça i acabem tenint la malaltia, amb més o menys efectes, en funció del desplaçament que cause de l'oxigen sobre l'hemoglobina.

Bé.
Si estem parlant de 50 mil·ligrams per litre, val la pena parar-se a pensar en quina és la situació dels pous en la zona de la Ribera.
En concret, estem parlant dels pous d'ús agrari, com a indicatiu de la.
.
.
, de l'estat de les masses d'aigües.
Ací tenim alguns dels pous que controla la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i tenim.
.
.
, per descomptat, són tots, estan tots per dalt del límit de cinquanta i n'hi han alguns especialment, eh, o algunes dades especialment en algunes dates n'hi han, eh, valors especialment alts, com en Benifaió, en abril de l'any passat que es va arribar a 133; el pou de Gandia i Carcaixent, que en el 2016 també va arribar al 96; en la Pobla Llarga tingueren 118 en 2012; en Sollana, el pou dels Algadins, en 2013 arribà a 160 mil·ligrams per litre; són concentracions clarament exagerades i clarament per damunt del que marca la.
.
.
, la norma.

Esta és l'evolució que han tingut eixos, eixos nitrats.
Segons.
.
.
, ho hem tret en diferents pous, en diferents municipis, perquè es puga vore, però el, el que veiem és que no n'hi ha cap tendència decreixent, a pesar que la normativa sobre protecció d'aigua contaminada per nitrats estava en vigor des de feia prou de temps.
El que indica també la, la dificultat en escometre la.
.
.
, la depuració o la baixada de nivells en este, en este, en este tipus de problemes.

Ací estem parlant de, de Cullera, Fortaleny i altres pobles però, llevat d'algun cas puntual que potser tinga unes raons diferents, com és el de.
.
.
, Sollana 1, crec que és, els altres mostren una tendència, si no estacionària, que no té una corba clarament decreixent.

Ací tenim els municipis de la Ribera on hem trobat els punts de control més afectats pels nitrats.
Són els que hem dit: Alzira, Benifaió, Carcaixent, Carlet, Cullera, Llaurí, Pobla Llarga i Sollana.
Açò està basat sempre en la font de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
A més, tenim els punts de programes de vigilància, siga vigilància, siga difús, tant per la Ribera Alta com la Ribera Baixa, i també tenim com a font en la conselleria de sanitat, derivades de les analítiques que es fan a través de, en la Direcció General de Salut Pública, les dades dels pous d'aigua de consum humà en alguns dels pobles, també, tots, clarament per damunt dels 50 mil·ligrams per litre.
En Algemesí entre 51 i 55; Alginet, 53; Alzira, una forqueta que va de 51 fins al 65; Carcaixent, Carcaixent és un poble que en totes les dades sempre està molt per damunt, té, Carcaixent té 102; Torís també té un altre dada rellevant que és la de 100 i Llaurí també estem en 123 en el seu pou.

Ja dic que són dades de la Conselleria de Sanitat de l'any passat.
Ahí, en la taula apareix, tant en el poble com la data i l'origen.

Una altra volta podem vore com són concentracions prou altes en tots els pobles i tots per damunt de 50.
Açò és una expressió gràfica de les dades anteriors.
El mateix.
Tots per damunt de 50, n'hi han alguns pics, com el de Llaurí.

I, bé.
Què és el que, eh, poden fer des de la, des de la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural davant d'esta problemàtica?
En, en la conselleria tenim, a través de les direccions, de les direccions generals d'agricultura, ramaderia i pesca, i després, a través d'uns controls que són indirectes, que són els controls de condicionalitat, fem un ampli ventall de controls destinats a avaluar la utilització que, per part dels llauradors, fan de la fertilització nitrogenada.
Això està basat en dos servicis, el servici de control i suport tècnic, de la subdelegació general de política agrària comú de competitivitat, a on se controlen la base, la condicionalitat i, sobretot, els requisits legals de gestió de la Directiva 91/176 CE del Consell, i el servici de seguretat i control de la producció agrària, de la subdelegació general d'agricultura i ramaderia.
La major part d'esta informació prové de.
.
.
, l'arreplegada i control dels quaderns d'explotació que tenen l'obligació de dur tot aquell llaurador que percep.
.
.
, almenys tot aquell llaurador que percep les ajudes de la PAC, és a dir, que està dins del que és la sol·licitud única, el pagament, el pagament bàsic.
Dins de les sol·licituds, de les ajudes a la.
.
.
, del pagament bàsic de la política agrària comuna, n'hi ha una obligació que és mantindre amb certes condicions un quadern d'explotacions i, dins d'eixe quadern d'explotacions, tenen l'obligatorietat de dur la relació per parcel·la de les quantitats de fertilitzant, eh, entre altres coses, també de.
.
.
, també de fitosanitaris, però, entre altres coses, de la fertilització nitrogenada que fan en les seues explotacions agràries, en concret, en condicionalitat se.
.
.
, se faria a través d'un requisit 1, 2, 3, 4 i 5 de condicionalitat, que és, bé, diguem la jerga que es gasta en condicionalitat.

Estos són els controls que ha venint fent des de l'any 2012 fins a 2016, per al control de nitrats en la Comunitat Valenciana en número d'explotacions controlades.
En cada una de les explotacions controlades, depenent de la seua orientació productiva, poden ser ramaderes, poden ser, agrícoles de, de, de fruiters, hortícoles, d'hivernacle, o d'altres, fem un tipus de control.
Les explotacions ramaderes tenen també obligacions respecte de la de.
.
.
, dels nitrats, per exemple, tenen l'obligació de tindre el fem, siga purins o siga fem sòlid, en depòsits que siguen no impermeables i estancs, perquè no es produïsquen eixides d'efluents.
I també tenen, tenen l'obligació de tindre eixos depòsits amb una certa capacitat de buidar-los convenientment i tindre un tractament adequat del seu, del seu fem.

El número, que en ocasions es dispar, per exemple l'any 2012 i 2013, té a vore que en 2012, segurament, i ara ho comprovarem, vàrem trobar un gran número d'incompliments en este requisit, és a dir, el requisit de la fertilització nitrogenada i, per tant, augmentaren el número de controls a l'any següent.
Açò serien els controls de condicionalitat.
Ací veiem com són els controls en totes, eh, els que s'està, estan realitzant, en general, en explotacions agrícoles o ramaderes i agrícoles.
Sempre estem parlant que els controls de condicionalitat, eh, afecten aquelles explotacions que perceben el pagament bàsic.
Aquelles explotacions que no estan amb el pagament bàsic, no estan subjectes a estos controls de condicionalitat, perquè són condicionalitat de la política agrícola comuna.

La senyora presidenta:

Se'n passa cinc minuts ja.
Ja te passes cinc minuts.

La senyora Llanes Ribas:

Sí, ja?
Doncs vaig a intentar ser més ràpid.

Bé, els controls, ho diem ahí i, a la dreta, els incompliments.

Els incompliments âvaig a passar-ho de pressaâ que sapieu que n'hi han incompliments, que en detectem, i que eixos incompliments conduïxen a reduccions en, en la subvenció que percep el propietari d'eixa explotació.

Açò és en 2013, com veiem també, n'hi han més controls, és el que he passat abans, derivat de que en 2012 n'hi hagueren incompliments, en 2013 augmentàrem els controls, encara que els incompliments es varen mantindre, en ramaderes i agrícoles no en detectarem cap.

2014, amb un nombre d'incompliments ja més reduït, perquè ja començàrem a intentar ajustar este, este paràmetre, i 2015 i 2016; 2015 ne tinguérem relativament pocs, perquè ja tenim molta més cura, des de l'administració, del que se tenia abans; i 2016, encara no tenim els resultats, perquè la campanya l'estem fent en este, en este mateix moment.

Quins són els controls, en concret, que es fan?
Doncs, per exemple, un pot ser si, efectivament, duen el registre d'abonat.
Un altre és el control dels depòsits d'emmagatzemaments de fems en les explotacions ramaderes.
Un altre és que es respecten els períodes d'aplicació dels fertilitzants nitrogenats, perquè una cosa que he dit, però és que en l'orde, no sols s'indica la quantitat màxima de fertilitzants nitrogenats que poden utilitzar, sinó, a més, les èpoques en les quals s'han d'utilitzar que són, evidentment, les èpoques en les quals n'hi ha màxima activitat vegetativa de, eh, de les plantes, perquè les extraccions siguen per part de les plantes.

El requisit 4 que és que respecten les quantitats màximes per hectàrea.
El 5, que no es fertilitze en bandes pròximes als cursos d'aigua, és a dir, rius, barrancs que transporten aigua, llacs.
Que, el requisit 6, que no s'aplica fertilitzants en terrenys que tinguen un pendent acusat, per a evitar les escorrenties, que s'escole el fertilitzant i, un bé.
.
.
, buenas condiciones agroambientales, que és la creació de franges de protecció en les marges del riu per a minimitzar el risc de contaminació a eixos rius.

Per altra banda, també, eh, fem, a través dels controls d'higiene de la producció primària agrícola, que s'han fet per primera volta enguany, fem una avaluació dels quaderns d'explotació i introduïm també necessitats d'anàlisi de sòl, aigua i residus de plaguicides en els productes.
Enguany hem fet 392 d'eixos controls sobre zones vulnerables i este programa inclou control, tant documental com diferents tipus d'anàlisis perÂ aconseguir determinar la realitat.

I, en projecte, per acabar, en projecte estem intentant treballar juntament amb l'IVIA en un projecte de desenvolupament d'un programaÂ ï»¿online, ï»¿per a un programa, per a fer un, eh, un, maneig dinàmic de l'abonat nitrogenat dels cultius, estem, estem veient a vore quina manera podem treure això, per a que no siga estàtic, sinó que siga dinàmic i totalment adaptat a les condicions de la parcel·la.
I, el que anem a continuar és treballant en la correcta aplicació, a la qual contribuirà el projecte este i, per descomptat, a fer partícip el llaurador i fer divulgació i formació, que és molt important, respecte de les condicions en les quals se deu aplicar una correcta fertilització nitrogenada.
Hem de tindre en compte que és un problema molt important que, durant anys, ha estat oblidat i que, a més, requerix d'una important, sobretot, eh, esforç, eh, esforç humà per a poder constituir una bona xarxa de, de controls.

Jo, per mi, moltes gràcies.
Bé, espere no haver-me excedit massa en, en l'objectiu.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿El 50% sols.

ï»¿

El senyor Llanes Ribas:ï»¿

Gràcies.

ï»¿

La senyora presidenta:ï»¿

Moltes gràcies, senyor Llanes.

A continuació té la paraula la senyora Beatriu Gascó, en representació del Grup Parlamentari Podemos-Podem, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

La senyora GascóÂ Verdier:

ï»¿

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.
Bon dia, senyor Llanes, moltes gràcies per comparèixer ací, amb una presentació clara i ben centrada en el tema.

Hi ha dues qüestions principals que ens preocupen a nosaltres.
Una és, precisament, l'última que ha mencionat vosté, que és la de la formació dels llauradors, perquè hi ha una certa sensació d'abandonament, per part del sector quant a l'accés a la informació per a no sols per a poder ser conscienciats en estes qüestions, sinó, també, a l'hora de tractar de, inclús de canviar de model agrari.
I en eixe sentit, la segona preocupació, per a nosaltres, o siga, que la pregunta era que, com pensa una conselleria com la d'agricultura, que per desgràcia compta amb molt menys personal del que deuria per a poder fer totes les tasques que, que hauria de fer, com pot afrontar també eixe repte enorme de, de fer consciència, de conscienciar els llauradors i llauradores i de formar-los?

I, l'altra qüestió que ens preocupa és que vosté no ha mencionat, era, és respecte a l'ordre que, amb la qual estan treballant vostés, ens agradaria saber de quina manera estan afrontant el problema que està causant la difusió d'un sistema com el de la fertirrigació centralitzada, enfront de la necessitat també de canviar de paradigma de producció i de model agrari, molt més sostenible i menys perjudicial per a l'ambient.
Â Aleshores, amb la multiplicació d'este sistema de fertirrigació centralitzada, veiem com aquells que volen fer, plantar cultius que no estiguen en eixe marc d'abonat, del centralitzat, tenen dificultats per a fer-ho, per una banda, i per l'altra, està el gran problema de l'ecològic, eh, que té dificultats per a poder subsistir en un sistema com eixe.

Aleshores, va vindre el senyor Navarro a comparéixer ací i ell va proposar quatre alternatives.
Ens agradaria saber, quines són, d'estes quatre, les que podria recolzar, eventualment la conselleria.
Una és la de no permetre l'abonat centralitzat i aportar aigua clara; l'altra era la de que cadascú es faça la fertirrigació amb un venturi i en la seua parcel·la; l'altra és que es fa fertirrigació orgànica per a tots, per a totes les plantacions i l'última era que s'instal·laren sondes que obriren i es tancaren per a detectar la presència de fertilitzants i fer torns de reg per a tot el món.
Ens agradaria molt saber, eh, com es posiciona enfront d'estes alternatives la seua conselleria.

Moltes gràcies.

ï»¿ï»¿

La senyora presidenta:ï»¿ï»¿

ï»¿

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació té la paraula, pel Grup Parlamentari Ciutadans, la senyora García, eh, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

La senyora García González:ï»¿

Muchas gracias, señora presidenta.

Bienvenido, señor Llañes, es, Llanes, perdón, es, bueno, un placer tenerle en esta casa y en esta comisión.

Quería comentarle algunos temas puntuales.
Nos ha hablado usted del control que se está realizando, eh, en la Comunidad Valenciana, acerca del control de nitratos.
Pero me gustaría saber, también, además, si se ha llevado desde la administración, algún tipo de control administrativo sobre los pozos ilegales para extracción de agua de los acuíferos de la Ribera.

Por otra parte, nos ha expuesto usted, de una manera muy gráfica y que hemos podido entender a la perfección, la normativa vigente, las recomendaciones a la hora de aplicar los abonos, en cuanto a dosis, frecuencia de aplicación, las necesidades de nitrógeno de algunos cultivos, etcétera, de lo cual se desprendía de esa misma exposición suya que las prácticas de abono excesivo no han ayudado al tema que nos ocupa.
De todas maneras, a mí me gustaría que nos dijera, concretamente, si actualmente, en los cultivos que se producen en la comarca de la Ribera, las hortalizas de hojas, tales como acelgas o espinacas, superan el nivel máximo de nitratos establecidos en la legislación vigente, como consecuencia del riego, eh, por agua extraída de los acuíferos contaminados por nitratos.

Y, por otra parte, durante esta comisión, le vamos dando vueltas cada día y en, en cada una de las exposiciones de ustedes, a las mismas preguntas y, es lógico, porque hay una, hay una pregunta común que es la que nos hacemos todos y por eso estamos en esta comisión.
Es verdad, también, que con cada compareciente, con cada exposición, sacamos nuevas conclusiones, pero, eh, además de averiguar, eh, los motivos de contaminación de los acuíferos, yo, aprovechando que tenemos su visita, me gustaría preguntarle también que si cree que son efectivos los actuales métodos convencionales de tratamiento de las aguas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:ï»¿ï»¿

ï»¿

Moltes gràcies, senyora García.

A continuació té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, el senyor Ponce, en representació del Grup Parlamentari Compromís.

ï»¿

El senyorÂ Ponce Guardiola:

ï»¿

Gracias, señora presidenta.

Buenos días, a todas y todos.
Bienvenido, señor Llanes a esta comisión.

Quería, bueno, por un lado, preguntarle cuestiones de, de su opinión con respecto a cómo ha estado funcionando todo este dispositivo, digamos, para evitar que, que esta problemática, que ya se detectó hace décadas, pues, eh, se mitigara y se corrigiera, en la medida de lo posible.
Y, luego, pues alguna medida concreta, a ver cómo, qué se va a hacer a partir de ahora, aunque nos ha estado ya comentando, eh, las principales medidas, cómo se van a realizar.

En primer lugar, quería saber cuál es su valoración respecto a los planes de actuación y a la aplicación del código de buenas prácticas en la Comunidad Valenciana, pues, hasta que llegara usted a la, a la dirección general.

Por otra parte, eh, ¿considera que las medidas previstas en los planes de actuación fueron efectivas, para reducir o evitar la contaminación de las aguas subterráneas?
Porque, bueno, esas medidas están, estaban ahí, encima de la mesa, estaban planteadas para conseguir ciertos objetivos y hemos visto que, en muchos casos, pues no sé, no se obtuvieron, ¿no?

Por otra parte, ¿ha habido informes de evaluación de la eficacia de las medidas de los planes de actuación sobre zonas vulnerables?
Y, ¿cuáles han sido los resultados de esos informes?
Si los ha habido y los resultados y las recomendaciones.

Por otra parte, eh, ¿hay mecanismos de coordinación entre su dirección general y la Confederación Hidrográfica del Júcar?
Respecto a la aplicación de la directiva de nitratos y respecto a la prevención de la contaminación de las aguas subterráneas, en general y, si existen esos mecanismos de coordinación, pues, cuéntenos, más o menos, cómo funcionan.

Por otro lado, eh, ¿cómo se hace el control del uso de nitratos, parte, y del uso de otros fitosanitarios, para garantizar que no se genere contaminación en las aguas subterráneas?
Nos ha hablado de los libros de los cuadernos que llevan los propios agricultores, no sé si hay algún otro sistema.
Y si considera que son suficientes estos mecanismos de control.

Y, también, ¿qué medidas ha tomado o tiene previsto tomar la conselleria, en relación con la aplicación de la directiva de nitratos, la normativa sobre el uso de fitosanitarios y la prevención de la contaminación de acuíferos por fuentes agrícolas?
Si es que hay alguna más, aparte de las que nos ha estado comentando.

Y, por último, si se establecen limitaciones en la aplicación de nitratos o pesticidas, eh, por la proximidad a pozos de abastecimiento, a pozos de suministro a las poblaciones.

Y, en principio, eso es todo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:ï»¿ï»¿

ï»¿

Moltes gràcies, senyor Ponce.

A continuació té la paraula la senyora Escrig, pel Grup Parlamentari Socialista, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

La senyoraÂ Escrig Monzó:

ï»¿

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyor, senyor Llanes, per la seua explicació.

La veritat és que, escoltant a tots els compareixents que han anat passant per la, per la comissió, jo crec que tots tenim clar que són molts els factors que hi han hagut perquè els aqüífers estiguen contaminats, doncs l'agricultura, eh, la indústria, l'urbanisme de carta blanca que s'ha anat deixant fer i construint durant molts anys, que també és un factor que ha provocat aquesta contaminació.
A mi, sí que m'agradaria incidir que no s'ha de culpabilitzar l'agricultor, el llaurador, perquè el llaurador és l'únic que ha fet, durant molts anys, és allò que l'administració li ha deixat fer i, si n'hi ha algú responsable, sobretot, és l'administració, que és la que hauria hagut de tindre cura de que l'aigua estiguera i tinguera la qualitat per al consum humà.

Vosté ha parlat sobre l'ordre AIB 5597 del Partit Popular, de bones pràctiques, a mi, sí que m'agradaria, si vosté ho sap, què més va fer l'administració del Partit Popular, davant la problemàtica, davant de la contaminació dels aqüífers, a banda d'aprovar aquesta ordre, quinesÂ mesures va ficar, se van posar des de la conselleria per a previndre i per a evitar que continuaren contaminant-se els aqüífers i, per descomptat, que l'aigua de consum humà estiguera en uns nivells, la veritat que, escandalosos.

I, sí que, també, vosté ha estat explicant què va, què s'està fent des de la conselleria per a poder evitar la contaminació dels aqüífers i, també, ens ha explicat la nova ordre que van aprovar, eh, sobre l'ús dels fertilitzants, també, m'agradaria saber si tenen previst quan s'aprovarà aquesta ordre i estarà en marxa.

I, una altra cosa que m'ha quedat un dubte, quan ha explicat allò de les explotacions, el control de les explotacions.
Què passa sobre les que no estan controlades?
Eixa també és una, una pregunta que m'agradaria, si pot, que ens contestara.

Per la meva part, és tot i moltes gràcies.

La senyora presidenta:ï»¿ï»¿

ï»¿

Moltes gràcies, senyora Escrig.

A continuació té la paraula el senyor Calpe, en representació del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

El senyorÂ Calpe Saera:

ï»¿

Moltes gràcies, senyora presidenta, i moltes gràcies, també, senyor Llanes, per la seua informació.

Li he de dir que jo estava un poc perplex davant de la seua compareixença, perquè sí estàvem tractant d'esbrinar els motius de contaminació, eh, clar, vosté, com qui diu, doncs, du en la conselleria, any i mig, o una miqueta més i, per tant, no sabia de què anava a parlar-nos i li he de agrair que ens haja parlat del que estan fent i dels projectes que tenen, que crec que és el que vosté, dins de les seues competències, de la seua trajectòria, podia fer.

Vosté ens ha fet un repàs de la normativa i ens ha anunciat, com a continuació de tota la normativa, i ens ha anunciat, com a continuació de tota la normativa que ha hagut fins ara, eh, l'aprovació d'una ordre, encara que no ha concretat la data, li l'acabem de preguntar ara, si té una previsió.

Jo el que sí li voldria preguntar, no sé si me pot contestar vosté, seria una qüestió, eh, a contestar per un tècnic jurídic.
Clar, en la normativa que vosté ens ha exposat, arran de la directiva de l'any 1991, hem vist que tant el govern central ha dictat reials decrets, com els Consells de La Generalitat, han dictat decrets, ara vostés anuncien una ordre, eixa ordre és desenrotllament d'un decret concret, té l'habilitació normativa?
o per què han triat per eixe, per què han triat eixe rang normatiu i no el de decret com se venia fent fins ara?

D'una altra banda, també ha parlat vosté ja, eh, sobre el que hauria de ser el, el contingut i les anàlisis que han estat fent.
Ens ha parlat, eh, del, del nivell de nitrats en els pous d'ús agrari i del nivell de nitrats en els pous per a consum humà.
Estos últims, diu vosté, són referència de la conselleria d'agricultura de l'any 2016.
Jo li voldria preguntar si vosté sap en quin moment de 2016, en quin moment de 2016 reflectixen eixes dades, si és a final d'any, si és al principi, en quin moment s'han pres.

I respecte a les d'ús agrari, que vosté parla de concentracions exagerades, volguera preguntar-li per què ho considera vosté exagerat?
perquè, fins ara, el que hem escoltat en esta comissió és que, efectivament, la fertilització, els adobs és el que poden produir la contaminació per nitrats, però el que també hem escoltat, algun compareixent, si jo no ho he interpretat mal, és que el regar amb aigua, eh, rica en nitrats no és mal, sinó tot el contrari, per tant, per què diu vosté que n'hi ha una concentració exagerada en els pous per a ús de reg, eh?
Simplement.

I, també, s'ha referit vosté als controls, li ho han preguntat alguns, que diu que fan sobre les parcel·les que reben, eh, el pagament bàsic.
Li volguera preguntar si sap, aproximadament, quin percentatge de parcel·les no ho reben i si vosté té alguna informació de que la situació o les pràctiques siguen distintes en unes o en altres o, simplement, eh, en fi, ha dit vosté que són eixes les que controlen perquè és la seua competència però que no creu que siga una situació diferent.
És una curiositat, però també m'interessaria saber qui fa els controls, quin tipus de funcionaris són, i si n'hi ha un règim normatiu, sancionador i, per tant, a partir d'eixos controls, s'han produït expedients sancionadors i com s'han resolt, si hi ha hagut moltes sancions o si no les hi ha hagudes.

Moltes gràcies.

ï»¿

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

A continuació, té la paraula, per temps il·limitat, el senyor Llanes.

ï»¿

El senyorÂ Llanes Ribas:

ï»¿

Moltes gràcies.

Bé.
Vaig a intentar contestar un per un, perquè, en definitiva, quasi totes les preguntes, encara que alguna, són més o menys diferents, encara que alguna tinga algun punt en concret.

Me preguntava la senyora Gascó quines mesures són les que té previstes la conselleria per a augmentar la formació del llaurador.
Respecte, supose, respecte, bàsicament, de la fertilització, que és el que ens ocupa en este cas.
He dit, durant la.
.
.
, he dit durant la compareixença, que estem.
.
.
, n'hi ha un projecte, un projecte que va a consistir en una ferramenta que volem que sigaÂ ï»¿onlineï»¿, de determinació de la fertilització des d'un punt de vista dinàmic.
La bibliografia respecte a este tipus de ferramentes, se parla de tres, de tres tipus de ferramentes: una, la dinàmica, que seria la vessant més avançada; l'estàtica, la dinàmica, quant que té en compte tots els factors possibles d'una explotació, una estàtica, perquè en té menys en compte, i una altra bàsica, que és la que únicament té en compte, doncs, diguem-ne les.
.
.
, les taules que hem tret, és a dir quin es el tipus d'explotació, l'orientació tècnica productiva, quin és el tipus de sòl,Â ï»¿grosso modoï»¿, i per tant, les extraccions que vaig a tindre i, en funció d'això, les quantitats d'abonament que anem a fer.
Per tant, una de les coses que volem fer és tindre una ferramenta que siga dinàmica i que contemple tots els paràmetres que puguen ser, de tal manera que es maximitze la fracció que vaja al cultiu i es minimitze la fracció que puga anar a l'aqüífer.

Per altra banda, en l'IVIA i regularment es feien abans en l'IVIA, es feien cursos de fertilització, sempre se n'han fet, bé que amb una mica o en un número prou reduït, i per això s'ha, i com saben, l'última reglamentació de la conselleria es va decidir separar el servei de transferència de tecnologia de l'IVIA, de tal manera que el servei de transferència de tecnologia va a prendre un paper decisiu en la formació i en la transferència de tecnologia i, entre els plans de la conselleria està augmentar d'una manera dràstica la formació dirigida als llauradors i, sobretot, la formació dirigida a aquelles zones a on veiem que esta és més necessària.
Entre altres, la fertilització, nitrogenada o no nitrogenada, i la fertilització en nous cultius i també, i això ja ho estem fent d'una manera, encara que diguem que la seua rellevància, eh, puga ser, o que és una part de lo que estem parlant, també en la fertilització ecològica i l'agroecologia.

També, d'una manera indirecta però també d'una manera molt decisiva, volem incidir en la professionalització i en la incorporació de jóvens al camp.
En la mesura en que es parle d'un llaurador jove, ja anem a demanar-li una formació per a la seua incorporació necessària i, a més, anem a demanar-li, aixina, aixina està, que tinga un assessorament per part de tècnics qualificats en les diverses branques de l'agronomia, entre altres, de la fertilització.

I, per altra banda, la professionalització resulta del tot punt necessària, perquè, eh, un dels problemes que tenim en l'agricultura valenciana és la falta de professionalització i la falta de professionalització induïx també a una falta de coneixements i de formació que tenen la seua repercussió en tot este tipus de problemàtiques.
Per tant, quant a formació i a falta que acabem de definir més el paquet formatiu, ara que el servei de transferència el tenim totalment a la nostra disposició per a coordinar este tipus de, de treballs, pensem que va a estar ben coberta en els pròxims anys o, al menys, d'una manera planificada.

La segona qüestió a la qual es referia la senyora Gascó, era la difusió de la fertilització centralitzada.
Â Jo no crec que dins de la problemàtica dels nitrats, és a dir, la fertilització centralitzada tinga alguna cosa a vore.
De fet, la fertilització centralitzada, dins de la problemàtica dels nitrats, el que ha pogut contribuir, si ha contribuït d'alguna manera, és a reduir, per percolació profunda, les aportacions, si ha contribuït d'alguna manera les aportacions en nitrats.
Altra cosa és que puguem pensar en la possible antítesi, que es puga pensar en una possible antítesi entre fertilització centralitzada i la pràctica de l'agricultura ecològica.
De fet, eh, jo no crec que n'hi haja eixa antítesi, crec més que, en els casos que a mi m'han arribat, que no són casos, diguem, eh, casos massius, eh, evidentment, conec els casos i he treballat, no ara, sinó fa temps, jo he sigut tècnic projectista i hem tingut en compte la pràctica de l'agricultura ecològica, des de fa molts anys, doncs, no crec que siga degut a la pràctica de la fertilització centralitzada, sinó, a una mala pràctica de la fertilització centralitzada i, sobretot, a una mala disposició de qui tenia la potestat, en cada comunitat de regants o en cada entitat de reg, de decidir sobre eixa fertilització centralitzada.

És a dir, no estem parlant d'una tècnica, una tecnologia inadequada, sinó, d'un ús inadequat de la tècnica o la tecnologia.
De fet, el senyor Enric Navarro, a qui vostés han fet referència, supose que fan referència perquè pensen que és un expert però, en allò que ja porta, com expert en agricultura ecològica, està dient que, les opcions, al seu entendre, n'hi han altres, però al seu entendre, són: no permetre l'abonat centralitzat; utilitzar un abonat particular a través d'un venturi o un dosificador elèctric o un dosificador hidràulic, però bé, és el mateix que no permetre l'abonat centralitzat; fer una fertilització orgànica centralitzada, per tant, estem parlant d'una fertilització centralitzada, si bé, que orgànica; o recórrer a l'ús de sondes i, i torns de reg.
La sectorització de reg i el, i la disposició a través de torns és tan antiga com el reg localitzat, perquè és una de les, un dels objectius que, que se vol en el reg localitzat, si vols tindre un, una projecció, si vols tindre un disseny adequat, és a dir, tu has de, per a maximitzar, o per a minimitzar les despeses en llum o en canonades o en aigua, doncs, has de fer una, un, un, un disseny de reg localitzat, un disseny ramificat i, per tant, en ramificar, has d'acabar fent sempre d'una manera més adequada, un disseny per torns o per sectors.
Si fas un disseny per torns o per sectors, pots sectoritzar, efectivament, quina és la dosi adequada per a cada un d'eixos sectors.

Des de fa, aproximadament, quinze anys, que comença a disposar-se de bons equips de comandament electrònics i, des que eixos equips de comandament electrònics poden llegir i monitoritzar i actuar sobre sondes de pH, en este cas, són normalment sondes de pH o també sondes de pressió o, inclús, sondes de cabals, resulta factible fer eixe tipus de sectoritzacions a on, en un determinat moment, tu pugues tindre aigua neta i ho saps, ho pots saber perquè la bomba dosificadora no està tirant abonament i perquè, a través del phímetro o d'altres sondes, que te pot donar la concentració d'alguns elements en concret, tu pugues determinar quina és la concentració, si n'hi ha concentració d'adob, en este moment parlem de phímetro perquè normalment els abonaments que s'utilitzen en fertilització, eh, localitzada, en fertirrigació, solen ser de reacció àcida i, per tant, a través del pH se, se pot llegir bé.

Si això no és aixina, i ens dona la lectura 0, doncs podem pensar que està arribant aigua clara.
Però, inclús, a través d'una bona sectorització, encara que no tingueres sondes, podies, a través d'hores o a través de dies, determinar aquells sectors a on pots regar.
De tota manera, cal tindre una bona disposició perquè, evidentment, les parcel·les que són agroecològiques o que estan baix els suposats de, dels principis o baix els dictats del CAE, no van a ser els mateixos que poden estar deu anys.
I aquell que ara no practica l'agricultura ecològica, possiblement en uns anys puga dedicar-se a ella.
Per tant, cal dissenyar sempre un sistema de reg que puga ser el més versàtil possible, sense comprometre l'activitat de ningú.

Però això era perquè m'ho ha preguntat, però bé, no tinc, no crec que siga dins de la problemàtica dels nitrats exclusiva, és una vessant que té a vore en la fertilització localitzada, en la fertirrigació localitzada.
Que jo crec que es pot, que es pot salvar i que no és una antítesi, antitètiques, í que, i que, de fet, podria conduir al mateix tipus d'avantatges que té una ferti.
.
.
, reducció de costos, i una fertilització adequada i que reduiríem els riscos de la percolació profunda, perquè els adobs orgànics en fase líquida, que s'utilitzen, eh, d'una manera localitzada, també tenen el perill de que acaben en, en la massa orgànica, el que passa és que solen tindre una fracció menys, se diluïx menys en l'aigua i, per altra banda, tenen un component en nitrogen, menor.
Per a grans dosis, evidentment, és el problema dels purins que és el que ha passat en moltes zones de Castelló.

Bé.
Perdó.

Quant a la, el que me deia la senyora García, respecte als pous il·legals, els pous il·legals obrir-los o tancar-los no són objecte de la conselleria d'agricultura, no tenim cap, cap, no, no n'hi ha responsabilitat, no, no tenim cap competència.
Podem, com a molt, detectar-los i comunicar-los, però no tenim cap competència sobre ells.

I, quant a, a si crec que els mètodes de tractament convencionals actuals són efectius, no sé si es referix a la possibilitat de recórrer a plantes desnitrificadores, que, efectivament, sí que crec que són efectives.
Però són tremendament cares i, per descomptat, no eviten el problema.
Donen una solució a través de l'aigua potable a un determinat problema, però continues tenint l'aqüífer totalment controlat i, i en termes econòmics, en termes mediambientals, els inconvenients són els mateixos, si més, no molt més, perquè en termes econòmics estàs fent una despesa que no tindries per què fer i és una externalitat del sistema tremenda.

El senyor Ponce m'ha fet un bon tall de preguntes.
La primera de les quals és, quina és la idea que tenim de fer ara?
Doncs la idea, ho hem, ho hem expressat ara.
Des del punt de vista del que és la conselleria d'agricultura, incrementar el número de controls, incrementar la disponibilitat, en la mesura del possible, dels mitjans humans per a poder dur a terme eixos controls.
Ja en l'orde, hem incrementat, hem fet gran el que és l'abast d'eixos controls i hem, eh, no incrementant les obligacions, sinó, incrementat, eh, eh, com anem a vigilar eixes obligacions i, en les zones designades com a vulnerable, estem demanant que vinguen identificades en el Sigpac, que tinguen una informació més, més depurada, més exhaustiva i, també, que ens diguen amb més cura d'on procedix l'aigua que utilitzem per a reg, la concentració de nitrats presents en ella, com han arribat a eixes concentracions, en fi, això des d'un punt de vista normatiu.
I, a través del nou programa de control de la producció d'higiene primària, anem a tindre també cura del que seria la contaminació difusa per pesticides o per herbicides o per qualsevol altre tipus de biocida que, que tinga lloc dins de la cadena alimentaria, perquè els controls de la higiene de la producció primària abastixen més que els controls de condicionalitat.

M'ha preguntat també per si n'hi ha un informe d'avaluació.
Quant a avaluació, si estem pensant en algun control que estiga, que haja sigut, que haja estat un estudi sistemàtic, no s'ha fet fins ara i deuríem de fer-ho amb una sistematicitat i un abast, eh, no més gran del que s'ha fet, sinó, senzillament, que tinguera en compte totes les disposicions normatives que s'han fet, que s'han tret des del principi, l'evolució dels aqüífers i la manera en què se deurien d'incrementar o no els controls i les disposicions per a poder millorar-ho.
Això és una cosa que en.
.
.
, com ens preocupava el primer que hem fet és dissenyar o incrementar, entre cometes, la potència de les ferramentes que teníem i que, posteriorment, haurem de fer.
Sí que n'hi han, sí que n'hi han a nivell europeu, a nivell europeu, la comissió sí que publica programes d'avaluació respecte les zones vulnerables en els diferents països i determina si eixes són o no són el camí a seguir.
I en la pàgina web de la comissió, eh, estaven, eh?
Estan, jo els he consultat.
Són prou exhaustius.
A voltes ens deixen bé, a voltes mal i, en fi, però n'hi ha ahí una ferramenta important.

Mecanismes de coordinació amb la confederació.
Estem coordinats.
Ens reunim amb més o menys regularitat.
Ara, més que abans.
Pot tindre a vore que les persones ara són més, estem més conscienciades davant del problema.
Però no n'hi ha, diguem, encara, una mesa de treball constituïda i fonamentada entre la confederació i nosaltres.
La confederació té unes competències molt definides, les quals no vol traspassar, que és només avaluar si estan o no estan afectades, i nosaltres, per altra banda, no tenim el control sobre les masses d'aigua, sinó, sobre la.
.
.
, sobre el.
.
.
, la bondat o no de les pràctiques.
Per altra banda, també tenim, dins de la conselleria, una direcció general de l'aigua que té un servei de qualitat de les aigües en la qual també hem de.
.
.
, de ficar-se en contacte i parlem.
Però eixe mecanisme deuríem.
.
.
, ja hem començat a treballar-lo.
De fet, ja heu vist que tenim ací o ja han vist que tenim ací material i dades procedents de la confederació i, de fet, ja li ho contestaré a Sabina, però l'orde, estem ara afinant amb la confederació diversos aspectes a on tenen ells interés.
O siga, que sí, a eixe nivell, per descomptat, sí que tenim bona, una bona coordinació.

Com es controla l'ús?
Dins del quadern d'explotació, evidentment, fins fa uns anys, només teníem l'obligació de, eh, o només controlàvem allò que el llaurador, més que el llaurador, que el propietari apuntava.
Eixos apunts podien ser bons o podien ser interessats o podien estar ben ficats o mal posats.
Des de fa un any, hem pres la determinació que els apunts que tinguen a vore amb la utilització de fertilitzants i de fitosanitaris, entre d'altres, anem a fer una traçabilitat i anem a, també, controlar la compra d'eixos productes.
És un poc complicat, perquè resulta complicat, perquè també com, com he dit abans, no estem parlant de grans explotacions agràries, o no estem parlant de propietaris que siguen professionals, sinó, en moltes ocasions, xicotets, eh, propietaris que tenen molt poca terra i que no se dediquen professionalment a ella i, llavors, portar per a este tipus de propietaris una comptabilitat adequada i un quadern que estiga ben emplenat, resulta molt complicat.
I en això, hem de ser conscients, com ha dit la diputada, senyora Escrig, el llaurador, en este tipus de coses, està molt, en moltes ocasions, sotmés a una sèrie de reglamentacions que no és que perquè siga llaurador, sinó que està, com a sector, moltes vegades, molt més condicionat que uns altres, no que no estiga mal condicionat, sinó, molt més condicionat i el que hem de fer és assegurar-nos de que l'assessorament i la formació li arriba fins al final i que puga tindre, eh, una bona cura, perquè, evidentment, ja fa anys que ningú utilitza la tècnica d'abonar en excés, perquè això significa tirar diners en excés i, actualment, amb les rendibilitats que tenim, tothom té cura de l'ús delsÂ inputsï»¿ agraris que està fent.

Finalment, quant a mesures addicionals respecte a fitosanitaris i altres.
Sí, efectivament, amb el control d'higiene de la producció primària n'hi han controls, també tenim un programa d'ús sostenible de fitosanitaris a on tenim controls sobre açò i també arribem al llarg de la cadena alimentària fins la primera venda, és a dir, en la, eh, fins i tot, a través d'un conveni, mitjançant un conveni en consum, d'inspecció en alguns punts de.
.
.
, de primera, de venda al detall.
Hi ha on se prenen mostres, tant de traçabilitat, des d'un punt de vista comercial, com des d'un punt de vista alimentari.
Farà quinze dies tinguérem la primera comissió de seguretat alimentària, de La Generalitat, i gran part dels programes són.
.
.
, bé, gran part, no, tots els programes són compartits entre la Direcció General de Salut Pública i la meua direcció general i també, en part, amb l'altra direcció general, i, eh, tots els controls que es duen sobre seguretat alimentària tenen, evidentment, la seua vessant d'utilització, eh, i rastreig i traçabilitat de fertilitzants i de fitosanitaris.

Quant a si n'hi ha una distància de, respecte dels pous de subministrament, sí, eixa són cinquanta, cinquanta metres.
Havia dit que es, està, de que n'hi havia una distància a les franges d'aigua de tres metres, però, respecte dels pous de consum humà, respecte del brocal del pou no es pot fer fertilització en un radi de cinquanta metres i això està arreplegat en l'orde, estava arreplegat, és una pràctica habitual.

Bé.
La senyora Escrig m'ha preguntat per.
.
.
, què va fer l'anterior govern de La Generalitat?
Evidentment, totes les ordes anteriors a 2015, i els decrets, van ser aprovats pels diferents governs anteriors.
I, eh, el programa de condicionalitat es va iniciar ja en el període de la PAC anterior a este, des de 2005, des que es va instaurar el pagament bàsic, està el programa de condicionalitat, si bé, el programa de condicionalitat fins a 2014, 2015, no ha tingut, en esta comunitat, la rellevància que devia.

És cert, és cert que s'han fet controls i hi han hagut sancions en eixe programa.
Però no es controlava, com he dit, la bondat dels apunts o no se formava als llauradors el suficientment bé perquè tingueren una cura apropiada en la governança de les seues finques i en l'aportació efectiva en el trasllat, en l'ús d'un quadern d'explotació adequat.
També és cert que, en l'administració, es patia una manca d'efectius brutal i eixa manca d'efectius dificultaven el que es poguera dur a terme un control eficaç o un control mínim de la condicionalitat.
De fet, bé, en alguna, en alguna, eh, auditoria que hem tingut, doncs, hem tingut que fer front a este tipus de, per altra banda, més o menys comunes, però a este tipus de recriminacions de que devien prestar més atenció a este tipus de control o que se devia prestar atenció a este tipus de control, i que es devia prestar més atenció, també des d'un punt de vista de recursos tècnics i humans destinats a este tipus de controls.

Quant a què passa amb aquelles explotacions que no tenen, eh, sol·licitud única, doncs, hem de fer una primera digressió.
N'hi ha una su.
.
.
, les que, eh, qui cobra pagament bàsic, qui cobra sol·licitud única, no és el, és el propietari però se, se percep no per l'explotació, sinó, per les parcel·les.
Per tant, tu pots tindre una explotació, on tingues unes parcel·les que tinguen dret a pagament bàsic, perquè, per exemple, siguen de cítrics, i al costat tingues unes parcel·les que, per exemple, siguen d'hortalisses, que no tenen dret al pagament bàsic i a la sol·licitud única.
Però, la normativa te diu que, si tu perceps pagament bàsic o altre tipus de pagament també està recollit, com els pagaments de, de desenvolupament rural, de zones de muntanya, de zones desfavorides, doncs, si tu tens certa part de la teua explotació que tens dret a cobrar per eixes circumstàncies, l'altra part de l'explotació, encara que no cobre, també ha d'estar controlada.
I per tant, en termes de superfície, la major part, una gran part âno sóc capaç ara de determinar en quanta, quantes hectàrees, perquè no, no l'he dut, ho tenim documentat però no sóc capaç de determinar, però sí que estan controladesâ i, la condicionalitat, una de les principals condicions és esta, que no només arriba a, a la parcel·la, sinó, a tota la parcel·la.

Bé.
També és cert, que l'última modificació de la PAC, de la condicionalitat, se tragueren alguns propietaris per la seua, pel seu tamany, pel seu xicotet tamany, el que, perquè hi havia uns agricultors que cobraven per baix d'una certa quantitat, no anaven a estar inclosos en el programa de condicionalitat i sotmesos a este tipus de controls de la condicionalitat.
Però encara que si foren xicotets agricultors, tingueren algun pagament de desenvolupament rural, de zones específiques, d'agroambientals, per exemple, o és a dir, si per exemple foren agricultors ecològics o, o tingueren una xicoteta part d'arròs, qualsevol cosa, dic, que tingueren pagament encara que no fóra per sol·licitud única, per altre tipus de subvenció o incentiu agrari, també estarien subjectes a condicionalitat.

En resum, la major part de l'agricultura valenciana està subjecta a este tipus de control.
Podem ser capaços de, eh, de tindre, sobretot, en zones vulnerables, eh, informació i instruments que, adequats, ara bé els instruments dels quals estem parlant, cal tindre en compte que són instruments, no són instruments pal·liatius, sinó, són instruments preventius, és a dir, anem a previndre que arriben més fonts de contaminació a les masses d'aigua, però en mans de la, de l'agricultura, de la conselleria d'agricultura, no està, no, en mans dels altres tampoc, no?
Però, evidentment (rialles), en mans de nosaltres no està el netejar per si mateixa les masses d'aigua, sinó, evitar que continuen contaminant-se per l'acció de la fertilització o de l'ús inadequat de, de fems o per percolacions de les ramaderies.

El senyor Calpe m'ha preguntat per què l'orde i no un decret.
Bé, perquè, estem parlant bàsicament de l'orde de productes fertilitzants, de la utilització de productes fertilitzants al qual li ha endossat el codi valencià, el codi valencià, en el seu moment, sí que es va aprovar per un decret i sí que solen traure, solem traure, com a decrets le.
.
.
, la.
.
.
, les.
.
.
, la determinació de zones vulnerables.
I n'hi han en previsió una altra determinació de més zones vulnerables, però eixa és la raó, no, normativament, tampoc hem tingut o hem vist la necessitat de, de pujar el, el nivell.

M'ha preguntat, també, per què en els pous d'ús agrari considerava que era exagerat.
I ho deia, Â«exageratÂ», com un concepte qualitatiu, està per damunt de cinquanta, estàvem doblant la quantitat de mil·ligrams per litre que, que, eh, aconsellava l'OMS i deia que era exagerat com a un indicatiu del nivell de contaminació que havia abastit, eixa massa d'aigua, no pel fet de que estiguérem aportant més o menys adob nitrogenat en forma d'aigua de reg i que eixa aigua, i que eixe adob nitrogenat fóra, entre cometes, debades per al llaurador i tingueren que restar-li.
No des d'eixa, no des d'eixa mirada, ho deia des de l'altre abast, des del punt de vista de l'aigua i no des del punt de vista de l'aplicació.
Adob nitrogenat que, evidentment, té, dobla el nitrogen, cal, nitrogenat, cal tindre en compte aquell adob que estàs aplicant a través de l'aigua, de l'aigua de reg.

També em preguntava per quin tant per cent d'explotacions estan fora.
Crec que en la resposta anterior pot tindre suficient.

I, si s'han substanciat controls i sancions.
De tots eixos incompliments, ho he dit abans, eh, la major part d'ells tenen un incompliment que està regulat en el reglament UE i que després està transposat a la normativa, eh, eh, estatal, a través d'un reial decret, i en la nostra pròpia orde de condicionalitat, a on diu quins són els tants per cents en funció del tipus d'incompliment i de la, i del, i de l'amplària d'eixe incompliment, perquè, eh, n'hi ha un sistema, més o menys complex, que acaba atorgant una puntualització a eixe incompliment i, en funció d'eixe incompliment, acaba tenint una disminució en la subvenció que va a percebre, normalment els propietaris que estan dins d'este sistema, no els acaben de fer.
.
.
, no els acaben d'ingressar els diners fins que no acaben els controls, per a poder, en el seu cas, restar-li la part que els correspon com a sanció.
Són sancions, hem.
.
.
, algun any, enguany, tenim alguna sanció important però són sancions que, per als propietaris nostres, doncs, potser, són reduïdes perquè estem parlant, en la major part, en el 80% dels casos, de subvencions molt reduïdes.

Com tots sabem, estem en l'agricultura mediterrània valenciana, la part que ens ve de pagament bàsic a l'agricultura valenciana és molt reduïda, a excepció d'uns quants grans propietaris, podem parlar o d'unes empreses i, per tant, la sanció també és reduïda.
I el seu efecte és incentivador, doncs, és alguna volta reduït.
El que volem fer amb els controls és tindre més coneixement de l'ús que s'està fent de la ferramenta, del quadern d'explotació i de, del nivell de formació, conscienciació i assessorament que tenen els llauradors valencians, i, per descomptat, fer palès que males pràctiques conduixen a mals resultats econòmics, a mals resultats mediambientals i també a una pèrdua de la subvenció que el primer any és reduïda però, per repetició, i en ocasions n'hi han repeticions, doncs, pot arribar a, com he dit, fins al 100% de la reducció de la subvenció.
Però, per a això, has de continuar amb un bon control.
Eixe bon control és el que estem, estem encabotats a fer.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿

Moltes gràcies, senyor Llanes, per la seua compareixença.

Anem a fer una pausa per despedir el compareixent i la propera compareixença està programada per a les 11:30, amb la qual cosa, tenim ahí un espai de temps per aprofitar-lo.

Tornem a les 11:30.

Moltes gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor José María Benlliure Moreno, exdirector general de l'Aigua 2008-2012

La senyora presidenta:

Reprenem, reprenem la sessió, amb la compareixença del senyor José María Benlliure Moreno, exdirector general de l'Aigua entre 2008 i 2012.
I ara actualment funcionari de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.

Tindrà vosté vint minuts per a fer una primera exposició.
A continuació tindran la paraula els representants dels grups parlamentaris, per un temps màxim de tres minuts, cadascú, per a formular-li preguntes o qüestions que consideren oportunes i, a continuació, tindrà vosté un torn de paraula per temps il·limitat, per respondre i fer els aclariments que, que siguen necessaris.

Senyor Benlliure,Â li informe que compareix davant una comissió d'investigació, a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca a esta comissió ha de ser veraç i el commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa, per estar penalitzat el fals testimoni, en l'article 502 del Codi penal.
Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió i, concretament, la presidenta que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Sense més, té vosté vint minuts per a la seua intervenció.
(S'interromp la gravació)

El senyorÂ Benlliure Moreno:

Buenos días a todos.

Me voy a expresar en lengua castellana, porque en llengua valenciana no, no me funciona cuando hablo de temas técnicos, prefiero hacerlo en lengua castellana.
De todas formas, ustedes a mí, se pueden dirigir en la lengua que prefieran.

Bueno.
Cuando me, se me comentó que, que se me iba a convocar a esta comisión, sobre un tema tan concreto, como es el de la contaminación por nitratos de…, de, en fin, en la Ribera, pues, realmente, lo que, lo que me preguntaba era, bueno, qué tipo de preguntas se me pueden realizar, de un tema tan concreto, tan estudiado y tan comprobado, ¿eh?
Entonces, eh, lo que, lo que voy a, a explicar, voy a, quizá, eh, no tiene tanto que ver con ese tema concreto, pero lo puede contextualizar, ¿eh?

En principio, yo, por la, por la edad que tengo, pues, tengo más de treinta años de experiencia profesional y he estado, en el tema del agua, dedicado más de veinticinco años.
En esos veinticinco años, que me he dedicado a temas relacionados con el agua, pues, he estado tanto en la administración autonómica, como en la administración del estado.
No heÂ estadoÂ en la administración local, pero sí que he estado en, digamos, eh, tanto en, en la comunidad como, autónoma, como en el estado.

Esto, además, yo he estado, he sido director general del Agua, pero, aunque, aunque no lo parezca, he sido director general de Urbanismo y Ordenación del territorio, entre el año 1999 y el año 2003, y quizá nadie lo sabe porque jamás tuve ninguna querella ni ninguna demanda ni ningún escándalo relacionado con el urbanismo o con la ordenación del territorio.

Entonces, yo, la impresión que he tenido, siempre que he trabajado en la comunidad autónoma, que han sido dos etapas de mi vida, porque yo soy funcionario del cuerpo de ingenieros de caminos del estado y, por lo tanto, tengo destino en el estado, es que el trabajo de los funcionarios de la comunidad autónoma ha sido ejemplar.
Muchos de esos funcionarios han estado en administraciones con otros partidos políticos y, siempre, el trabajo que se ha realizado âtanto cuando yo he estado en la comunidad autónoma, tanto en urbanismo como en ordenación de territorio, como en materia del aguaâ ha sido un trabajo profesional, defendiendo exclusivamente los intereses valencianos en el marco del interés general del estado, pero nunca en, por lo menos, en la actividad que yo he hecho, se ha realizado ningún tipo de politiquería en el tema del agua, a pesar de que es, ni en el tema del urbanismo, a pesar de que, eh, son temas que se prestan a ello.

Entonces, la Comunidad Valenciana, verdaderamente, eh, ha sido pionera, tanto en los temas de ordenación del territorio como en los temas del agua.
Y ha sido pionera, pues, desde los años ochenta, no es una cosa de que se haya sido pionera, ha… ¿por qué?
Por las necesidades propias de, que ha tenido en el territorio.
Entonces, hay que destacar, por ejemplo, que el tema del riesgo de…, de inundaciones y el tratamiento desde la ordenación del territorio del riesgo de inundaciones, eh, de los primeros planes, por no decir el primer plan serio que se hizo en el estado, es el Patricova, y el Patricova se aprobó en el año 2002, siendo yo director general de ordenación del territorio.
Entonces, es un documento urbanístico que se anticipa notablemente a la directiva sobre gestión del riesgo de inundaciones que sucede en Europa, que, vamos, que luego se publicó en Europa.
Entonces, parece que luego los de Europa nos enseñan algo a los valencianos, cuando los valencianos somos pioneros en ese asunto.

Otro tema similar, luego ya pasaré al tema de la contaminación de las aguas subterráneas, es el tema de…, del cumplimiento de las directivas en materia de depuración de agua.
La Directiva 91/271, que, como su propio nombre o número indica, es del año 1991, exige un tratamiento de depuración en los municipios, en función de, del, del tamaño de la población, etcétera, y es en la Comunidad Valenciana en, es verdad que, en época del gobierno de Lerma, es en el momento en el que se establece el canon de saneamiento, se crea la entidad de saneamiento, que luego, desgraciadamente, ha podido tener algún avatar extraordinariamente negativo, pero que, la Comunidad Valenciana es pionera en materia de depuración desde el principio.
Al punto de que cuando había que negociar los temas de depuración con el plan nacional de saneamiento y depuración con Madrid, la dificultad que tenía la Comunidad Valenciana es que cumplía más que el resto de las comunidades y, al repartir el dinero para, dentro del plan, pues, se nos consideraba, se nos consideraba menos.
Se decía, Â«no, como los que, el que incumple es Andalucía o el que incumple es, eh, Castilla y León, pues, entonces, el dinero del estado va a ir a Andalucía y a Castilla y LeónÂ», mientras que los valencianos estábamos gastándonos el dinero para realizar, pues, inversiones que, que no me, no me acuerdo porque ahora me dedico más a las presas, pero que, del entorno de mil trescientos millones de euros, mientras que los demás no invertían y les iba el dinero del estado y nosotros lo hacíamos con nuestro dinero.

También, el tema de la contaminación en la Comunidad Valenciana es un tema del…, del que hemos sido, en cuanto al control, hemos sido también pioneros.
Hay que pensar que la Confederación Hidrográfica del Júcar, en el año 1973, 1973, ya se crea la división de lucha contra la contaminación, o sea, que en el momento en el que empieza el concepto de medioambiente a extenderse por el mundo, que es a finales de los sesenta, cuando se empieza a hablar del medioambiente, en la Confederación Hidrográfica del Júcar se crea la división de lucha para la, por la contaminación, con un concepto que es el, el concepto que, digamos que, luego se mantiene durante treinta o treinta y cinco años, o más, posteriormente, que es el que la contaminación es lo que me impide utilizar el agua para un uso posterior.
O sea, la contaminación sólo se ve desde el punto de vista del uso.
Un agua está contaminada porque no la puedo usar para regadío; o está contaminada porque no la puedo usar para abastecimiento.
En aquel momento, pues, todos los temas de, de, digamos, de…, de calidad ecológica o de buena calidad de las balsas de agua son conceptos que se escapan.

Pero claro, ¿qué sucede?
Que, eh, en un, en una comunidad como la nuestra y en un ámbito de…, de planificación como el de la confederación del Júcar, en la, en que tenemos ríos con caudales de base muy bajos, y tenemos una explotación importante de aguas subterráneas, cosa que no pasa en otros ámbitos, pues, eh, la, ya, pues, el que haya una fábrica en un sitio, genere un vertido y el regante se le quemen las lechugas, pues, es algo que ya no, que ya no se admite, ¿no?
Entonces, también, desde ese punto de vista…, sobre lo que es la contaminación, se es especialmente sensible, en nuestraÂ ï»¿comunitatï»¿.

Entonces, hay, ahora estamos con el tema, digamos, de la contaminación difusa.
La contaminación difusa, que era como se denominaba, no sé si ahora se seguirá denominando así.
La contaminación difusa, en realidad, era difusa porque nadie sabía cómo llegaba, se suponía que era a través del riego, a través de las prácticas agrarias y tal, y cual, y luego, también, porque no está muy, muy claro quién se tenía que ocupar de esta contaminación.
Hay que pensar, que yo también, en su momento, me dediqué a los vertidos, que yo he estado, eh, en la confederación, ocupándome a primeros de los noventa de los vertidos, y, por ejemplo, en el río Turia, se vertían alpechines, se vertían vinazas, o se vertían purines, eso que ahora vemos que sería un escándalo enorme, yo he visto el río Turia negro.
Lo he visto, ¿eh?
Y yo he entrado en empresas, a primeros de los noventa, a hablar de, de temas de depuración y âa primeros de los noventa, que es hace poco, o sea, parece que sea hace mucho, pero es hace pocoâ y la gente te veía como un marciano, cuando planteabas que había que depurar, ¿eh?

Por ejemplo, en, con todo elÂ ï»¿ï»¿ï»¿boomï»¿ de la industria cerámica en Castellón, que empezó a haber vertidos de boro, pues cuando empezamos a comentar que había que hacer un reciclaje, o sea, una reutilización total del agua para evitar que los vertidos de boro, llevándolos a los atomizadores y todo eso, pues, eran, era una situación que no era bien vista, o sea, realmente, la sociedad está sufriendo unos cambios aceleradísimos, de tal forma que, la sociedad valenciana del año 2017, no tiene nada que ver con la sociedad valenciana del año 2010.
Lo que, ni con la del 2005, los cambios son aceleradísimos y yo, en el tema del agua, he tenido la suerte de poder ir viendo con, viendo ese, ese asunto.

Entonces, el tema de la contaminación por nitratos y, en concreto, el tema de la contaminación por nitratos en la Ribera, ya es un asunto que se trató en la elaboración del plan hidrológico de la confederación del Júcar que, creo que, el que se aprobó en el año 1997 o 1998.
¿Por qué?
Porque ya en aquel momento se conocía el que, el que los suministros, se sabía, naturalmente, que el suministro de esos municipios era con aguas subterráneas.
Y se sabía que había una cierta tendencia a que subiera el nivel de nitratos en esas, en esas aguas.
En su momento también, había incluso, eh, eh, dudas de cuál iba a ser el nivel de nitratos que se iba a establecer, ¿eh?
Los niveles de nitratos no los establecen los ingenieros, los establecen las normas, entonces, en su momento, pues, ahora sabemos todos que el nivel de nitratos era, es cincuenta miligramos por litro, pero en aquel momento, pues yo creo, creo recordar que, en Israel, el nivel de nitratos era admisible hasta cien miligramos por litro, ¿eh?
Eh, eh, eh, bueno, entonces, nosotros, cuando se hizo la planificación, que la planificación, eh, digamos, intervienen distintas autoridades de, de, de distinto, de distinto ámbito de planificación, no, ninguna autoridad depende de la otra, sino que todas, cada autoridad tiene su competencia, pues, ya se planteó la posibilidad de hacer un intercambio de las aguas subterráneas por las aguas superficiales.

De las aguas subterráneas que se estaban hablando y que se estaban utilizando para abastecimiento, por las aguas, superficiales, que en ese momento se estaban utilizando para regar, que es lo que, finalmente, en teoría, se ha hecho, y tal.

Otra, otra cosa curiosa, que se me ha ocurrido mientras preparaba esta primera entrada es que siempre se ha hablado del ejemplo de la utilización conjunta de las aguas superficiales y subterráneas, en el ámbito del área de Castellón, del Mijares-Castellón.
Siempre se ponía como ejemplo, en los congresos, se hablaba, a primeros de los noventa, tal, de la utiliza, y nunca se ha hecho una utilización conjunta de las aguas superficiales y subterráneas en Castellón.
Y, sin embargo, siempre se ha, se hablaba de ese tema.

Otro tema con las aguas subterráneas, que también quiero, en, en este, digamos, en esta primera, eh, primer avance es que las aguas subterráneas pasan a ser públicas con la ley del año 1985, ¿eh?
Hasta entonces, las aguas subterráneas no eran públicas.
Y, por lo tanto, la gestión del, y la planificación del ciclo hidrológico, no era tan fácil, porque, porque las aguas subterráneas, y sigue existiendo en estos momentos, como sabéis, aguas privadas, en, eh, en, eh, aguas subterráneas privadas y tal, ¿no?

Luego, otra, otra cuestión que, que tenemos que, que es la tendencia a que, a la que hemos ido trabajando y, y ya, es que la mayoría de las áreas metropolitanas eh, del ámbito de laÂ ï»¿comunitatï»¿ se abastecen de agua superficial, ¿eh?
O sea, pensemos, o fundamentalmente su suministro lo tienen de agua superficial.
En el área de Alicante-Elche, pues, en realidad, el salvavidas es el Taibilla; en el área metropolitana de Valencia, pues estamos hablando del abastecimiento del Júcar-Turia, ¿eh?
En el tema de Castellón, sí que había planificación, sí que había…, sí que estaba planificado una…, realizar una potabilizadora que, además, es una obra de interés general del estado, una potabilizadora en el Mijares, porque parece que el agua superficial, eh, permite, no sé, como un mayor control, una mayor garantía y si…, y las aguas subterráneas se emplean, un poco como apoyo, en su…, se pueden emplear como apoyo en un, en un momento dado, ¿no?
Entonces, yo, creo que, más o, más o menos, esto es un popurrí de lo que os quería comentar.

Y, luego, otro asunto, que me había puesto aquí para tener en cuenta, es que, eh, el tema de la Directiva marco del agua, ¿no?
La directiva marco del agua, la directiva marco del agua… Como os he comentado, yo creo que en la Comunidad Valenciana llevamos siglos utilizando el agua, conociendo los problemas, haciendo las cosas, algunas veces mal, otras veces bien, rectificando, pero estamos muchos siglos trabajando con el agua y la directiva marco del agua no está hecha, precisamente, por los países de la Europa del sur, entonces, eh, la…, la directiva marco del agua no la ha hecho el gran genio ni el gran hermano que sepa, que une y tal, dejemos de mitificar las cosas, porque yo ahora que estoy en un puesto de gestión, me doy cuenta de lo importante que es estar en un puesto de autoridad para poder modificar las cosas, ¿no?

Entonces, la directiva marco del agua es una, una idea que, de la que, que tengo clara y con la que tuve que competir en su día, en Europa, la directiva marco del agua está hecha por los países del norte de Europa, no por la Europa del sur.
Nosotros tenemos una situación de, eh, sequía estructural, lo que se denomina, técnicamente, escasez.
Entonces, en una situación de escasez, las sequías son mucho más contundentes y mucho más traicioneras, entonces, los instrumentos que, de, que se establece en la directiva marco del agua, el tratar igual la calidad de un cauce sin caudal de base, con otro con caudal de base, pues son cuestiones que, yo creo que, se, se tienen que, que, que tener en cuenta y tenemos que marcar nuestra posición como país, eh, lo que es laÂ Comunitat Valencianaï»¿, eh, con sus especiales características, o sea, nosotros estamos hablando de, de, por ejemplo, de entradas…, hoy, a lo mejor, la entrada que tenemos en la presa de Alarcón, pues, pueden ser cinco metros cúbicos por segundo.

Otros ríos, bueno, no hay más que ver en, California, eso es otro tipo de ríos, ¿no?
Pero aquí, pues, en el Ebro, se habla de, de centenares de metros cúbicos por segundo, nosotros, es que estamos con cinco metros cúbicos por segundo, ¿no?
Y, eh, eso, eso, en su momento, eh, desde LaÂ Generalitatï»¿ se elaboró un dictamen sobre una con…, sobre una comunicación de la comisión sobre las situaciones de escasez de agua y de la sequía, que creo que es interesante que ese, que en base a ese documento se pueda realizar algún tipo de reflexión posterior.

Y, yo creo que, con esto, ya si, si me quieren preguntar, pues estoy a su disposición.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿Molt bé.
Moltes gràcies, senyor Benlliure.

A continuació té la paraula, per un temps màxim de tres minuts, la senyora Beatriu Gascó, en representació del Grup Parlamentari Podemos-Podem.

ï»¿

La senyora GascóÂ ï»¿ï»¿Verdier:ï»¿

Gràcies, presidenta.

Buenos días, señor Benlliure.
Bon dia.

Gràcies per la seua explicació, fruit de la seua experiència, llarga experiència com vosté ha ben dit.
Però, per el què vosté conta, sembla que s'haja fet tot bé, però la realitat és que tenim una situació de contaminació molt greu al País Valencià, i, aleshores, ens agradaria saber ara, amb el temps, després de vosté va ser director general de l'Aigua fins al 2012, i ha sigut director general d'altres qüestions, de territori, etcètera, amb eixa experiència i amb el temps que ha passat, eh, sabria dir-nos, des del seu punt de vista, què és el que ha faltat?
, quines.
.
.
, eh, perquè està clar, el que hem aprés en aquesta comissió és que les, les responsabilitats estan molt distribuïdes entre tots els nivells de l'administració, per una banda, i, i després, bé, doncs, la.
.
.
, la cultura també, no?
, ambiental i de sostenibilitat que ha anat evolucionant en estos anys, però la situació és, continua sent dramàtica per a moltes poblacions i, aleshores, segurament hi ha hagut coses que no s'han fet bé i, sobretot, ens agradaria saber, des del seu punt de vista, en.
.
.
, en, sobretot en el nivell en el que vosté va participar, eh, doncs, quines són les, diguem-ne, les, les actuacions que s'haurien hagut de.
.
.
, de prendre, que no se varen fer, eh, i en les administracions locals.
Perquè, bé, la situació i, sobretot també, proposar vies de solució per al futur i per a l'actualitat.

Nosaltres estem ací tractant de resoldre, eh, quines són les causes que provoquen la contaminació però -i ja sabem que sobretot l'agricultura i un model, un cert model d'agricultura, i una forma de practicar l'agricultura que no ha sigut molt racional en l'ús de, de fertilitzants, però també perquè eixa cultura, com déiem, ha anant evolucionant- però, al mateix temps, seria important saber, eh, cap a on hem d'anar, eh, quan vosté planteja que, eh, l'estat espanyol i, en particular, la Comunitat Valenciana, és una comunitat amb, eh, una situació de mancança d'aigua, nosaltres el que plantegem és que, la mancança de, perquè estem demanant massa.
O siga, la qüestió és que la demanda és molt major que l'oferta.
De quina manera regulem eixa oferta-demanda perquè no estiguem en situació de.
.
.
, de necessitat permanent, com vosté ha dit.

Moltes gràcies.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿ï»¿

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació té la paraula la senyora Rosa García, en representació del Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

La senyora García González:

ï»¿Muchas gracias, señora presidenta.
Bienvenido, señor Benlliure.

Y, a mí me gustaría empezar, pues, prácticamente, recogiendo la, la última pregunta o la penúltima pregunta que ha hecho, eh, la compañera, la señora Gascó.
En la que, bueno, ponía el foco de la problemática que tenemos actual y que es la que nos lleva, eh, a esta comisión de estudio, en, en, en la mala praxis de la agricultura tradicional.
Sin embargo, yo, como experto, eh, me gustaría que usted nos indicara o nos enumerara, en la medida de lo posible, cuáles, en su opinión, son las fuentes de, de contaminación de, de los recursos hídricos de los que disponemos.
Porque sabemos que, por lo menos desde nuestro grupo, no, no queremos basarnos en acusar, exclusivamente, a, a este sector, eh, pensamos que también puede haber otros, otros, pues, vertidos de fábricas, eh, la industria, la industria química o la industria farmacéutica, en fin, un poco su punto de vista respecto a ese tema, como, como profesional.

Al mismo tiempo, también, eh, en, en la visita anterior, el señor Llanes, del director general de agricultura, le comentaba si eran, si, si en su opinión le parecía que eran efectivos los, los actuales métodos convencionales de tratamiento de las aguas y él ha venido a decir que, que sí, que eran muy efectivos pero que eran muy caros, por lo tanto, eran inviables.
Pues, también le pregunto, como experto en esta materia, si piensa usted que, como dice la canción, la famosa canción, ¿no?
, si nos sentamos en el muelle de la bahía a esperar que pase el tiempo, eh, con este problema.

Me gustaría, también, si nos puede indicar, eh, qué, qué zonas, o en qué zonas los recursos hídricos subterráneos de la Ribera son más vulnerables a la contaminación y por qué, en su opinión.

Y, por último, respecto a lo que nos ha comentado de la normativa del marco del agua, que me ha parecido muy interesante, usted decía que era injusto comparar calidades porque esta normativa se hace en el norte; después, también, pues, ha hecho una comparativa con otras zonas, eh, incluso de España, ya no, ya no del norte.
Pues, me gustaría también que, que, que, si pudiera, matizara un poco más, si, si cree que hay conexión entre esa escasez de recursos hídricos que, que, que está muy claro que padecemos en nuestra comunidad y la contaminación de los acuíferos.

Y nada más.
Muchas gracias.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿ï»¿Moltes gràcies, senyora García.

A continuació té la paraula, per un temps màxim de tres minuts,Â el senyor Ponce, en representació del Grup Parlamentari Compromís.

ï»¿

El senyor Ponce Guardiola:

ï»¿Gracias, señora presidenta.

Buenos días, bienvenido, señor Benlliure.

Bien, me gustaría que hiciera su valoración sobre el origen de la contaminación de, de los acuíferos, respecto a la producción de agua potable para, bueno, para abastecimiento, ¿no?

También, cuál sería su valoración respecto a la eficacia de las medidas que se tomaron por parte de la Generalitat valenciana para evitar y reducir la contaminación de los acuíferos para la producción de agua potable.
Usted sabe que hay varios decretos de, de principios de este siglo, durante la primera década, que, bueno, tuvieron el efecto que, que tuvieron y los resultados actuales son los que, son los que son.
Me gustaría que nos diera su valoración.

Cuando usted se incorporó como director general de, a laÂ conselleriaï»¿, ¿en qué situación se encontraba el proyecto de la Ribera?
, eh, ¿qué decisiones tuvo que tomar para garantizar el abastecimiento a los pueblos de la Ribera con agua de calidad?
Y, teniendo en cuenta que la declaración de impacto ambiental del proyecto de abastecimiento de la Ribera, eh, bueno, teniendo en cuenta su contenido, ¿considera que fue adecuado, eh, construir los pozos de la Garrofera para sustituir los pozos contaminados y así poder abastecer a esos trece municipios con, con agua?
Sobre todo, visto el resultado de lo mismo.

Por otra parte, ha estado hablando de mezclas de aguas superficiales y subterránea y, no sé, ¿usted considera adecuado la mezcla de aguas de distintos pozos, con distintas calidades, digamos, para llegar a unas ratios aceptables, eh, respecto al, al consumo humano?

Y, bien, también respecto a la directiva marco del agua, que dice que estaba hecha por los del norte, que, la cosa es que nosotros estábamos dentro de la misma Unión Europea, que, que los del norte y no sé dónde estaba la visión más mediterránea o más de los países del sur, respecto a la elaboración, porque aquello tuvo su, su proceso de elaboración.
Y, luego también, me preocupa un poco el hecho de que, digamos, usted, pues, desestime, digamos, la calidad de esa, de esa directiva, porque creo que, yo creo que tiene una visión muy integral de lo que es el ciclo del agua, una visión muy general de todas las funciones que, que tiene el agua, eh, respecto a la salud humana, y de los ecosistemas pero, al final, también revierte siempre en salud y, y en sostenibilidad desde el punto de vista humano, ¿no?
, y no sé qué otros aspectos, eh, considera reprochables, respecto a la directiva marco del agua, ¿no?
, porque, básicamente lo que, lo que está pidiendo es que las fuentes de agua de calidad se mantengan y, con un objetivo economicista y, y meramente práctico, ¿no?
, y luego se da mucho valor, también, a todas las masas de agua, superficiales, incluso efímeras, que en nuestro territorio ocuparon mucha superficie, hoy en día, muy poca, ¿no?
, y son fundamentales para mitigar, eh, todo tipo de procesos, incluido el tema de los temporales y demás.
¿Me da usted una valoración sobre esa directiva?

Nada más.
Gracias.

La senyora presidenta:

ï»¿ï»¿Moltes gràcies, senyor Ponce.

A continuació, té la paraula el senyor Pineda, en representació del Grup Parlamentari Socialista,Â per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

El senyor Pineda Cuenca:

ï»¿Gracias, señora presidenta.

Muchísimas gracias, señor Benlliure, por, por venir a esta comisión.

La verdad que, para nosotros y para mí en particular, pues, levantaba cierta expectativa, porque usted es, ha sido presidente de la confederación, me parece que he estado leyendo y también, desde el Júcar, ¿es así, no?
No.

Bueno, pero ha sido un responsable, una, ha tenido alta responsabilidad.
Y, por otra parte, también ha sido director general del Agua, ¿no?
Pero he de reconocer la gran habilidad que ha tenido usted, durante estos primeros veinte minutos, porque, realmente, pues, eh, nos ha contado, pues, una serie de cosas, de las cuales hemos podido extraer pocas cuestiones para poderle preguntar, ¿no?
Porque, ha sido usted muy hábil.
Porque usted también ha comentado, eh, que, bueno, que era un proyecto estudiado y comprobado, pero ha de reconocer que todavía no hay luces porque, si no, no estaríamos en esta comisión.
Porque no sabemos cuáles son las causas que nos han traído hasta aquí.
Usted, como le digo, es conocedor, pues, yo, como nadie, creo que de aquí de esta comi…, de los comparecientes, y, además, me parece que usted también coincidió en la época 2008-2012, me parece, como director del Agua y, además, donde se estuvo haciendo todo lo de la Garrofera, los pozos, la construcción de la Garrofera, hasta que por fin, pues, llevó su, la, el compareciente siguiente, el señor Comos y ya dijo que de ahí no se iba a poder explotar nunca aquella, aquella, eh, pues, explota…, bueno, aquella, aquella obra, ¿eh?

Entonces, me gustaría saber por qué ese empecinamiento de la conselleriaï»¿, en este caso de usted, si acaso era responsable en ese momento, eh, de por qué seguir haciendo los pozos de la Garrofera si ya había, como usted sabe, eh, había un estudio, un estudio de impacto dentro de la Confederación Hidrográfica del Júcar y que jamás iba a dejar explotar, porque, pues que, bueno, pues ahí se iban a ver afectados, eh, espacios de alto valor ambiental, como son losÂ ï»¿ullas del riu Verdï»¿, no?

Además, esto ya estaban también avisados, por el tema de la mancomunidad en el año, pues, la mancomunidad de la Ribera del, desde el año 1998, de que esto realmente iba a ser un problema.

Y también, al tener responsabilidad dentro de la, de la confederación, eh, si lo que pedían, la mancomunidad de la Ribera, era la cesión de agua, de agua del río Júcar, pues realmente, pues no se tendría que haber, si le hubieran dado la cantidad de hectómetros que ellos, pues, consideraban o que, se, técnicamente, sería necesario, ¿por qué nunca se llegó a dar esa cantidad y se tuvo que realizar esa obra que luego, al final, se tenía que mezclar, como han dicho mis compañeros y que, al final, al fin y a la postre, pues siempre hay nitratos en el cuerpo y eso, pues, quizás, nunca se elimine, no?

Y, bueno, no me puedo resistir a, yo soy de la Vega Baja, no me puedo resistir al, he visto, he visto algunas de sus publicaciones y, bueno, ha dicho usted que, eh, que es imprescindible el suministro de, de agua para los regantes, ¿no?
a un precio sostenible.
Me gustaría, si puede ser, que hiciera alguna incisión, que no tiene que, nada, mucho que ver, porque es usted, con este, con esta comisión, pero usted sabrá que el memorándum, pues, no ha funcionado todo lo que…, las expectativas que esto tenía, la reutilización, pues, está todavía por, por abordar y la desalación, pues, usted mismo ha dicho que eran precios prohibitivos.
Claro, si me va a responder lo del trasvase del Ebro, que era lo, pues el precio del, hacer el trasvase, y la desalación, no sé cómo estaría.

Muchas gracias, señora presidenta.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿Moltes gràcies, senyor Pineda.

A continuació, té la paraula el senyor Navarro, per un temps màxim, perdó, en representació del Grup Parlamentari Popular, en representació, eh, per un temps màxim de tres minuts.

ï»¿

El senyor Navarro Caballero:

ï»¿Sí, buenos días, señora presidenta.

Señores diputados, señor…, Benlliure.
Muchísimas gracias por, por su exposición y su visión del panorama, que creo que ha sido bastante extenso y, sobre todo, en el tiempo.

Yo, para el Grupo Parlamentario Popular sí que ha cumplido las expectativas.
Parece ser que, para otros, pues, bueno, el, una persona explicar qué es lo que ha pasado, y no decir lo que uno está esperando que sería, que al final la contaminación de los acuíferos era culpa de la mala política del Partido Popular, pues, al final, eh, lo que hace es coartar sus expectativas y, lo que me extraña es que le dejen sin preguntas.
Porque llevamos aquí ya varias sesiones, han venido directores generales y han venido, eh, expertos de todo tipo.
Entonces, yo creo que, eh, las preguntas que tenemos que hacer no van en base a lo que usted diga, sino a la realidad que, que queremos saber.

Y, en ese sentido sí que me gustaría si nos podía aclarar, desde su punto de vista, eh, si hay un responsable de la contaminación de acuíferos único, si es la administración autonómica, la local, la nacional, si cree usted que los responsables de la misma contaminación es el sector agrario, son los agricultores, porque en esta comisión, eh, semana tras semana, escuchamos veladamente que, al final, son los agricultores los que van o son los que contaminan los acuíferos, desde el Partido Popular pensamos que los agricultores son los primeros agentes medioambientales y los primeros ecologistas porque, entre otras cosas, de ellos, eh, depende.

Luego, en ese sentido, también, me gustaría saber cómo influye la sequía en la contaminación de los acuíferos, si, desde su punto de vista, podría dar una explicación.
Y qué soluciones se pueden aportar.

Yo sé que no le va a gustar a algún compañero, pero yo soy de los que piensa que la sequía sí que, eh, tiene mucho que ver con la contaminación de los acuíferos y que, una de las soluciones, me gustaría saber si para usted es, eh, los trasvases.
Si eso es importante, yo no soy de la Vega Baja, soy del Bajo Vinalopó, soy de Elche, y tenemos una escasez de agua, eh, importante, y me gustaría saber si, para usted, eh, esta comisión no se ciñe simplemente a, a los acuíferos de la Ribera, es de toda la Comunidad Valenciana, aunque, eh, algunos sólo se han ceñido a…, a la Ribera, me gustaría saber si los acuíferos en el resto de…, de la comunidad, cómo se encontraban y, eh, si la sobreexplotación de los mismos tendría algo que ver.
¿Puede ser que con el trasvase del Júcar-Vinalopó los acuíferos, de lo que es el alto y medio Vinalopó, no estuvieran tan sobreexplotados?

Y luego, con su experiencia que tiene, porque ha estado en la confederación y ha estado en la…, en la comunidad autónoma, ¿el resto de, de comunidades del arco mediterráneo son distintas o tienen la misma situación los acuíferos que la nuestra?
Y, luego, usted lo ha dicho muy claro, hemos sido pioneros en la Comunidad Valenciana, para mí es un orgullo, desde la época de Lerma, para otros, parece que es que les molesta que seamos pioneros, eh, ¿se tomaron las medidas oportunas, ágilmente, para, eh, cuando ha habido esos problemas de contaminación, resolverlos, desde su punto de vista?

Muchas gracias.

ï»¿

La senyora presidenta:

ï»¿Moltes gràcies, senyor Navarro.

A continuació té la paraula el senyor Benlliure per temps il·limitat.

ï»¿

El senyor Benlliure Moreno:

ï»¿Bueno.
Tenemos muchos temas para comentar y, además, muy, vamos a ver, muy interesantes, ¿eh?

Bueno.
Lo primero que quiero resaltar es que la…, la situación de contaminación en la Comunidad Valenciana -respecto de lo que ha comentado usted- la situación de contaminación no es, no es alarmante, ni es, vamos a ver, es una situación, consecuencia de la actividad económica de muchos años, pero, no nos debemos de olvidar que bebemos agua en el área metropolitana de Valencia, de una toma que está muy cerca del mar, porque bebemos de la presa, ahí en, que está ahí en Manises-Riba Roja, y bebemos agua de Tous.
Y el agua de Tous, yo soy el director de la presa de Tous, también, el agua de Tous es espectacular cómo está, ¿eh?
Y Tous está al lado del mar.
No, no estamos hablando de la cabecera de un río, estamos hablando de un río y estamos tomando agua de abastecimiento a escasos kilómetros del mar.

La situación de contaminación de las aguas superficiales en la Comunidad Valenciana es muy, vamos a ver, si, puede que haya incumplimientos en determinado municipio, (inintel·ligible) … pero, en general, la situación es muy buena.
Y mucho, y con un, con un trabajo excepcional que se ha hecho por LaÂ ï»¿Generalitatï»¿.
Un trabajo excepcional en materia de saneamiento y depuración, que arrancó a primeros de los noventa y que, supongo, que sigue trabajándose igual.
Hay que pensar que el canon de saneamiento que, saben ustedes que el canon sirve para financiar y que lo pagamos en el recibo del agua, por eso el agua nos parece tan cara.
Eh.
El canon de saneamiento en la Comunidad Valenciana, a lo mejor, se paga desde el año 1995, a lo mejor, o desde el 1994, en otras comunidades autónomas, lo han empezado a pagar en el año 2009, 2010 o 2012, o a lo mejor hay alguna que, ahora yo no estoy tan actualizado, pero a lo mejor hay alguna que todavía no lo paga.
¿Eh?
Entonces, el esfuerzo que se ha hecho ha sido, eh, muy grande, y, eh, y…

Otro tema es el asunto de la contaminación difusa.
La contaminación difusa es consecuencia de…, de actividades que uno no es capaz de detectar de manera concreta, no es un vertido, no estamos hablando de un vertido, estamos hablando de un conjunto de actividades, de forma que, cuando uno, eh, que ya la ley prevé y los municipios tienen que realizar porque, al final, las competencias, eh, son de quien son, o los, los abastecimientos tienen que tener un perímetro de protección, que así lo marca la ley de aguas de, de, de hace tiempo.
Entonces, en esos perímetros de protección, tienen que estar limitadas las actividades, porque igual que puede haber contaminación por una actividad, eh, agropecuaria, pues, puede haber contaminación por un, yo qué sé, por un depósito de chatarra de coches.
Porque, o por un vertedero.
Porque, al final, hay, hay lluvia, la lluvia lava los materiales, se produce un lixiviado y el lixiviado percola y uno puede encontrar, yo recuerdo de haber encontrado, cuando había en, en Puzol, una fábrica de, yo creo que era de, de, calentadores de agua o algo así, pues encontramos en un acuífero, se encontró algún elemento metálico que procedía de ahí.
O sea, realmente, las captaciones tienen que tener un perímetro de protección y ese perímetro de protección tiene que establecer unas normas, o sea, eh, ¿en qué consiste?
Establece una limitación a las actividades en ese ámbito con idea de proteger esa captación.
¿Vale?

Entonces, otra cuestión que se ha planteado, es la relación, o sea, qué pasa, digamos, tenemos un estrés hídrico que está derivado de, digamos, de la diferencia entre la demanda y la oferta de agua que tenemos, ¿no?
Eso, bueno, eso, precisamente, es lo que se denomina, de hecho, las situaciones de escasez, ¿no?
Entonces, hay dos formas de gestionar una situación de escasez.
Una es adaptándose a la escasez, independientemente de las consecuencias económico-sociales que pueda suponer esa escasez, que es una opción, y la otra opción es intentar ponerle remedio a las situaciones de escasez, no a las situaciones de sequía, sino, hablo a las situaciones de escasez.

Entonces, ¿qué es lo que, qué es lo que se ha planteado en la Comunidad Valenciana y, y, y en qué es lo que creo yo que hay un consenso, por parte de todos, en la Comunidad Valenciana?
Pues que tenemos que aprovechar el agua al máximo.
Tenemos que aprovecharla.
Entonces, tenemos que hacer, tenemos que empezar por lo que se denomina una gestión de la demanda al máximo.
Nosotros, en su momento, incluso introdujimos, o queríamos introducir en los documentos europeos, que la gestión que, que la reutilización de agua se fuera, fuera considerada como una actividad pura de gestión de la demanda.
¿Eh?
Entonces, uno lo que hace es: gestiona la demanda, hace actividades, o sea, para aprovechar al máximo el agua, y luego, en esa situación, tiene que comprobar si puede convivir con esa situación o, a pesar de eso, necesita algún tipo de…, de aporte externo, ¿no?
Claro, la gestión de la demanda se tiene que hacer teniendo en cuenta todas las restricciones ambientales.
Nosotros tenemos restricciones ambientales, enormes.
Nosotros tenemos, por la necesidad de la Albufera, la necesidad del Marjal del Moro, o la necesidad de en El Hondo, o sea, nosotros tenemos restricciones ambientales muy fuertes en la Comunidad Valenciana.
¿Eh?
Eh, entonces, eh, todo, todo eso hace que estemos en una, en, en el tema de recursos hídricos, en la Comunidad Valenciana, estemos en una situación, digamos, de, de cierto estrés.
En la zona de la comunidad, a veces, como estoy ahora aquí en Valencia, me, me, me puedo olvidar algo de la Vega Baja, en la zona de la Vega Baja, la situación de estrés es extraordinaria, espectacular.

Entonces, me anticipo un poco a la pregunta, ¿puede influir eso en la contaminación de los acuíferos?
Por supuesto.
O sea, si nosotros estamos regando en el Segura con conductividades de 4.
000, en el azud de San Antonio, pues, naturalmente, eso lo van a notar las plantas y lo van a notar los acuíferos, porque estamos, eh, eh, estamos regando con un agua, claro, ahí, una opción, vamos a adaptarnos a la cantidad de agua de la que disponemos y frenemos la actividad económica.
La otra opción es, bueno, voy a intentar eso arreglarlo, viendo qué déficit estructural tengo, y qué aportes externos necesito.
Luego veremos qué tipos de aportes externos hay, pero qué aportes externos necesito.
¿Vale?

Luego, también, se ha hecho referencia nuevamente al tema de las demandas, de lo que he, he comentado de la relación oferta y demanda, y luego que, efectivamente, no sólo tenemos, eh, contaminación de carácter difuso, sino que, la contaminación que tenemos es de, eh, muchas veces es de vertidos.
Es verdad que la Comunidad Valenciana, por la actuación muy potente que se ha hecho desde la Confederación Hidrográfica del Júcar, que el también he tomado yo parte, o sea, y desde lo que se ha hecho de LaÂ ï»¿Generalitatï»¿, desde el punto de vista de estaciones -gobernando quien gobernara, ¿eh?
- desde el punto de vista de estaciones de depurador, eh, depuración, pues, no, en estos momentos no tenemos un vertido industrial en, que podamos sacar en el periódico y que digamos Â«hay un vertido industrial enorme, talÂ» no lo tenemos.

Lo que sí que es cierto, que también se ha detectado y que, supongo, que habrá salido en esta, en esta comisión, es que nuestros…, los ayuntamientos disponen de estaciones depuradoras, pero, en estos momentos, las estaciones depuradoras tratan, pues, temas físico-químicos, temas relacionados con la DBO, pueden hacer, eh, puede, en algún caso puede haber membranas, pero lo que, lo que se trata, lo que son sales disueltas y lo que son elementos, esos que, que, se detectan a veces de restos de medicamentos, o de restos de, de determinadas drogas, o algo así que se han detectado en la Albufera, eso, hay que adaptarse, eso a ver cómo lo cogemos, ¿eh?
Porque llegará un momento en que nos dirán que no podemos tener un límite de determinado fármaco porque la gente, las personas, en casa, pues, tomamos un fármaco y luego lo devolvemos, a través del agua que bebemos, lo devolvemos a la red de alcantarillado.
Eso llega a las depuradoras, las depuradoras no son capaces, porque no, no… y llegan, y eso, eso sería un fenómeno, también, que analizar y que supongo que alguien lo, lo, lo vale, lo habrá tratado aquí, ¿no?

En cuanto, bueno, otra vez, el tema de, de la escasez y la contaminación de acuíferos, que se ha comentado, efectivamente, puede haber ese tipo de relación, entonces, lo que, lo que tenemos que pensar es que, aunque sea un poco, un poco, un concepto limitado, que no es el concepto de ahora, ¿no?
, pero que, realmente, los acuíferos, cuando, por un tema de nitratos en concreto, o por un tema de pesticidas, que algún caso ha habido, tenemos, eh, tenemos, lo tenemos contaminado, pero, si, por ejemplo, nos referimos sólo a los nitratos, ese agua, lo que no nos sirve es para beber, pero esa agua es perfectamente apropiada para regar.
Si uno tiene, si uno avanza en temas de modernización, y sabéis que en los temas de modernización ya en el goteo va el, va el abono, va el nitrógeno y el fósforo, se mete, si no sabe que tiene un agua con un determinado nivel de nitratos, pues, con añadirle menos, pues, tal.
Porque, claro, la idea, la idea que, que, eh, que uno, cuando uno tiene una masa con sales contaminada como los nitratos, que no es incompatible con, con la agricultura, uno lo que piensa es, Â«bueno, la idea que, lo que tengo que hacer es voy a dedicar ese agua con nitratos para regar y voy a, y, y el agua que no tiene nitratos y estoy utilizando para regar, la voy a utilizar para beberÂ».
De forma, que si yo riego con el agua con nitratos, pues las plantas van a ser capaces de captarme ese nitrato, y luego, eh, percolarán y, en un plazo de decenas de años, conseguiré recuperar el acuífero.
Esa es, un poco, la idea que se tiene para recuperar un, un, un acuífero de este estilo.

Os he comentado, he comentado el tema de los purines, de los alpechines, lo he comentado.
Porque, ¿qué pasa?
En su momento, se dijo Â«no puede, no podemos, ¿qué hacemos con los purines?
Â», que sabéis que son los restos de las granjas de cerdos, que tiene, a lo mejor, si, si, si un vertido doméstico tiene una DBO de 300, un, un agua con purines, pues, puede tener una DBO, una demanda de oxígeno, o sea, el oxígeno que capta del agua para oxidarse, puede tener una demanda de oxígeno, a lo mejor, de 45.
000, ¿eh?
O sea, tienes algo que no lo puedes meter, no lo puedes meter en una depuradora porque te la cargas y tal.
Entonces, ¿qué se, qué se estableció entonces?
Pues se dijo, bueno, pues vamos a hacer una aplicación al terreno.
Bueno, ¿qué podemos hacer?
Pues vamos a aplicar al terreno, viendo el nitrato que puede tener, y lo vamos a aplicar al terreno.
Es decir, el terreno se ha llegado a utilizar como agente depurador, lo que se denominaba, en su momento, filtros verdes.
Alguna vez, a lo mejor, os suena lo de Â«filtros verdesÂ» que, en realidad, funcionaban como trampa de nutrientes, ¿no?

Bueno, eh, eh, entonces, eh, lo, ¿qué pasa con los recursos en la Ribera?
Y luego… ¿qué pasa con los recursos en la Ribera?
Pues, hombre, en la Ribera, el, el, el acuífero de la Plana de Valencia, y tal, tiene recursos sobrados, ¿eh?
El único, el único asunto es que utilizar el agua de, del acuífero de la Plana supone un coste, un coste energético, ¿eh?
Mientras que los usuarios de la Ribera, pues, tienen concesiones y derechos sobre agua superficial del Júcar, eh, entonces, eh, el, eh, el, la forma de regenerar los acuíferos, de regenerar ese acuífero es la utilización en agricultura, no, no hay otra, no hay otra manera, no nos vamos, no vamos a meter una depuradora allí dentro y, luego, lo que hay que intentar es, eh, mejorar, o sea, primero, establecer claramente los perímetros de protección de las captaciones, hay que establecer los perímetros de protección de las captaciones, claramente, que eso, ahí estamos hablando de ordenación de territorio y urbanismo y del competente en ordenación del territorio y urbanismo que, a veces, no es la autoridad, la autoridad hidráulica, es otro tipo de autoridad; y luego, para regenerar, como digo, poner las protecciones, porque hay otro tipo de actividades, no sólo, porque, realmente, una contaminación por nitratos es muy mala para el abastecimiento pero, al menos, podemos, pero hay otro tipo de contaminaciones que, incluso pueden tener un carácter de mayor gravedad, como puede ser la contaminación por pesticidas o por elementos cancerígenos, etcétera, ¿eh?
Entonces, eh, tenemos que mejorar nuestras prácticas, las prácticas agrarias, pero también, hay que mejorar la protección y el control de las actividades en los perímetros de protección.

Eso enlaza un poco con otra pregunta que ha venido.
¿Cuál es el origen de la contaminación de las, de los acuíferos?
Pues, la actividad humana.
La actividad humana.
Hombre, lo que se nota más, lo que uno puede decir es, bueno, es que tengo la contaminación por nitratos, ¿cuál es el origen de la contaminación por nitratos?
Pues, hombre, el origen de la contaminación por nitratos es el que tira en exceso nitratos y que percola y lava el suelo y tal, pero la contaminación por nitratos es una contaminación que, teniéndola localizada como la tenemos y aplicando reglas de gestión adecuadas, en un plazo largo de años, de muchos años, podemos recuperar el acuífero.
Entonces, la, la, la, o sea, ¿cómo podemos reducir la contaminación?
Pues tenemos el control de actividades.
Control de las actividades.
¿Vale?

La, la estación de la Ribera, eh, decisiones a adoptar.
Adecuado control de los pozos y tal.
Mezcla de aguas subterráneas, superficiales y subterráneas, no, creo que no me he explicado bien.
O sea, cuando me refería a aguas superficiales y subterráneas, nunca he hablado de mezclar aguas superficiales y subterráneas.
Lo que he hablado es de gestión.
O sea, cuando, cuando uno tiene un ámbito de gestión, cuanto más amplio tienes el ámbito, más posibilidades de decisiones tienes.
Si tú tienes un ámbito muy pequeño, porque sólo puedes ocuparte de tu término municipal, pues, entonces, tienes menos posibilidades de tener soluciones que si tienes un ámbito de solución amplio.

Entonces, cuando hablaba del tema este de Castellón o, tal, lo que me refería es que, ¿por qué no utilizamos…, que al final es…, es la línea de trabajo que tiene que haber, ¿no?
, ¿por qué no utilizamos el agua subterránea para aquellos usos, para los que, con esa calidad es adecuada y no utilizamos el agua superficial para aquellos usos donde la necesitamos, beneficiándose ambos?
Entonces, por ejemplo, lo que había planteado en, en Castellón, era un planta potabilizadora en el Mijares y lo que íbamos a hacer era utilizar el agua de los regantes, pero esto, digamos, se tiene que hacer en un ámbito de planificación y luego lo apoya LaÂ Generalitat, o sea, ¿eh?
, lo que se pensaba es vamos a utilizar el agua de abastecimiento para beber, el agua superficial del Mijares, un agua excelente, para beber, y vamos a utilizar el agua de los pozos, que es un agua excelente para regar, vamos a utilizarla para regar.

Lo de, lo de mezclar y todo eso, es, vamos, eso es una cosa que, eh, yo prefiero que no se mezcle, naturalmente, ¿para qué vamos a mezclar?
¿Para ahorrar dinero?
¿Para ahorrar cuatro perras?
Porque, eh, eh, ahora voy a hablar un poco de la ETAP de la Ribera, de cómo la cogí y en qué momento estaba y en qué ámbito de decisión estaba eso.
Yo recuerdo que se me vino, se me preguntó por parte del ayuntamiento de Algemesí, eh, se me preguntó qué opinaba, cuando yo estaba en la dirección general del Agua, que qué opinaba de que fueran a implantar en su municipio una planta de electrodiálisis reversible como la que hay en Gandía, para eliminar los nitratos, porque eso tenía una eficiencia energética muy, muy alta.
¿Vale?
Entonces, claro, porque el tema de, de estas conducciones y de tal, y de lo de la Ribera, pues parecía que no tiraba para delante, y tenían los contenedores, eh, llenos de botellas de plástico, o sea, había un problema, realmente, también, de gestión de residuos por las botellas de plástico que se les generaban ahí.
Y, claro, yo, en ese momento, eh, cuando se me planteó…, claro, si tú tienes una planta de ósmosis inversa o de electrodiálisis reversible, o lo que sea, al final lo que tienes es un rechazo, tú tienes un rechazo, o sea, tú lo que haces es concentrar la contaminación, concentras los nitratos y tienes que gestionar un residuo.
Entonces, yo les dije, yo les dije, Â«no, porque tenemos que ir por, hay que ir por otro ámbito, por la solución que se, que se había planteadoÂ», que era una solución que ya había planteada, la de los pozos de la Garrofera que ahora, que ahora comentaré.

Entonces, esa no era una buena solución.
La, la solución buena es la que se ha hecho, la que se ha materializado al final, que, eh, yo la orienté, esa materialización porque, en aquel momento, yo esta, yo, claro, estaba en la, en laÂ ï»¿conselleriaï»¿ y no estaba en la confederación.
Porque, porque claro, uno soluciona su problema y le pasa el problema al otro, con ese tipo, con ese tipo de asuntos.
Cuando, cuando yo cogí, cuando estaba yo ahí, pues, eh, lo que teníamos era los pozos, que, que esos pozos, los pozos esos de la Garrofera, que son del acuífero de…, o sea, no es del, no es, no es del acuífero de la Plana de Valencia, ¿eh?
, es del acuífero del Ave, ¿vale?
-es que, se me había ido la bola-.
Es del acuífero del Ave.
Entonces, el agua, de donde se pensaba extraer era del acuífero del Ave.
Cuando yo llegué en el año 2008 a la dirección general, esos pozos ya llevaban hechos un par de años, por lo menos, ¿eh?
Claro, entonces, eh, yo lo que veía es que ahí había una situación, digamos, de, de, una situación intolerable, ¿no?
O sea, tenemos una obra, con conducciones, que estaba concedida para extraer agua, del acuífero del Ave, que es un acuífero que cumplía con el tema tal… También, he de decir, que no era una solución que, a mí, claro, yo no la había diseñado esa solución, ¿eh?
, pero no era una solución que a mí me gustara mucho, también, en el plan estaba prevista la solución que luego se, que luego se planteó en el plan hidrológico del 1997-1998, el que se aprobó entonces, en el apartado de infraestructuras, está en la ficha de infraestructuras y no está en la ficha de la normativa, pero yo lo encontré en la ficha de la infraestructura.

Entonces, claro, yo, lo que dijimos es, bueno, vamos a poner, vamos a poner las condiciones para poder dar servicio lo antes posible a las poblaciones, ¿vale?
Entonces, yo me fui a hablar con mis compañeros de la confederación -que claro, que los conozco a todos porque son mis compañeros ahora, con los que tengo un trato excelente, como tengo con los de LaÂ ï»¿Generalitat-ï»¿.
Y, entonces, me, en aquel momento estaba Manuel Alcalde de comisario y me dijeron que, que nada, que sólo nos dejara, no, sólo nos dejaban que cogiéramos agua para rellenar los tubos y hacer las pruebas.
Que no nos iban a dar agua.
En aquel momento, había, efectivamente, una declaración de impacto ambiental, o, o algo así, un informe ambiental -porque eso está en el expediente y todo, toda la actuación administrativa que yo he hecho está en los expedientes, yo cuento, lo que me acuerdo, todo está en los expedientes, que lo podéis mirar-.
Entonces, en ese momento se decía que el samaruc podía verse afectado en, en el nacimiento del río Verde, ¿eh?
, se podía ver afectado por, eh, por una disminución de los caudales aportados como consecuencia de las extracciones, estas en el acuífero del Ave, ¿vale?
, de esos pozos.

En aquel momento, alrededor del nacimiento del río Verde, había una explotación de Reba, que es una empresa muy potente agrícola, un pozo, y, en aquel momento, porque claro, no, en ese momento la solución era lo de los pozos, pensamos Â«bueno, a lo mejor, podemos coger agua del pozo y, con ese agua de pozo, intentar mantener el hábitat del samarucÂ».
Y se hizo una consulta a, a, yo creo que era a Felicidad Cuesta Peiró, me parece, que era la…, la jefe de servicio, creo que era, pero no, no, ¿eh?
Y entonces, en definitiva, no lo veían bien porque podía haber un tema de diferencias de temperatura, ya no estábamos hablando de…, de eso, sino tema de temperaturas y, y claro, en esa situación, luego empecé a Â«oye, aquí, ¿hasta cuándo podemos extraer?
Â» Y me dijeron, Â«hombre, puedes extraer un hectómetro cúbico, puedes -que es lo que supongo que, ahora, si hiciéramos la consulta, diría- puedes extraer un hectómetro cúbico, puedes extraer 1,5Â», pero, digamos, la confederación, en aquel momento, eso no lo veía, no lo veía.

Uno, uno tiende a pensar que no lo ve porque, el que gobierna en el otro lado, no es el mismo que el que gobierna en su lado.
¿Eh?
Sobre todo, por lo que voy a contar ahora.
¿Vale?

Entonces, cogimos y dije, y, dijimos, bueno, cogí yo la ficha, esa de infraestructuras, que está en la ficha de infraestructuras y no de normativa y dije Â«aquí hay que dar -no es que fuera un gran héroe, sino que uno dice- aquí hay que dar agua a los, a la gente de la Ribera -que, además, son municipios de la Ribera, o sea, joder, pasa el río por ahí y van a coger ellos el agua subterránea y no van a tener, van a cogerlas todos menos los de la Ribera, el agua superficial del JúcarÂ».
Y entonces, como la obra, estratégicamente, está situada al lado del canal Júcar-Turia, simplemente, haciendo una planta potabilizadora y una toma, una toma en el canal y una planta potabilizadora, se conecta, que es lo que ha sido la solución final.
Que yo me fui habiendo puesto la primera piedra en la planta potabilizadora.

Pues, ahora sale con el tema de, de lo de la cesión.
Oye, me encontré en la confederación y en la administración, en la autoridad en ese momento que, y estaba la confederación, unos problemas enormes para coger agua de allí.
O sea, unos problemas enormes, pero dijimos Â«vamos a tirar con la planta para delanteÂ», conversamos con los municipios poniéndoles un, un tope de, de precio, yo en aquel momento, por, no sé, al final en qué se ha quedado, pero en aquel momento dije, haciendo unos números y tal, dije, esto costará treinta céntimos de euro el metro cúbico.
Yo no sé, al final, en qué ha quedado, supongo que más bajo.
Pero yo pensé, treinta céntimos, también era otra época, treinta céntimos de euro el metro cúbico.
Que, considerando que en, eh, que en el Taibilla se estaban pagando sesenta y cinco, pues me parecía un precio normal para lo que podía haber ahí.
Que ahora, hablaremos de la directiva marco, respecto de ese tema.

Entonces, eh, pues, sin ningún apoyo por parte de la administración central para realizar la planta potabilizadora, sin ningún apoyo, se construyó la planta potabilizadora, se realizó la toma y, finalmente, según creo, y según sé, se está sirviendo de agua superficial a los municipios.
Que era la, que es una solución para mí, es una solución adecuada.

¿Qué pasa?
Que, a veces, claro, si, si hemos pasado de pagar por el agua a, a, yo qué sé, a veinticinco céntimos el litro y medio, a pagar treinta y cinco céntimos por mil litros, o treinta céntimos por mil litros, y me parece mal y voy a mezclar porque no voy a subir el precio, o sea, yo creo que, sirviendo un agua de excelente calidad, ¿eh?
, lo que, lo de mezclar el agua, y tal, es un tema interno de los municipios, pero yo no lo veo.
Es un tema que no lo veo.

Claro, según, eso, esto ya se gestionó en otro momento, pero, naturalmente, que, en los municipios de la Ribera, creo, bueno, creo, no, lo sé, porque soy el que explota el sistema Júcar, tienen una concesión, creo que desde el 14 de abril del año pasado, o desde el 29 de abril, desde el mes de abril del año pasado.
Claro, que tienen que tener una concesión, como que es un abastecimiento.
Tiene prioridad y los ahorros que se han realizado en el sistema, financiados por laÂ ï»¿Generalitat valencianaï»¿ daban hueco para poder meter los seis y medio o los cuatro y medio, los cinco hectómetros cúbicos que están consumiendo ahora, pero ya el nuevo plan creo que tiene una asignación, creo que tiene una asignación total de un metro cúbico por segundo, me parece, o de diecisiete hectómetros cúbicos, de los cuales, parte, tiene que ser con un intercambio.
Porque, claro, hubo que llegar -eso lo sé por estar en la confederación, no por estar en la dirección general- sino que hubo que llegar a un acuerdo con los regantes para hacer posible el materializar el suministro y, por eso hubo, se tuvo que hacer un intercambio.
¿Vale?
Un intercambio, ¿vale?
, pero, digamos que ese tema, lo que es el abastecimiento de la Ribera, está resuelto y, a mi juicio, bien resuelto.
Y se ha hecho una gestión excelente, porque no ha estado todo el mundo empujando del carro cuando se tenía que empujar.

En cuanto al tema de la directiva marco, o sea, la directiva marco, eh, la confederación del Júcar fue cuenca piloto.
Entonces, la directiva marco, muchísimas cosas de las que pone, muchísimas, tienen que ver con la realidad de las cuencas españolas.
Lo primero es que el ámbito de gestión por cuenca, en realidad, el ámbito de gestión es por demarcación hidrográfica, que incluye las aguas de transición y las aguas costeras.
Pero, el ámbito de, de coger toda la cuenca, eso ya se hacía en España.
Y el ámbito de coger una o varias cuencas pequeñas y constituir con eso una demarcación es, realmente, lo que estamos haciendo en la Confederación Hidrográfica del Júcar desde los años treinta, porque esto, esto es la confederación del Júcar; entonces frente a la del Segura, que tiene un sistema, pero dos subsistemas, que es el del, el del Tajo-Segura y el del tal, pues, nosotros, aquí tenemos un montón de sistemas de explotación.

Entonces, todos estos sistemas de explotación constituyen una demarcación hidrográfica, que es realmente lo que se querían hacer en Europa porque tienen ríos muy largos que atraviesan varios, atraviesan muchos países y se tienen que poner de acuerdo.

La directiva marco es, fundamentalmente, una directiva de calidad.
No es una directiva que hable de cantidad, sino, es una directiva, fundamentalmente, de calidad.

Lo único que, hay que desmitificarla un poco porque, claro, cuando se habla del tema de recuperación de costes, el objetivo de la recuperación de costes, en su momento, se puso, Â«bueno, pero hay que tener en cuenta el marco económico, social, no sé quéÂ» porque, el objetivo fundamental es el ahorro y la eficiencia.
El objetivo no es recuperar el coste.
No es un objetivo económico, el objetivo de recuperación de costes.
Entonces, no nos tiene que asustar tanto el que determinada solución pueda tener un apoyo si el precio fomenta el ahorro y la eficiencia.
Entonces, entonces, la directiva marco parece como que se va sacando de vez en cuando, se saca y cubre cosas, desde el punto de vista político, discursos, y tal, ¿eh?
Lo que es verdad es que en Europa, la visión que podemos tener nosotros de, de la sequía y de la situación de escasez, no la tienen, porque la gente que influye en Europa, no tiene esos problemas.
No tiene los problemas de, de la Vega Baja o los problemas de Murcia o los problemas de Almería, o los problemas del Pirineo oriental.
No tiene, no tiene esos.
O los problemas de Andalucía oriental.
No tiene, no tiene esos problemas.

Entonces, es importante que cuando vamos allí, pues haya una postura sin conflicto, expresando qué es lo que queremos que nos arregle una normativa, porque las directivas se hacen para arreglar cosas, no para generar conflictos, ¿eh?

Entonces, respecto, respecto al tema de, de lo de la Garrofera, ya he comentado un poco el tema.
El acuífero de la Escala yo creo que lo he explicado, por lo menos, mi, mi punto de vista, ¿eh?
Mi punto de vista.
Y si, mi punto de vista, sin papeles, en el sentido de que, -vuelvo a reiterar- que todas las actuaciones que he hecho yo en la administración, que me he movido bastante, están en los expedientes y se pueden ver, y tal, pero yo creo que aquí no es cuestión de pasarle a uno el expediente, sino de contarlo, ¿eh?

Luego, lo del tema del precio sostenible a la desalación y tal.
Cuando…, cuando coges un sistema en el que hay tensión entre la oferta y la demanda, tienes que, ya hemos, desde mi punto de vista, lo que hay que hacer es, todas las medidas posibles de gestión de la demanda.
Todas.
Y cuando haces, incluso, los temas que he comentado de reutilización, lo que pasa es que, la reutilización es cara.
O sea, la reutilización cuesta dinero.
Y, sobre todo, cuando uno no reutiliza donde quiere reutilizar.
O sea, cuando a uno le dicen, Â«no, pero ahí no puedes usarlo, tienes que usarlo a cuarenta kilómetrosÂ».
Entonces, eso es caro.
Entonces, eh, eh, nosotros, en la Comunidad Valenciana sólo podemos generar recurso neto si reutilizamos aguas que se vierten al mar.
Porque, nosotros, cuando tenemos el vertido de Requena -vamos a suponer- el vertido de Requena, que está en, en el Magro, pues, eh, de ahí va a ir a la presa de Forata, pero si se infiltra antes, va a un acuífero; del acuífero lo sacará otro señor, tal.

Entonces, realmente, recurso neto es cuando reutilizamos lo que vertemos al mar.
¿Vale?
Entonces el reto más importante que tenemos de reutilización, en la Comunidad Valenciana, es la reutilización del efluente de Pinedo.
Es el reto más importante que tenemos.
Entonces, la, el resolver ese reto, a mi juicio, se tiene que hacer desde una visión integrada.
No desde una visión exclusiva de recursos hidráulicos, ni desde una visión exclusiva de protección ambiental, ni desde una visión exclusiva de ordenación del territorio.
Se tiene que hacer desde una visión integrada.
Porque estamos hablando de una cantidad de recurso, pues del orden de, a lo mejor, de ochenta, noventa hectómetros cúbicos que no podemos dejar perder.
Entonces, hay un reto que es la reutilización del efluente de Pinedo.
Lo mismo sucede con el resto de…, de los, de los vertidos que tenemos al mar, que es donde podemos recuperar.
Lo otro, ya lo recuperamos.
Lo otro, pensar, que ya se recupera.
¿Eh?
No pasa nada que los de Albacete viertan, eh, ya lo recuperaremos, ¿eh?

Entonces, todo, todo, todo este asunto, el tema de, de los aportes exter…, ahora ya, aportes externos.
¿Qué tipo de aportes externos hacemos?
¿Qué hacemos?
¿Una desalación, un trasvase?
¿Qué hacemos?
Pues depende.
Depende.
¿De qué depende lo primero?
De quién va a ser el usuario.
Si tú necesitas para producir microchips, un agua de una calidad excepcional que tienes que hacerle un tratamiento terciario, luego le tienes que poner una microfiltración, ósmosis inversa, no sé qué, porque tú generas un valor añadido enorme, tú te puedes gastar el dinero que sea, porque consumes poco, lo primero, y porque tienes mucha capacidad de pago.
Pero, claro, cuando tú estás hablando de volúmenes, como pasa en el Segura, que estamos hablando de déficits estructurales del entorno de seiscientos hectómetros cúbicos al año, pues tú tienes que, eh, que combinar distintas procedencias y ver cómo lo tienes que resolver.
O, si no, tienes que reducir tu actividad económica.
Porque si no reduces tu actividad económica, al final, esto es como una bola de nieve, que vas a tener un problema ambiental a futuro enorme.
O sea, digamos, que lo que es el desarrollo sostenible, olvídate.
Vas a vivir veinticinco años fenomenal, pero, al cabo de veinticinco años de llevar una actividad económica con un consumo de agua que no se corresponde con tu disponibilidad de agua, vas a transmitir un problema a la generación futura.

Entonces, por un lado, tenemos que adaptar nuestras actividades a nuestra disponibilidad de agua, pero, por otro lado, tenemos que ser capaces de conseguir aportes externos cuando nuestra actividad, sobre todo en una situación que tenemos -bueno, esto es mi opinión- en una situación que tenemos, pues, de precariedad, de falta de futuro para la gente joven, de que, precisamente, que no, no nadamos en la abundancia, pues parece que es interesante el, el que las actividades económicas se puedan desarrollar, hasta cierto punto, con las restricciones ambientales, ojo, con las restricciones ambientales, porque, a veces, el intentar funcionar sin recursos, el que lo paga es el que no puede protestar, que es la restricción ambiental, porque se queda ahí callada y, a lo mejor, sólo se saca si hay un problema político lo saco, y si no, me lo callo.
¿Eh?
Porque no puede protestar.
Los regantes sí que protestan.
O las fábricas que no les des agua, protestan.
La restricción ambiental, no protesta.

Entonces, partiendo de que tienes que hacer un aporte externo, pues claro, tienes que ser eficiente.
Tienes que ser eficiente desde el punto de vista energético.
Para intentar depender lo menos posible de la energía, porque la energía es muy variable.
Entonces, ¿qué pasa?
Pues empiezan, se empieza, cuando se saca ese tema -por cierto sin resolver-, se empieza a hacer una especie como de dialéctica, entre la gente que defiende la desalación y la gente que defiende los trasvases.

Yo me acuerdo que hubo un momento en que la gente decía que las autopistas eran de derechas y las autovías eran de izquierdas.
Que eso, hay gente joven aquí que, a lo mejor, no, pues bien, yo no lo sé.
Yo creo que no.

Pues, entonces, cuando, o sea, ¿qué pasa?
El que tiene capacidad de pago, el que tiene capacidad de pago, sin ninguna duda, puede desalar siempre, el que tiene capacidad de pago.
Uno se va a Emiratos Árabes Unidos y lo comprueba.
Tienes capacidad de pago, tú puedes producir, puedes comprar energía y puedes producir, puedes desalar y puedes bombear y, y tal.
Pero claro, cuando, otra cuestión es, cuando, desde un punto de vista que, que luego, desde un punto de vista, digamos, demagógico, se coge y se dice Â«yo te voy a poner el agua desalada a treinta céntimosÂ», que eso lo he oído yo, por parte de, eh, ministros del gobierno, Â«te voy a poner el agua desalada a treinta céntimosÂ».
Y yo estaba en la reunión y decía Â«bueno, ¿y quién paga el resto?
Â».
Y, entonces, yo en la reunión era el, el…, el que, vamos, el que rompía el rollo.

¿Quién paga el resto?
¿Por qué?
Porque, claro, al final, hacienda, el Ministerio de Hacienda, coge y dice, Â«bueno, tú la vendes a treinta cénti…, a treinta céntimos no la puedes venderÂ».
Porque el consejo de administración de una empresa pública, no puede vender -que sería Acuamed-, no puede vender por debajo del coste, eso es administración desleal.

Tú no puedes coger y decir Â«voy a vender el agua desalada a treinta céntimosÂ».
Si el agua desalada cuesta, de producción, ochenta céntimos, tú tienes que vender a ochenta céntimos; y si quieres venderla a treinta, tiene que haber alguien que te dé los cincuenta.
Y, entonces, ahí empieza el rollo.

Ahí empieza, porque claro, cuando tú hablas de dos hectómetros cúbicos, no hay ningún problema, pero si tú hablas de veinte hectómetros cúbicos o de sesenta hectómetros cúbicos, si lo multiplicas por cincuenta céntimos, son treinta millones de euros al año.
Entonces hay que pedirle a Montoro que te dé treinta millones de euros para poner sesenta hectómetros cúbicos en el sistema.
¿Eso qué significa?
Que esa solución no es sostenible desde el punto de vista financiero.

A veces, como ha pasado en el caso del Júcar-Vinalopó, lo que se hace es que se intenta que usuarios con capacidad de pago y usuarios que tienen una capacidad de pago menor se unan y, con ello, poder llegar a -con precios distintos- hacer un equilibrio financiero en la operación ¿vale?
Eso tiene visos de futuro, porque si alguien que está pagando, imaginemos, a sesenta y nueve céntimos el agua del Taibilla, luego le permites a ese, se la vendes, tu agua a cincuenta y cinco, con lo cual gana algo, pero tú de coste tienes más bajo, pues lo puedes intentar equilibrar.

Entonces, lo fundamental sería que -porque me doy cuenta de que quizá me estoy enrollando demasiado- o sea, lo fundamental, lo fundamental sería que… (Remors i pausa) ¿Sigo?

La senyora presidenta:

ï»¿

A vore, vosté té temps il·limitat per a fer la seua explicació, amb la qual cosa vosté s'administra el temps.

El senyorÂ Benlliure Moreno:ï»¿

Muy bien.

Bueno, entonces, o sea, que, a la hora de ver los aportes externos, en un sistema, pues hay que verlo con objetividad y no desde una posición ideológica.
Carece de sentido.
O sea, todo el mundo lo que va a querer es que eso funcione a largo plazo.

Hombre, yo lo que sí que sé es que hay soluciones que, o hay temas que se pueden resolver, y otros que son más difíciles de resolver.
O sea, un déficit estructural de seiscientos hectómetros cúbicos, a base de desalación, yo no lo veo.
Pero bueno, también hay formas de gestión.
Puedes decir, Â«bueno, voy a dar -vamos a suponer- un precio único a todos los abastecimientos en EspañaÂ».
Un precio único que se tiene que pagar.

Pues, hay, pero no están en el ámbito técnico.
Están en el ámbito de las personas, que son ustedes, que tienen capacidad de modificar las normas, no en el ámbito técnico.
O sea, si uno analiza la capacidad de pago, porque aquí sí que hay que hablar de capacidad de pago, porque el ahorro y la eficiencia, ya sabemos que la tiene.
Porque, los usuarios a los que me refiero, ya se aprovechan, porque, eso es espectacular.
O sea, como se aprovecha el agua en la Vega Baja, es espectacular, o sea, se aprovecha Â«todoÂ».
Entonces, el ahorro y la eficiencia ahí la tenemos.

Bueno, entonces, luego ya, un poco por contestar.
¿Son los agricultores los culpables de la contaminación?
Pues, ha sido el conjunto de la actividad.
Entonces, quizá, en lo que pueda resultar más, más significativo, pues oye, los nitratos y tal, puede.
En realidad ningún agricultor, estoy convencido de que pensaba que contaminaba, porque esta cultura ha venido un poco más tarde y el problema ha aparecido luego.
Y está resuelto.
Y se ha resuelto y, además, la forma de recuperar los acuíferos es, precisamente, que esa agua la puedan utilizar los agricultores.

La sequía, ¿influye en la contaminación la sequía o la escasez de agua?
Naturalmente que influye.
Influye -ya hemos visto - porque a veces se riega con un agua de peor calidad y luego porque el propio suelo, el lavado de suelo, el que no llueva y tal, pues lo provoca, ¿no?

¿Puede solucionar el trasvase Júcar-Vinalopó la sobreexplotación de los acuíferos que tenemos?
¿Puede solucionarlo?
Pues, naturalmente que sí.
O sea, el resto que tiene el trasvase Júcar-Vinalopó que, realmente, es un movimiento dentro de un ámbito de planificación, que es el de la demarcación, ¿eh?
, porque sería, estamos hablando de llevar agua de, del Júcar, que es el sistema de explotación Júcar, que es este que vemos aquí, a, al Vinalopó, que es este de aquí.
Entonces, cuando tú tienes un movimiento de caudales dentro de un ámbito, técnicamente, no es un trasvase, aunque lo denominemos así, ¿no?

¿Tiene?
Claro que sí.
Ahora el reto es hacerlo sostenible desde el punto de vista financiero.
Entonces, para eso hay que ver de qué manera se implican a los distintos agentes y a los distintos consumidores de agua ahí.
Hay temas de gestión, ahí tenemos, por ejemplo, pues, Alicante -Alicante ciudad-, que coge agua de un sitio, coge agua de otro, o sea, coge agua de… Tiene aguas privadas por un lado, coge agua de desalación, coge agua de la mancomunidad de los canales del Taibilla…

Ver cómo los puedes implicar, porque, claro, en estos momentos el coste que tienes de extracción en el Vinalopó alto es muy bajo.
Entonces cómo puedes implicar a los abastecimientos, o sea, cómo puedes, realmente, que es lo complicado y el reto, cómo puedes hacerlo sostenible desde el punto de vista financiero.

O sea, no nos olvidemos que las soluciones -que a veces nos olvidamos-, que las soluciones cuestan dinero.
Y tenemos que… No sirve de nada dar un agua que la gente no puede pagarla, igual que no sirve de nada dar un agua que no tenga calidad, ¿eh?

Entonces, hay una confluencia de factores para resolver estos temas y, lo que nosotros…, la Comunidad Valenciana, igual que la región de Murcia ¿no?
, es un sitio con escasez; nosotros somos los que piden a los demás.
No nos pongamos límites nosotros a nosotros mismos, ya se encargarán los demás de defenderse a sí mismos.

O sea, ¿nosotros necesitamos aportes externos?
¿Pueden ser aportes externos de agua?
O aportes externos financieros a partir de definir una nueva legislación, pero no nos pongamos las pegas nosotros, porque claro, los demás nos van a apoyar.
Porque los demás no nos quieren dar nada.

Y eso, eso uno lo, lo comprueba, lo ve.
Yo me acuerdo, cuando estábamos viendo el plan nacional de saneamiento y depuración, que estábamos en una mesa todos los directores generales de las comunidades autónomas, con la gente del ministerio y había que repartir los importes que estaban previstos para apoyar la construcción de estaciones depuradoras, que es lo que os he contado, que nosotros estábamos más avanzados por todo el tema este del canon de saneamiento y tal.

Yo intenté que me dijeran cuál era el tamaño de la tarta, para saber qué dinero era el que nos podía corresponder a la Comunidad Valenciana.
No lo conseguí.
No lo conseguí.
O sea, dices, bueno, la Comunidad Valenciana, pues, oye, ¿el 10%?
-como vamos todos- con el 10%.
No conseguí saber el número.
Pues eso nos pasa.

Â«Oye, ¿pero me puedes decir el número?
Â» No.
Y así nos pasa.
Entonces, ¿aportes externos en el Segura?
No cabe ninguna duda.
¿Aportes externos que podamos necesitar en el Vinalopó o podamos necesitar en otros ámbitos?
Es posible.
Pero, vamos a anali…, luego, esa solución de los aportes externos nos las tiene que dar el Plan hidrológico nacional o el Pacto nacional del agua, del que se habla ahora, que, a lo mejor no sólo es agua, se puede mirar otro tipo de reformas legislativas, o lo que sea.
Pero claro, si nosotros somos los primeros que llegamos allí y decimos que no, que no nos hacen falta…, pues no te preocupes, que los demás encantados de que no les pidamos el aporte externo, porque, nos lo van a tener que dar otros.

Muy bien, pues, yo creo que os he contestao largamente, que os he aburrido, ¿eh?
Porque a mí estos temas me apasionan, me pongo a contar batallitas y… (rialles) y ese es el tema luego, ¿eh?

Vale.

La senyora presidenta:

ï»¿Molt bé.
Moltes gràcies, senyor Benlliure.

Fem ara un descans de.
.
.
, a quina hora tenim la següent?
(Se senten veus que diuen: Â«A la una.
Â») A la una.
Ja.
D'acord, doncs fem un descans de cinc minuts per a despedir el senyor Benlliure i donar la benvinguda al proper compareixent.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor José Alberto Comos Guillem, exdirector general de l'Aigua 2012-2015

La senyora presidenta:

(Inoïble) … la sessió amb la compareixença de José Alberto Comos Guillem, exdirector general de l'Aigua de la Generalitat valenciana en el període 2012-2015.
La seua compareixença, el format que ha triat és d'una primera intervenció amb un temps màxim de vint minuts.
A continuació cada grup parlamentari tindrà la paraula per un temps de tres minuts cadascú per a formular les seues preguntes i qüestions.
I finalment vosté tindrà un torn d'intervenció per temps il·limitat.
(El senyor Comos diu: Â«Molt bé.
Â»)

Senyor Comos, li informe que compareix davant d'una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca a esta comissió ha de ser veraç i el commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.
Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió i concretament la presidenta que li parla garantirà el seu dret a la intimitat i l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Sense més li done la paraula per un temps màxim de vint minuts.

El senyor Comos Guillem:

Bé, bon dia a tots.

Presidenta, gràcies.

Jo, quan se me requerix para a aquesta comissió, vaig pensar un poquet el que volia transmetre, la meua experiència, però vaig pensar primer que porte més anys vinculat al món agrari que al món de l'aigua, encara que porte també molts anys vinculat al món de l'aigua.

És de veres que porte des de l'any 2000 vinculat al món de l'aigua i que ara en l'exercici privat continue també vinculat al món de l'aigua com a especialista en dret d'aigües i en ordenació de territori, però no és menys cert que jo procedisc d'una família de llauradors de l'horta de València, que tenim una explotació d'arròs i d'horta i, en definitiva, havia una cosa que jo volia -no sé què hauran dit anteriors compareixents- fer una reflexió, tal volta des del sentit comú o almenys el que jo entenc que es sentit comú: jo, per exemple, recorde quan era xicotet -i ja pareix que açò siga un tòpic, quan era xicotet, no?
- en casa jo recorde com mon pare, llaurador, cada ics temps anàvem canviant els productes fitosanitaris en casa perquè la normativa sectorial anava canviant i llavors eixa normativa, que en definitiva en l'any 1981 permetia que es poguera utilitzar el medicament -que diuen els llauradors, que al fitosanitari li diuen el medicament; la medicina, efectivament- anara adaptant.
.
.
, me ve al cap ara el Roundup Ultra Plus o Ultramax o algo aixina.
.
.
Ara este l'han prohibit i ara s'anava a ficar este altre perquè l'ha prohibit l'estat i hi havia sempre una rotació i una certa cadència de productes que es podien usar i productes que en el temps per la normativa anaven prohibint-se i no podien ser usats.

Vull dir això perquè jo no puc oblidar la meua formació com a jurídic perquè clar, al final en la facultat de dret ens ensenyaven allò del dret de danys, el qual u quan buscava una responsabilitat que algú haguera de respondre per un dany en definitiva, calia anar a la legislació sectorial i calia vore si este senyor, al que presumptament se li imputava el haver ocasionat un dant contractual o extracontractual, calia vore si havia complit o no la normativa sectorial.

Jo, seguint l'exemple de mon pare, si m'ho permeten, mon pare anava religiosament complint, com imagine que complien la resta dels llauradors; cada volta que hi havia un producte.
.
.
ara el Roundup Ultramax no es pot gastar, ara anem a gastar el no sé què -perquè no recorde el nom del medicament- i hi havia una cadència de productes que anàvem gastant i no gastant.

Açò què vol dir?
Que jo des del meu punt de vista, bé, i això va ser un debat també que a la direcció general de l'Aigua es parlava, qui és el responsable últim d'haver contaminat els aqüífers?
Ja no en la Ribera, sinó en la Comunitat Valenciana i en definitiva en totes les zones de la façana sud-est d'Espanya, no?

Si vosté vol, es pot dir que els llauradors, però complint la llei, és una cosa molt complicada al meu parer, perquè el llaurador que està complint la normativa.
.
.
, l'administració general de l'estat a través del Ministeri d'Agricultura li diu, Â«usted puede usar este medicamentoÂ», de alguna manera eixe llaurador actua de bona fe, és un tercer de bona fe, que compra en el mercat homologat i amb totes les parabens, si vosté vol, al respecte i aleshores està aplicant un producte, valga la redundància, homologat.

A partir d'ahí, jo crec, i insistisc és una opinió personal, com totes les que vaig a fer hui, que este tipus de circumstàncies al final les mutualitza la societat, les administracions, o no sé ben bé com anomenar-ho perquè difícilment pots individualitzar qui ha sigut el causant del dany.

Jo crec que açò és prou sensat, crec que hauríem d'estar tots d'acord, però a la fi, estic més que obert.
.
.
, no tinc la possessió de la veritat absoluta.
Oye, admitimos que alguien nos demuestre que estamos equivocados y cambiamos de opinión de opinión y no pasa nada.

Jo volia fer un especial èmfasi també en el que va ser la posada en marxa del sistema d'abastiment d'auies en la Ribera perquè la vaig viure i la vaig treballar en primera persona i perquè crec que realment és una gestió en què jo honestament, va ser un treball d'equip de la Direcció General de l'Aigua, amb uns funcionaris brillants, amb uns funcionaris de primer ordre, que estaven motivats i, bé, que molta gent creia que era molt dificultós ficar-ho en marxa, però que a la fi, sinó completament, una part important del sistema es va ficar en marxa, amb totes les dificultats que es vullguen, però es va ficar en marxa.

Jo recorde que quan a mi em nomenen director, en el 2012 més o menys, hi havia algun municipi xicotet de la Ribera que tenia algun problema de pesticides, els nitrats estaven latents sempre.
Cal vore també la normativa, amb independència que es puga discutir doctrinalment o teoritzar o polemitzar o com se vullga dir sobre si un miligramo o cuarenta y nueve son aptos o no aptos para consumo o es mejor o es peor és evident -i això ho féiem saber a tots els que ens sentien- que jo per als meus fills, que en tinc dos, preferisc que en beguen d'un mil·ligram a que en beguen de quaranta-nou.

Això és una cosa que és evident.
El que passa és que en el sistema d'abastiment d'aigua de la Ribera ens trobàvem en l'àmbit de la cooperació interadministrativa.
Què vol dir això?
L'aigua en baixa, en pou o de qualsevol tipus de provisionament és una competència clara de l'ajuntament i el dur l'aigua en alta, és a dir, dur-la a la porta del municipi és, i aixina el diu la Llei d'aigües i la llei del PHN, doncs d'alguna manera és l'àmbit de la cooperació interadministrativa.

Ací hi havien grans complicacions perquè es donava la circumstància que hi havia un pla hidrològic de conca de l'any 1998 -ahí hi sol haver una confusió perquè es va publicar en 1997 o a l'inrevés perquè es va fer el 1997 i es va publicar el 1998, però en definitiva estem parlant del mateix pla- en què l'article 24.
24 -si no em falla la memòria perquè és un article que se te queda al cap, el 24.
24- parlava d'una permuta de cabals entre els usuaris de regadiu, de manera que agarraren l'aigua dels pous de sequera que en principi no tenen concessió administrativa i que es fera una substitució de cabals de manera que l'aigua, com també diu la Llei d'aigües, s'ha de destinar l'aigua de millor qualitat al consum humà.

A més, jo crec que qualsevol persona amb sentit comú està d'acord.
De fet, l'article trenta o per ahí del Pla hidrològic nacional el que ve a dir és que el ministeri, el govern d'Espanya té l'obligació d'incentivar, de principiar tots aquests tipus d'actuacions per a resoldre este tema.

Sense ànim de polemitzar, el ben cert és que ens trobem.
.
.
, les circumstàncies són prou.
.
.
, la foto en què, si vostés em permeten, jo em trobe, és que hi ha unes canonades -que nosaltres li déiem Ribera II si no em falla la memòria- que són les que donen auia a Alzira, a Corbera, a Carcaixent i a altres municipis més, que eixa estava finalitzada, encara que estava sense haver sigut netejada ni tan sol posada en marxa.

Ribera III, que donava aigua a Algemesí, eixa la vàrem arribar fins a Algemesí, després hi havien unes complicacions que s'havia de fer, bé, ficar-se en Albalat de la Ribera i tal.
Hi hagué un canvi de govern, jo m'imagine que estaran fent-ho, no sé, me pareix que vaig vore en premsa que estaven arribant a Sueca, no estic segur si ja està en marxa o no, però en definitiva en condicions de poder sí que estaven, no sé si hi ha hagut algun problema o no.

El ben cert és que l'ETAP de la Ribera, la potabilitzadora.
.
.
, que era un poquet, clar.
.
.
una volta els pous de la Garrofera es queden per a un ús estratègic, la confederació del Xúquer.
.
.
, rebem un escrit en el qual diu que en els pous de la Ribera poden donar de sí de l'ordre d'u a dos hectòmetres cúbics, depén de l'any; per a valors mitjans de l'ordre d'un hectòmetre cúbic, crec recordar -i si no és u és u coma dos, d'eixe entorn, val?
- i els depòsits que hi havia en Ribera I era un actuació que tenia.
.
.
, un 80% de l'actuació eren depòsits i un 20%, en termes econòmics, eren els pous de la Garrofera, que, bé, es van posar en marxa en 2006 per la sequera perquè aboquen al canal, tot este embolic.

El ben cert és que este sistema.
.
.
, nosaltres vàrem prendre la decisió que calia resoldre este problema sí o sí, perquè no podíem permetre tindre municipis de la ribera del Xúquer amb pesticides -o de qualsevol altre municipi, no és admissible en el segle XXI- i aleshores el que vàrem fer és, primer, es va crear una polèmica prou potent quant a si la concessió havia de ser directa, no havia de ser directa, però el ben cert és que nosaltres.
.
.
, clar, la Direcció General de l'Aigua no érem els competents per a atorgar la concessió, l'únic que podíem fer era coadjuvar, ajudar que d'alguna manera o altra això arrancara en el marc jurídic, en l'àmbit jurídic que en aquell moment teníem.

L'àmbit jurídic en aquell moment, crec que estic parlant d'octubre de 2013 o per ahí, l'àmbit jurídic que hi havia era el que hi havia, és a dir, mos agradarà més o menys.
.
.
Que jo no tinc realment clar com això va acabar plasmant-se en el pla perquè és una cosa confusa i n'hi han uns estalvis de modernització en la Ribera.
.
.
, crec que el més normal és si hi han uns estalvis de modernització en la Ribera, els que estan en la Ribera es puguen aprofitar, no?
Pareix que tinga una lògica prou aplastant, no?

Ara bé, el ben cert és que quan a nosaltres ens toca per circumstàncies d'urgència i peremptòries d'arrancar la potabilitzadora, teníem la circumstància d'arrancar ja perquè teníem municipis amb nivells de pesticides molt importants.
I a la fi, bé, exercint allò de (inintel·ligible) .
.
.
possible, hi havia un marc jurídic, l'article 24.
24 del pla hidrològic en vigor en aquell moment, i es va ficar en marxa la permuta dels drets, encara que després la Generalitat valenciana en aquell moment, m'imagine que també ara, varen posar negre sobre blanc que nosaltres volíem que n'hi haguera una concessió directa d'aigües per als municipis de la Ribera.

Jo açò considere que és un tema molt complex i és un tema que a voltes ha sigut utilitzat en un sentit o en un altre, però a la fi la fórmula també que es tria és la de la comunitat d'usuaris per considerar que és la més àgil per resoldre el problema.
Hi havien altres fórmules, sí, nosaltres creiem que vàrem utilitzar la fórmula més òptima, la més eficaç.

Per què?
Perquè la forma més ràpida d'arribar a eixe punt era, al nostre parer, la comunitat d'usuaris que és una fórmula jurídica, si vosté vol pareguda a la mancomunitat però en la peculiaritat, i com el 24.
24 de la llei del decret del pla del Xúquer deia que també els regants estaven pel mig havia de fer-se una comunitat d'usuaris mixta.
.
.
, una cosa jurídicament molt bonica però molt complexa, amb independència, insistisc, que nosaltres consideràvem que dels estalvis de la Ribera, que es xifren, pareix que és prou pacífic, en l'entorn dels cent huitanta milions de metres cúbics, nosaltres creiem que havia d'haver una concessió directa.

Dit açò, moltes voltes darrere del concepte de concessió, hi havia alguns plantejaments que deien, Â«no, que queremos una concesiónÂ» i pareixia que l'aigua anava a ser gratis.
És a dir, una concessió no vol dir que l'aigua siga gratis; en els regants es pagaven els costos de substitució -crec recordar que eren set cèntims, no sé què estaran pagant ara en el cànon de regulació els municipis de la Ribera-, però els municipis de la Ribera, al tindre concessió també han de.
.
.

Una cosa que no he dit, l'aigua és gratis, el que no és gratis és el transport, l'emmagatzematge, etcètera.
Clar, la Llei d'aigües ahí és molt clara i parla d'uns camps de regulació i en definitiva d'una tarifa d'utilització de l'aigua, i una cosa que es quedaria ahí complexa de resoldre, que seria el conveni Alarcón en el cas de que s'arribara a Alarcón a baixar la corba perquè, clar, el pla del Xúquer jo recorde en el seu moment el ministre que deia, que era Cañete, deia: Â«El plan del Júcar es más complicado que toda la política agraria común.
Â» Pues yo no sé cómo es la política agraria común, però el que sí que sé és que el pla del Xúquer és molt complex.

És molt complex per interessos molt contraposats i perquè n'hi han dins d'un mateix àmbit d'una comunitat autònoma, Castella-La Manxa, està València i les seues idiosincràsies i està Alacant amb les seues pròpies i cal intentar conjugar tots eixos.
.
.

Nosaltres el que vàrem fer també és, crec, arribar a uns preus molt raonables, una volta es posa en marxa la potabilitzadora de la Ribera.
Crec que són uns preus molt raonables sobretot en comparació amb un ciutadà de la Ribera, si jo no recorde mal ho deixàrem en l'entorn del setze, díhuit cèntims el metre cúbic -en alta- i comparant pomes amb pomes, si tu vas al Taibilla i compares l'aigua en alta, la distribució local no, l'aigua en alta en la Ribera es queda en eixe entorn dels díhuit cèntims i en el Taibilla -que dóna aigua a quasi dos milions d'alacantins o un milió de alacantins- està en el entorn dels setanta cèntims d'euro.

Si anem a la província de València, en l'àrea metropolitana, on visc jo per exemple, hem patit també el problema dels nitrats, igual la paguem en l'ordre dels trenta-nou o quaranta cèntims el metre cúbic.
En Albacete, que també és Xúquer, n'hi ha feta una potabilitzadora ahí i tal, estan en el mateix ordre, és a dir, és de veres que n'hi ha hagut un retard producte de circumstàncies que realment són la consciència del medi ambient, es van fent poquet a poquet, els estudis que hi havia en la direcció general deien que als pous de la Garrofera hi havia aigua.

El ben cert és que la confederació després digué que no n'hi havia tanta, que n'hi havia menys.
Aleshores, el que vàrem intentar nosaltres és utilitzar els pous de manera estratègica per a donar suport a la potabilitzadora i les conduccions perquè a la fi la potabilitzadora està agarrant aigua del canal i si tinguera un fallo el canal, que és una cosa que també.
.
.
, que jo sàpia no ha ocorregut en trenta anys, però un dia podria ocórrer; el canal és una obra subjecta a l'enginyeria hidràulica per éssers humans i algun dia podria fallar i els pous, en la mesura que puguen quedar un hectòmetre, dos, zero coma huit, no ho sé, podria donar-li servici perquè la canonada enllaça des dels pous a la potabilitzadora i després s'obren dos ramals.

Aleshores, és de veres que els pous no tindrien la funció per la qual es varen dissenyar perquè la confederació, que és l'òrgan competent en donar les concessions, en este cas diu que et va donar una concessió de l'ordre d'u a dos hectòmetres cúbics, però el ben cert és que varen dir, Â«vamos a intentar en la medida de lo razonable utilizar los depósitos para almacenar aguaÂ», una volta estiga produïda per la potabilitzadora i després distribuir-la de la millor manera possible.

Una cosa també que a mi m'agradaria recalcar és que nosaltres vàrem animar sempre a que els ajuntaments begueren el màxim d'aigua potable de la potabilitzadora.
El que passa és que La Generalitat.
.
.
Almenys jo no podia com a director general -no sé si hauran canviat els reglaments orgànics funcionals i tal- obligar a un ajuntament a que beguera el cent per cent de la potabilitzadora; tant de bo haguera pogut, però és que no podia.

És a dir, igual si haguera pogut m'ho hauria pensat, però formalment jo no podia obligar-lo.
Estic dient que l'ajuntament ho fa bé o ho fa mal?
No, jo no vaig a entrar a vore si l'ajuntament ho fa bé o ho fa mal, jo vull entrar a que l'ajuntament és sobirà per a dir si agarra deu hectòmetres, mig o vint-i-tres.

D'alguna manera, o millor dit, de tota manera l'ajuntament en conseqüència està dient si vol una mescla major o menor o si la vol absolutament lliure de nitrats; lliure és impossible perquè l'aigua de Tous és una aigua molt bona, si no em falla la memòria estava en sis de nitrats o per ahí.
Però bé, sis de nitrats, comparat amb huitanta o noranta és una quantitat molt important i.
.
.

Bé, això crec que és el volia contar-vos.
.
.
, perquè és una cosa que des de la direcció es va disfrutar molt perquè jo recorde quan només entrar vàrem fer una visita a la potabilitzadora, era un moment en què no hi havien diners, era una bogeria, la realitat és la que és; si jo volguera dir una altra cosa, vostés saben que estaria enganyant-los.

No hi havien diners, la potabilitzadora jo quan la vaig vore vaig dir, Â«la van a pararÂ», perquè no teníem diners per a continuar l'obra i a la fi, bé, jo vaig donar trasllat de com estava la situació als meus superiors i aleshores es va convertir en una cosa prioritària finalitzar la potabilitzadora perquè realment no es podia permetre, en termes objectius, tindre uns municipis de tant de nivell sense una aigua de qualitat.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Comos.

A continuació té la paraula la senyora Beatriu Gascó en representació del Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps màxim de tres minuts.

Un segon, ¿té per a apuntar?
Bé, (remors) tenim paper, eh?
Si en necessita.

Té la paraula, sí, senyora Gascó.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor Comos, per la seua compareixença, les explicacions detallades sobre el paper que vosté va complir en el moment de gestió que li va tocar al càrrec de la Direcció General de l'Aigua.

En esta comissió hem tingut ocasió de sentir moltes veus, des de llauradors fins a científics i gent de l'administració, com és el seu cas, i estan eixint recurrentment temes, vosté s'ha centrat sobretot en el treball que va dur a terme, com és normal, de la potabilitzadora, però hi ha altres qüestions que va dur a terme el govern del Partit Popular abans de la seua entrada, que vosté ocupara el càrrec que va ocupar, i un d'ells són les obres de la Garrofera que, segons dades diferents, varen suposar un cost molt elevat.
Llegia recentment un article que parlava de més de cinquanta milions d'euros; hem sentit des dels set milions fins als cinquanta.

La qüestió és que varen ser molts milions i va ser una obra que s'ha quedat ahí parada.
Em pregunte si, quan vosté va arribar a la Direcció General de l'Aigua, va tractar de donar una viabilitat a eixes obres, encara que estava clar que el problema era un problema de cabal inicial que, per lo vist, anava a dissenyar eixa obra, no va tenir en compte, malgrat els avisos.

Per això ens agradaria saber si vosté va tractar de trobar una solució per a eixa obra que acabava de ser construïda i també, enfront del fet, como vosté bé ha dit, la solució al problema de la contaminació del aqüífers és una solució que passa per diferents nivells de l'administració.
Segons vosté, què és el que s'ha fet malament en trobar solucions a eixe problema per a aprendre de les errades que hem comés i quines són els plantejaments de cara al present i el futur que caldria portar endavant per a acabar de forma definitiva amb un problema tan greu com és el de no poder tindre abastiment d'aigua potable en molts municipis no sols de la Ribera sinó d'altres zones del País Valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació, té la paraula la senyora García en representació del Grup Parlamentari Ciutadans per un temps màxim de tres minuts.

La senyora García González:

Pues muchas gracias.

Bienvenido, señor Comos, a esta comisión.

Al finalizar prácticamente su discurso comentaba que el ayuntamiento es soberano para decidir qué volumen de agua de la potabilizadora debía ser usada o no.
Me gustaría conocer de todas maneras, a pesar de que es el ayuntamiento el que tiene esa potestad, cuál es su opinión al respecto de cómo debería ser.

Por otra parte, y siguiendo con el tema de los ayuntamientos, preguntarle si en su opinión cree usted que desde los ayuntamientos de la comarca de la Ribera se han y se están impulsando las suficientes campañas contra la contaminación del agua.
Y si la enseñanza y la educación o la falta de las mismas también es un tema que considera de importancia en el tema que nos ocupa.

Y, por último lugar, porque somos tantos compañeros, pues preguntarle también cuál es la incidencia de las actividades domésticas, ganaderas e industriales en los recursos hídricos subterráneos en los acuíferos de la Ribera.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora García

A continuació té la paraula el senyor Ponce en representació del Grup Parlamentari Compromís per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora presidenta.

Bienvenido, señor Comos.

Yo le voy a hacer una pregunta concreta, ya que usted vivió los momentos en los que se puso en marcha la actual solución que en su momento tampoco fue considerada satisfactoria para todas las partes como bien sabe.

Ha comentado el hecho de que consideraba que la mejor idea era la permuta, puesto que había que dar la calidad adecuada a los usos correspondientes y la cuestión es si usted en aquel momento dio instrucciones o recomendó desde su dirección general a los ayuntamientos para que se integraran en la comunidad de usuarios con los regantes y de esa forma favorecer la permuta que luego se produjo con el pago correspondiente que venía aparejada.
Si fue usted ahí de alguna forma quien coordinó las acciones, si fue el máximo responsable o si desde su dirección general se favoreció esa posición.

Por otra parte, ¿por qué no se favoreció desde la Generalitat valenciana la iniciativa de los ayuntamientos de constituir una mancomunidad, un consorcio, para pedir y gestionar las aguas de buena calidad del Xúquer y su potabilización?
Aparte de los otros usuarios, obviamente.

Por otra parte, ¿vinculó usted el acceso de los ayuntamientos afectados al agua de la potabilizadora de la Ribera a que esos ayuntamientos estuvieran integrados en la comunidad de usuarios?

Y, por último, ¿considera que es aceptable que el agua del Xúquer se mezcle con agua de pozos contaminados?

Bien, pues básicamente si me contesta a esas preguntas, se lo agradeceré.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

A continuació té la paraula el senyor Pineda en representació del Grup Parlamentari Socialista per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Pineda Cuenca:

Muchas gracias, señora presidenta.

Muchísimas gracias, señor Comos.

La verdad es que yo creo que usted en aquel momento cuando ya cogió la dirección general fue una persona valiente, ¿no?
Valiente porque, lo he comentado anteriormente, hasta que usted llegó nadie se atrevió a decir que aquello de los pozos de la Garrofera no tenía la utilidad que en principio se decía que iba a tener por el tema de que había una confederación hidrográfica, un estudio de impacto y, bueno, quizás a lo mejor también por el gran trabajo que usted había realizado en la fundación Agua y Progreso donde también imagino que le hizo un papel muy importante a lo que es el mensaje Â«Agua para todosÂ», pues realmente fue premiado, lo pusieron como director general y, bueno, siguió haciendo un buen trabajo, ¿no?

Yo, la verdad, es que las preguntas son parecidas al grupo de Compromís, al diputado, porque, ¿qué diferencia hay entonces entre…, -usted ha dicho que hay unas cuestiones administrativas- entre mancomunidad y comunidad de usuario?

Porque realmente todo el mundo quería una mancomunidad, sin embargo pues había un empecinamiento importante por parte de la administración para que se constituyera la comunidad de usuarios, ¿no?

Y luego, pues, también hasta qué punto se ha trabajado desde la Dirección General del Agua para que la concesión por parte del río Júcar fuera mucho mayor en cuanto a agua para que no se tuviera que mezclar porque al final se mezcla, al final los nitratos están dentro del organismo.

Muy bien, pues nada, es eso más o menos lo que quería preguntar.
Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pineda.

A continuació té la paraula la senyora Elisa Díaz en representació del Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señora presidenta y, por supuesto, muchísimas gracias por estar aquí con nosotros y atender a la petición que se ha hecho para que comparezca y nos explique la gestión que se llevó a cabo durante el tiempo en que usted fue director general.

No entiendo muy bien por qué critican ahora que se acaba de ir el anterior director, el que estuvo antes que usted como director general, critiquen ahora su gestión cuando ha dado alguna explicación cien por cien magistral, diría yo.

También me ha quedado muy claro todo lo que ha contado, si bien le haría preguntas no respecto con lo que usted ha explicado, sino con respecto a lo que aquí se ha dicho en anteriores comparecencias, como por ejemplo por el alcalde de Corbera, que criticó la gestión que llevó a cabo por aquel entonces la conselleria en cuanto al trato con el municipio, en cuanto incluso al trato personal con el…, respecto a que de un día para otros les hacían decidir y no le daba tiempo para pensarse qué hacer al respecto.

No sé si usted nos puede explicar si eso fue así o no o en qué términos sucedió aquello de darle la opción de decidir o no el conectarse o no conectarse, o lo que llegara a hacer.

Luego también criticaba mucho esta persona, el alcalde de Corbera, el tema del precio puesto que en su municipio dice que más del 50% del presupuesto va destinado a pagar agua.
Entonces me gustaría que explicara si es posible por qué esas diferencias de precio entre un municipio y otro y por qué además, un ayuntamiento como el Corbera, pueda tener ese precio que consideran alto y luego también si realmente es tan alto como se piensa, como él dejó entrever aquí, o no, dadas las circunstancias incluso de otros municipios.

Luego por otro lado, yo supongo que usted piensa que actuó correctamente en su gestión, que la conselleria, mientras usted fue director general, actuó correctamente, y que hizo todo lo que estaba en sus manos para poder solucionar el problema que se generaba, si bien me gustaría saber si se podría haber hecho más o antes o también dependían algunos aspectos de otras administraciones como el gobierno estatal; si el gobierno estatal del Partido Socialista, gobernado por el Partido Socialista por aquel entonces, podría haber acelerado algún trámite o haber hecho algún trámite que facilitara que luego la conselleria llevara a cabo toda su actuación y no lo llegó a hacer, si se hizo posteriormente con el Partido Popular…

Es que, no por nada, sinceramente, vamos a ver, estamos de acuerdo en que si estamos aquí para saber quién ha contaminado los acuíferos o cómo se han contaminado los acuíferos al final pienso que todos los gestores políticos hicieron lo posible, pero como aquí se ha criticado tanto a Â«determinadosÂ» gestores políticos me gustaría que también hablara de eso de si realmente se pudo hacer más y por parte de quién y en qué momento.

Nada más, gracias.

Y que explique todo lo que usted quiera explicar.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Díaz.

El senyor Comos té la paraula per temps il·limitat per a respondre a les qüestions que considere oportunes.

El senyor Comos Guillem:

Gràcies, presidenta.
(So d'uun mòbil)

Una cosa que.
.
.
, les xifres les tinc i vull deixar-les clares.
Les xifres.
.
.
, l'actuació total era de l'ordre de cinquanta milions d'euros; quan es parla de cinquanta milions d'euros és tota l'actuació.
En Ribera II jo trobe que estàvem en l'ordre de vint i tants milions d'euros -estic parlant de memòria, no me'l prenguen, imagine que encaixarà eo que diga-.
Ribera III eren de l'ordre de catorze o quinze milions d'euros.
La potabilitzadora era de l'ordre.
.
.
, no estic sumant-ho, vint-i-dos, tretze, la potabilitzadora deu i els pous huit més o menys, aleshores són huit, onze, tretze, dos, tres: cinquanta tres milions d'euros.

D'eixe ordre era més o menys el cost de les actuacions, és a dir, la Garrofera clar que va suposar per a nosaltres una cosa difícil de digerir perquè, clar, jo estic convençut i és la meua opinió després d'haver parlat amb els tècnics de La Generalitat que és una decisió que es pren de bona fe i s'intenta amb els informes que hi havia en eixe moment tirar endavant, perquè hi havien unes seqüències hidrogeològiques i uns estudis en definitiva que consideraven els enginyers de camins que eren suficients per a ficar en marxa la Garrofera, el que és ben cert és que arriba un moment que en la gestió no et pots pegar contra una paret, no té sentit.

És a dir, si els enginyers et diuen que els pous de la Garrofera donen dotze però resulta que la confederació em diu que donen dos, no té sentit que em pegue contra una paret, jo la meua obligació és gestionar en la mesura del raonable com si fóra per a mi, si em permeteu l'expressió; si fóra per a mi, què faria?
Pegar-me contra una paret o intentar reconduir la situació?

Doncs vàrem intentar reconduir la situació, però el handicap que també i jo comprenc que hi havia, des del punt de vista tècnic, un prurito, claro, démosle utilidad a esto, no va a tener utilidad…, que se pensó para darle agua estos pozos no va a ser la utilidad primaria, pero pueden tener una utilidad… Aleshores, estos huit milions d'euros, jo estic parlant de memòria però jo estic convençut que dels huit quasi sis milions eren depòsits -hi han uns depòsit tremendes, que estan apegats a la potabilitzadora, i que es varen desinfectar per a donar-li ús al magatzem de la potabilitzadora.

Aleshores es va fer el que s'anomena una canonada pantaló per a donar-los servici potabilitzadora als depòsits i és de veres que hi havien eixos.
.
.
, eren tres bateries de pous, si no em falla a mi la memòria, i que és de veres que havien sigut devandalitzats, com el 99% dels pous que hi ha la Comunitat Valenciana, que se'ls ha furtat el coure i no sé què, però el ben cert és que, clar, es va rebre amb una certa alegria o amb una certa satisfacció contestara dient que es podien usar de l'ordre.
.
.
, me pareix que era en valors mitjans un hectòmetre cúbic, hi havien en què podien ser dos i altres en què podien ser un poquet menys d'u.

Què vol dir això?
Que nosaltres vàrem pensar Â«estan fetsÂ».
De fet, en la taxa es va incorporar la reparació d'estos i per què?
Perquè diguérem: Â«Açò, si el canal Júcar-Turia algun dia es trencara un dia o dos, el problema es grandíssim.
Â» Nosaltres no sé si fem bé dient-ho això obertament, perquè, clar, el canal Júcar-Turia és una qüestió de seguretat al meu entendre quasi nacional, perquè et deixes a la tercera ciutat de València.
.
.
Si el canal Júcar-Turia té un problema et deixes a dos milions i mig de persones sense aigua, és que és una cosa gordísima.

I no ho diré més voltes que com ara tothom està molt boig millor no donar idees, però dic açò en què el rebre la notícia, si es vol agredolça, que es podien gastar de l'ordre d'u a dos hectòmetres cúbics va suposar per als tècnics, els tècnics fonamentalment que l'havien dissenyat i jo en la mesura del possible també els vaig ajudar que eixos pous tingueren una utilitat perquè crec que teníem, com tots, vocació de servici públic, que devien ser utilitzats; no sé si a dia de hui s'han utilitzats, no tinc ni idea, però el que sí que sé és que deixàrem una partida pressupostària en el que és la taxa de la Ribera preparada perquè es pogueren reparar; m'imagine que el meu successor si no ho ha fet estarà a punt de fer-ho o haurà planificat fer-ho en el moment que considere oportú.

I davant d'una eventualitat d'un fallo en el canal Júcar-Turia, però no soles un fallo estructural que el canal no porta l'aigua, sinó que poguera ocórrer un fallo estructural.
.
.
Vaig llegir en premsa que havia aparegut un alga o no sé què en Tous.
.
.
, és que poden ocórrer coses no previstes i, aleshores, els pous en u o dos hectòmetres et poden donar un xoc tremend perquè mentre repares o resols la incidència, et poden donar eixe xoc.

Jo crec que.
.
.
, allò dels pous de la Garrofera no va eixir com havia d'haver eixit però van a tindre utilitat.
Però el que sí que és de veres és que a la llarga, en el conjunt de l'operació, donat que van a tindre aigua superficial, que tenen aigua superficial, jo crec honestament que els municipis de la Ribera s'han vist altament beneficiats.

Altra cosa és el tema -com ja hem parlat- de les mescles.
Clar, primer la Direcció General de l'Aigua no és competent en el tema de les mescles; això està per descomptat.
L'ajuntament és sobirà.
N'hi hauria una tercera variable, si vostés volen, que és la confederació que podria anar allí i si d'una manera justificada considera que això atempta greument contra la salut pública, tal volta podria tancar-lo, caldria vore.

Dit açò, són mesures molt agressives, mesures a voltes molt contestades i, bé, jo crec que la contemporització o la prudència de tenir una certa llibertat.
.
.
Hi havia un municipi, Cullera va començar al 100%, no sé si continua en el 100% d'aigua de la potabilitzadora, però nosaltres férem crides des de la meua competència en este cas que era fer una crida.
Jo no podia fer més, jo deia.
.
.
Jo ho repetia a molts alcaldes i a tot el que em volia sentir: si jo tinc dos fills i tinc un de set anys que estava en eixe moment.
.
.
, beu nitrats, jo per al meu fill si poguera li posaria d'un mil·ligram, no li ficaria de.
.
.
Dit açò, la llei actualment diu que fins a quaranta-nou mil·ligrams és legal.
Altra cosa i altre derivat és si volem.
.
.
, eixe debat que també n'hi ha ara, que si els microorganismes, els micro no sé què; és una cosa que es pot estudiar i que jo no dic que no, però quan tu estàs gestionant no pots parar-te en eixes coses.
.
.

A banda, salut pública també és molt clara, l'aigua, a efectes de salut pública, d'un mil·ligram a quaranta-nou no té ninguna diferència més que és apta per a consum o no apta per a consum, és a dir, no estem.
.
.
, l'aigua que ix hui en dia de la potabilitzadora és pràcticament aigua embotellada.
Jo crec que l'aigua que estem bevent ací potser si l'analitzem té més nitrats.
És una aigua de molt bona qualitat.

I jo en la.
.
.
Jo ara sóc un ciutadà, sóc advocat, cadascú fa el que pot guanyant-se la vida, però el ben cert és que si algú em preguntara, diria Â«beguen vostés tota la que pugen sense nitratsÂ», naturalment.

La solució que d'alguna manera se li podria donar, com la senyora Gascó em preguntava a mi.
.
.
, la solució.
.
.
, jo crec que el problema és greu, però tal volta no siga tan greu com pareix.
És evident que el Codi de bones pràctiques agroalimentàries està implantat, deuria estar funcionant, jo no he portat mai ningun tema d'estos, però el ben cert és que estem en Europa, volem exportar i, en definitiva, hui en dia.
.
.
, jo he treballat algunes ocasions amb certificacions Globalgap i certificacions ecològiques per a exportació i el que està clar és que hui els productes han d'eixir en una qualitat certificada per (inintel·ligible) .
.
.
o per que siga, per la qual cosa no es poden fer tonteries.

Dit açò, utilitzar l'aigua amb nitrats per a l'agricultura es pot arribar a un cert acord entre tots que és una bona opció perquè damunt t'estalvies nitrat que li vas a tirar, no?
Per a l'agricultura no per a beure.
Però el ben cert és que.
.
.
Abans no ho he dit però jo també sóc de Catarroja i també he viscut de xicotet els bans que deien Â«no beure aiguaÂ» i les embarassades.
.
.
Aleshores jo recorde que a l'alcalde en aquell moment li va tocar fer pous i tot el que treia eren nitrats i allò ho féu el millor que va poder, però tot el que trobaven eren nitrats.
I a la fi tots els municipis de l'àrea metropolitana de València es varen adherir al sistema d'abastiment d'àrea metropolitana.

Quant a la pregunta si des de la direcció general vàrem recomanar als ajuntaments, nosaltres.
.
.
, ahí sí que jo tinc l'obligació moral de dir què passà.
Nosaltres teníem un marc jurídic que era el que era.
Nosaltres si volíem ficar la potabilitzadora en marxa quan Alzira tenia els pesticides.
.
.
Jo no podia eixir-me'n del 24.
24 que, insistisc, crec que és l'article del pla hidrològic de la conca del Xúquer.
Si jo me n'eixira d'ahí no tindria auia perquè la confederació no me la donava.

La fórmula de la comunitat d'usuaris ve consensuada amb la confederació, d'acord?
És una fórmula.
Jo sóc conscient que la fórmula de la mancomunitat podria a priori ser una bona fórmula també i és una fórmula que no s'ha descartat mai, nosaltres no vàrem descartar que es reconvertira, però nosaltres vàrem pensar que en el cost/benefici de parar-mos molt en constituir una mancomunitat a anar-nos-en a (inintel·ligible) .
.
.
més àgil i més ràpida.
.
.
, clar, jo no podia fer una mancomunitat i ficar els regants, quan la confederació m'obligava a que estigueren els regants perquè si no no em donaven la concessió, aleshores era una pescadilla -com es diu en valencià?
- que es mossegava la cola, no?

Al final nosaltres vàrem optar per la decisió, insistisc, jo crec que la correcta, perquè l'altra, al meu parer.
.
.
Jo sé que la comunitat d'usuaris tingué, si vosté vol.
.
.
, vàrem estar un parell de mesos fins que la comunitat arrancà, que pareixia.
.
.
, inclús des de la confederació ens deien: Â«Oye, arrancad.
Â» Â«Vamos a arrancar bien porque, como arranquemos mal, esto no va a arrancar.
Â» Aleshores creguérem i sense descartar.
.
.
, i de fet, en l'expedient, no recorde bé en quin lloc els ajuntament varen insistir molt que d'alguna manera estiguera prevista eixa transmutació de comunitat d'usuaris a mancomunitat de la manera jurídica que millor es poguera, que a mi, insistisc, no em pareix mal.
El que jo sí que sabia i crec honestament que ho vaig fer bé perquè creia que era l'única opció que tenia -al final els anglosaxons diuen que d'alguna manera quan no tens una altra opció eixa és la millor opció-, aleshores jo no tenia altra opció que fer la comunitat d'usuaris si volíem ficar en marxa la potabilitzadora.

I a partir d'ahí podem discutir el que vullgau però és que no tenia altra opció.
Era, si vull ficar la potabilitzadora ho fem des de la comunitat i és de veres que en l'ànim de coadjuvar però sempre respectant la llibertat dels ajuntaments, sempre, els vàrem animar a que entraren i que rodaren la pilota.
.
.
, però clar, jo després al final estava animant a que entrara en casa d'un altre perquè jo no era ningú en la comunitat d'usuaris.
La comunitat d'usuaris és un òrgan tutelat per la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, una corporació de dret públic i, clar, amb quin ànim nosaltres diem i els animàvem?
En l'ànim de resoldre el seu problema.

Jo li deia, per exemple, Cullera, que és un poble que es podia clavar en estiu i que si tenia una oleada de plaguicides tenia un muntó de turistes que es podien quedar allí penjats.
Nosaltres vàrem.
.
.
, recorde l'alcalde, Â«mira, li poden pegar les voltes a això el que vullgam, però tu eres alcalde i estàs en gestió i jo estic ací i estic en gestió i tot el que siga la filosofia del dret no ens porta a ningun lloc; el que ens porta al lloc és prendre la decisió en el marc.
.
.
, com en els escacsÂ».
Moltes voltes quan estàs jugant als escacs no fas la posició que vols, fas la posició que et permet l'altre depenent de les fitxes conforme et va venint la jugada.

Dic açò perquè honestament, és a dir, vàrem animar en el sentit estricte de que pogueren resoldre, no perquè ninguna fixació que fóra una comunitat d'usuaris ni que tinguérem una fixació que no fóra una mancomunitat fins al punt que en algun lloc de l'expedient, jo no recorde, es va preveure a petició dels ajuntaments que.
.
.
, els ajuntaments sempre havien sigut molt contraris a que estigueren els regants, i el que varen fer els ajuntaments i nosaltres vàrem arreplegar és el que en algun moment utilitzant la fórmula jurídica a l'efecte es poguera transmutar eixa comunitat.
.
.
Digam que la primera comunitat era el primer pistó o el primer fusible a cremar -entenguen l'expressió- per a poder arrancar i després ja aniríem ajustant un poquet sobre la marxa i després ja hi ha hagut un canvi de govern i jo m'imagine que, fins on sé jo, els regants ja no estan en la comunitat d'usuaris i ja no sé més, ja no sé si estan.

Però bé, que també me pareix correcte que no estiguen perquè, com he dit abans, si la modernització de regadius de la Ribera la paga la Generalitat valenciana, l'han pagat tots els valencians, pareix de sentit comú que no hi haja ninguna permuta i que els pous de sequera i els regants facen el que hagen de fer quan hagen de fer-ho pagant-ho de la seua butxaca, buscant subvencions o fent el que havien de fer.

Alguna pregunta més per ací.
.
.
Valiente.
.
.
(Remors) Ací és que si no me fique les ulleres no me veig, eh?
Pineda que és vosté, no?

Bé, de totes maneres, jo no em considere valent per això, considere que vaig fer el que havia de fer, és a dir, honestament m'ho passí molt bé.

Per què?
Perquè era un repte que tothom ens deia que no podia ser, que no ho podríem resoldre.
Afrontar la realitat moltes voltes és el primer pas per a resoldre, la realitat era la que era, seguir pegant-me contra una paret per a no aconseguir res.
.
.
Els pous havien tingut eixa evolució, tenien l'auia que havien de conduir pensant convertir-los en pous estratègics podien complir eixa funció que no era la primària, que no era la que s'havia pensat, però que jo almenys en la meua vida privada intente ser el més pràctic possible, és a dir, si veig que una cosa que vull no pot ser, intente buscar altra cosa, perquè si no la melancolia és una cosa mala per a tots, no?

I el que passà abans.
.
.
, jo, clar, eren altres moments, estaven els pous secs, hi havia una sequera.
.
.
, jo recorde que els pous, jo ho he llegit en l'expedient en el seu moment: hi havia una sequera, eixos pous podrien bolcar al canal Júcar-Turia, es ficaven en marxa i ahí no ho sé, a partir d'ahí jo crec que s'embolicà tot.

Allò de Corbera no sé qui m'ho ha preguntat.
Corbera, bé, dóna igual, qui ho haja preguntat.
Corbera en definitiva és un tema en què.
.
.
, jo vaig parlar amb l'alcalde un parell de voltes i li deia: Â«Clar, és que no puc fer altra cosa, és a dir, jo no te vull.
.
.
Â».
O intentava transmetre que no volia.
.
.
, perquè tampoc jo no puc obligar a ningú.
.
.

En Corbera es va produir una situació, si no em falla a mi la memòria, un poquet curiosa perquè pareix ser que el PP i el PSOE varen votar conjuntament en adherir-se.
Clar, si un ajuntament ics, nosaltres no podíem obligar ningú a adherir-se igual que també dins de la mancomunitat està per vore jurídicament si jo no vull estar, què faig?

La comunitat d'usuaris ens donava la flexibilitat d'arrancar en uns i moduladament els que volgueren.
Jo intentí no polititzar allò de Corbera, intentí en la mesura del raonable perquè, clar, hi havia lògicament pressions com tots els que estem ací sabem com funcionen les coses.
Vàrem tindre el meu secretari autonòmic i jo una reunió amb l'alcalde, no sé si li diuen Alfredo, un xaval rubiet.

Vàrem tenir una reunió amb ell i li vàrem dir: Â«Oye, es que yo no puedo hacer otra cosa, lo que sí que te digo, con independencia del partido político que seas porque, escúchame, aquí estamos hablando personas no políticos ni siglas ni historias; si mañana tú quieres que vayamos allí, echaremos el resto para que tengas agua allí, pero yo milagros no puedo hacer.
Â» No estaria mal, però no els faig, i vàrem intentar en la mesura del possible.
.
.
, i de fet, quan la festeta típica quan arriba l'aigua al poble, de fet, jo li vaig telefonar a l'alcalde i li vaig demanar que vinguera, és a dir, que jo volia celebrar una festa, no volia.
.
.

Clar, jo també comprenc que eixes festes es poden interpretar de moltes maneres, per la qual cosa jo no guarde un record negatiu de l'alcalde de Corbera, a l'inrevés, guarde un record d'haver sigut una persona dialogant en què estiguérem raonant, amb les diferències.
.
.
Jo puc estar amb vosté d'acord o no, altra cosa és que les diferències pugam d'una manera educada o intel·ligent anar resolent, no?

I bé, no sé el que pensarà ell en el seu fuero intern, jo vaig fer el millor que vaig saber i crec, des del meu punt de vista, que ell encertà a tots els nivells acceptant eixa aigua perquè tenia la gent anant a una font, jo crec que encertà, perquè al meu parer ficà per damunt, el que deu fer qualsevol alcalde, ficar per damunt de qualsevol ideologia política als seus veïns, vaja.
I jo crec que va encertar i no és una persona que siga jo de la seua ideologia però si a una cosa s'encerta, s'encerta sí o sí i este senyor la va encertar adherint-se.
No sé com estarà la història.

Bé, jo l'únic si voleu -perquè ja és una hora i no vull avorrir-vos més-, l'únic que vull dir-vos és que en l'abastiment de la Ribera, l'equip que vaig tenir el luxe de dirigir va ser, des dels tècnics, caps de servici, un equip tremend en què moltes voltes cundía el desánimo perquè les obres moltes voltes no anaven al ritme que havien d'anar i vàrem fer una espècie de teràpia conductista, era tot vamos a conseguirlo, ens vàrem il·lusionar i la veritat que, bé, si a mi em digueren fes-ho millor no sé fer-ho; i ho vaig fer el millor que vaig saber amb tots els encerts i les equivocacions que puc haver comés.

Per la meua part, res més, moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Comos.

Fem un descans fins a les 16:30 hores per continuar amb l'última compareixença de hui.

Sense més, suspenem la sessió.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 10 minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 40 minuts)

Compareixença de la senyora María Ángeles Crespo Martínez, exalcaldessa de Carlet

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
la comissió d'investigació per esbrinar els motius de la contaminació dels aqüífers que abastixen d'aigua potable els municipis del nostre territori, com és el cas de la comarca de la Ribera, el temps i les conseqüències per al consum humà d'aigua contaminada, la compareixença de la senyora María Ángeles Crespo Martínez, exalcaldessa de Carlet.

La senyora Crespo farà una primera intervenció amb un temps màxim de vint minuts.
A continuació, tindran la paraula els representants dels grups parlamentaris per un temps màxim de tres minuts, per tal de formular les seus preguntes i qüestions, i, a continuació, la senyora Crespo tindrà una intervenció per temps il·limitat.

Senyora Crespo, la informe que compareix davant una comissió d'investigació a través de la qual el parlament exercita una funció de control polític.
He d'indicar-li, a més a més, que la informació que oferisca en aquesta comissió ha de ser veraç i la commine que ha d'ajustar la seua declaració a eixa premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.

Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió, i concretament la presidenta que li parla, garantirà el seu dret a la intimitat i l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Sense més, té la paraula per un temps màxim de vint minuts.

La senyora Crespo Martínez:

Sí, bona vesprada.
Gràcies, senyora presidenta i membres de la resta de grups polítics que hui m'acompanyen.

Comparec ací no sé per què, perquè pense que el tema de les compareixences d'esta comissió, si és sobre la contaminació dels aqüífers o qualsevol altre problema que haja pogut constituir, no sé, alguna inseguretat que afectara la salut dels ciutadans, jo, com exalcaldessa de Carlet, he de dir que la nostra xarxa d'aigua potable a Carlet està dins dels paràmetres permesos per la legislació i la normativa respecte als nitrats, i a mesura que vostés vagen fent alguna pregunta, anirem contestant al que jo estime que és la realitat i, per descomptat, senyora presidenta, amb les advertències que vosté m'ha fet, com és la meua norma habitual el fet de dir la veritat.
Espere no incórrer en cap tipus d'advertència ni en cap tipus de falta.
Aixina, doncs, la meua introducció està feta.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies, senyora Crespo.

A continuació, té la paraula el senyor Geffner en representació del Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señora Crespo, por acudir aquí.

Si lo breve es bueno, lo suyo ha sido brevísimo, por lo tanto, buenísimo.
(Rialles) Si de ahí tendríamos que hacer preguntas, pues me quedo en el tintero muchas cosas.
En Wikipedia ya he visto que usted ha sido una alcaldesa durante un largo, periodo, veinte años, desde 1995 hasta 2015, y, por lo tanto, conocerá la situación.
Esta es la comisión de investigación sobre la contaminación de acuíferos, en relación más que nada con los problemas de salud a la población y a la gente más vulnerable, embarazadas y niños pequeños.

Sabemos que, con la intervención de varios ponentes, son las causas que ha habido y la alarma que hubo en la Ribera ante el tema de la contaminación tanto por el nivel de los nitratos como por los productos fitosanitarios.
Mi pregunta sería: ¿qué actuaciones desarrolló en el ayuntamiento ante la situación de alarma generada en el año 2013 por esta situación de contaminación?

La segunda pregunta es si había motivos para pensar que, como era un problema crónico de la comarca, los altos niveles, pues si había que haber actuado antes y de qué manera.

Si piensa que hubo un seguimiento adecuado después de la alarma con los planes que hubo en su momento que se adoptaron.

Me interesaría también si la solución que se planteó sobre cómo dar a la población un agua de buena calidad con seguridad piensa que fue la más adecuada.

Si, este…, la solución fue equitativa para todos los habitantes dependientes del ayuntamiento o hubo más habitantes que fueron más afectados que otros.

Si hubo transparencia en la información.
Hoy, antes de venir aquí, me metí en la página de la web de Carlet para hacer todos los deberes y sí que he visto, no sé desde cuándo, que hay información sobre la situación del agua.
Una de las cuestiones fundamentales para defender la salud de la gente es darle información adecuada y que sea la preocupación…, no generar alarma, pero sí hacer un seguimiento.

Y finalmente, porque el tiempo se agota, si piensa que, este, en un plan de futuro, el tema de la contaminación de los acuíferos, las soluciones que se han barajado son suficientes para mantener una sostenibilidad en el tema de calidad del agua.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Geffner.

A continuació, té la paraula la senyora Rosa García en representació del Grup Parlamentari Ciudadanos per un temps màxim de tres minuts.

La senyora García González:

Gracias, señora presidenta, y bienvenida, señora Crespo.

Me ocurre un poco lo mismo, estábamos esperando un poco qué podía aportarnos para poder hacer preguntas.
Entonces, dado su brevísima introducción, lo que sí que voy a comentarle es que vamos, lo que he estado viendo del tema para poder preparar, aunque poco se puede preparar hasta que no escuchemos a los ponentes, es que en el 2013 por lo visto hubo un problema con el agua; era un problema que venía de un tiempo atrás, pero justo en ese año parece que el problema fue algo más grande y se le solicitó al ayuntamiento unas medidas cautelares.
Usted por lo visto dijo, una de sus manifestaciones fue que habían sido precavidos porque faltaba otro análisis de sanidad y que además los valores no habían sido muy altos.
Eso, por una parte.

Por otra parte, he podido leer que, una vez cambiado de signo político el ayuntamiento, ahora una edil de su grupo parlamentario, del PP, está pidiendo responsabilidades a la alcaldesa actual o al grupo actual que gobierna en Carlet porque hay unos problemas de agua también, las aguas vienen rojas, en fin…

Con esto quiero decir, y teniendo en cuenta que no hemos podido escuchar nada, estoy esperando sobre todo que intervengan de Compromís para aclarar un poco más estos conceptos.

Yo sí que quiero manifestar puesto que no puedo hacerle ninguna pregunta porque no sé de dónde… Quiero manifestar que, como portavoz del grupo Ciudadanos en esta comisión, me parece vergonzoso que se utilicen estas comisiones para sacar rédito político entre partidos, y simplemente quiero decir eso, pienso que se ha de trabajar por los ciudadanos valencianos.

Nada más, gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora García.

A continuació, té la paraula per un temps màxim de tres minuts la senyora Ortega pel Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Ortega Requena:

Gràcies, presidenta, senyora Crespo.

Bé, ja que vosté no ha fet una cronologia del que ha passat, tenim ací les dades oficials.
Des de l'any 1990 ja hi havia 60 mil·ligrams per litre de nitrats en el poble.
En el 1995 s'aprovava la cessió de l'aigua de la urbanització i és gestionada pel poble.
No ha baixat mai dels 80 mil·ligrams per litre, i en l'any 2008, quan pujava més dels noranta mil·ligrams i poc per litre, en una pregunta en l'ajuntament, se li demana que s'informe el poble que l'aigua no era apta per al consum, perquè el SINAC ja estava dient que no era potable.
Es va contestar pel Partit Popular que l'aigua no era apta per al consum humà i que no s'informava perquè la gent, quan comprava una casa allí, ja sabien que no era potable i que sobrepassava els nitrats però era el mateix que prendre's un cubalibre al dia.
Eixes paraules vergonyoses haguérem d'escoltar.

I es va demanar transparència i informació al poble.
Mai es feren públiques les analítiques.
Mai hi ha hagut transparència ni informació al poble.

En el 2013 votàrem en contra d'una moció on estaven en contra fins i tot de posar en pràctica el catàleg de bones pràctiques de transparència, bones pràctiques agrícoles, de finalitzar infraestructures per entrar en la concessió administrativa del Xúquer.
.
.
Tot això es va votar en contra i, davant això, només reaccionaren quan li van dir que se n'aniria a la fiscalia si no informaven la ciutadania.
Per què no es va informar la ciutadania fins eixe moment que la gent estava bevent aigua no potable?

Quina va ser la seua actuació com a alcaldessa quan va conéixer, en l'any 1995, que la situació de contaminació de l'aigua de Carlet era evident pels nitrats?

Considera vosté, com a alcaldessa, que en aquell moment havien comptat amb la informació suficient des del primer moment?

Quan i de quina manera va alertar als veïns de Carlet?
Va informar que no es podia fer ús de l'aigua?
Va establir algun tipus de mesura per impedir que la població pogués beure aigua afectada per la seua salut?
Quines van ser les mesures?

De quina manera va comptar amb el suport de La Generalitat per a esbrinar què estava passant amb l'aigua dels aqüífers, quins eren els riscos i de quina manera calia actuar per a resoldre la situació?

Per altra banda, es va fer una canalització que va connectar l'aigua que bevia la resta del poble en la urbanització que era la que més contaminada estava.
Ara produïx.
.
.
, ens hem quedat sense aigua per a abastir a les dos zones.
Eixes obres que es van fer amb diners que l'empresa tenia guardats per a millorar la xarxa d'aigua potable, que en estos moments n'hi ha més d'un quaranta per cent de fugues, es va dedicar a fer esta canalització.
Pensa vosté que esta és la millor obra possible?
Hauríem d'haver fet més pressió per entrar en la canalització d'aigua del Xúquer?
O pensa que esta era una situació definitiva?
O creu que és un pedaç com s'ha vist, que ara en èpoques d'estiu l'aigua ix tèrbola perquè estem tocant el fons del pou?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Ortega.

A continuació, té la paraula la senyora Escrig en representació del Grup Parlamentari Socialista per un temps màxim de tres minuts.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyora Crespo, la veritat és que em sume i lamente la seua breu intervenció.

Ha començat dient que vosté no sap per què està ací en la comissió.
Doncs vosté està en la comissió perquè vosté ha sigut alcaldessa d'un poble afectat per la contaminació dels aqüífers, ni més ni menys.
Jo crec que els alcaldes han de vindre i han de donar explicacions, o almenys donar les seues versions d'allò que ha passat amb la contaminació d'aqüífers, perquè al final els que han eixit perjudicats han sigut els veïns i veïnes que a vosté li van votar i que vosté representava, els que li van votar, naturalment, i els que no li van votar.

Vosté ha dit en esta comissió, del punt breu que vosté ha dit, l'aigua de Carlet que entrava, que els nivells de nitrats estaven dins dels paràmetres normals, quan en el 2013 apareixen unes xifres que no són les correctes.
Aleshores, a part de sumar-me al que ja li ha preguntat la portaveu de Compromís, perquè m'ha paregut molt interessant i pel que veig (rialles) coneix molt bé el tema, em sume a totes les preguntes de la portaveu de Compromís.
Però a mi m'agradaria saber també si vosté es va sentir protegida per la Generalitat valenciana, per la conselleria, si creu que la conselleria va respondre al problema de la contaminació dels aqüífers i a defensar els interessos dels veïns i veïnes tant de Carlet com de les altres poblacions afectades.
Si creu que les mesures adoptades per la conselleria, per la Generalitat valenciana, van ser les adequades o no van ser les adequades, si es va sentir en algun moment sola, sinó que la conselleria li va abandonar.

I després, davant les xifres i davant l'aigua que no era potable o que no marcava.
.
.
, superava els nivells marcats per les normatives, què va fer vosté com alcaldessa per a defensar els interessos i la salut dels seus veïns i veïnes?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Escrig.

A continuació, té la paraula el senyor Calpe en representació del Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies també, senyora Crespo, per la seua compareixença.

Bé, escoltant-la a vosté i després d'escoltar la seua successora en l'alcaldia de Carlet, m'he quedat una miqueta perplex.
Vosté ha afirmat que no va tindre problemes en l'abastiment de l'aigua, en canvi ella ha dit que sí que els hi havia.
Però ella ha dit una cosa que m'ha deixat una miqueta confús perquè ha parlat d'una urbanització, després ha parlat d'una aigua i d'una altra.
Clar, ací estem investigant contaminació d'aqüífers que abasteixen d'aigua potable als municipis.
Per tant, vosté pot parlar en tot cas de l'abastiment a Carlet i també de la incidència en la salut.
En eixe sentit, li preguntaria quants abastiments té Carlet, si és que en té més d'un o en té varis, si n'hi ha o hagut diferències.
.
.
, perquè potser vosté ara, com que no està a l'administració municipal en este moment, no té dades concretes, però si hi ha hagut diferències entre abastiments en cas que siguen més d'un.

I també li voldria preguntar simplement si vosté coneixement que en Carlet hi haja hagut algun cas de malalties o de perjuís per a la salut que, a través de les autoritats sanitàries, els hagen comunicat en algun moment que s'havia detectat alguna malaltia que podia provindre de la contaminació dels aqüífers.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

D'acord, moltes gràcies, senyor Calpe.

A continuació, té la paraula per temps il·limitat la senyora Crespo.

La senyora Crespo Martínez:

D'acord, moltes gràcies.

Anem a seguir l'ordre cronològic de les intervencions, però no tinc més remei que fer un aclariment al respecte per si de cas al representant de Podemos li pot aprofitar.
La senyora Ortega, l'actual persona que ostenta l'alcaldia de Carlet, fa una menció basant-se des dels anys noranta, dient que els nitrats a Carlet superaven el 60, 70, 80 mil·ligrams.
.
.
Jo crec que se li ha oblidat, perquè no crec que ho haja fet intencionat, se li ha oblidat mencionar que eixes dates, amb les quals no estava jo encara en política, i eixos paràmetres es referien, pense jo, a una urbanització que n'hi ha a Carlet que es denomina Ausiàs March, que és la que sempre ha portat la problemàtica dels nitrats.

En aquells anys era una organització privada i en aquells anys governava el Partit Socialista.
Després de l'any 1991 a l'any 1995, que també ha fet incidència la senyora Ortega, governava el partit Bloc Nacionalista -es deia aleshores- i no sé si li posaren alguna solució o un remei, en aquell moment a eixa urbanització.

Ja en l'any 1995, quan accedisc a l'alcaldia en minoria, esta problemàtica estava sobre la taula, com havia estat sobre la taula en el govern del Bloc, i sé que la població de Carlet, per a tranquil·litat de vostés, els anys que jo he estat, és a dir, estos últims vint anys, la població de Carlet, la ciutat de Carlet, exceptuant eixa urbanització -que torne a repetir que era privada i tenia eixa problemàtica-, la població de Carlet, en el temps que he estat jo, hem estat sempre per baix en els nitrats dels 50 mil·lilitres.
Fet aquest aclariment, m'imagine que tota la intervenció que ha sigut abans de la regidora Ortega, diputada en este cas autonòmica, es referia a la urbanització, pense jo.

Sí que en el 2008, que ella feia referència que no era apta, o aixina ho he anotat jo.
.
.
No recorde de l'any 2008, la veritat, sempre hem estat dins dels paràmetres permesos i no ha produït cap molèstia de salut ni cap incidència.

Respecte a vosté, el diputat de Podemos, alarma en el 2013, no sé, pareix que hi hagué alguna incidència sobre herbicides d'algun tipus.
Nosaltres posàrem la veu d'alarma i sí que es va avisar la població i estiguérem en contacte continu amb, crec que ara es denominarà igual, el Departament de Salut Pública, supose que estarà el mateix senyor Rosendo que estava abans en l'Àrea de Salut Pública respecte de Carlet que era on pertanyia.

També m'ha preguntat el senyor diputat de Podemos si donàvem a la població aigua de qualitat; la donàvem; ha sigut sempre potable, ha sigut aixina, no faça eixes cares, senyora Ortega, que vosté ho sap perfectament, no hem tingut mai cap problemàtica de salut ni de.
.
.

Transparència.
Ací la transparència la pot mesurar cada u com estime convenient.
Uns diuen que som més transparents i uns altres que menys.
És com mitja botella buida o mitja plena.

I, en acabant, pla de futur.
Jo ja fa quasi dos anys que no estic, el pla de futur i la responsabilitat és de les persones o de l'equip de govern que hi haja en este moment.

La representant de Ciutadans.
.
.
Jo he fet una intervenció curta perquè entenia, jo pensava que nosaltres, la població de Carlet, que ens abastim d'un únic pou que es va fer en l'època que governava el PSOE, que després estava el Bloc, i posteriorment el Partit Popular, és un únic pou.
Després en la meua legislatura, no recorde quin any, férem un altre pou per a garantir el volum d'aigua; s'abastix la població de Benimodo i de Carlet, les dos poblacions ens abastim del mateix pou.
Tanta obligació és de l'alcalde del PSOE que hi havia anteriorment, com el que en els últims sis anys està el del Partit Popular, de la responsabilitat i la qualitat, i s'han fet comissions de seguiment de l'empresa que explota la xarxa d'aigua pública a Carlet en companyia dels regidors i les persones responsables i amb els membres de la comissió de salut.
Per tant, entenc que no és que Carlet a soles estiguera afectat, sinó la població del costat, Benimodo, que ens abastim del mateix pou.
Prevenint, es va fer el subministrament.
.
.
-és que ara no ho recorde-, el forat d'un altre pou i hem tingut una altra època que efectivament davant de l'absència de pluges o davant de circumstàncies meteorològiques hem arribat a.
.
.
, la bomba arribava fins a traure terra, es posava en marxa i hi hagut èpoques que hem connectat amb un pou que tenia i té l'antiga Caixa d'Estalvis de Carlet, i avisàvem a la població dient, avisàvem seguríssim, perquè n'hi ha moltíssima gent de Carlet que veu aigua potable, l'aigua de la xarxa potable, perquè saben que està dins els paràmetres de la legalitat, i quan venia eixa circumstància es feien els bans corresponents.
.
.

És de veres que ara n'hi ha una xarxa de comunicació, de Facebook i de Whatsapp, per a comunicar-se més ràpidament, però nosaltres aleshores comunicàvem que estàvem connectant al pou de la Caixa d'Estalvis de Carlet, per tal que la població tinguera precaució de no utilitzar l'aigua per a beure i tal.
Quan venia solucionat el problema tornàvem a avisar que ja era.
.
.

Problemàtica de l'aigua, jo pense que totes les poblacions en tenim, l'hem tingut i, per tant, cal posar-li solució les persones que tenim la responsabilitat d'estar en el govern i en este cas d'ostentar l'alcaldia.
I òbviament no vull pensar que algunes persones puguen creure que ara controlen més o que vigilen més o que patixen més per la salut dels seus ciutadans que els que estàvem abans.
Com a menys ens preocuparà el mateix, pense jo.

Vosté mateixa m'ha dit també que ara una edil del Partit Popular ha demanat a la senyora alcaldessa en este cas que li explique perquè l'aigua ix tèrbola, clar que sí!
Ara estem en l'oposició i igual que abans les persones que estaven en l'oposició ens demanàvem informació, ara nosaltres que estem.
.
.
, si obrim l'aixeta, vegem que ix aigua tèrbola i els veïns pregunten què passa, òbviament fem la pregunta i la responsabilitat és de l'equip de govern, de donar informació del perquè ix.
.
.
, tèrbola, no ix.
.
.
, i donar la informació al respecte.

I vosté ha fet una introducció que jo també vull sumar-me a ella.
Espere, com vosté, que no es facen ací compareixences vergonyoses que hagen d'utilitzar-se com a arma política.
Jo ací he vingut amb molta tranquil·litat, després d'un període de vint anys de l'alcaldia, que quan he estat vint anys per majories absolutes, després d'haver governat el Partit Socialista a Carlet durant dotze anys, després el Bloc -en aquell moment es deia Bloc Nacionalista- i després jo, vull pensar que és perquè els ciutadans de Carlet es trobaven a gust, contents, no sé si orgullosos de tindre esta persona al capdavant de l'alcaldia.
Jo he procurat sempre ser transparent, donar tota classe d'informació i més respecte de l'aigua.
Una cosa és dir, Â«mira, van a fer un col·legi, no sé quan el faranÂ» i, una altra, Â«no, senyors, que la qualitat de l'aigua és per a beure o no és per a beureÂ».
I, en este cas, una assignatura pendent que vaig tindre durant molt de temps va ser la urbanització Ausiàs March.
Era una urbanització que es va fer en els anys setanta; quan es constituïxen els ajuntaments democràtics ja estava allí eixa urbanització, que en aquella època era privada i anem heretant els distints partits polítics la problemàtica de l'aigua d'eixa urbanització, que no era potable, posat que els límits dels nitrats excedien dels paràmetres permesos.

Eixa responsabilitat la vaig assumir molt en ferm en donar-li solució i efectivament ho dividírem en tres fases: el que costava el projecte i la realització de les obres, portar l'aigua des del nucli de Carlet, des del pou d'abastiment de la ciutat de Carlet fins a la urbanització que dista dos quilòmetres i poc, perquè està més ratllant al terme d'Alginet que més pròxim a nosaltres.
És una zona de segona residència, i en els últims anys, pràcticament en els tres últims anys de l'anterior legislatura, aconseguírem una subvenció important de la Diputació de València, crec que varen ser més de 200.
000 euros.
Després, amb fons propis de l'Ajuntament de Carlet, perquè els teníem i els podíem utilitzar, posat que teníem una salut financera i econòmica molt bona, i amb els fons de la diputació, de l'empresa, dels fons que n'hi ha per a renovar xarxes, per anar canviant la xarxa d'abastiment i, per altres, donar un bon servici a eixa urbanització que, encara que era de segona residència, n'hi havia alguna família que ja vivia tot l'any allí perquè, en un principi, vivia més gent, eren residents de la Ford, i després que han anat jubilant-se, eixa residència s'ha quedat com a segona ocupació de gent de Carlet, que durant la setmana viu a Carlet i el cap de setmana puja a la urbanització.

Per tant, no tinguen cap dubte tots els diputats, en este cas vostés del Grup Socialista, Podemos, Ciutadans i els meus companys del Partit Popular, que esta alcaldessa s'ha preocupat molt, com és el deure de tots els alcaldes, de sobretot de la salut de la nostra població i estic segura que, a eixe respecte, crec que vaig complir amb el meu deure, sempre no al gust de tots, com poden vostés evidenciar, però.
.
.

Respecte a la pregunta que m'ha fet vosté com a representant del PSOE, em diu si vaig ser protegida per La Generalitat.
Quan tinguérem la problemàtica en l'any 2013 dels herbicides, nosaltres estàvem en contacte directe amb el comissionat de l'àrea de salut, que és La Generalitat, no?
I com després La Generalitat respecte als pous de Carlet no tenia res a vore, sí que en este cas la Diputació de València ens va ajudar econòmicament per a portar a eixe nucli de població, que no la tenia l'aigua encara potable, i era un greuge comparatiu entre els que vivien allí algun dia en la urbanització o alguna família que vivia tot l'any respecte a la resta de ciutadans de Carlet.

I no sé si m'he deixat alguna cosa més al respecte.
Pense que he posat una miqueta més de claredat i no sé, senyora presidenta, si ara m'han de tornar a preguntar (la senyora presidenta: Â«No, no n'hi ha segon torn.
Â»).
 No m'agradaria que se m'haguera quedat algun detall per informar, posat allò que he reiterat abans, s'ha avisat la població sempre, com no podia ser d'altra manera i, al final de legislatura última en l'any 2015, en el mes de maig -jo em retirava en el mes de juny-, la urbanització Ausiàs March comptava amb aigua potable dins dels paràmetres de nitrats permesos per la legislació i, ja que teníem tan bona salut econòmica a l'Ajuntament de Carlet, deixàrem en una bona salut d'aigua a tots els ciutadans.

Pense que eixa va ser la nostra actuació i espere que, després de l'any i mig llarg que s'ha iniciat esta legislatura, els responsables actuals, si tenen algun problema, el resolguen, i si han heretat alguna situació, com l'heretàrem nosaltres d'altres corporacions, vagen posant solucions i tractant de solucionar totes les problemàtiques de qualsevol manera que tinguen els veïns de Carlet.

Jo crec que a tots ens acompanya el fer i el fet d'actuar per al benestar dels nostres veïns i, en este cas, dels carletins.

La senyora presidenta:

Ha finalitzat?

La senyora Crespo Martínez:

Sí, crec que sí.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Amb aquesta compareixença donem per conclosa la sessió d'avui i reprendrem els nostres treballs el proper dimarts dia 21 amb les compareixences del senyor Benjamín Aparicio Cervera, president de la Federació de Comunitats de Regants de la Comunitat Valenciana; Francisco Santiago Andrés, expresident del Consorci d'Aigües de la Marina Baixa, i, com a representants del Col·legi de Biòlegs de la Comunitat Valenciana, el senyor Luis Burillo Borrego, en qualitat d'expert, que l'acompanyarà el senyor Ignacio Lacomba Andueza, degà del col·legi.

Doncs, per a la propera sessió, tenim tres compareixences que es substanciaran durant el matí.
Bé, bona vesprada a tots.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 12 minuts)