Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text23 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text24 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text25 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text20 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text22 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
text-transform:uppercase;
color:black;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 17 de desembre de 2009.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes,
senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 60.
Tercera reunió.

Projecte de llei de pressupostos de La Generalitat per a l'exercici 2010.
Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda.
Continuació (BOC número 196)

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

Secció 11.
Indústria, comerç i innovació i entitats adscrites

La senyora presidenta:

Vamos a proceder al debate de las enmiendas de la sección 11, industria, comercio e innovación, y entidades adscritas funcionalmente a la misma.

Comenzamos por el primer bloque de enmiendas, todas las enmiendas presentadas
por la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Para el turno a favor tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia a tots i a totes.

El primer que cal dir de les esmenes que hem presentat al tema de la secció d'indústria és que l'esmena més important que podíem haver fet realment no l'hem poguda fer.
L'esmena més important era la d'haver augmentat de forma significativa el pressupost d'aquesta secció, perquè observem.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón.
Señor Camarasa, rogaría a los diputados, por favor, que guardáramos un poquito de silencio.

Perdón, el que se excusa de lo que no le acusan, se acusa.
.
.
(Aplaudiments)

Perdón, he dicho, señores, perdón.
.
.
.
He dicho «señores diputados», y usted, y perdón, y usted ha intervenido y yo le he contestado, así que le rogaría.
.
.
, al estar hablando no ha seguido el hilo de la cuestión.

Yo he dicho «señores diputados, por favor, les rogaría».
Y usted.
.
.
, así que, por favor, no por nada, porque creo que es muy interesante lo que el señor Torró nos va a decir.

Señor Torró, cuando quiera.

El senyor Torró Gil:

Bé, gràcies per.
.
.
Bé, anem a seguir amb açò.

A vore, l'esmena més important precisament és la que no hem pogut fer perquè estem davant d'una secció que cau un 3,77%.
És una partida que només ocupa en estos moments un 1,6% del pressupost i si llevem a més les partides que el vicepresident Rambla du amb ell, després del seu canvi de conselleria i les traguem, la caiguda és encara més alta, pràcticament un 8,39%.

I estem parlant de la Conselleria d'Indústria.
Si en termes generals ja açò era greu en altres exercicis pressupostaris, en este exercici pressupostari en mig de la crisi en la qual estem, encara és especialment greu.
És incomprensible com el Consell, La Generalitat, davant de la crisi pot fer que,
diguérem la secció on més pot invertir per a canviar els elements que ens han dut a esta crisi, no actue
en absolut i a més li lleve diners.

Tenim un element fonamental que depén d'esta conselleria i que és el tema de la innovació, de la productivitat que no es podrà aconseguir si l'administració no fa un esforç molt important.
I en eixe context no sols la caiguda general de la conselleria
sinó que el principal instrument que tenim per a fer eixa política i que és l'Impiva, l'Institut de la Mitjana i la Petita Empresa Valenciana -els ho dic per si algú no sap a què ens referim perquè a voltes sembla que no-, baixen les partides, tant les transferències de capital com les transferències corrents.

Per tant, el gros de les esmenes, com no podia ser d'altra manera, s'han adreçat precisament al tema de la política industrial.
Hem tractat d'incrementar les partides destinades a innovació, desenvolupament i innovació, i als instituts tecnològics, perquè tenen unes partides molt insuficients, ateses les caigudes que han tingut en
picat els darrers anys, producte.
.
.
, o dins del context de la crisi industrial que abans he anomenat.

També hem tractat de corregir l'abandonament progressiu respecte a les petites i mitjanes empreses que s'aprecia fins i tot en els objectius; inclús hi ha correccions d'objectius que són menys ambiciosos que els que tenien amb altres exercicis pressupostaris.
Hi ha
hagut menysteniment absolut per al recolzament que hauria de plantejar-se als
clústers industrials que articulen les economies de comarques senceres, i això ho hem fet, sobretot, a través de la utilització de la partida més grossa que nosaltres creiem absolutament inflada, que és la partida de Fira València, de la qual sostraem més d'un milió i mig i amb això, lògicament, malgrat tot és insuficient.

També hem adreçat moltes esmenes a definir amb claredat la problemàtica sobre la que cal actuar, perquè creiem que cal defugir els eufemismes i no anomenar les coses pel nom que
tenen.
Això, l'única cosa per al que aprofita és per a minimitzar o provocar, millor dit, il·lusions que deixen veure la gravetat dels problemes i per tanta conduïx a solucions errònies.

Un tema molt important és el tema del comerç exterior.
Hem adreçat diverses esmenes al tema del comerç exterior, fonamentalment perquè el Consell seguix gastant-se pocs diners en indústria, i a més, una part dels diners que es gasta, se'ls gasta fonamentalment per a afavorir la deslocalització productiva de les empreses valencianes.

Si dins d'este clima general de poca atenció a la indústria afegim esta qüestió, la veritat és que les coses es posen especialment greus.
Per tant, enfront de les tendències a la deslocalització, creiem que l'actuació en comerç exterior ha de ser precisament la de reforçar la implantació del comerç a l'exterior, reforçar les relacions exteriors de les empreses en relació amb l'exportació de béns i serveis produïts al propi país, però penalitzant de forma ferma i decidida les deslocalitzacions i, per tant, imprimir un gir copernicà a la política que està mantenint-se fins ara.

I en temes de política comercial, pensem que seguixen marginant-se els instruments estratègics com el Pateco i que cal revisar i reforçar les accions de recolzament al xicotet comerç, i tractar de corregir el mercat per a no afavorir o no seguir la política d'afavoriment de la implantació de grans superfícies comercials com es pot vore en esta secció, però també en altres parts importants del document de pressupostos, sense anar més lluny en les pròpies qüestions que es referixen a la política d'acompanyament, i també hem volgut introduir qüestions ambientals com a factors claus de la política industrial.
El Partit Popular parla molt de transversalitat i canvi climàtic, però no s'aprecia a determinades àrees, i aquesta és una en les quals especialment té incidència perquè haurien d'estar parlant d'indústria neta, de tancament de cicles de material i d'eficiència energètica, etcètera, etcètera.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Para el turno en contra, tiene la palabra la señora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Vicepresidente, señores diputados.

Antes de nada, trasladar mi más sincera enhorabuena al vicepresidente primero del Consell por el magnífico presupuesto, y a su antecesora en el cargo, la consellera Belén Juste que lógicamente hoy no puede estar aquí, porque los éxitos de hoy no son posibles sin el trabajo de ayer.
Por un magnífico presupuesto en el área de industria que demuestra un año más la gran importancia que para el presidente Camps y su gobierno tienen las
empresas, los pequeños comerciantes, los artesanos, y tantas y tantas familias que todos los días luchan por mantener abierto su negocio en estos tiempos de crisis.
Tiempos de
crisis en los que por desgracia el gobierno del señor Zapatero lo único que hace es ahogarlos con subidas de impuestos y con un olvido constante
para con nuestra comunidad.
Una comunidad en la que la pequeña y mediana empresa es el sector que más empleo puede generar.

Señor Torró, usted dice que disminuye el presupuesto del Impiva, y yo le tengo que decir que se han incrementado las ayudas en el Impiva, y que
se refuerzan actuaciones concretas para pymes.

Le pongo un ejemplo: el cheque innovación.
Se incrementa un millón de euros, con lo que para que para este año serán cinco millones de euros.
Creo que es una apuesta clara por las pequeñas y medianas empresas.

Los institutos tecnológicos, de los que usted también se queja.
.
.
Es que los institutos tecnológicos también mantienen su elevado volumen, cerca de 47 millones de euros.

Mire, usted ha presentado 51 enmiendas de las que 31 se las podía haber ahorrado, porque la verdad es que usted planteaba cosas que, o bien ya estaban recogidas
en el proyecto de ley de presupuestos, o bien no eran competencia o del
proyecto de ley de presupuestos o de esta conselleria, con lo cual, sinceramente, se las podía haber ahorrado.
Yo esto ya se lo comenté en el debate de comisión pero me parece que es importante que quede constancia.

También presenta usted unas enmiendas en las que su intención no es otra que perjudicar a la Feria de Valencia, que ya le comenté.
Es que yo no sé si usted lo que quiere es cargarse la Feria de Valencia.
Yo, la verdad, es que me parece que sí.

O enmiendas en las que pide que se introduzca temas como que no se realizará ningún contrato con empresas y personas físicas que estuvieran vinculadas con paraísos fiscales.
Pues es que existe una normativa en materia de contratos que está vigente y que es la que se sigue, señor Torró.
El gobierno del presidente Camps cumple la ley y sigue la normativa vigente.

Una enmienda, también, que pide «posar l'Impiva i la seua xarxa al servei de les pimes».
 Pues, ¿para qué está el Impiva?
Pues está al servicio de las pymes, lógicamente.
Es como ir a un médico y decirle que atienda a sus pacientes.
Pues, lógicamente, es médico.

Nos decía en el debate en comisión que nosotros minimizamos los problemas y planteamos soluciones erróneas.
Pues mire, dígaselo a todos los empresarios que se acogen a las ayudas, dígaselo a ellos a ver si a ellos les parece que son soluciones erróneas.

No debería hablar tan gratuitamente, porque la verdad es que yo creo que eso no les lleva a nada bueno.

¿Deslocalización?
Bueno, mire, la internacionalización es un aspecto fundamental para este gobierno.
¿Usted no quiere que las empresas de esta comunidad amplíen mercados?
Usted quiere que se mantengan igual años tras año, tras año.
Si tienen posibilidad de ampliar mercado va a ser beneficioso no sólo para ellos, sino para toda la Comunidad Valenciana porque, además, la producción sigue estando en la comunidad.
Ellos, lo que suelen hacer es tener almacenes de logística, o ¿usted lo que quiere es que si una empresa que abre un mercado en Estados Unidos
cada vez que tenga un pedido haya que enviarlo, ese pedido sea pequeño o grande.
.
.
?
Pues, hombre, yo creo que eso es un gasto innecesario.
Creo que es mucho más lógico que tenga un almacén donde pueda dar los pedidos en un tiempo prudente y a un precio bueno.

Yo creo que usted lo que no quiere es que las empresas de nuestra comunidad
prosperen, y nosotros, el Grupo Parlamentario Popular y el gobierno al que
apoyamos, creemos en las empresas, en las pequeñas, en las medianas, en todas las empresas y en los empresarios, que son los que
al final generan empleo, y son lo que mantienen viva una sociedad y puede
producirse y generar más consumo, y que se dinamice el mercado.

Mire, señor Torró, realmente usted no aporta nada a este presupuesto, y lo sabe.
Ha cumplido el
expediente y punto.
Pero esto no se trata de cantidad, se trata de hacer un
trabajo serio, y usted, con todo el respeto, no lo ha hecho.
Por eso tenemos
que rechazar sus enmiendas.

Muchas gracias y nada más.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora García.

Per al torn de rèplica té la paraula l'il·lustre diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore, senyora García, ¿com pot vindre ací a defensar el pressupost de l'Impiva a través de dues qüestions que s'incrementen?
¿I totes les partides que baixen?
Ho he dit abans, i ho torne a dir ara: l'Impiva veu com els seus ingressos disminuïxen, baixen un 5,7% les transferències corrents, i un 2,38% les transferències de capital, i amb menys diners es poden fer menys coses, i això ací i en Tombouctou, és exactament el mateix.
Per tant, no vinga ací a dir que augmenten el xec de no sé què o sé
cuántos perquè tot això són, perdone l'expressió, són milongues, per a tractar de defensar un pressupostos indefensables.

No es pot entendre com la conselleria només ocupa l'1,6% del total del pressupost quan es tracta d'una sèrie de partides que són estratègiques per al futur d'este país, i això és el que hauria d'haver explicat ací i no dir-me que si 31 de les esmenes podria haver-me-les estalviats.

Perjudica a Fira València.
Sí senyora, perquè és que resulta que Fira València té un pressupost absolutament desproporcionat amb el pressupost general de la
conselleria.
És quasi el 8% del total del pressupost de la conselleria, i és el 40% del pressupost del seu programa.

I jo no estic dient que a la millor podrien fer falta eixos diners a Fira València.
El problema és que quan comparem Fira València amb la resta d'actuacions està absolutament desproporcionat.
I les esmenes que plantegem ací, com ja li dia al principi, tenim una limitació pel problema de com està.
.
.
, com es poden fer ací esmenes que només es poden transferir diners de dins de la mateixa secció, no és l'esmena que a nosaltres ens haguera agradat, perquè creiem que calen més diners, calen més impostos per a poder pagar estes coses.
I com tampoc això no pot ser, caldria transferir diners d'altres despeses innecessàries, com CACSA i moltíssimes altres coses on vostés gasten diners
a chorros, val?
, en compte de gastar-s'ho en allò que realment importa.

I després, bé, dir-me que les empreses s'acolliren a les ajudes i que això és.
.
.
Bé, clar, és que només faltaria que les empreses no s'acolliren a les ajudes, quan es posen les ajudes les empreses les sol·liciten, evidentment.
Però això no té res a vore amb què eixes ajudes siguen suficients o no.
Perquè encara que posaren deu euros per ajudes, segur que hi hauria algú que s'acolliria a eixa ajuda.
Val?

El problema no és que hi hagen ajudes i que les empreses s'acullen a eixes ajudes, el problema és quines ajudes i si són suficients o no.
I no són les més adequades i damunt no són suficients.
I no són les més adequades perquè vosté ací ha estat parlant d'internacionalització.
No sé si realment sap exactament de què està parlant, val?
Però hi ha partides, en l'Ivex concretament, on les empreses poden acollir-se perquè se subvencionen deslocalitzacions industrials, deslocalitzacions de processos
industrials.
I si vosté es creu el que li diuen, el que ha de fer és anar i mirar el pressupost, i mirar les partides, i dir el que diuen, i vorà com diuen exactament això, diuen exactament això.
I no és que ho diguen, és que, de fet, en la pràctica, hi ha empreses que s'han acollit a eixes ajudes per a deslocalitzar-se.

I nosaltres estem d'acord que s'ha de recolzar les empreses valencianes perquè tinguen una millor implantació en l'exterior, de caràcter comercial.
És a dir, que els productes que es facen ací, que s'elaboren ací, que es dissenyen ací, puguen vendre's adequadament en l'exterior.
I per això fan falta diners i fan falta ajudes.
I amb això estem d'acord.
De fet, el que pensem és que no hi ha suficients diners i ajudes per a fer eixes coses.
Perquè, insistisc, el pressupost de la conselleria fa riure o fa plorar, no sé quina seria la més adequada.
Però vostés, damunt d'això, donen diners perquè les empreses puguen instal·lar processos productius fora del territori valencià.
Bé, i ja dins del territori espanyol, fora, eh, en altres llocs.

I això a nosaltres ens sembla vergonyós.
Quan en estos moments ja quasi mig milió de valencians aturats, que vostés estiguen mantenint eixes ajudes perquè la riquesa que es produïsca ací i el capital que produïsca ací genere llocs de treball en altres llocs, és simplement immoral.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Ilustre diputada señora García, para finalizar este turno de réplica, tiene la palabra.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Mire, el presupuesto de La Generalitat para el año 2010 es un presupuesto ajustado a la realidad en la que nos movemos.
Es
evidente que es un presupuesto en el que tiene una gran importancia el gasto
social.
¿A quién se lo quiere quitar?
¿A sanidad?
¿A educación?
¿A bienestar social?

Usted no tiene en cuenta las necesidades.
Usted pretende llegar aquí y decir «muchísimo para industria».
Vale.
O sea, hay una realidad social, y es la que hay, y hay que ajustarlo,
como un padre de familia en una casa pues ajusta el presupuesto, y hay años en que hay mucho dinero para todo, hay años que hay ajustarse.
Este año hay que ajustarse.

Pero la Generalitat valenciana y el gobierno del presidente Camps tiene en
cuenta las necesidades de todos los empresarios, las tiene en cuenta y las
apoya.

Feria Valencia.
Yo no entiendo, de verdad, la manía que le tienen a Feria Valencia, cuando sabe que es el recinto más grande de España, uno de los más grandes de Europa, que genera empleo, empleos directos, empleos indirectos.
¿Usted qué va a hacer?
Ir mañana a la gente, a las personas, a las familias que viven gracias a Feria
Valencia, y decirles, no, yo me quiero cargar Feria Valencia, me lo quiero
cargar, y todos los empleos que genera Feria Valencia pues me los cargo.
¿Con qué cara va a ir a decirles esto?
Yo es que no entiendo por qué tiene esta manía.

¿Más impuestos?
Yo no creo que sea la fórmula.
El señor Zapatero sí que lo cree.
Nosotros apostamos porque menos impuestos generan mayor dinamismo,
y generan mayor empleo y generan más comercio, más gasto de la gente, y creo que es más beneficioso.

CACSA y otras historias.
Mire, todo es necesario, todo es necesario.
Y es
necesario también proyectar al exterior una imagen de la comunidad.
Porque esta comunidad es una
comunidad de turismo, de servicios, donde la gente tiene que venir, y tiene que
venir a gastarse el dinero y tiene que venir a consumir.
Y nosotros necesitamos
vender el producto y además hacer cosas que sean atractivas para la gente, para que vengan.
Porque venir a
pasear río arriba, río abajo, pues no atrae a nadie, se van a otro río donde haya más cosas.
Entonces, hay que hacer cosas.

Lo de la deslocalización, yo es que creo que no por repetir las cosas acaban siendo verdad.
Entonces
usted se empeña en repetir deslocalización, deslocalización.
Pero no.
Es la internacionalización de las empresas, y son empresas de la comunidad, de aquí, del terreno, que producen aquí y que salen a vender al exterior.
Es eso, no es más.
Entonces, no por mucho repetirlo será verdad.

«Fa plorar».
A mi el que em fa plorar es la financiación, es la financiación que tenemos, que, vamos, la de este año todavía no está ingresada, que nunca se tiene en cuenta la cantidad de gente que somos en esta
comunidad.
El señor Zapatero nos omite y no nos da lo que nos toca.
Tenemos menos que puedan
tener otras comunidades, como Cataluña.
¿Qué hemos hecho nosotros?
O sea, es que yo no entiendo qué ha hecho esta comunidad para no recibir lo que nos corresponde.
Y lo que no
recibimos no lo podemos invertir, y tenemos que sacarlo de nosotros y tenemos
que intentar amoldar a lo que tenemos para poder sacar adelante esta comunidad.
Y se saca, se saca, con mucho esfuerzo, con mucho trabajo de todos y de cada
uno.

Y lo que estaría bien es que ustedes apoyaran y que también reivindicaran la financiación que es necesaria para todos nosotros.

Así es que, insisto, no se le pueden aprobar sus enmiendas.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que prendre la paraula no deixa de ser un xicotet exercici frustrant per vore
la capacitat d'acceptació d'algunes de les esmenes que nosaltres hem presentat.
És un exercici frustrant i poc productiu ara que parlem d'innovació i d'empresa.
Perquè el que ací aprovem, amb la majoria del rotovàtor popular, després no s'acomplirà.
I no s'acomplirà, no perquè ho diga el nostre grup parlamentari, ho diga Compromís, sinó perquè la intervenció de la Generalitat valenciana diu el que ací aprovem després no s'executa com toca.

Si acabem d'assistir, a més a més, ara, fa pocs dies, a la modificació de partides del pressupost del 2009, publicades pel Diari Oficial de la Generalitat Valenciana.
Per tant, és un exercici un poc frustrant l'aprovació d'este pressupost, que ni el que vostés aproven en la seua majoria absoluta després s'acomplix.
Però en tot cas parlem.

I nosaltres tenim una xicoteta esperança com el desastre del país arrasat que vostés ens han deixat sí començàvem a canviar el model productiu valencià a través d'una conselleria que ha de ser emblemàtica i ha de ser el buc insígnia de la inversió de la Generalitat valenciana.
I tenim una certa esperança per vore si això es concretava en un pressupost expansiu, necessari en èpoques de crisi com l'actual.
Però la nostra desil·lusió ha sigut vore com la Conselleria d'Indústria, d'Innovació, de Comerç continua en la
pobredumbre, en la falta d'inversió que ens ha caracteritzat a este govern.

I la realitat és eixa per a qui ens escolte.
La realitat és que, des que el nostre president, vosté ha qualificat, m'ha donat a entendre, «el padre de família», en estos quinze anys s'ho ha gastat tot en un model balafiador dels nostres recursos, en un model que
recorde quan el president va anar a Florida i va dir «he tingut un somni».
Ell somia en Florida.
I volia fer al nostre país la residència de tots els jubilats d'Europa.
I ahí respon el model productiu de fracàs del Partit Popular.
I li recordem que en Florida hi ha una sèrie, com és
Miami Vice.
I ací no tenim eixa sèrie tan bonica, però vici en tenim.
.
.
Sense anar més lluny s'acaba de detindre a un últim alcalde, segurament pel model productiu que vostés han impulsat, d'un residencial terciari que ens ha portat al fracàs, ens ha portat a l'absolut fracàs.
A l'absolut fracàs perquè som la regió europea més endeutada d'Europa, ni Transilvània, que he estat mirant-ho, ens supera en deute pública.
És a dir, un pare de família que s'ho ha gastat tot sense posar els fonaments per a la nostra economia.
Més de 20.
000 milions d'euros, el que suposa el 16% del nostre PIB.

I clar, vosté ara bé ací i mos diuen que no hi ha un duro, és que no hi ha un duro per a invertir.
I eixe és el problema que tenim en estos moments, que no tenim un duro, que estem
endeutats, que eixe pare de família ha tingut un somni i mos ha portat al desastre, al desastre quant a nivell
de desocupació, el model productiu del Partit Popular és el model productiu de l'atur, de la desocupació i del deute públic.
I això són dades objectives, això són números.
Quasi 600.
000 valencians i valencianes estan en l'atur, en la desocupació per eixe model productiu.

Miren vostés, o canviem el model productiu o continuarem patint, continuarem enfonsant-nos
en el pou de les regions europees més deficients.
I sense indústria no hi ha possibilitat d'eixir de la crisi.
Sense una bona política industrial no podrem eixir.

Una cosa que va fer el govern socialista van ser els instituts tecnològics d'innovació.
El senyor García Reche va posar els fonaments d'una gran actuació en matèria industrial, com van ser els instituts tecnològics.
Vostés els han deixat morir.
I per això nosaltres, en el nostre pressupost, incorporem moltes esmenes per a reactivar
eixos instituts tecnològics.

Què han fet vostés per a donar suport a la complementació d'empresa i universitat?
És bàsic que la capacitat de trasllat de les nostres universitats al model productiu
valencià siga una realitat.
I no sols no tenim cap ajuda, cap actuació del govern valencià respecte a les nostres universitats, sinó que ens hem de suportar com el govern central no dóna el campus d'excel·lència universitària a les nostres universitats.
És una decisió que pagaran les futures generacions.

Miren vostés, des que vostés governen és la primera ocasió des de la història de la democràcia que per primera volta són més les importacions al territori valencià que les exportacions.
Això evidencia el fracàs del seu model productiu.
Calia i cal un altre model productiu, com estan
demanant molts agents econòmics i socials del nostre país.
Cal un nou model econòmic d'innovació, de responsabilitat, de treball, un nou model productiu per al nostre poble.
Estos pressupostos ens condemnen a continuar el model del fracàs.

Nosaltres li hem presentat moltes esmenes, algunes esmenes per a començar a jugar, per a vore la seua voluntat de tirar endavant.
Hi ha una, la 1.
063,
que indicaria què és el que s'ha de començar a fer per eixir del marasme on vostés mos han situat.
És una esmena de declaració d'intencions, perquè realment no ens atrevim a llevar cap euro de l'actual pressupost.
Al contrari, nosaltres el que voldríem seria incrementar el pressupost, donar-li més capacitat a la Conselleria d'Indústria, però no retirar partides dins del propi pressupost, perquè el pressupost és molt, molt, molt reduït.

I, per tant, hem hagut, en gran mesura, de limitar a plantejar-los propostes de
línies estratègiques per a treballar.

Miren vostés, l'esmena 1.
063 marcaria el que ha de ser una nova política industrial per al País Valencià, una nova política industrial que vostés no estan complint.

Estem en la cimera de Copenhaguen, estem en la cimera del canvi climàtic, la innovació de les nostres indústries va en gran mesura lligada a la sostenibilitat.
I hi ha sectors dinàmics, pocs sectors dinàmics de la nostra indústria, com és l'energia solar, que té una importància significativa en algunes comarques del país, i tot el que fa referència a este sector que, per desgràcia, no s'està impulsant, i caldria ser competitius en este sector.
Ho indiquem en la nostra
esmena.

Indiquem també la necessitat d'abordar innovació empresarial en tot el que és la sostenibilitat en matèria de l'aigua, de la reutilització, de la canalització, de la depuració, etcètera, etcètera.
Podríem ser un model de Califòrnia, com està fent Califòrnia, innovant en Silicon Valley, i passar de pàgina el model Florida que tants mals ens està portant a la nostra economia.
Hi ha algunes línies que vostés, si foren intel·ligents, l'acceptarien.

Per altra banda, hi ha un punt neuràlgic.
Els costos de la no relació, de la no articulació de l'Euram, l'euroregió mediterrània, és un cost que no podem assumir.
Hem de relacionar-nos amb els nostres veïns, hem d'articular estratègies compartides amb aquells que tenim un mateix model econòmic productiu i patint les mateixes agressions del govern central quant a la
nostra econòmica.
Sí, senyories, l'Euram, que, per altra banda, figura en un punt del nostre Estatut, de la reforma
de l'Estatut que vostés van pactar.

Els costos de la no relació amb les regions europees un mateix model productiu com el valencià, és el que ens condemna a patir l'aïllament que tenim en estos moments.

I per finalitzar, perquè no tinc massa punts, però ahí estan les nostres esmenes.
Després parlaré del comerç, que crec que és un tema important, i vostés estan matant el comerç de ciutat, el comerç de proximitat, estan fent una mala aplicació de la directiva de serveis de la Unió Europea en la Llei d'acompanyament.
I vostés estan deixant morir el comerç de ciutat, donant-li totes les garanties, tots els beneficis a la gran superfície comercial.

Però, mire vosté, ha parlat de Feria Valencia.
Senyories, si van ser vostés, el seu govern, el govern d'Aznar, el que va impulsar Ifema, Feria Madrid, per a fer la competència deslleial a la primera fira d'Espanya, si vostés han deixat morir la Fira València, que ara és un gran contenidor buit de contingut.
Vostés i el govern d'Aznar va fer la competència deslleial a la nostra fira, que era la primera, la de la Fira del Moble, la
primera en Europa.
I ara la Fira del moble, que ocupava tota la fira, en estos
moments s'ha hagut de reconvertir en la Fira Hàbitat per a incorporar nous elements, perquè la competència deslleial del centralisme, impulsat pel senyor Aznar, ha fet que Feria
Valencia estiga en uns moments tan crítics com el que té en estos moments.
És el centralisme el que ofega la possibilitat d'una economia dinàmica, innovadora, com la valenciana, de tirar endavant.

Vostés són responsables de deixar un model productiu, innovador, important i exportador,
com era el valencià, han deixat un solar arrasat, ple d'economia de construcció residencial desornada en el territori, que és el que ha fet que estiguem en estos moments en els nivell d'atur, de deute i de falta d'exportació, com el que vostés mos han deixat.

Si vostés no canvien, continuarem clavant-mos en el pou el desastre en el país arrasat que vostés mos estan deixant.
Només l'encerten quan rectifiquen.
Rectifiquen i comencem a mirar el futur amb una altra
perspectiva, que no la perspectiva del Partit Popular, que és el partit de l'atur.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Para el turno en contra, tiene la palabra la ilustre diputada señora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Señores diputados.

Señor Morera, con este presupuesto lo que el gobierno del presidente Camps pretende
y va a conseguir es recuperar los niveles de empleo, fortalecer nuestras
empresas, reforzar la competitividad, fomentar el dinamismo emprendedor, la
innovación, la internacionalización, ampliar mercados, detectar oportunidades de innovación.

Son unos presupuestos realistas.
Son unos presupuestos austeros, adaptados a la
época de crisis en la que desgraciadamente estamos inmersos.
Son los presupuestos
que todos los empresarios, los medianos y pequeños, los artesanos, los comerciantes, todos quieren.
Porque son unos presupuestos
que escuchan la realidad y que pisan la calle.

Señor Morera, nosotros no somos los que subimos los impuestos.
Nosotros no, es más, los rebajamos siempre que podemos, porque sabemos que, entre otras cosas,
incentivamos el consumo.

Es verdad que el presupuesto, ya le he dicho antes, para el 2010 se preocupa de
una forma especial por el gasto social.
Pero es que estamos en un momento en el
que tiene que ser así.
Pero no abandonamos a las empresas, porque se incrementan las ayudas directas
y se intensifican las ayudas en líneas con mayor demanda.

Ésta es una prueba más de que al gobierno le importan y mucho las empresas, porque generan empleo,
dinamismo y consumo.
Se incrementa el apoyo al comercio y a la artesanía en promoción y en gestión.
Hay un esfuerzo inversor en innovación y calidad.
Se incrementa un 76% el apoyo a las asociaciones de comerciantes.
Las líneas al comercio urbano se potencian con 7 millones de euros.
¿Me quiere decir usted que no nos importa el comercio?
No me lo puede decir con
estas cifras.

Por decir, la verdad es que me puede decir lo que le apetezca, lógicamente, pero usted realmente sabe que eso no es cierto, y lo demuestran sus
16 enmiendas, que, siendo pocas, realmente son menos, porque de las 16 usted 12
se refiere también a aspectos que ya están recogidos en el proyecto de ley, con lo cual tampoco será tan malo ese proyecto de ley.

Me dice que ha presentado pocas para empezar a jugar y para empezar a ver si se
puede.
Yo recuerdo que en la comisión usted amenazó al vicepresidente primero diciéndole: «presentaremos enmiendas, presentaremos enmiendas y demostraremos el cambio del
modelo productivo».
¿Dónde están?
Ahora es para empezar a jugar.
Ahora ya resulta que han sido menos y era para
empezar a jugar.
Aclarémonos, porque, o es lo uno o es lo otro.

Nuestro modelo productivo el vicepresidente primero se lo dijo, le dijo cual
era.
Es el que contribuye a que nuestras empresas pongan en marcha las
iniciativas necesarias para que con el respaldo de la administración se genere empleo, prosperidad y crecimiento económico.
¿Cuál es el suyo?
Dígame ¿cuál es el suyo?
Porque usted siempre está hablando de modelo productivo, cambiar el modelo productivo.
Dígame cuál es el suyo.

Yo creo que, a jugar por sus enmiendas, realmente está bastante de acuerdo con el nuestro.

Usted se queja, ya se quejó el otro día en la comisión, que hay ajustes presupuestarios.
Claro, es que las cosas se prevén y luego hay que ajustarlas.
Es que es normal.
Usted no puede coger, aprobar un
presupuesto y que ese presupuesto no se puede modificar en todo un año con las cosas que van sucediendo a lo largo del año.
Hay que ajustarlas.

Los vicios.
Yo no sé muy bien ni qué vicio tiene usted ni.
.
.
Pero tampoco creo que sea usted el más adecuado en decirnos (remors) que vicios tenemos el resto.
Aquí cada uno.
.
.
No, si es que es muy fácil, es muy gratuito.
«Los vicios que tienen».
Pues dígame usted por qué sabe usted qué vicios tengo yo.
(Remors)

Yo no le he dicho que no haya un duro.
Yo eso no se lo he dicho.
Usted en mi
boca no ponga palabras que yo no he dicho.
Yo he dicho que ajustar a la
realidad que tenemos, y ya está.
Hay que ajustarlo.
Cada año hay una realidad diferente, y lo ajustamos.
Es lo que tiene que hacer un buen
gobierno, no puede coger y decir, ale, repite el del año pasado, y el año que viene repite el del anterior.
No, hay que trabajarlo y hay que ajustarlo.

Pero usted realmente me hace un discurso un poco transversal.
Me habla de esto,
de aquello, de lo de más allá y un poco por los aires.
Yo creo que en realidad tiene un poco ganas de tener
un debate de estado de la comunidad, y aprovecha estos momentos para intentar
hacerlo.
Bueno, yo espero que algún día le cedan la portavocía de su grupo y así pueda hacerlo.

E institutos tecnológicos.
Me dice que nosotros no hacemos nada.
Mire, el gobierno del presidente
Zapatero le da dinero al País Vasco, le da dinero a Cataluña, le da dinero a Extremadura.
¿Cuánto le da la Comunidad Valenciana?
Le da cero, le da cero.
¡Pero cero, eh, patatero!
¡Cero patatero!

Entonces, realmente, yo creo que frente a lo que nos da el gobierno estatal y
frente a lo que invierte el gobierno del presidente Camps, pues no debería ser aquí a nosotros a los que nos echase en cara.
Yo creo que usted no ha ido a Feria
Valencia.
Yo, de verdad, pienso que no ha ido a Feria Valencia.
Se enroca ahí en el centralisme y en que si el gobierno del presidente Aznar intentó que Madrid, que Valencia.
Mire, estamos a finales del 2009, Feria Valencia es
la más importante de España, dígame lo que quiera.
Pero no entiendo por qué quiere cargársela.
Yo todavía no lo entiendo.
Y debe ser como su compañero el señor Torró.
Todos los empleos que genera Feria Valencia directos e indirectos nos los
cargamos también.
Vayan juntos y explíquenselo todo a todas esas personas y a todas esas familias que viven gracias al
empleo y a la riqueza que genera Feria Valencia.
Vayan, y díganselo y explíquenselo.
Y entonces me pasan a mi una chuleta para que yo me entere de qué motivos les dan.

La perspectiva del PP porque somos el partido del paro.
Nosotros somos el
partido del paro.
¡Bueno!
O sea, sí.
.
.
Y que me lo diga un miembro del Grupo Socialista, pues la verdad es que tiene
gracia.

Mire, es un poco triste.
Es verdad que es una situación internacional, es verdad que hay paro en todas partes.
Pero realmente el
esfuerzo se está haciendo aquí, en la Comunidad Valenciana.
El esfuerzo nos viene, no nos ayuda en nada el
gobierno estatal.
Y se hace, y se hace, y se conseguirá y seremos una de las primeras comunidades en salir de esto.
Y gracias a estos
presupuestos y gracias a todas las ayudas y todas las políticas que hace el gobierno del presidente Camps.

Y nada.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Pel torn de rèplica, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Me vaig a callar l'animalada que anava a dir.
(Remors)

L'únic vici que tinc és, i és que és un vici, és intentar treballar pel meu país i per la meua terra per aconseguir millors quotes de benestar.
(Remors) Però és que el seu és droga dura.
El seu, el del Grup Popular, és droga dura.
I si això és un vici, doncs mire, és un vici.
Perquè realment vindre ací com si no passara res, com si vostés no foren els que ens han dut a una situació catastròfica, i no ho dic jo, és que estan els números, en deute, en atur, en dèficit, en falta d'exportacions, doncs això és molta droga, molta droga.

Jo ja sé que vostés després això ho resumixen tot que tota la culpa la té Zapatero, que alguna en té, i el govern central, que alguna en té.
Però, escolte, quan governaven vostés, quan governava Aznar, no obrien vostés la boca, callaven, callaven quan se mos va fer la competència deslleial a Feria Valencia.
Callaren.
Quan ja veren com mos van humiliar en
un model de finançament autonòmic que ens humilia com a poble.
Callaren.
Callaren quan s'inaugurava l'AVE a Valladolid i ací no se feia res.
I callaren.
Vostés són un partit sucursal que accepta el que se fa des de Madrid en contra.
.
.
, encara
que siga en contra dels nostres interessos.

Mire, jo li diré una cosa.
Baixen de la figuera, baixen de la figuera perquè, per desgràcia, vostés governen i mos porten a tots al desastre.
S'ha de baixar de la figuera.
I el seu vici és no vore la realitat i emmirallar-se en les enquestes i, efectivament,
considerar que el que se faça en Madrid i el que s'està fent en Madrid, utilitzant un victimisme hipòcrita, doncs vostés ahí salvats.

Baixen de la figuera, perquè en els pressupostos de La Generalitat, en la capacitat d'autonomia podem fer moltes més coses de les que estem fent en estos moments.

Hem presentat esmenes, moltes, però és que, clar, vostés ¡no accepten res!
, vostés són el rotovàtor que no accepten res.
Li he presentat esmenes per valor de més de cinc milions d'euros, però, res, ni cas.
És que.
.
.
600.
000 euros per als plans internacionals de les pimes, per a promoció industrial, per a unió gremial, etcètera, etcètera, però és que vostés no fan res.
Vostés només l'encerten quan rectifiquen, i no volen rectificar.

¿Quin és el meu model?
El model productiu que s'està desenvolupant en països emergents del centre d'Europa i fins i tot Califòrnia.
¿Entre Florida i Califòrnia?
Califòrnia, Califòrnia, perquè és un model que està funcionant, és un model d'innovació, és un model on la política industrial té un pes.
Califòrnia és un model residencial que no aporta valor afegit, i eixe és el model que vostés mos han portat, un model de desastre.

Parlava vosté dels turistes.
.
.
Si som la regió europea on el turista gasta menys.
.
.
Pel seu model, pel model de residencial
dispers en el territori.
I eixa és la realitat.
Mire, ¿i sap vosté quin és el seu model i és el seu vici, un vici polític?
El del pessebre.
A mi m'agraden els pessebres i els betlems, però vostés fan una política industrial de pessebre.
(Veus) Tenen apessebrats a un tall, que no són empresaris, de xuplòpters en el pressupost de La Generalitat, començant per Aspar, que se'n va anar a Dubai a no saben ben bé què, que li ha tocat la loteria sense jugar-hi.
.
.
, i vostés tenen exemples d'això, de gent que és molt afortunada en la loteria.
Jo tinc ahí loteria del Bloc per a vendre, (veus) però el seu.
.
.
I aprofite per (inintel·ligible) .
.
.
, i toca també, i el número és el 1707.

Però el seu model industrial és el model d'ajudar els seus amics, ¡els seus amics!
, i el pressupost de La Generalitat, en compte d'ajudar els sectors industrials de forma objectiva, és un autèntic pessebre per als amics, per als amics que no arrisquen un duro, que ho
tenen tot debades i que vostés els premien la seua fidelitat clientelar amb el pressupost de tots els
valencians.
Això és un vici públic enorme que estos pressupost revelen.

Treballem de forma objectiva per a impulsar la nostra indústria, la del calcer, la del plàstic, la del moble, la del tèxtil, i deixem-mos els pessebres per als amiguets, que els amiguets, a fer-mos
una cervesa, però no amb diners públics, que és el seu gran vici públic, un pressupost al servici dels amiguets i dels pessebres públics, i això ho hem d'evitar.
Quan governem, quan n'hi haja un canvi valencià, això ho canviarem radicalment.

La senyora presidenta:

Guarda'm un numeret.
.
.
(Rient; remors)

Para finalizar el turno de réplica, tiene la palabra la ilustre diputada senyora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, el tema hoy va de vicis y vicios ocultos o no ocultos.
En fin, realmente, señor Morera, yo entiendo su posición.
Usted está en una posición fácil, una oposición fácil, porque usted puede subir aquí, a esta tribuna, y decir y pedir lo que sea, puede pedir la luna, por pedir que
no quede, (remors) y, total, usted no tiene responsabilidad de gestión, usted llega, pide, no me lo dan, qué malos son, no me lo dan.
.
.
Yo entiendo que tiene esa oposición fácil y, además, usted lo hace muy ameno, a mí siempre me gusta, y muy divertido.
Valdría, con todo el respeto, para un monólogo de estos de El Club de la Comedia o de estos inicios de los programas de Buenafuente, que ven lo que ha pasado en
el día de una forma divertida.
A mí, yo, personalmente, le vería, porque lo hace bien, (remors) me gusta.

Pero, claro, usted debe ser más serio.
Estamos debatiendo un proyecto de ley de presupuestos y debe ser más serio.
Y yo creo que en realidad usted lo es, lo es.
Usted dice que muchas
enmiendas.
.
.
Pues, yo creo que, en realidad, si de 16 que ha presentado, 12 no
sirven, pues, no son tantas, no son tantas, y creo que es porque no está tan en desacuerdo.

El comercio.
Mire la iniciativa del alcalde de Castellón, Ciudad del Comercio.
.
.
Que somos droga dura o que es droga dura nuestra gestión, o algo así.
.
.
Mire, que yo sepa, los votantes que tenemos no son tontos, y tenemos
bastantes, y será porque no lo hacemos tan mal.
Ya sé que siempre dicen que eso es una excusa, pero es que es la realidad.
O sea, es
que simplemente llegan, votan y nos votan a nosotros.
Hasta ahora, por lo
menos, lo hemos hecho bien y nos han votado.
Espero que siga así.

Yo no sé si es culpa de Zapatero, que nosotros siempre le echamos la culpa a Zapatero o
no.
.
.
Hombre, ayudarnos, poquito, nos ayuda poquito.
Y.
.
.
Sí, muy poquito, es una pena.
Pero es que las crisis, siempre ha coincidido que
son con el PSOE.
.
.
Con la anterior tuvo que llegar Aznar para salir de esa
crisis, reflotar el país.
.
.
No decíamos nada de Aznar, ¿cómo vamos a decir algo de Aznar, si fue el que hizo que no hubiese paro, fue el
que nos proyectó el AVE a Valencia, fue el que hizo todo tipo de inversiones en la comunidad?
, ¿qué nos vamos a quejar?
¡Por favor!
(Aplaudiments)

Esperemos que llegue pronto un gobierno con el presidente a la cabeza, Rajoy,
que nos vuelva a sacar de esta crisis, y vuelva a poner al país en marcha.
Nosotros aceptamos cosas serias, aceptamos cosas serias.
Lo que
pasa es que si no hay planteamientos de cosas serias, no podemos.
.
.
Y a usted
el otro día le dio por los museos, «no se ha abierto el museo el lunes», tal; hoy le ha dado por California.
.
.
Yo creo que usted coge una fijación el día anterior, o lo que sea, y lo plasma aquí.
Bueno, bien, es otra forma, ¿no?

Yo no creo que los turistas gasten poco en esta comunidad.
Afortunadamente
tenemos de todo, tenemos turistas que no pueden gastar mucho, pero tenemos
turistas que gastan mucho, y yo creo que, por ejemplo, en ámbitos como la fórmula 1 o la Copa del America ha habido turistas de todo tipo, turistas que no podían gastarse casi, pero turistas que se gastaban mucho dinero, (remors) ¡mucho dinero!
, y han dejado mucho dinero en esta comunidad.
(Remors) Con lo cual, yo creo que no.

Y, bueno, no.
.
.
, con respecto a la feria, pues, señor Morera, pues, no se haga la ilusión, no vamos a proponer al señor Ribó como presidente de feria.
Preferimos que lo tenga usted de candidato y, así, pues, (veus) pueda disfrutar un poco más.
(Aplaudiments)

Y para terminar, ahora después le compraré lotería, no sea que le toque y me quede yo sin lotería.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pasamos al tercer bloque de enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario
Socialista.
Tiene la palabra, (veus) la ilustre diputada señora Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor conseller, en la presentación de los presupuestos de Industria, Comercio e Innovación el señor conseller dijo, literalmente, que dos eran los objetivos de estos presupuestos, dos:
recuperación de los niveles de empleo y fortalecimiento de nuestras empresas y que, para
ello, para recuperar los niveles de empleo y fortalecer nuestras empresas
presentaba unos presupuestos con, según sus palabras, pocas variaciones con respecto al pasado ejercicio.
Mismos
presupuestos para recuperar empleo y fortalecer empresas.

Pues, miren, en lugar de recuperar los niveles de empleo, ustedes recuperan los
niveles de «desempleo», porque del año pasado a este año se han perdido, se han destruido, 137.
000 puestos de trabajo en esta
comunidad, y en lugar de fortalecer empresas, con estos presupuestos, los
mismos del año pasado, resulta que más que fortalecer desaparecen empresas, porque hemos pasado de 376.
000 empresas a
362.
000 empresas, se han destruido más de trece mil empresas en esta comunidad.
Con estos resultados, señorías, más valdría que el Partido Popular se estuviera quietecito.
Quietecito.

Fíjese, sus grandes ideas para consolidar la posición de mercado de las empresas y volver a crear empleo eran iniciativa Crea,
puesta en marcha por el anterior conseller Justo Nieto; el cheque innovación, puesto en marcha por la anterior consellera Belén Juste y, vaya, la promoción internacional de parques empresariales, una idea tan novedosa, que se presentó en julio del año 2008 como la gran idea para generar suelo industrial en esta comunidad.
Esa
gran idea se reducía a la gestión conjunta entre La Generalitat y los municipios de polígonos industriales.
¿Que hasta ahora no se hacía así, señor conseller, no se gestionaba conjuntamente el suelo industrial en esta comunidad?

Vaya, estas son sus grandes ideas, vaya, sus grandes ideas.
.
.
¿Y ustedes se atreven a hablar?
, ¿a hablar de la falta de calidad en las enmiendas de la oposición?
Pues, donde no hay calidad, señorías, es en las ideas del Consell, en las propuestas plasmadas en estos
presupuestos y, sobre todo, en estos presupuestos, los que estamos debatiendo
hoy aquí.
Porque estos no son los presupuestos, no lo son.
Estos no son los presupuestos
que hoy necesita la industria, el comercio y la innovación en nuestra comunidad, estos no son los presupuestos adecuados para salir de la
crisis económica, porque en ningún manual se establece, ni en ninguna cabeza cabe, que unos presupuestos diseñados en auge, en épocas de auge económico, sean los necesarios para abordar una crisis económica.
¡En ninguna cabeza cabe!
, salvo que se asuma implícitamente que la industria, el comercio y la innovación en esta comunidad han estado permanentemente en crisis.

Tampoco son los presupuestos, no son los presupuestos, porque no ponen encima
de la mesa soluciones cortoplacistas para salir de la crisis, y tampoco esbozan ninguna línea de planificación para el futuro.
Y tampoco son los presupuestos para abordar los grandes retos
del año 2010, sobre todo en el comercio.

Señorías, nuestras enmiendas sí apuestan por la internacionalización, por la innovación y por la competitividad.
Apuestan por más y mejor empleo y por mejorar nuestro tejido productivo, y no por fundaciones
opacas ni macromonstruos sin rentabilidad o por competitividad de boquilla.
Nuestras enmiendas apuestan
por el empresario, el comerciante y el autónomo que todos los días levanta la persiana, que todos los días genera empleo, que todos los días pone encima de la mesa una idea innovadora, y no apuestan por los
seudoempresarios creados ad hoc, que se levantan cada día para ver qué contrato les va a ser adjudicado a dedo o qué regalo le puede gustar a este, a aquel o a su mujer, o qué nueva ocurrencia tienen para crear un nuevo
negociete con los impuestos de los valencianos.

Nuestras enmiendas apoyan la internacionalización y no la implantación productiva en el exterior, porque, al fin y al cabo, la implantación en el exterior es la deslocalización industrial, se pongan ustedes como se pongan.
Entendemos que más que contribuir (remors) con presupuesto público a la destrucción de puestos de trabajo en nuestra comunidad, sobre todo ahora que no es
necesario darle un impulso, lo que tenemos que hacer con el presupuesto público es crear puestos de trabajo, y se crean exportando y se exporta cuando en
el exterior se conocen nuestros productos, los que elaboramos y fabricamos en
esta comunidad, en la Comunidad Valenciana, y para ello es necesario que nos
conozcan en el exterior.
Por eso, hemos presentado enmiendas para aumentar el
presupuesto destinado a apoyar la promoción y la competitividad de nuestros productos en el exterior.

Señorías, hace tiempo que desde el Grupo Parlamentario Socialista vamos advirtiendo de
la necesidad de invertir en I+D+I, de hacer un esfuerzo en materia de innovación para llegar a ese ya tan famoso 3% del PIB.
Sin embargo, año tras año el esfuerzo de la Generalitat valenciana deja mucho que desear.
Y mientras
unos se mecen en la autocomplacencia de datos falsos, llegando a decir que
hemos llegado al 1,71% del PIB en I+D+I, la concienzuda realidad, la dureza de
los datos del Instituto Nacional de Estadística dice que ni tan siquiera hemos llegado al 1% del PIB, pero que también somos la única comunidad en toda España que vamos bajando en ese porcentaje destinado a I+D+I desde el año 2005.

Hacer una apuesta más seria por el futuro de nuestra comunidad es posible, y así lo demuestran las enmiendas que hemos presentado, que elevan más de seis cientos mil euros la cuantía destinada a innovación, a investigación y a desarrollo.

En cuanto al comercio, entendemos que su apoyo es fundamental, sobre todo el año que viene, el año en el que se tiene que trasponer la directiva de servicios a nuestro
ordenamiento jurídico, al nacional y, sobre todo, al autonómico, al autonómico.
En tales circunstancias, lo que necesitamos.
.
.
, dado que el camino es la
liberalización en sus manos, lo que necesitamos es un plan de competitividad que apoye al
pequeño comercio, el comercio tradicional de toda la vida, nuestro comercio autóctono.

Y ustedes se llenan la boca siempre de un plan, un plan de competitividad,
pero, luego, cuando vamos a los presupuestos, no hay dotación presupuestaria para ese plan de competitividad.
Por eso hemos presentado una
enmienda de más de tres millones y medio de euros para un plan de competitividad para el
sector del comercio que pueda, de esta forma, hacer frente a la implantación de grandes superficies.

Señorías, en épocas de crisis los gobiernos deben ser serios y hacer una verdadera apuesta por
los sectores productivos.
No valen las buenas palabras, no valen, no valen las
buenas palabras.
En crisis, cotizan al alza los actos, las actuaciones, los
presupuestos serios, cotizan al alza los actos como los del gobierno central y
no como los del Consell.
Y lo digo porque estos presupuestos, y, a pesar de
tener competencias exclusivas en materia de política industrial, la apuesta por los mismos, por la política industrial, por los sectores industriales, se queda en papel mojado.
No es
de extrañar, si se tiene en cuenta que el anterior plan de competitividad industrial, que
prometió el señor Justo Nieto por 300 millones de euros, fueron presupuestados para esos 3 años por 100 millones de euros, un tercio de la promesa, un tercio, y fueron
ejecutados por 100 millones de euros, un tercio de la promesa.

Y, seguramente, sus señorías, las señorías del Partido Popular, se acuerdan de su programa electoral -el que presentaron en el año 2007-, y se acordarán perfectamente de la propuesta 1.
517, de aquellas 1.
700 propuestas para mejorar
la vida de los valencianos.
Pues, la propuesta 1.
517 decía: «segundos planes de competitividad, para tres años, por 300 millones de euros».
Pues, miren, vamos a los presupuestos 2008, 2009 y 2010, y, fíjese, en el 2008, 32 millones presupuestados; en el 2009, 29,8 millones; y, en
el 2010, 33,8 millones de euros, 33,8 millones de euros.
Sumados no llegan ni a
100 millones de euros.

¿Y así pretenden ustedes crear empleo?
¿Y así pretenden ustedes fortalecer las empresas?
No hay dinero en estos presupuestos
para las empresas, para política industrial, pero tampoco hay voluntad política.
Sin embargo, si uno tiene voluntad encuentra dinero en estos presupuestos.
¡Vaya si los encuentra!
Que es lo que nosotros hemos hecho: un plan de eliminación de gastos superfluos e innecesarios y llevarlos todos a políticas productivas, a política industrial.
Y de esta forma se aumentan los planes de competitividad en más de 14 millones de euros.

Eso es apostar por la industria valenciana y cumplir los compromisos adquiridos
en campaña electoral cuando a los valencianos les pedimos el voto, pero también es arrimar el hombro, arribar el hombro en momentos complicados como los
actuales.
Como arrimar el hombro son las tres enmiendas que hemos presentado
por un importe de más de 16 millones de euros para apoyar un sector importante a nivel nacional,
pero más importante en la Comunidad Valenciana y en una provincia como Castellón: el sector azulejero, un sector que lo está pasando mal, muy mal y que necesita un apoyo especial de todos y no
declaraciones contradictorias del que hoy es responsable en materia de
industria, que un día dice que no tiene dinero para el sector azulejero, y, al otro día, es el abanderado de los intereses de este sector.

Señorías, nuestras enmiendas tratan de mejorar la economía de Castellón donde más de 35.
000 puestos de trabajo dependen de este sector.

Señorías, este año, como el pasado -y voy terminando-, hemos presentado enmiendas que demuestran la voluntad, la vocación de arrimar el hombro que tiene el Grupo Parlamentario Socialista, siempre la
hemos tenido, pero, sobre todo y más que nunca, ahora que los ciudadanos de esta comunidad lo están pasando mal, muy mal, y que necesitan de los políticos que estemos unidos, que apoyemos la industria, el comercio y la innovación, y que nos dejemos de palabrería y de falta de presupuestos.
Es lo que pretenden nuestras enmiendas, arrimar el
hombro y apoyar la industria, el comercio y la innovación.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyora Marco.

Per a torn en contra, l'il·lustre senyor Vicent Betoret, té la paraula.

El senyor Betoret Coll:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Marco.

Podría empezar esta intervención igual que el año pasado, podría argumentar cada punto de la misma manera y pronunciar cada palabra de la misma
forma y su intervención quedaría contestada porque, señora Marco, usted sí ha hecho exactamente la misma reflexión que el año pasado.
Ese es el problema de su partido, ni se recicla ni se renueva en el
discurso.

Muy bien, dado que el corte y pega no es el estilo de mi grupo y dado que a
este diputado que le habla sí que le importa la realidad de la comunitat, me voy a molestar, a diferencia de lo que usted ha hecho, en hacer un análisis más ajustado de las necesidades que nuestra comunitat tiene en materia de industria.
Pero, antes, déjeme que le ponga sobre la mesa un pequeño ejemplo del cinismo socialista.

Usted habla de innovación, y se le llena la boca pidiendo cuando no la ha abierto para exigirle a
Zapatero que saque la I+D+I del agujero negro donde lo dejó cuando hizo los Presupuestos Generales del Estado.

Habla de empresas azulejeras y se autoproclama castellonense de cuna y vocación, cuando desde su grupo se ha acuchillado la construcción como sistema de crecimiento, una construcción que -le recuerdo- es la principal salida económica del azulejo.

Habla de exportación y se atreve a manipular el concepto cuando, gracias a la pasividad del
presidente del gobierno central el mercado nacional está bajo mínimos.
Es más, en la comisión se aventuró, incluso, a parafrasear a este diputado descontextualizando y tervigersando el
sentido de sus palabras.
Yo también recuerdo la intervención en la que, como hoy, decíamos que se centraban dos conceptos claves: la exportación y la innovación, ambos mancillados en el discurso reciclado que nos ha ofrecido hoy.
Y dicho
esto, comencemos a hablar de cosas serias.

Serio es invertir 400 millones de euros en innovación durante esta legislatura como ha hecho el presidente Camps.

Serio es presupuestar 130 millones más para el próximo año.

Serio es fomentar la industria vanguardista y puntera a fuerza de inversiones
que se han incrementado, desde que el Partido Popular gobierna en la comunitat, aproximadamente en un 368% hasta el 2007, más que cualquier comunidad autónoma, más que Cataluña, más que Andalucía, más que el País Vasco, tan artísticamente gobernadas por el partido al que usted representa.

En sus enmiendas, el Grupo Parlamentario Socialista se ha limitado a pedir más donde ya se invierte o a concentrar más inversión en un sector concreto, pero, como en todo, si se da por un lado, hay que
quitar en otro.
Este gobierno, sin embargo, también se ha tomado la molestia de hacer un análisis profundo de la realidad valenciana y, por tanto, de hacer un reparto justo
de las inversiones que, como sus señorías bien saben, son finitas.

Defendemos, impulsamos e invertimos en el comercio valenciano, y defendemos,
impulsamos e invertimos en entidades de dinamización económica, como es Feria Valencia, porque, en contra de lo que ustedes proponen,
ambas vertientes se complementan.
Y digo esto porque la señora Marco habla de dónde quieren poner, pero no de dónde quieren quitar.
Y no explica que para el grupo al que representa, Feria
Valencia, la Fundación Valenciana de la Calidad y la Fundación para el Desarrollo y la Innovación, por ejemplo, entran dentro de lo que sus señorías denominan «gastos superfluos».
Es más, se atreven a enarbolar la bandera de la innovación mientras tachan a estas entidades de las líneas presupuestarias.
Más cinismo es imposible.

No contentos con esto, hablan de exportación y de deslocalización, y lo meten en el mismo saco como si lo segundo fuese consecuencia de lo
primero.
En primer lugar, las implantaciones productivas en el exterior para
nada conllevan la eliminación de las ya existentes en nuestro territorio.
Más aún, implican modernización de la industria valenciana para concentrar el esfuerzo en la calidad y el
elemento diferenciador.
De nuevo, no es blanco o negro, es una sinergia
necesaria para competir en el mundo.

En segundo lugar, por mucho que usted diga lo contrario, al gobierno valenciano
le interesa y mucho el sector del azulejo; le interesa y mucho Castellón; y le interesa y mucho el futuro de los miles de empleos que abarca esta
industria y le presta la atención presupuestaria necesaria.
Pero, además, al gobierno valenciano le interesa el sector textil, el del calzado, el del
juguete, por ejemplo; le interesa y mucho Alicante; y le interesa y mucho el
futuro de los miles de empleos que abarcan estas industrias.
Y así, con todos y cada uno de los sectores que usted me ha mencionado.
Y así, con todos y cada uno de los empleos de los que usted no ha hablado.
Y así, con todas y cada una de las tres provincias de la
comunitat.
Castellón existe, señora Marco, pero no solo Castellón.
De nuevo, si usted quiere dar más por un lado, debe decir igual de alto de dónde quiere quitar por el otro.

Para acabar de lucirse habla de destrucción de empleo como si la Comunitat Valenciana fuese una isla en medio de un océano de prosperidad, crecimiento de empleo y pilotaje económico mundial, llamado España, y, muy a mi pesar, la España gobernada por Zapatero es más bien todo lo contrario.
Nuestro país, España, solo despunta en un factor económico: es el segundo clasificado en destrucción de empleo, solo por detrás del gigante lituano.
¡Impresionante!
A eso se le llama estar en la
Champions Ligue.

De modo, señora Marco, que no hable de deslocalización y de destrucción de empleo porque he de decirle que en la comunitat ni lo uno ni lo otro.
También hemos escuchado exigencias de más acción y menos palabras.
De la acción, ya le he hablado, 130 millones en innovación, se llama análisis y justicia inversora, se llama, lamentablemente para usted, gobierno del
Partido Popular.

En cuando a las palabras, le voy a decir dos: economía sostenible.
Esas son las palabras que ha usado el presidente del gobierno
central como toda respuesta a la crisis económica que atraviesa España.
La peor -como él mismo ha dicho-, la peor de la historia reciente de nuestro país.
Y yo, como la mayoría de los valencianos, me pregunto: ¿en qué consiste?
Y yo, y como la mayoría de los presidentes autonómicos que acudieron a la cumbre celebrada este mismo lunes, me pregunto: ¿y para qué sirve?
Y yo, como la mayoría de ustedes, no puedo explicarla de otra manera más que diciendo lo que es, solo palabras, no hay hechos.

Así que, señora Marco, piense un poco más antes de exigir ante quién ha de hacerlo en representación de todos los valencianos que votaron a su partido y merecen respuestas.

¡Qué cómodo, señoría!
¡Qué cómodo hablar sin analizar, sin hacerse preguntas, sin ofrecer soluciones y sin
dar respuestas!
¡Qué cómodo hacer una oposición de palabras sin ponerse en la piel del legislador responsable que exigen los
ciudadanos!
¡Qué cómodo esconderse en las críticas amparándose en disparates!
¡Cómo se nota que no hay vocación de gobernar!
Gracias al cielo, cómo se nota que los valencianos saben y siguen apoyándonos a nosotros.

Por todas estas razones, y, después de analizarlas, pero de verdad, analizarlas de verdad cada una de sus
enmiendas, el grupo al que represento, en un ejercicio de responsabilidad, ha
decidido rechazar una a una todas las enmiendas que usted ha presentado.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Betoret.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor conseller.

Señor Betoret, habla usted de que yo hago la misma reflexión.
Un acto de cinismo es venir aquí a decir que yo hago la misma reflexión cuando ustedes están presentando los mismos presupuestos.
Pero, ¿qué quiere que haga?
¿Otra reflexión distinta?
Si son los mismos presupuestos del año pasado.
Usted dice que no hacen corta y pega.
Pero, ¡si es lo que hace el Consell permanentemente con los presupuestos de Industria,
Comercio e Innovación!
Corta y pega del año anterior, constantemente, salvo el año pasado que cortaron 20 millones de la sección X para que la señora Juste pudiera dar la cara, porque, si no, su presupuesto se reducía.
Era el presupuesto que más se reducía de todo el Consell.

Habla usted de cinismo, cinismo socialista.
Lo que es cínico, lo que es cínico es en épocas de crisis presentar los mismos presupuestos y ninguna solución a la crisis que sufre esta comunidad.
Eso sí que es cínico.

Habla usted de que yo no critico ni dejo de criticar.
Aquí, el que apostó por la innovación cuando llegó al gobierno fue el señor José Luis Rodríguez Zapatero con ese plan Ingenio 2010, que ustedes todavía no han puesto ninguna medida encima de la mesa, ninguna medida.
Y, ahora, en épocas de crisis se tienen que reorientar las políticas porque hay que salir de las crisis a corto plazo y planificar el futuro a
largo plazo.
Pero, aquí no hay ni solución a corto ni planificación a largo, señor Betoret.

Habla usted de seriedad, seriedad en la presentación.
Que digo de dónde pongo y no digo de dónde quito dinero.
.
.
Pues, es que no se ha leído usted las enmiendas, porque en las enmiendas claramente digo dónde se debe de poner el dinero y de dónde se debe de quitar el dinero.
Esa es nuestra opción, nuestra alternativa para mejorar la calidad de la industria, del comercio y
de la innovación.

Me habla usted de las fundaciones, que es un flaco favor y que es un acto cínico.
¿Usted no cree que es un acto cínico destinar el 60% de todas las transferencias en materia de política industrial a dos fundaciones?
¿El 60% de todas las transferencias a dos fundaciones, la Fundación Valenciana de la Calidad y la Fundación Desarrollo e Innovación?
Lo que deberíamos hacer es, ese dinero, en lugar de destinarlo a fundaciones opacas -oscuros objetos de deseo en sus manos- destinarlas directamente a las empresas para que innovaran.
¡Eso sí que es cínico!

También habla usted de la Feria Valencia, que quitamos el dinero de la Feria Valencia.
Y también eso es cinismo.
¡Fíjese!
¡Cómo no vamos a quitar el dinero a la Feria Valencia, a ese macromonstruo que no
tiene absolutamente ninguna rentabilidad, cuando ustedes están destinando el 44,76%, casi el 50% de todas las trasferencias en materia de comercio a la
feria.
Su apuesta en materia de comercio es solamente la feria, y no les
importan los comerciantes, que cada día tienen que abrir la persiana de sus comercios, porque a ellos destinan el otro
50%.
Sería más productivo y menos cínico destinar el 50% de la feria a los comerciantes directamente.

Habla usted de cinismo, y que no presentamos ninguna enmienda y que a nosotros
no nos interesa el sector azulejero y no sé cuántas cosas más.
Pero, señor Betoret, ¡por favor!
, si hemos presentado tres enmiendas de 16,2 millones de euros para el
sector azulejero, para mejorar la competitividad del sector azulejero.
¿Y usted se atreve a venir a decir.
.
.
y a votar en contra de esa enmienda, cuando
ayer mismo leíamos en la prensa que el sector azulejero había perdido.
.
.
cerraba el año 2009 con un 40% menos en sus ventas nacionales y reducía las exportaciones en un 25%?
¿Y se atreve usted a votar en contra de estas enmiendas?
Y ¿usted se atreve también a votar en contra de unas enmiendas que apoyan un sector que todos los días tiene un ERE encima de la mesa, el último de una empresa muy innovadora, como Tau, con 150 trabajadores?
Y ¿usted se atreve a votar en contra de unas enmiendas, cuando aquí mismo el señor Asencio dijo que iban a destinar 10 millones de euros, 10 millones de euros
al sector azulejero?

Pero es que el otro día, contestando a mi compañera Cristina Moreno, dijo que iban a destinar ustedes dinero para el sector
azulejero si venían fondos europeos, si venían fondos europeos.
¿No es cínico hablar de fondos europeos, cuando resulta que el 43% de toda la política industrial viene de Europa, son fondos europeos, y el 45% de toda la política de innovación son fondos europeos?
¿Qué pasa?
¿Que quieren dejar ustedes el futuro del sector azulejero, del sector azulejero,
a Europa?
Pues si lo dejan ustedes en manos de Bruselas.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue acabe, senyora Marco.

La senyora Marco Gual:

Termino.

Si lo dejan ustedes en manos de Bruselas, no necesitamos este Consell, no
necesitamos este Consell, como tampoco necesitamos estos presupuestos para
salir de la crisis industrial, comercial y de la crisis de innovación, que superan este.
.
.
, que tiene este Consell.
Y además, le diré que si somos los líderes en paro a nivel nacional, Camps es el campeón a nivel autonómico.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Marco.

Per a rèplica, el senyor Betoret té la paraula.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Marco, mire, tot el que li he dit jo ha sigut un reflex de la realitat
del que vosté ha vingut fent durant estos dos anys, que són els que jo estic en la cambra.

En aposta en inversió en R+D+I, jo pense que vosté precisament no representa al govern ni al partit que està en condicions de donar exemples.
Sobretot després que en els pressupostos general de l'estat el bac més important de totes les partides se l'ha endut el ministeri de la senyora Garmendia.

Però, mire, jo li vaig a donar dades.
Vosté ací ha apujat i ha tret algun retall de diari.
Jo li vaig a donar dades.
Mire, en
inversió, com li he dit jo abans, en R+D+I, la Comunitat Valenciana ha sigut la que un major avanç ha fet des de 1995.
Eixe és el gràfic que demostra l'increment acumulat en inversió de la nostra comunitat respecte a les altres comunitats, a comunitats com l'andalusa, com la catalana, com la basca.
A eixes mateixes comunitats a les quals
el seu govern, el govern del seu partit, els dóna inversions extres, els dóna inversions extres, beneficiant els instituts tecnològics d'eixes comunitats i perjudicant als de la nostra comunitat.
Menys mal, menys mal
que està el govern valencià per a solucionar eixes quimeres que a vostés els entren, eixes manies que vostés tenen, eixes obsessions que vostés tenen amb algunes comunitats; la nostra és una d'elles.

Mire, que vosté me diga que mosatros no recolzem el comerç, quan vostés tenen un embolic muntat i van a acabar amb alguns comerços.
.
.
Mire, li vaig a parlar d'un tema molt concret i que avui està molt de moda, encara que no tinga res a vore directament, però és comerç al cap i a la fi.
L'embolic que han muntat vosté en el tema de la llei del tabac va a acabar amb tots els comerços, amb tota l'hostaleria.
En el tema de la llei de costes, vostés van a fer el major desastre de la història.
I aixina estaríem successivament parlant de tota una sèrie de coses.

Vostés no se deixen res, no se deixen res, s'ho carreguen tot.
I després d'açò, arribem on estem.
Un país que som líders en generació d'atur, un país que no se'l creu ningú.
Que ací som líders autonòmics.
.
.
, això no és de veres.
Si vosté li pega una miradeta vorà que els seus companys d'Andalusia, que els seus companys de Catalunya estan per davant de mosatros,
estan per davant de mosatros.

I que tinga vosté la poca vergonya política de vindre ací a parlar del taulell, quan ja li he dit abans que vostés, en una campanya de desprestigi sense precedents en la història d'Espanya, han atacat a la construcció, que és el primer, el primer lloc.
.
.
Vosté me dirà, vosté me dirà si anar a denunciar a Brussel·les i anar a demonitzar la figura dels constructors això no és perjudicar al taulell.
Però no passa res.
Els empresaris del taulell ho saben.

I li he de dir.
.
.
, perquè vosté ha comentat -no vull oblidar-me de res-, vosté ha comentat que no existia un pla de competitivitat del comerç.
Pegue-li un «vistasso» que sí que hi ha pla de competitivitat del comerç.
I en les propostes que mosatros fem en el programa electoral, el que no està en els plans de competitivitat, està en el pla Confiança.
És simplement, si vosté trau la calculadora, a banda de reciclar les esmenes que va fer l'any passat, si trau la calculadora, suma pla competitivitat, pla Confiança, li eixiran més números dels que vosté pensa.
Segurament se quedarà, se quedarà per a vosté, desagradablement sorpresa, perquè els números quadren a la perfecció.

Però, en fi, un any més vosté ve ací a repetir el mateix, vosté ve ací a fer brindis al cel, i vosté ací no posa damunt la taula ni una sola proposta que siga creïble, que mos pugam creure mosatros, però sobretot, i el més important, que puguen creure's els sectors.
I segurament vosté parla.
.
.
, per a vosté el més important és el taulell.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Betoret, pregue acabe.

El senyor Betoret Coll:

-vaig acabant-.
.
.
és el taulell, però s'oblida de moltes coses.
Ací el taulell és molt important, però és molt important el joguet, és molt important la pedra a Alacant, és molt important.
.
.
moltíssims sectors que estan en crisi i als quals vosté no se referix.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Betoret.

Secció 12.
Agricultura, pesca i alimentació i entitats adscrites

El senyor vicepresident primer:

Senyories, finalitzat el debat de les esmenes a la secció 11, indústria, comerç i innovació i de les entitats adscrites a esta secció, passem ara al debat de les esmenes a la secció 12, agricultura, pesca i alimentació i entitats adscrites funcionalment a la secció 12.

Per a la defensa del primer bloc d'esmenes, que són de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, té la paraula el senyo Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
El pressupost de la Conselleria d'Agricultura, de nou, és un dels pressupostos que veuen com l'assignació econòmica baixa, baixa a més de forma substancial, perquè baixa un 9,1%.
Això demostra moltes coses.

Però inclús dins de la gravetat que suposa en un període de crisi vore com els pressupostos de conselleries que haurien d'atendre les necessitats dels sectors econòmiques que es veuen més afectats, veuen com es reduïx això, insistisc, és un problema que inclús podria considerar-se com a un problema menor dins la política d'abandonament del Consell, de la consideració de l'agricultura com a un sector estratègic.

És a dir, la falta d'actuacions estratègiques que busquen tota una sèrie de qüestions que són importantíssimes.
D'una banda, i com a qüestió global i genèrica, perquè afecta no sols a l'agricultura, sinó a tota la població en general, el tema de la seguretat alimentària, però més en concret el tema o les qüestions que afecten estrictament al sector, com són les condicions de viabilitat econòmica i social de l'activitat agrària, i molt, molt especialment dels treballadors i les treballadores d'este sector.

Està clar, perquè açò només s'explica dins d'un procediment polític de caràcter neoliberal, que només atén a qüestions de caràcter crematístic i sols té en compte el pes del sector en el producte interior brut, sense cap altre tipus
de consideracions.
I encara dins d'eixa qüestió es podria dir que la política és un absolut fracàs.
I dic altres qüestions, com el tema de la qualitat, de la seguretat alimentària, com he dit abans, de la fixació de la població al camp o de l'ús adequat del territori, que totes haurien de ser qüestions contemplades dins de les estratègies de la conselleria.

I per molt que insistisca el Consell en el tema de la transversalitat, cal
insistir que no.
.
.
, les altres polítiques del Consell, que haurien de dotar-se de béns equiparables al camp a la població urbana per a tractar de dignificar i valorar el treball social i ambiental de
la població rural, tampoc es contemplen.

El problema de la disminució del pressupost d'agricultura, que no ve d'ara sinó de fa molt de temps -en tot el que duem de segle ha perdut el 50% dels seus recursos i el seu pes
proporcionalment al pressupost general ha caigut a més de la meitat-, deriva fonamentalment de la reducció de les ajudes europees, perquè La Generalitat no està disposta per a ajudar al camp absolutament per a res i depén estrictament de les ajudes que vénen de la PAC i altres programes semblants, tant d'Europa com sobretot de l'estat espanyol.

I cal tindre en compte una cosa: al 2013 probablement acabaran les ajudes de la
Unió Europea.
I aleshores, ¿què farem?
¿Dissoldrem la conselleria d'Agricultura, perquè ja no tindrem diners per a treballar?

La crisi del camp és anterior a la crisi actual, com també ho és de la indústria, però inclús pot ser que siga més greu i més antiga que la pròpia crisi industrial.
Estem parlant d'una pèrdua de renda agrària, entre 1995 i 2005, de 13 milions a 10 milions d'euros, i la quantitat d'ocupats ha anat gotejant constantment a la baixa.

Per tant, eixa pèrdua de rendes provoca una debilitat negociadora a l'hora de fixar preus a la gran distribució que, contràriament a la política de laissez faire, laissez passer que sembla aplicar la conselleria, requeriria intervenció.

Les nostres esmenes, per tant, són moderades i possibilistes.
Estan pensades per a poder ser aprovades, cosa que
evidentment no han sigut i no ho seran hui tampoc.

A banda d'algunes qüestions que creem que haurien de ser cobertes per altres administracions i, per
tant, detraem diners d'ací, les actuacions que proposem són de quatre ordres.

Primera, el tema de la millora de la seguretat alimentària en totes les seues accepcions, que són l'amenaça dels transgènics per al productors i també per als consumidors, sobretot per als productors, perquè transvasen les rendes agràries al sector industrial de les transnacionals; per als consumidors a través de l'etiquetat.
I sobretot per la falta de criteri estratègic.
El programa de qualitat de productes disminuïx el 55%, i altres programes semblants també disminuïxen proporcions paregudes.

Després, la millora del cooperativisme agrari, perquè a pesar que augmenten les seus partides, no canvia les línies d'actuacions que s'han demostrat absolutament fracassades.
I per això proposem línies d'actuació per a desenvolupar un nou model de cooperativisme, sobretot a través de la fusió i integració de cooperatives; recolzar i vertebrar el treball dels productors i les
productores agràries; ajudes a la reestructuració del sector productiu en el tema de reestructuració i
(inintel·ligible) .
.
.
de cultius i altres semblants.

I fonamentalment, i per acabar, el tema de la millora de les rendes i l'assegurament de les rendes per als agricultors, que no és una intervenció de caràcter suficient, però que almenys ha de tindre una qüestió o uns efectes de caràcter comparatiu.

I després, sobretot també el tema de l'IVIA, que reduïx el seu pressupost un 10% i que, per tant, reduïx la capacitat d'actuació en matèria d'innovació tan necessària en un temps de crisi.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torro.

Torn en contra.
L'il·lustre senyor diputat Antonio Lorenzo, del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Torró, dentro del ámbito de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación, como ya le dije en la comisión correspondiente, en primer lugar, quisiera destacarle la voluntad manifiesta
del gobierno valenciano y, en este caso concreto, de la conselleria, en que estos presupuestos sean los que se ajusten a la realidad del año que nos viene, sin querer indicarle el que hemos soportado, que no creo que
sea mejor que el que nos viene.

De cualquier forma, le plantearé que para este próximo 2010, estos presupuestos son austeros y con rigor.

Usted plantea una serie de enmiendas, 31 concretamente, y en ninguna de ellas
aporta nada, absolutamente nada.

Nos está hablando de situaciones que se plantean en el sector sin entrar a valorar los
perjuicios en aquellas modificaciones que usted también plantea, que se producen en el mismo.
Indudablemente, se realizan unas políticas encargadas en garantizar las coberturas por parte, en este caso de la conselleria, de todos y cada uno de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana dentro de
este ámbito.
Como ya le indiqué, y vuelvo a repetir, en la comisión, se corresponden con una materia que en estos momentos nos ocupa y nos
preocupa, de manera que encontramos en estos presupuestos lo que es la solución a los problemas del sector agrario en nuestra comunidad.

Como también le indiqué, usted plantea una serie de enmiendas que nada tiene que ver la cantidad con la
calidad de las mismas.
Estas enmiendas plantean movimientos dentro del
presupuesto desviando líneas y cantidades de un sitio a otro sin garantizar esto nada que mejore los
mismos.
Por lo tanto, le indicaré que nuestro rechazo se va a producir a esas enmiendas.
De cualquier forma, y
para argumentar el rechazo de estas mismas, le indicaré también que respecto a este tema y fundamentalmente lo manifestado dentro de la
seguridad alimentaria y los alimentos modificados genéticamente, le indicaré, como ya le he dicho, que la información a la ciudadanía no es un problema del sector agrario sino que debe ser una atención dentro de este mismo ámbito.

De cualquier forma, y en cualquier caso, cuando se ponen en marcha estrategias
de información ante crisis alimentarias, cosa que no sucede en estos momentos, La Generalitat
utilizará instrumentos de coordinación ya previstos en este marco, que es el plan de seguridad alimentaria de esta
Generalitat.

De igual forma, en lo relativo a los alimentos modificados genéticamente les indicaré que estos están concretamente regulados por el Reglamento 1.
830/2003 que es competente en esta
materia, no solamente en lo que es el alimento genéticamente tratado sino en el etiquetado, en el consumo y demás factores que tienen que ver con el mismo, donde también, precisamente, entra la comercialización.
De manera que como ya se le ha indicado, esta problemática no se debe plantear aquí.

Ustedes enmiendan otra serie de partidas que lo único que intentan es dar cumplimiento a sus compromisos electorales, no a
solucionar los problemas de los agricultores, los ganaderos y los pescadores de
nuestra comunidad.

Dar cumplimiento a esos compromisos y además dejar entrever que las distintas asociaciones que colaboran de forma directa
en que el sector sea lo suficientemente importante y garantice la supervivencia
de muchas personas, digo, deje usted en evidencia que tanto la asociación del comité de gestión de cítricos como las propias cámaras agrarias provinciales no estén haciendo un papel importantísimo para salvaguardar los intereses de todos los agricultores, de todos los
pescadores y de todos los distintos ámbitos que esta
conselleria determina y le da cobertura.

No hablan de bajar el importe en la línea para dar cobertura al convenio que va a desarrollar el proyecto que dará la posibilidad del tratamiento de la paja del arroz, y nosotros consideramos
que esto es necesario en estos momentos.

Nos indican también el deducir las líneas de ayudas para el riego racionalizado, el gota a gota.
Pues mire usted, yo
le indicaré que no tenemos mucha agua que yo sepa, de manera que esto es necesario para que
el agricultor pueda de esta manera racionalizar y tener un mejor
aprovechamiento de la misma.

Indudablemente, la izquierda no está mostrando esa actitud de solidaridad que realmente defienda el interés de esta comunidad y demande esa agua necesaria para que la agricultura tenga
la cobertura necesaria, porque parece ser que la agricultura no esté ligada con el agua y es indispensable para poder desarrollarse como tal.

Nos indican varias líneas a modificar con unos códigos que no existen, por lo tanto entenderá que tiene un rechazo directo, y de igual forma le indicaré, y no me queda mucho más tiempo, que todas y cada una de las enmiendas que usted presenta, le vuelvo a
repetir, están vacías de contenido, pero indudablemente la proporcionalidad de su presentación o de su grupo con ellas se corresponde.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Lorenzo.

Per al torn de rèplica, el senyor Torró té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, hi ha una cosa que li he de donar la raó.
Els pressupostos s'ajusten a la realitat, efectivament, els pressupostos de la Conselleria d'Agricultura estan igual que el camp valencià, xorrant sang!
 Sí que s'ajusten a la realitat, en això té tota la raó del món, estan xorrant sang.
De deveres que pareix mentida que vinguen vostés ací sabent, perquè ho saben, els problemes que existixen en el camp valencià, vinguen vostés ací a tractar de defensar uns pressupostos que no ho són, no ho són de defensables, no es poden defensar.

El conte eixe dels pressupostos austers que han repetit moltes voltes, vénen d'un pressupost bàsic de partida.
No són uns pressupostos austers.
Austeritat vol dir que u es pensa en què va a gastar-se els diners, i en compte de tirar els diners en coses que no
aprofiten per a res, tractar de gastar-se els diners en allò que realment és útil i socialment útil, com és en este cas ajudar els llauradors valencians.
Però estos no són uns pressupostos austers, són uns pressupostos pobres.
Han renunciat als ingressos en una època de crisi i han renunciat a actuar sobre la realitat econòmica tractant de fer un pressupost anticíclic, i en estes partides que tenen actuacions sobre sectors econòmics és on precisament més es demostra això.

Vosté ha criticat moltes de les partides que fem ací perquè es trauen de llocs d'on no es deurien traure i tot això.

Mire, hi ha diversos problemes.
El primer d'ells és el problema del reglament -ja ho he dit en alguna ocasió i ho tornaré a dir perquè he d'eixir més voltes hui-, que en un reglament com el que tenim és molt difícil fer esmenes que realment reflectixquen, que siguen realistes en tot el que
deurien ser per a poder modificar el pressupost tal com u voldria, perquè a mi m'haguera agradat baixar per exemple, carregar els pressupostos de CACSA o del
circuit de no sé que per a poder-me gastar en coses que realment són útils.

Hi ha una cosa, ja ho he dit moltes voltes ací i insistisc, un concepte dels economistes que es diu «el cost d'oportunitat».
És a dir, on va a ser més útil els diners que anem a gastar-se, i on van a generar major rendibilitat i
major riquesa social, i això vostés no ho tenen en compte absolutament mai.

Ha dit una cosa com que la solució dels problemes de l'agricultura valenciana es troben a estos pressupostos.
Eixa frase, sense dubte, és per a emmarcar-la perquè quan l'any que ve discutim ací en els pressupostos i parlem dels pressupostos de l'agricultura valenciana ho tornaré a recordar a vosté o a qui siga qui vinga a parlar d'estes qüestions ací.

Bé, el tema de seguretat alimentària en el que vosté ha incidit molt.
El tema de seguretat alimentària és molt important i no entenc per què vosté diu que això no té d'entrar en els pressupostos de la Conselleria d'Agricultura.
Jo pense que és plenament dins de la competència d'agricultura.

S'ha lliurat, perquè en la comissió va parlar si la Unió Europea no sé què.
Ara no ho ha dit, perquè clar, la Unió Europea, allí no li ho vaig poder dir perquè no tenia dret a rèplica però ho dic ara ací; n'hi ha nou països de la Unió Europea, nou, que tenen prohibicions o moratòries en el tema d'aliments transgènics, prohibicions o moratòries, nou: França, Àustria, Grècia, Luxemburg, Hongria, Itàlia, Polònia, Alemanya i Irlanda, nou.
Per què?
Perquè és molt problemàtic i una de les qüestions que té, precisament, és la qüestió de l'etiquetatge, no d'una forma obligatòria però sí com una possibilitat lliure que qui vullga puga etiquetar, de dir que els
productes que té estan lliures de transgènics, especialment els productes carnis, d'animals que han estat alimentats amb productes transgènics perquè generen problemes que ningú no sap encara l'abast que tenen a part de tots els problemes socials que tenen.

I bé, per acabar, el tema de l'aigua.
Ací ve vosté ara a parlar de la solidaritat entre no sé què, val?
Solidaritat que vostés no estan demostrant perquè en la seua política de l'aigua no soles és que encoratgen l'enfrontament entre diferents comunitats autònomes que, això.
.
.
, dins d'una perspectiva egoista i dins del propi territori podia inclús entendre's, però quan vostés estan encoratjant l'enfrontament entre valencians en el tema del transvasament del Xúquer, i tractant de trair l'agricultura animant que l'aigua del transvasament del Xúquer es dedique a altres usos, quan això ho fan així demostren que la seua política no té res a vore amb l'agricultura.
La política de l'aigua que diuen vostés utilitza els agricultors com excusa per a dur l'aigua a altres usos que no aprofiten per a utilitats socials sinó per a enriquir a uns quants, els constructors.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Per a rèplica té la paraula el senyor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, señor Torró.

Mire usted, yo entiendo que a usted no le guste hablar del agua, pero si no
habla de agua no hablará de agricultura, ni de ganadería.
Que no le quepa ninguna duda, por mucho que usted intente transmitir una idea
distinta.

Habla usted de que utilizamos las estrategias de las aguas (inintel·ligible) .
.
.
 como una forma de enfrentamiento.
Mire usted, no.
Aquí reivindicamos lo que no tenemos, y solamente he dicho que hay que ser solidario
y demandar aquello que es necesario para el progreso de nuestra tierra.
No he
dicho otra cosa, señor.

De todas formas le indicaré que usted en ningún momento le dio un apoyo a la propuesta de nuestro partido acerca de la demanda
de esa agua.
En ningún momento he visto que se haya referido a este asunto y usted piensa que la
agricultura aquí, además de querer quitar el riego gota a gota, que no haya agua, pues mire usted,
tendríamos que promocionar en mayor medida la horchata.
Pero mire, yo creo que es una
falta de irresponsabilidad el hecho de que usted venga aquí a decir que nosotros utilizamos el agua como herramienta arrojadiza.

Mire usted, no.
Está usted completamente equivocado.
Ustedes formaron parte del boicot al Plan
hidrológico nacional, ustedes también, porque están metidos en la urna esa permanente de que ahora en estos momentos algunos
tienen derecho a tener agua y nosotros no.
Porque no sé si lo saben, esos envases y desenvases camuflados que está planteando el plan hidrológico.
.
.
Aquí hay muchos que saben de eso; nadie hablará del tema, evidentemente, pero habrá que hablar porque es la realidad y la realidad de ésta nuestra tierra es que tiene falta de agua, digamos lo que digamos.

Y le voy a indicar otra cosa, señor Torró: nunca se ha invertido más en esta comunidad que con el gobierno del Partido Popular, concretamente en
esta conselleria, la de agricultura, aquí representada por nuestra consellera, ha sido la que más ha invertido por el progreso dentro del ámbito de la agricultura, la pesca y la ganadería, sin lugar a duda.

Y le digo además, esas consideraciones no tienen importancia porque al final usted nos traduce
el hecho de que, bueno, hay colectivos que no se sienten en estos momentos
identificados con este hecho.
Pues, no se engañe usted.
Nosotros en estos momentos estamos en disposición de seguir manteniendo esa actitud de colaboración con el agricultor, con el pescador y con el ganadero porque esta es nuestra
obligación.

Pero también le diré otra cosa.
De ninguna manera nosotros estamos dispuestos a que usted nos diga
que las enmiendas que plantea mejoran algo.
Pues no, porque usted prácticamente nos trae las mismas del año pasado; por eso le decimos lo mismo, no por otra cosa.

Pero también es verdad que hay que ser realista en el momento de austeridad que vivimos,
nadie lo puede negar, que se tiene que ajustar a lo que es la vida en nuestro
país.

No voy a entrar ahora a culpar o disculpar a nadie, pero sí es cierto que habría que resaltar que los presupuestos de esta conselleria son austeros, pero tienen además la ventaja de que su rentabilidad por su buena gestión y su buen hacer es lo que avala que con menos se haga lo mismo o más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Lorenzo.

Passem ara al segon bloc d'esmenes a esta secció i a les entitats adscrites, i són les esmenes del bloc que presenta el Grup Parlamentari Esquerra Unida-
Bloc-Verds-IR: Compromís.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Pañella, el il·lustre senyor diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Quan a la intervenció del senyor Morera mos havien parlat de si era un monòleg, un monòleg d'estos que es fan avui en dia que podem vore per la televisió, un monòleg humorístic.
Home, monòleg és, perquè mos mantenim en posicions que no hi ha forma de canviar, per part d'uns i d'altres mai no hi ha aproximació.
Quan n'hi ha diàleg sí que podem fer aproximacions, però com hi ha immobilisme, per tant, els monòlegs no els escoltem.
Ja veu que parle en plural.
No dic, no m'escolten, per evitar suspicàcies ja me pose jo també ahí.
Però monòlegs de comèdia havien dit exactament.

Mire, hi ha una realitat, els monòlegs són estos que dia veem avui en una televisió per color, i tot això.
Però jo quan veig el pressupost d'Agricultura d'este any no veig, apart d'esta capacitat de monòleg.
.
.
, me recorda més bé pel·lícules antigues.
Eixes que els meus pares dien del temps de la fam.
Les pel·lícules aquelles en blanc i negre.
I, particularment, quan vostés parlaven abans, me n'han vingut a la memòria dos, dos d'estes.
Una primera és
Plácido, una magnífica pel·lícula, en la qual se retrata perfectament tota la situació econòmica i social d'eixa època.
I el lema era: «assente un pobre a la seua taula», ara que estem per Nadal.
Doncs sí, senyories, qualsevol dia haurem de recuperar i haurem de dir: assente un
agricultor a la seua taula ara que estem per Nadal.

I n'hi havia una altra, la que podia aportar esperança, i el resultat és fatal: els agricultors, senyories, encara estan esperant el seu Mr.
Marshall,
però un Mr.
Marshall amb un comboi que no deixe passar per davant.
Perquè els agricultors valencians fa massa temps que estan esperant que algun dels
trens que passen per davant se paren.
Ha passat el tren aquell de la Comunitat
Econòmica Europea.
Ha passat el de la segona fase, el de la Unió Europea.
I malauradament l'únic tren que no s'allunya de la seua estació és el tren de la desesperació i el tren de la fam, l'únic tren que està permanentment aturat en l'estació dels llauradors.

I ho dic, senyories, perquè este pressupost d'Agricultura és el pressupost del derrotisme, de l'abandonament total, del dir: «Senyories, senyors agricultors, l'agricultura valenciana no té remei.
I com no té remei, doncs mire, anem a deixar-la.
» Jo sé que vostés diran que «no».
Però miren, no hi ha cap dubte, no han servit els seus pressupostos per a millorar
absolutament la situació del sector.
Ha sigut insuficient per a fer front a un moment encara més important de crisi major que s'acumula a la crisi que ha tingut sempre el sector agrari.

El llaurador està seguint una pèrdua continuada de la seua renda.
Els seus productes cada vegada són menys competitius.
Els pressupostos no comporten cap mesura per a ajudar-lo.
Un pressupost que va perdent cada vegada més entitat.

Miren, senyories, com moltes vegades diem.
.
.
, jo ja sé que ahir ja m'ho van dir, diguen el que diguen les xifres, però jo sóc cabut.
Jo porte xifres.
Senyories, esta gràfica -que l'he feta humilment jo- és l'evolució del pressupost del la Conselleria d'Agricultura en tant per cent sobre el total del pressupost des del 2001 fins a
2010.
Ahí es veu clarament la disminució de la importància del pressupost d'Agricultura.
Però hi ha una dada més important.

Si ací comencem en el 2001 en el 4,52% del pressupost total.
Miren vostés, on hi ha una baixada.
Li agraïsc a la senyora consellera que estiga present.
Li ho agraïsc moltíssim.
Però mire, hi ha un detall molt important, que és ací.
Ací és l'actual legislatura.
Ahí és quan veem la gran baixada, baixada que se prorroga fins avui.
I estos
pressupostos no eren restrictius, eh?
Estos no eren restrictius.
I per a
Agricultura, sí que ho han sigut.
El pressupost en este.
.
.
, se mos passa del 3,95% al 2,31%.
I
esta és la realitat.

Jo sé que l'any passat vam parlar, però el que és pressupost consolidat, no.
El pressupost consolidat de l'any passat a este també baixa, senyories, també baixa.
Eixa és la realitat.
En percentatge, la importància que vostés li donen a l'agricultura i -més greu- a l'agricultor valencià, és açò sobre el cent, és el 2,3 sobre el total del cent.
Mire, eixa és la realitat.
Eixa és la realitat.
I eixa és la dificultat.

Ja ho vaig dir, estos pressupostos no es poden esmenar.
L'única esmena total és l'esmena a la totalitat.
¡L'única!
Com això no se'ns permet, doncs bé, senyories, anem a treballar uns aspectes determinats d'estos pressupostos, a vore per on podem millorar.

Nosaltres ho hem proposat mitjançant 44 esmenes que demanen augments a qüestions i a línies i programes que considerem, crec com a mínim.
.
.
, podem millorar.
I ho podem millorar dins d'este mal pressupost, d'este pressupost del derrotisme absolut, este pressupost de la negació de possibilitats de subsistir el camp valencià, que és el que vostés han fet.
I això no té remei, perquè això no ho puc tocar.
El Reglament de Les Corts no me deixa tocar això.

Jo, hi ha una qüestió, consellera, li ho dic amb tota confiança, però públicament: si el dia que li van fer això, m'agradaria saber si vosté va dir.
.
.
, (veus) va dir.
.
.
No, no, no.
No, no, no.
No, això és un moment, però vostés mantenen també en eixa situació.
Per què?
Doncs perquè hem de traure.
.
.
, precisament dels diners traem, traem, senyories, d'ahí estem traguent ara les actuacions sobre aigua, perquè precisament hi ha una conselleria, que és la d'aigua, medi ambient i habitatge, a la qual la passem, perquè amb este pressupost és impossible mantindre actuacions sobre el reg, actuacions sobre l'aigua.

Mire, si no se'ls diu una cosa ben grossa als seus companys de govern quan li fan això.
.
.
És que hauria de dir-ho!
Una cosa ben grossa, senyories!
Perquè és menysprear l'agricultura.
Eixa és la realitat.
I la seguixen, perquè seguim amb programes.
Mire, hem fet.
.
.
, el programa de foment i garantia agrària descendix un 20% -recorden- i un 23%, les inversions reals.
Com poden dir ací, que acabe de sentir ara, que són els pressupostos que més han invertit en agricultura?
D'on trauen els diners?
, si els capítols d'inversió descendixen, si els apartats d'inversions que li estic dient, foment i garantia agrària, 23% menys en inversions reals i 20% en el total del capítol.

Senyor, ahí està -molt important- la protecció a la renda als agricultors.
La subvenció a la renda agrícola.
.
.
, disminuïxen vostés un 38%, i no tenen en compte.
.
.
Escolte, és que la renda agrícola necessita una gran ajuda perquè vostés.
.
.
, en dos anys hem tingut una disminució pràcticament del 5% de la renda dels agricultors valencians.

I si mirem més arrere, en cinc anys ha baixat en un 26% la renda agrària dels productors agrícoles.
Per tant, ahí, demanem, demanem.
Però vostés, què fan?
No, senyors, vostés en compte de pujar la protecció, augmentar la dedicació al foment i garantia agrària o, en particular, a la renda dels agricultors, doncs fa quatre dies envien
unes amenaces als viticultors, que perquè no han presentat la declaració de la collita vitícola perquè.
.
.
, amenançant-los d'una sanció fins a 30.
000 euros.
Això és ajudar, eh?
I, sobretot, després dels errors que tenien, perquè persones que no tenen vinyes o persones que han mort han rebut eixes
notificacions d'una possible sanció de fins a 30.
000 euros per no presentar la declaració de la collita vitícola.
Eixa és l'actuació.
.
.
, eixes són actuacions de la seua conselleria de cara als agricultors.

Mire, demanem suport a les assegurances agràries, augmentem en 10 milions d'euros, i ho demanem, el suport a les assegurances agràries perquè són importantíssimes.
Demanem augmentar tots els fons que van per a reestructuració i sanejament de cultius i, també, de les ajudes per a adversitats.
Eixa és la realitat.

Mire, les estructures agràries.
.
.
, disminuïx.
És important.
Els mals del camp valencià són estructurals.
Bé, doncs vostés dediquen 3,9%.
I les inversions?
I les inversions que fan més que mai?
Disminuïxen en un 4% dins d'eixe.
.
.
Per tant, no podem anar.

Senyories, la millora de la renda apícola té un capítol que disminuïx, que disminuïx un 32%.
Mire, ja que ajudar perquè té uns problemes.
Perquè hi han estudis de la FAO que mos diuen que cal valorar els efectes positius de
la pol·linització vint vegades per dalt del que és el valor de la seua producció.
Doncs vostés ho disminuïxen.

Són moltes les coses que podem parlar d'ahí.
La millora de la sanitat animal.
Senyories, la situació en la qual deixen la ramaderia.
Un sector amb una crisi profunda, més gran que mai.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, espere que acabe.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Li demane que tinguen, tinguen, senyories, la sensibilitat necessària per a vore com podem augmentar estes ajudes.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Pañella.

Per al torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Antonio Lorenzo, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Pañella, voy a comenzar indicándole lo que en la comisión también le trasladé.
Los presupuestos correspondientes a este próximo ejercicio 2010, dentro del ámbito de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación, fundamentalmente se plantean con tres soportes esenciales como son la problemática sobre la que se actúa, el objetivo básico a conseguir y las principales líneas de actuación para alcanzar ese objetivo.

Mire usted, resumiendo esto le diría que daría contestación a todas y cada una de sus 44 enmiendas, pero voy a profundizar en algunos
temas que usted ha manifestado aquí hace un momento.

Usted les hace un flaco favor a nuestros agricultores cuando empieza hablando
de la comedia y de los titiriteros.
Hablar de un monólogo humorístico con la importancia que tiene este estrado y a quien va dirigido creo que
va muy bajo de rigor.
Indudablemente, explíqueles usted esto a los parados.
Explíqueselo.
Explíqueselo.
Usted cree que esto es una película.
Sí, sí, tendrá oportunidad de explicar, sí.
Pero yo le voy a decir otra cosa.

Antes de indicarle exactamente la composición de lo que es el argumentario a sus enmiendas, también le quiero matizar los planteamientos que usted hace en la misma, que, por
cierto, algunas de ellas son exactamente iguales que las del año pasado, ¿eh?
, exactamente iguales.
Bien.
Le indicaré algo a tener en cuenta que es de lo último que usted habló, y es que ha enseñado aquí una radiografía -parecía eso- sobre la evolución de la conselleria en los últimos tiempos y sobre el año que nos viene aquí y nos congrega.
Bien.
Yo le matizaré por aquello del desplome tan considerable que tenía esa «hojita», que no sé si sabrá usted, y si no lo sabe se lo digo, que las políticas de agua, en este año, han ido derivadas a otra conselleria que es la de Medio Ambiente.
No sé si lo sabe.
De manera que tenga usted eso presente para que no quede tan
desdibujada la hojita esa que usted nos ha enseñado.

Luego le indicaré que usted nos habla del aumento y la vertebración del sector dentro de los organismos del profesional y propone disminuir las líneas de las cámaras agrarias en una de sus enmiendas.
.
.
, bueno, en varias de sus enmiendas.
No
sé si usted tendrá algo contra ellas.
Porque al final le tengo que decir que la tutela y el apoyo
económico a las cámaras agrarias de esta provincia, o de estas provincias, deben ser ejercidos por
la administración autonómica en cumplimiento a ese Real decreto 1.
372/1992, de 13 de noviembre, y las
cuantías previstas se consideran, no solamente necesarias, sino que además se corresponden con las necesidades y dar cobertura a su funcionamiento y
mantenimiento.

Dentro de ese mismo momento, en ese mismo ámbito, también nos habla de la investigación.
Y nosotros le estamos diciendo que prescindir o disminuir dentro de la
Fundación Valenciana de Agricultura y Medio Ambiente de una cantidad que a su vez no
ayuda en absoluto a su propuesta, le indicaré que estas cantidades que se consignan son las que se estiman necesarias para su
buen desarrollo.

La Fundación Valenciana de Agricultura y Medio Ambiente necesita de ese apoyo para que a su
vez se le traslade la ayuda a los distintos sectores dentro del ámbito de la agricultura, de la pesca y de la ganadería.

Nos habla del aumento en las líneas del desarrollo en las zonas rurales y en los jóvenes y que se disminuya, dentro de la asociación, comité y gestión de cítricos.

También les tengo que decir que se contemplan en estos presupuestos unas partidas que
dan cobertura a esta demanda que usted nos hace y no necesariamente hay que ir
a aminorar ninguna otra cantidad dentro de esta asociación, que también es una asociación necesaria para el buen desarrollo de estas actividades.

Nos habla de una mejora de la sanidad vegetal y disminuye el gasto de
funcionamiento.
Mire usted, en los momentos en los que estamos, además de que habría que valorar qué cuestiones se corresponden con esa sanidad vegetal, los gastos de
funcionamiento son imprescindibles para el normal desarrollo de las tareas de
administración y no pueden disminuirse.
Indicar, asimismo, que las cantidades presupuestadas
en ambas líneas se ajustan a las necesidades de las mismas y, por lo tanto, no cabe esa
modificación.

Nos indica usted reponer los bienes capitales afectados por adversidades y
disminuir la racionalización del riego gota a gota.
Están ustedes con lo mismo.
Así lo dice.
La gestión de ayudas en forma de subvención de capital -como en este caso usted nos indica- supone que en la mayoría de los casos el pago se efectúe en el año siguiente a la solicitud de esa ayuda -creo que usted debería saber eso-, y, además, en consecuencia, estos cálculos son para el año 2010.

La mejora de renta apícola.
También usted menciona algo.

Y, de nuevo, intenta reducir el riego gota a gota.
Yo no sé qué tienen ustedes contra el agua, ni en cantidades importantes, ni siquiera en el
gota a gota quiere que tengamos el agua, porque prohibirle a los agricultores
la posibilidad de racionalizar aquello que no tienen prácticamente es algo que no entra en nuestros cálculos, parece que en los suyos sí.
Permanentemente han estado en contra de cualquier situación que haya sido reclamar agua para nuestra tierra.
Y aquí, una vez más, en varias de sus enmiendas lo manifiestan de forma taxativa.

Hablamos también de las ayudas generales a la ganadería y la baja en las estructuras agrarias para reducir de nuevo el riego por
goteo.
O sea, le estoy diciendo lo que usted plantea.
En esta línea, sublíneas, que son tres, hay tres ayudas: las subvenciones de los intereses de los préstamos solicitados por los ganaderos, las solicitudes del servicio de sustitución y las ayudas para paliar los costes de prevención frente a las (inintel·ligible) .
.
.

También le indico que usted nos plantea el desarrollo y mejora apícola y bajas en las estructuras agrarias, de nuevo, racionalización de riego.
Están ustedes permanentemente indicando que no somos responsables de lo que en el
campo sucede.
Y le vuelvo a repetir lo mismo que dije anteriormente, sin agua
no hay campo.
Esto no es cuestión de poner dinero sobre las plantaciones.
Esto es cuestión de poner los medios necesarios para que eso sea rentable.
Y, en este caso, el único medio indispensable es el agua.
Se lo vuelvo a repetir.

Además, le tengo que decir que gracias al plan Confianza se ha podido publicar la
segunda convocatoria de la orden de inversiones en explotaciones con una dotación presupuestaria superior a 1.
200.
000 euros.
Y esto ha permitido, junto a la
disminución de los compromisos de órdenes plurianuales publicadas con anterioridad, poder dar respuesta a todas las
demandas del sector y, por tanto, ajustar el presupuesto de esta línea en el ejercicio 2010.

Hablamos, también, cómo no, del aumento de la proporción de la competitividad en el mercado -algo que usted nos propone-, y la actual situación económica obliga a priorizar, sin ningún tipo de duda, las acciones dentro de este presupuesto, y, concretamente, en la
dirección general de comercialización.
Y hay otras acciones de promoción, propagandas a nivel internacional que se llevaran a cabo durante el año 2010.
Entendemos, además, suficiente que, con la enmienda propuesta por el Grupo Parlamentario Popular,
con una cantidad que asciende a los 600.
00 euros, damos cobertura con esa línea a la mejora de las estructuras de las cooperativas -cuestiones que usted también nos plantea.

No quisiera olvidarme algo relacionado con las plagas -ya se lo dije en la comisión-.
Las plagas no son competencia de la dirección general que usted nos indica.
De cualquier forma, y valorando lo que supone
una de las mayores plagas de los últimos tiempos en nuestra comunidad, le diré que por parte de esta conselleria y por lo que respecta al famoso picudo rojo -que no quisiera entender que la similitud de rojo tiene que ver con esta parte
de la bancada-, quisiera yo con eso entender que ustedes son conscientes de que esta conselleria es la única que está haciendo lo imposible por solucionar un problema, que nos ha venido heredado
por haber dejado alguien las puertas abiertas y no haber controlado lo que ha
estado entrando en nuestro país por las distintas fronteras.
De manera que, no queramos aquí eludir la responsabilidad de algunos y entender que no está haciendo esta conselleria lo suficiente porque esto no es así, señor Pañella.
Y usted lo sabe.
Esto no es así.

De cualquier forma, también le indicaré que la Capa realiza anualmente una estadística -cuestión que usted nos plantea- sobre los apicultores, sobre el número de colmenas fijas y móviles que se producen a partir de la explotación de todas ellas.
Cómo no, nos dicen también que asumir por la Capa los gastos de agroecología.
Pues, mire, usted, no es objeto básico de este programa asumir por la Capa los costes de control y certificación de la agricultura ecológica.
De cualquier forma, sobre realizar estudios estadísticos de los apicultores valencianos, la Capa realiza anualmente una estadística sobre el número de colmenas fijas y móviles -como bien le he dicho- y a partir de la explotación del directorio
(inintel·ligible) .
.
.
, así como la producción de la miel, producción en peso y en valor, rendimiento de las colmenas y precio medio de la miel, que
se integra dentro del Plan valenciano de estadísticas.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue que acaba, senyor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

.
.
.
y el plan nacional -sí, gracias, señor presidente-, dentro de la (inintel·ligible) .
.
.
 estadística que tiene su propio nombre.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per a rèplica, el senyor Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyoria.

Senyor diputat, ha començat dient que jo faig un flac favor als agricultors.
Se mirava vosté a un espill quan dia això?
Perquè el flac favor que fan als agricultors, senyoria, és defendre este pressupost, que és un pressupost negatiu, un pressupost -que ha dit- derrotista.
I de seguir així.
.
.
-se sent o no?
-, que seguint la comparació que fèiem, vosté ho ha convertit ara en una pel·lícula, però de terror, de terror.
Entre altres, perquè hi ha qüestions transversals que no competixen a la conselleria i vostés s'han definit perfectament.
Vostés, a propostes que he fet, han dit no i han deixat en mans de les grans cadenes
comercials, de les gran cadenes de distribució als productores, perquè els seus preus siguen els més baixos que hi ha en tots els llocs.
Els han deixat sense protecció, els han deixat en mans d'un Dràcula que els xuple la sang, seguint amb el símil que estàvem fent.

Senyoria, he parlat de monòlegs, però m'ha deixat vosté molt preocupat, perquè el monòleg pareix ser que és també entre els membres del seu grup, vostés no dialoguen.
Vosté me tira en cara que disminuïx la partida de rec localitzat.
Vosté no ha llegit.
.
.
, conforme m'ha dit ahí, vosté no s'ha enterat.
No la disminuïx, la deixa a zero, a zero.
Però, si vostés dialogaren vorien que l'esmena 2.
274 recupera íntegrament eixa quantitat i la traspassa a un altre lloc.
Clar que sí!
No, no!
Se poden fer les mateixes actuacions amb estes modificacions que les
que havia proposat vosté?
Les mateixes.
L'altra cosa és que, si no s'entera, lògicament no és un problema meu.

Mire, de totes formes, de vegades, de les intervencions, doncs, aclarim algunes
coses.
Per exemple, que no és funció d'esta conselleria dir les ajudes per a l'agricultura ecològica, o una cosa així -ho ha dit-.
Mire, senyor, això és l'explicació de per què ací els productes ecològics, la producció ecològica, és la que menys ajudes té de tot l'estat.
I posaré uns exemples.
Mire, vosté m'ho ha servit amb safata, ací.

Cítrics, producció ecològica de cítrics.
Nosaltres tenim una ajuda mitja de 468,79 euros per hectàrea.
Mire, a vostés els agrada comparar sempre.
.
.
A mi em dóna igual, però ja que vostés comparen sempre amb Andalusia i amb Catalunya, doncs, a Andalusia tenen 510,
i, a Catalunya, 500.
Aportacions de la conselleria, dedicades ahí.
Però, si de cas estes són especials, li diré una veïna nostra, Múrcia, que la tenim al costat, 900 euros per hectàrea de mitja en ajudes a la producció ecològica, de productes ecològics.

Senyoria, vosté ho ha definit.
No està en les seues prioritats.
Eixe és el problema.
Clar, és que eixe és un problema de prioritats!
No està entre les seues prioritats.
I, entre les meues, vostés diuen : «és que les cambres agràries.
.
.
».
Mire, entre les meues no està el manteniment de les cambres agràries.
Així de clar !
No està!
I, entre altres coses, ací, al final, diem: què fem?
No, no, però, mire, és que si llevem les cambres agràries, si llevem directament del pressupost de la Conselleria d'Agricultura eixa quantitat de diners i la passem a un altre lloc -i he fet la prova- podem incrementar totes les ajudes que nosatros hem proposat.
Deixaria això millor al camp valencià, senyoria?
Indubtablement que sí!

Vostés, lògicament -abans ho havien dit-, eren vostés -no sé si ho recorda-, havien parlat de monòlegs, no era jo.
Jo he agarrat el cable que vostés han tirat ací.
Vostés seguixen amb el seu.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue que acabe, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
monòleg, i el que van a patir són els agricultors.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté.

Per a rèplica, el senyor Lorenzo té la paraula.

El senyor Lorenzo Paredes:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Mire, usted, señor Pañella, usted se podría haber ahorrado el trabajo de hacer tanto movimiento para concluir al final de
que retiro aquí, lo pongo acá y conseguimos tener lo mismo que teníamos.
Si usted con eso lo que ha pretendido es justificar que ha hecho usted
algo, pues, indudablemente, algo ha hecho, evidentemente.
Pero, le voy a decir
lo mismo que le he dicho al señor Torró, no ha hecho usted más que lo que proporcionalmente le corresponde en representación, que es casi nada.

De cualquier forma, le diré otra cuestión, hablando un poco de los monólogos que usted utilizó aquí de forma humorística.
Bien, yo creo que hablar de monólogo y, sobre todo, con un título que usted ha introducido y que me ha llamado la atención, dentro de lo que es el ámbito en lo que ustedes se mueven del comunismo, los republicanos, el
independentismo.
.
.
Yo sé esta serie de cuestiones raras.
Hablar de Bienvenido Mr.
Marshall me ha supuesto una alegría, porque entender que Estados Unidos influye es importante.

De cualquier forma, usted -como ya le he dicho- se podría haber ahorrado el trabajo de manifestar aquí que ha ido disminuyendo líneas a líneas para justificar que había que introducir algunas nuevas y acabar diciendo que hay una donde recupera
todo lo que había pedido disminuir en las restantes.
Pues, mire lo que le digo, yo me reitero en
lo anteriormente dicho, lo único que ha hecho usted aquí es plantear propuestas, y le sigo diciendo lo mismo, si dice usted que el campo
se arregla solo y exclusivamente con dinero, pues, se equivoca usted.
Se lo
digo yo, porque usted no ha hablado en absoluto de agua, en todo caso, la mención al agua siempre ha ido en el mismo sentido: retirar de esta línea para colocar en esta otra.
Pero, yo sigo hablando de lo mismo.
Concretamente, en esta
conselleria, todo lo que no sea tener agua de calidad y en cantidad suficiente no nos
aportará nada para poder salir adelante en el sector.
Y hay algo mucho más importante, el precio.
Y le voy a hacer un recordatorio, le voy a hacer un
recordatorio.
Precisamente este mes, el ministerio va a subir el agua de nuevo.
También lo quiero comunicar, la va a subir igual que lo hizo en diciembre del año pasado, la va a subir de nuevo.

Y eso no nos viene a indicar otra cosa que no sea darnos la razón en este tema, porque aquí se planteaba que la solución la teníamos en nuestra mano, la desalación.
Agua en mayor cantidad, en mejor calidad, y más barata.
Bien empezamos y estamos ahora mismo intentando que se amorticen el
10% de las instalaciones que se han hecho, cuando esto esté en marcha, no habrá presupuesto, señor Pañella, que arregle esto, no habrá presupuesto.

La cuestión y la solución para el campo es el agua fundamentalmente, y luego discutiremos que líneas tienen prioridad sobre otras, que seguramente las habrá, lo que no es posible es que estemos aquí hablando de solucionar problemas que no podemos solucionar con líneas presupuestarias, auque usted crea lo contrario, no podemos.
Porque no
podemos plantar euros, mire usted, no podemos plantar euros y sí algo tenemos que tener todos claro es que la agricultura, la ganadería y la pesca de esta comunidad pasa sólo y exclusivamente porque haya agua suficiente para que eso sea rentable para
nuestra gente, la de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias, y nada más.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Lorenzo.

Finalitzat el debat del segon bloc d'esmenes, correspon passar al tercer bloc d'esmenes que presenta el Grup Parlamentari Socialista i, per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre senyor diputat Antoni Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Bon dia a tots i totes.

Bon dia, senyora consellera.

Senyories, este any el Partit Popular ha presentat un pressupost per a l'agricultura, ramaderia, pesca i alimentació que, lògicament al nostre parer, són els pressupostos de la desconfiança, i a més tenen un objectiu d'enganyar al sector agrari.

De la desconfiança perquè les partides pressupostàries no estan col·locades en el lloc que haurien d'estar, i en funció dels objectius que la mateixa conselleria se marca.
Per tant, esta situació crea desconfiança.
I amb l'ànim d'enganyar, perquè les partides estan ficades en llocs per a després poder fer modificacions que ens permeta derivar els recursos a altres
menesters que no tenen res a vore amb l'objectiu presentat.

En estes dos qüestions són uns pressupostos que generen desconfiança en el sector.
Les nostres esmenes van en la direcció de millorar tant en la forma com en el contingut i, per favor, senyor Giner, no diga, encara que vosté ho dirà igual, que hem repetit les mateixes esmenes que els anys anteriors.
Açò queda bé per intentar eludir el debat, però vosté sap que és una veritat a mitges.
A mitges perquè hem repetit algunes esmenes en la línia de democratitzar el camp valencià, onze anys que jo recorde, venim dient i demanant que se facen eleccions al
camp valencià, però vostés no tenen cap interés que la democràcia s'implante en el sector agrari, preferixen, perquè a més els dóna bon resultat, que la relació amb les organitzacions agràries siga de dependència i submissió, sent els pressupostos la carlota i el pal per a tots aquells que riguen les
seues gràcies.

Si no, com s'expliquen les diferències i arbitrarietats tan grans en la distribució dels recursos de les organitzacions agràries?
I no me diga que les eleccions les supediten a l'acord entre les organitzacions.
Quan s'ha vist que les regles del joc democràtic les legislen les organitzacions?
Quan s'ha vist que un govern no allibere un procés d'eleccions conscient que, democratitzar la vida dels ciutadans és bo per a tots?
De veritat, de veritat creu que les cambres agràries que ja han fet eleccions i algunes comunitats ja van per la tercera i
quarta convocatòria, en elles han legislat les organitzacions agràries?

Senyories, açò és una qüestió de creure's els valors democràtics o no creure-se'ls, i vostés l'únic que creuen és en l'interés partidista que és bo per a mi i mai pensen que és bo per al sector.
I, lògicament, per a fer este procés de democratització que mosatros demanen any darrere any, una de les partides que disminuïm és la que va destinada a les cambres provincials.

I no, senyor Giner, no és que tingam fòbia a les cambres, com vosté mos va dir l'altre dia, no.
El que tenim fòbia és a la falta de democràcia, fòbia a la falta de transparència; a això sí que tenim fòbia.
Perquè una vegada fetes les eleccions, les cambres quan legítimament faran les funcions que hagen de fer i que la llei, lògicament els permeta, el que no pot ser és que els consells rectors de les cambres porten més de trenta anys sense renovar, des dels pactes de la Moncloa.
Això no és possible.

Hem presentat també com tots els anys una esmena de campanar, com vosté l'anomena, carinyosament supose, amb una relació de pobles que demanen que els arreglen els camins.
Com estaran de farts amb
vostés que no saben com fer-ho perquè els facen vostés algun cas i els presten atenció!

Mire, quan vostés entraren a governar en 1995 reduïren esta partida a 600 milions de pessetes; els socialistes, en l'últim any gastaren 5.
000 milions de pessetes de les antigues pessetes, 30 milions
d'euros, arreglant camins, ja venien fent-ho alguns anys.
Vostés reduïren a 600, varen pujar fins que el 2009 tenien un pressupost de 9 milions d'euros.
Els primers anys, lògicament, visqueren de renda amb una excel·lent xarxa de camins que s'havien arreglat i millorat, però estos últims deu anys que la inversió no ha cobert, ni de lluny, les necessitats dels pobles rurals i agraris, pobles
la majoria xicotets en població i grans en terme municipal, damunt vostés este any ha sigut tan descarada la disminució que han fet respecte al 2009 que vostés mateixos s'esmenen augmentant en un milió d'euros la partida que inicialment la tenien en 6 milions.

Mosatros diguem que estan lluny dels 30 milions que farien falta i les nostres
esmenes el que intenten és situar esta partida, com a mínim, en la mateixa quantitat del 2009.

Dia al començar que eren uns pressupostos amb l'ànim d'enganyar i confondre el personal.
Este any vostés han col·locat en el programa 542.
20 totes les transferències de l'Institut d'Investigacions Agràries, IVIA, com a capítol VII, és a dir, com a transferències de capital per a fer inversions, però en el pressupost, quan vas al pressupost de l'IVIA, reben estes transferències part en el capítol IV, i part en el capítol VII, com deu ser.

Però ho fan tan malament que ni tan sols saben enganyar, i els demane que accepten
les nostres esmenes per arreglar esta destrossa i sobretot que no facen el ridícul perquè a més de no enganyar a ningú poden tindre problemes amb la intervenció delegada de gestió de pressupostos de la conselleria.

El que crec que vostés pretenen amb esta maniobra, la de fer passar capítol IV per VII, no és, ni més ni menys, que llavar la cara a uns pressupostos en els que vostés disminuïxen dràsticament les inversions.

Per cert, ja me dirà com pensen fer-ho després si no accepten la nostra esmena.
Estarem atents, lògicament, durant el 2010, per vore l'espectacle de malabarisme pressupostari que vostés hauran de fer, ja que no crec que als funcionaris se'ls pague amb clarió, o els paguen amb ordinadors, amb cadires, etcètera, etcètera.

En el tema d'assegurances agràries, els que garantixen les rendes dels llauradors, la que mos donaren en el
pressupost de l'any passat, increïble!
I, de veritat, no els fa vergonya el que han fet este any?
Disminuir en 6 milions
les despeses més importants per als llauradors?
De veritat, no els fa vergonya que en el
discurs tan incendiari que feren l'any passat contra Zapatero, que, compte!
que se'n passaren set carrers i mig, es disminuïren els pressupostos en 6 milions i no reconeixen que gràcies a l'augment del ministeri este any vostés podran llavar la cara?

Per la urgència de temps no m'agradaria deixar de fer una referència a les oficines comarcals d'agricultura, OCAPA.
En els últims anys, la partida dedicada a millora i manteniment de les OCAPA, de les oficines
comarcals, estaven al voltant d'uns tres-cents mil euros.
Pareixeria raonable que en un pressupost que se suposa
auster, esta partida mantinguera, inclús disminuïra, la seua quantitat.
Doncs, no.
Vostés este any l'han incrementat fins al 6,3 milions, de 300.
000 euros a 6,3 milions.

Miren, senyories, hem sigut i som uns defensors de la descentralització de l'administració i som uns defensors d'una major activitat i presència en el món rural i agrari.
Dels magnífics, sobretot, tècnics i professionals que treballen en les OCAPA, per a mosatros, els
llauradors, és un orgull i una tranquil·litat que hi hagen molts i a més propet.

El que no mos creguem és que en el 2009 la partida de millora i manteniment de les OCAPA, a l'igual que anys anteriors, estiga al voltant de tres-cents mil euros i este any
vagen a gastar-se 6,3 milions.
No és creïble, no mos ho creguem, perquè a més, preguntades algunes OCAPA, ninguna ha demanat millores que facen pensar que
fa falta un increment d'esta importància.
La conclusió que traguem és que vostés utilitzaran esta partida per engrossir el pla Confiança, en el que no saben d'on traure els diners, i que poc té a vore amb les necessitats del sector.

Al mateix temps que visten vostés un sant i el vénen com a nou i diferent, dic, al mateix temps, fan més pobres als hòmens i dones del camp valencià.

Per acabar, recordar-los senyories, que vostés han abandonat el sector agrari.
Que el sector agrari ha abandonat més del 60% de tots els hòmens i dones que treballaven en 1995.
Eixa és la situació final de la conclusió de les polítiques que vostés han fet i, per tant, és perquè demane aproven les esmenes que els hem presentat i que milloren substancialment
el pressupost que no hi ha per on agarrar-lo.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Tiene la palabra el ilustre diputado señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

Senyories.

Independentment, no té major transcendència, que vostés en la comissió actuen uns companys seus de portaveu i ací vosté faja de portaveu, això no té major transcendència, és perfectament legítim, i que vosté després utilitze els debats en comissió, també ho veig legítim.

Però mire, comença vosté parlant de pressupost de la desconfiança, que es tracta d'uns pressuposts que l'únic que intenten, ho ha dit vosté, és enganyar al sector.
Senyor Lozano, com és capaç vosté d'infravalorar el sector?
Els llauradors?
Pescadors?
ramaders?
Som molt més llestos del que vosté creu, o del que vosté els fa, per a continuació vindre vosté ací a dir, com si vosté fóra l'oracle de Delfos o la pitonissa de Delfos, a dir que mosatros plantegem una sèrie de pressuposts per a després modificar-lo.
.
.
Vosté ja està endevinant-ho, és molt sabut i ja sap el que va a ocórrer i s'atrevix en esta trona a llançar eixes qüestions, d'eixa manera!
I ja el que és absolutament inacceptable, senyor Lozano, és que vosté vinga ací i faja un exemple humiliant per als llauradors.
Vosté diu, «mosatros, els llauradors».
.
.
Escolte, mosatros els llauradors.
.
.
, també, jo també sóc llaurador, com vosté puga ser llaurador, vinga ací i diga que mos fiquen la safanòria i el pal darrere de la safanòria.
Però, ¡home!
, ¿de quina manera mos tracta, es tracta a vosté mateix, que s'ha autodefinit ací com a llaurador?
Doncs.
.
.
, ¿a vosté li fiquen la safanòria i li peguen amb el pal?
¡Per l'amor de Déu!
, un poquet més de respecte per al sector, per als llauradors, per als pescadors i per als
ramaders.
(Aplaudiments) ¡Un poquet més de respecte!

I, mire, respecte a les cambres agràries, abans d'entrar en eixa qüestió, li diré, sincerament pensava que vostés retirarien alguna d'eixes esmenes a què vosté els dóna la categoria de pressupost alternatiu, però és evident que després d'haver-les encunyat.
.
.
, encara que li sàpia mal a vosté, després d'haver-les encunyat i reiterat mimèticament d'anys anteriors, no han fet el xicotet esforç de garbellar algunes d'estes esmenes, que no tenen cap suport.
Ni tan sols vostés han segut capaços de fer eixe esforç.

La seua posició mos aboca a tindre de repetir-los les contundents argumentacions que
patentitzen una cosa substancial, senyor Lozano, una cosa substancial per
evident, per notori, per obvi: no tenen vostés, a pesar de la seua intervenció, ¡ni un mínim esborrany de projecte alternatiu!
¿Què dic jo?
Demane perdó.
.
.
Demane perdó, perquè utilitzar la paraula projecte certament resulta excessiu.
Les seues esmenes no són més que intents de retocs puntuals sense coherència, més buscant el nombre que la qualitat i en moltes ocasions no són, amb tot el respecte, més que meres ocurrències.

Mantenen vostés.
.
.
¿Li ha sabut mal que ho diguera això en la comissió, això de les esmenes de campanar?
Vostés és que mos dediquen un volteig de campanes constant en tota la secció, amb unes esmenes en què responen als habituals intents de quedar bé amb alguns pobles i, en particular, amb els dels seus correligionaris.
És el cas del referent de camins rurals que vosté ha comentat ací.

Mire, com vosté deu saber, la conselleria tots els anys convoca una ordre d'ajudes per a millorar infraestructures agràries a què poden optar tots els ajuntaments de la Comunitat Valenciana.
Faja els gestos
que li done la gana, però l'ordre es publica i tots els ajuntaments poden optar a eixes ajudes.
Durant l'any 2009 tots els municipis de la comunitat, inclosos els assenyalats per vostés en les esmenes, han tingut l'oportunitat de presentar-se a estes ajudes, si bé és cert que en 2009, mire per a on, hi han hagut dos convocatòries, en compte d'una, dos convocatòries.
Una en línia d'ajuda per a millorar infraestructures agràries, amb una segona convocatòria extraordinària que s'ha produït precisament gràcies al pla Confiança.

Quant a les oficines de promoció i les cambres i les eleccions, permeta que li ho clarifique açò, perquè és que vostés són de contradictoris, d'incoherents fins a l'extrem.
.
.
Quant a les oficines de promoció comarcal, li reitere que en la pràctica les seues esmenes suposarien el desmantellament d'eixes oficines.
¡Sí, senyor!
, el desmantellament al deixar-les minorades de fons.
.
.
, les seues
esmenes.

Resulta, per altra part, profundament contradictori, senyor Lozano, que vostés que sempre han anat d'adalils de la comarcalització, en la pràctica, en un aspecte tan vital per a estes oficines de promoció comarcal, com és dotar-les de la necessària consignació pressupostària, les deixen minorades de fons, quan devien saber que són unitats administratives territorialment descentralitzades que realitzen
funcions d'informació i d'assistència als ciutadans.
També realitzen funcions de formació i capacitació dels professionals del sector, també fan tramitació d'expedients i el subministrament de dades i informacions en l'àmbit de la seua actuació.

I, mire, vaig a parlar de les cambres agràries provincials, que a vostés.
.
.
no és que els tenen fòbia, els produïx.
.
.
, les cambres a vostés els produïxen urticària.
Les cambres agràries provincials són els receptors d'una altra sèrie d'esmenes encunyades any darrere d'any, perquè és que són les mateixes.
.
.
, és que qualsevol xicotet observador vorà que vostés, any darrere d'any les presenten.
I a la millor algú pot dir, home, doncs, seran coherents en els seus plantejaments i per això les presenten tots els anys, però, mire, no és per coherència, perquè si fóra per coherència, que jo sàpia, en el govern de l'estat el govern és del seu partit, el govern és socialiste, i al president li diuen Rodríguez, encara que li moleste el cognom i vullga que li criden Zapatero, que no sé què és pitjor, però, en tot cas, en tot cas, senyor Lozano, vostés governen i podrien fer una cosa tan senzilla com modificar, canviar, anul·lar, desterrar el reial decret 1.
372 de 1992, perquè és precisament eixe reial decret el que obliga les entitats autonòmiques, els governs autonòmics, que garantixquen la tutela i el suport econòmic a eixes cambres agràries.

Per tant, quan ací s'inclouen en els pressupostos les cambres agràries i se les dota d'un pressupost, és que el govern valencià l'única cosa que està garantint és el compliment d'eixe reial decret, d'una norma legal que l'obliga a fer-ho aixina.

I en el que fa referència a les eleccions del camp, senyor Lozano, tan sols dir-li que és evident que el primer que cal és aplegar a un acord en el si del mateix sector, acord hui per hui inexistent,
com vosté sap.

Plantegen vostés ajudes a organitzacions professionals agràries, quan al nostre juí estan ja garantides per mitjà de les línies d'assignació pressupostària titulades «vertebració del sector agrari».

Les esmenes que pretenen realitzar transferències internes de les seues esmenes són absolutament improcedents.
Mire vosté, l'articulat de la llei de pressupost ja votat i aprovat (veus) recentment, en la disposició addicional setzena contempla que les activitats d'investigació, desenrotllament i innovació, formació de capital i d'empleabilitat, tindrien la consideració d'operacions de capital.
I li dic això per l'argumentació que ha fet vosté al final de la seua intervenció.
Per tant, caldrà concloure que no cap realitzar un ajust de les previsions de finançament de l'IVIA en el capítol VII.

Per altra part, tal i com estan en els pressuposts, s'ajusten les consignacions pressupostàries a les previsions de gasto en els projectes finançats a fons del mateix IVIA, així com dels projectes de finançament exterior.

Quant a la racionalització de l'aigua, que també vostés li dediquen alguna esmena, tinc de recordar-los l'enorme esforç que en els últims anys han vingut fent els distints governs del Partit Popular fins a col·locar la nostra comunitat com a referent en eixa ús racional, esforç inversor que no té precedents.

També en eixe sentit, li recorde que la conselleria anualment publica una ordre d'ajudes a la racionalització i millora de l'ús de l'aigua, i que en la pràctica el que ha suposat eixa ajuda ha segut que s'haja instaurat i modernitzat el regadiu en la majoria d'entitats de reg de tota la Comunitat Valenciana.

I com que me s'ha acabat el temps, tindrem ocasió de seguir amb la rèplica debatent, i a la millor li faig fins una proposta, a vore si vosté i el seu grup són valents d'acceptar-la.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señor Lozano, para el turno de réplica.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyora presidenta.

Sí, senyor Giner, jo crec que la falta d'arguments l'ha fet a vosté inclús alçar el to de veu, perquè la veritat és que açò és insofrible, per a haver de defendre uns pressupostos com els que este any els
ha presentat.
.
.
a vosté.

I de veritat estic d'acord en una cosa amb vosté: que el sector, els hòmens i dones que treballen al camp són tan intel·ligents que per això vostés no els enganyaran, per això.
Per tant, de respecte.
.
.
, el respecte se demostra en les accions de govern i
no en les paraules.

I m'agradaria fer una xicoteta reflexió que jo crec que és important, perquè vosté, clar, és que els pot tant que acaben donant la culpa sempre als altres, per descomptat,
a Zapatero, que inclús ha estat nomenant que renega del seu primer cognom.
.
.
Vostés ja arriben ahí, perquè com ja no tenen altra manera de traure les coses, doncs, ja, que la culpa és del que està allà, en Madrid.

Mire, la reflexió és la següent, jo crec que a vosté ja li l'he dit alguna vegada, però la repetisc ací, en el ple: amb les mateixes lleis comunitàries, política agrària comunitària, que són el conjunt de normes fetes per 27 països amb els seus diferents governs que han passat per cada un d'ells, entre ells el Partit Popular siguent ministra d'Agricultura la senyora Loyola de Palacio; amb les mateixes lleis europees, amb
les mateixes lleis nacionals, amb les mateixes, ¿com és possible que agricultures i comunitats com Extremadura mos hagen esborrat del
mercat europeu de fruites i hortalisses d'estiu?
¿Com és possible que en termes d'agricultura ecològica Andalusia estiga copant els mercats que tindrien de ser nostres?
¿Com és possible que Rioja, en vins, hui seguixca siguent la comunitat que lidera els
temes del consum de vi?
¿Com és possible que Múrcia mos estiga acaparant els mercats de transformats en sucs?
¿Com és possible que Navarra ho faça en transformats?
¿Com és possible que tots mos estiguen robant els mercats que tradicionalment han
segut dels valencians i que ara mos estem quedant.
.
.
?
Insistixc, amb les
mateixes lleis europees, amb les mateixes lleis nacionals.

I, clar, al final li donaré alguna dada que jo crec que és eloqüent.
Comunitat autònoma d'Andalusia, pressupost doble que el nostre, el conjunt, 33.
000 milions, mosatros
estem ara en 14.
392: dediquen tres vegades per a agricultura el que dediquem
mosatros.
Aragó, 5.
720, la mitat del nostre pressupost general del Consell: dediquen el doble,
tinguent la mitat de pressupost, dediquen el doble del que dediquem mosatros a
agricultura, en Aragó.
En Castella-la Manxa, cinc vegades el nostre pressupost, ¡cinc vegades!
, amb un pressupost general de 9.
600 milions.
Castella i Lleó.
.
.
Estic diguent-li de tots el colors, perquè, si no, després vosté ací puja i pareix que les dades les estiga jo interpretant en funció del que vosté diga.

En definitiva, senyor Giner, el que estic intentant dir-li és que la importància que cada una de les comunitats autònomes li dóna al seu sector, perquè se'l creu, està proporcionalitzada, o és proporcional a la quantitat de recursos que dediquen, i és quan arribes a la conclusió que els altres van avançant i mosatros, en els últims deu anys, mos estem quedant arrere, mos estem quedant sense els mercats
tradicionals que des de 1906 ja estàvem mosatros exportant, Carcaixent, Alzira, al mercat de taronges en Anglaterra.

Mire, per acabar, senyories, este, i ho repetixc alt i fort, per si vostés no ho senten, és el pressupost de l'escàndol i de la mentira, és un pressupost contra els homes i dones que treballen en el camp, i este
pressupost farà que 7.
000 nous actius del sector agrari tinguen d'abandonar el camp valencià.
Estos són els pressupostos d'algunes autonomies que hem vist que faran que, per no tindre l'aposta forta per a un sector clau per a l'exportació, mosatros se l'estem carregant.

I vosté ara puge i diga el que vosté crega, però, sense dubte, senyor Giner, me fique en la seua pell i de veritat no m'agradaria estar per a vindre ací a defensar un pressupost indefensable i impresentable.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Mire vosté, alt i fort, alt i fort, perquè vosté ho agarre ben claret li vaig a dir.
Tinc vergonya d'escoltar els seus arguments que ha desenrotllat ací, des d'esta trona.
I a qui no li agradaria estar en la pell és a mi en la seua pell.
I li ho explicaré.
Perquè precisament hui que vinga vosté a esta trona, que diga que els agricultors són molts intel·ligents, sí que són molt intel·ligents, i entendran el que ha dit vosté, el que han fet vostés, el que diem mosatros i el que fem mosatros.
Ho entendran perfectament perquè són molt intel·ligents.

Però que vinga hui ací i que vosté des d'ací parle de política agrària comunitària i que diga hui, com és possible que tots mos estiguen robant el mercat, hui precisament, hui,
senyories.
Hui s'ha consumat un nou atracament, una nova burla als interessos del poble valencià, hui.
Fa a penes minuts que s'ha firmat, precisament hui, l'acord de la Unió en Marruecos.
I ve vosté ací hui a dir-mos a mosatros <
span class="text22">(aplaudiments) això.
Hui precisament.

Mire, senyor Lozano, vosté ha passat de les seues esmenes i jo vaig a passar també de les seues esmenes, perquè és que no tenien ningun trellat.

Però sí que vull dir-li una cosa que és molt més important.
Davant d'eixa menudencia que suposava les esmenes, que ni tant sols han merescut la defensa per la seua
part, jo li vaig a parlar d'una cosa que pense que és molt més transcendent i que té unes conseqüències molt grans per a la nostra agricultura.

Senyor Lozano, senyors del PSOE, estic parlant-los de l'acord a què m'ha referit anteriorment en la Unió Europea i el Marroc, en el qual s'arriba al lliure comerç de fruites i hortalisses al pas a Europa de les fruites i hortalisses de
Marroc.
A partir de l'1 de gener vostés, el senyor Zapatero -si no vol que li diga Rodríguez a mi m'és igual, jo li diré Zapatero- el senyor president del govern espanyol tindrà la responsabilitat d'ostentar la presidència durant un semestre.
(Remors)

Mire, és molt fàcil, senyor Lozano, és molt fàcil, és molt fàcil.
No tenen vostés més que fer una cosa senzilla.
No ratifiquen eixe acord, tindran vostés sis mesos per a no ratificar eixe acord.
Vostés tindran eixa responsabilitat, sobre vostés recau eixa responsabilitat.
Perquè l'aplicació d'eixe acord és un atac als interessos de la nostra agricultura.
I eixos agricultors, que són molt llestos, més del que vosté es creu, també són conscients del que significa açò que estem parlant ara, ací.
Açò significa una profunda injustícia, perquè es dóna entrada lliure a unes fruites que, vosté ho sap molt bé, no se'ls exigixen ni els mateixos requisits, per exemple, fitosanitaris, ni tant sols
tenen els mateixos costos de producció i no són comparables per raons òbvies.

Vosté lamentablement es riu, però explique eixe riure vosté als llauradors de la nostra comunitat, explique-los i diga-los això als llauradors.
¿Com permeten vostés en la seua aquiescència, en el seu silenci còmplice, com permeten una competència deslleial, utilitzant a la nostra agricultura valenciana, una volta més, com a moneda de canvi respecte a altres interessos polítics geoestratègics europeus?
(Aplaudiments)

Mosatros ho demanarem en tots els àmbits, senyor Lozano, ho demanarem en tots els àmbits.
Mosatros plantegem la defensa dels interessos de la nostra agricultura
que són, no ho perda de vista, el de tantes i tantes famílies, el de tants sectors del nostre camp hui, un sector estratègic per a l'economia valenciana, per a eixes famílies, per a eixa activitat econòmica que tanta riquesa i tants llocs de treball comporta, li demanem a vosté i al Grup Socialista que pressionen el govern central, a vore si són valents, vénen ací a dir
cuentos, com el que vosté ha fet en la defensa de les seues esmenes, en lloc d'això arrimen el muscle.
Creguem que es tracta d'una qüestió vital per al nostre poble.

I acabe, senyora presidenta.
Ho dic convençut de la importància que tindria una postura unànime i una única veu valenciana.
I comprenga, perquè crec que comprendrà, que m'agradaria equivocar-me, però a la vista de la seua capacitat d'influència com a grup, de la seua autonomia respecte a Madrid i del seu posicionament
en altres qüestions, com el finançament, com l'aigua, com les infraestructures.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Giner.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
segur que tinc dret a albergar dubtes seriosos.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a comenzar, si les parece, con la votación.

Respecto a la sección 11, industria, comercio e innovación, y entidades adscritas funcionalmente a la misma, comenzamos votando el primer
bloque de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Votamos, en primer lugar, la enmienda número 1.
024.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 36.
Queda desestimada la
enmienda 1.
024.

Continuamos con el resto de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Ahora votamos el segundo bloque, que corresponde a las enmiendas presentadas
por el Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 39.
Votos en contra, 51.
Quedan desestimadas todas las
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Continuamos con el tercer bloque de enmiendas, que corresponden al Grupo
Parlamentario Compromís, y votamos todas ellas.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas todas las
enmiendas del Grupo Compromís.

Y ahora votamos la sección 11 propiamente dicha, industria, comercio e innovación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50.
Votos en contra, 42.
Queda aprobada la sección 11.

Y ahora.
.
.
Sí, perdón.
Sí, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Senyora presidenta.

Simplement per si se pot fer una consulta perquè crec que ens hem votat dos votacions.
Quan hem dit la resta de Compromís, en realitat era la resta del PSOE i després les dos separacions que hi ha de Compromís.

Vull dir, és que hem fet només que tres votacions, quan són, en realitat, sis votacions abans de votar la secció sencera.
(Remors)

La senyora presidenta:

Perdón, si lo saben ustedes y lo piden separado, la mesa, desde luego, no tiene
conocimiento de esa separación.
Aquí lo único que se nos ha comunicado, (remors) señora Moreno.
.
.
No hay inconveniente, si quieren que votemos separado.
(Remors)

La senyora Moreno Fernández:

Sí, señora presidenta, no es tanto de separación, sino que hemos hecho, como decía la portavoz de Compromís, hemos hecho nada más cuatro votaciones.
La cuarta votación, que correspondía al resto de las del Grupo Socialista, la presidenta, cuando las ha repetido,
las ha repetido como el Grupo Compromís y, por tanto, nos faltaría votar las otras dos.

Yo también creo que esa ha sido.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, senyora presidenta.

Jo crec que el que passa és que el full que té la mesa no és el full que tenim nosaltres.

La senyora Moreno Fernández:

¡Ah, bueno!

La senyora Mollà Herrera:

No, és que ells no tenen el mateix full.

La senyora presidenta:

Vamos a ver, señorías.

Si han sido cuatro votaciones, si ustedes se refieren a una (inintel·ligible) .
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Senyora presidenta, és que en el full que se'ns ha repartit hi ha sis votacions, és a dir, no coincidix el full que té la mesa amb el full que tenim els grups parlamentaris.

La senyora presidenta:

Yo no sé quién les ha repartido a usted la hojita.
Les explico.
Yo les puedo decir, vamos a
ver, lo que tiene la mesa, vamos a ver, lo que tiene la mesa.
Hemos votado tres
bloques de enmiendas.
La primera era la de la Agrupación de Diputados No Adscritos que, a petición de la señora Moreno, se ha pedido que se votara la enmienda 1.
024 de forma separada.
Ahí hemos votado dos veces.
Después hemos votado las enmiendas del Grupo Socialista, todas, y después las del Grupo Compromís.
(Remors i pausa)

Perdón.
Efectivamente me comunica el letrado que ha repartido a la mesa, por un
error, mal, y vamos a proceder (se senten veus que diuen: ¡ahhh!
).
Oiga, también se pueden equivocar al repartirnos a la mesa.
No pasa nada.

Falta una votación del Grupo Compromís, porque ustedes han pedido.
.
.
Falta del Grupo Socialista, que han pedido tres separaciones, y una separación del Grupo Compromís.
¡Nada!
¡No pasa nada!

Si les parece, ahora, como las hemos votado todas, vamos a proceder a votación y tranquilos.
¿Vale?
Rectificar es de sabios.

Señorías, vamos a ver.
Votamos el primer bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario
Socialista, y de forma separada la 1.
043, 1.
044 y 1.
045.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas las enmiendas
1.
043, 1.
044 y 1.
045.

Y ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas todas las
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Y ahora votamos el bloque de enmiendas del Grupo Compromís, y votamos de forma separada la 1.
062.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 49.
Queda desestimada la enmienda 1.
062.

Y ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Compromís.

Y ahora retomamos la sección 11, industria, comercio e innovación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51.
Votos en contra, 42.
Queda aprobada la sección propiamente dicha.

Y, ahora, respecto a las entidades adscritas a la misma, comenzamos votando el Instituto
de la Pequeña y Mediana Industria de La Generalitat, Impiva.
Votos a favor, 50.
Votos en
contra, 43.
Queda aprobado el Instituto de la Pequeña y Mediana Industria de La Generalitat, Impiva.

Y ahora votamos el Instituto Valenciano de la Exportación.
Ivex.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50.
Votos en contra, 43.
Queda aprobado el Ivex.

Y ahora, para finalizar, votamos Seguridad y Promoción Industrial Valenciana, SA, Sepiva.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50.
Votos en contra, 43.
Con el Sepiva, queda aprobada la
sección 11.

Y pasamos a votar la sección 12, empezamos, agricultura, pesca y alimentación y entidades adscritas funcionalmente a la misma.
Empezamos con el primer
bloque de enmiendas de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
Votamos las enmiendas de la 1.
089 a la
1.
095, la 1.
097, 1.
098, 1.
100, 1.
103 a 1.
1119.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 51.
Abstenciones, 35.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y ahora votamos el resto de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y ahora pasamos al bloque de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Empezamos votando la 1.
174, 1.
175, 1.
183, 1.
185, 1.
187, 1.
188 y 1.
197.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 39.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 4.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y ahora votamos de forma separada la 1.
182, 1.
189, 1.
190, 1.
194 y 1.
209.
Comienza la votación.
Votos a favor, 39.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 3.
Quedan desestimadas.

Y ahora pasamos a votar el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario
Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.

Continuamos con el tercer bloque de enmiendas del Grupo Compromís, y votamos, en primer lugar, las enmiendas 1.
121, 1.
122, 1.
123, 1.
126, 1.
127,
1.
128, 1.
130, de la 1.
133 a la 1.
138, 1.
142 a 1.
144, 1.
158, 1.
162 y 1.
163.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 36.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Ahora votamos las enmiendas 1.
129, 1.
131, 1.
132 y 1.
142.
Comienza la votación.
Votos a favor, 4.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 39.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 43.
Votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Compromís.

Y ahora vamos a votar la sección 12 propiamente dicha, agricultura, pesca y alimentación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51.
Votos en contra, 42.
Queda aprobada la sección 12 propiamente dicha.

Y ahora continuamos con los organismos y entidades adscritas funcionalmente a
la misma.
Si les parece bien a sus señorías, las votamos de forma conjunta.
El Instituto Valenciano de Investigaciones
Agrarias, IVIA, y la Agencia Valenciana de Fomento y Garantía Agraria.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50.
Votos en contra, 43.
Queda aprobada la sección 12.

Les informo a sus señorías que esta tarde las votaciones se desarrollarán previsiblemente a partir de las 19:00 horas.

Se suspende la sesión y el pleno se reanudará esta tarde a las cinco.

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 5 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 5 minuts)

Secció 14.
Medi ambient, aigua, urbanisme i vivenda i entitats adscrites

La senyora presidenta:

Continuamos con el debate de las enmiendas de la sección 14, medio ambiente, agua, urbanismo y vivienda -señoras diputadas, si son tan amables.
.
.
Gracias- y entidades adscritas funcionalmente a la misma.

Comenzamos con el primer bloque de enmiendas, todas las enmiendas presentadas
por la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Para el turno a favor, tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, vaig a defensar les esmenes que el nostre grup ha presentat a la secció de medi ambient.

Cal dir, per començar, i com ja he fet en altres seccions, que el principal problema o el principal
defecte d'esta conselleria és un problema que es pot corregir a través de les esmenes, per tot allò que he anat repetint i que no vaig a insistir massa sobre el tema de les
limitacions del debat pressupostari.

En esta conselleria a més, particularment, perquè resulta que és la conselleria que paga els plats trencats de la contenció pressupostària.
Diguérem entre les conselleries grans, amb pes econòmic, és aquella que més veu reduït el seu pressupost, ja que perd pràcticament 100 milions d'euros dels 455 que tenia l'any passat, és a dir, una reducció del 25% o de més del 25%.

Les nostres esmenes van adreçades a dues qüestions fonamentals: una general, diguérem, de caràcter més literari, canviant les problemàtiques i els objectius per tal de definir-les amb més concreció, introduir criteris que siguen més adequats per a la solució d'eixos problemes i, sobretot, defugir l'eufemisme en la definició dels mateixos problemes que, lògicament, ens duu a solucions errades.

I també en general l'altra qüestió és traure diners de les enormes bosses que generen les aplicacions pressupostàries que suposen l'externalització de serveis, que és un abús general, però que és especialment greu en aquesta conselleria i que suposa un autèntic malbaratament de recursos adreçats per a interessos de caràcter espuri.

Bé.
La problemàtica, nosaltres tractem la problemàtica de l'habitatge partint que amb aquestos pressupostos els problemes referits a l'habitatge no van a trobar solució.
I per a trobar de tractar eixes solucions, volem que s'incidisca en el tema de la rehabilitació, que és un enorme buit en la política d'habitatge del Consell, per motius econòmics, per motius ambientals, però també per la necessitat de mobilitzar el parc d'habitatges buit.

I també corregir la greu mancança d'habitatge protegit que hi ha i que no es resol amb eixes polítiques d'incrementar preus mínims o metres quadrats, que no ajuda a resoldre els problemes dels habitatges ni
a resoldre el problema d'accés a l'habitatge, sinó que només ajuda que les butxaques dels promotors no es vegen afectades per la crisi, o
es vegen menys afectades.

Volem també, en un segon ordre de qüestions, que es reforme o que s'aborde la reforma necessària de la legislació ambiental, que té greus mancances.
I molt particularment, i especialment, de la urbanística, incrementant la participació ciutadana en este procés.

En depuració d'aigües, volem que s'instroduïsca la depuració.
.
.
el tema dels vessaments industrials, que no es tracta o es tracta de forma
molt insuficient.
I tampoc creem que es contemple de forma adequada la
reutilització de les aigües depurades, sobretot acotant estes aigües, que encara hi ha molt per treballar i molt per fer, no per incrementar l'oferta d'aigües, sinó sobretot perquè estes aigües depurades servisquen per a substituir demandes existents, que això significarà realment una autèntica racionalització de l'ús de l'aigua.

També pensem que els rius han de tindre un altre tractament diferent.
No són canals de transport d'aigua, sinó sistemes vius, igual els rius que les zones humides.
I, per tant, entenem que
el desenvolupament de la política de prevenció d'avingudes ha de combinar les decisions urbanístiques amb actuacions d'enginyeria ambiental, que supose també la regeneració dels mateixos llits dels rius que de forma natural tendixen a prevenir aquests
problemes.

També proposem línies d'actuació en el tema d'incendis forestals, que canvien molt acusada la política actual, tant en l'orientació de la política de prevenció com en el tractament de les zones afectades.
I també reclamen que es produïsquen o que es donen estudis de com es produïxen els incendis, perquè actualment les polítiques que es donen en aquest camp són insuficients i estan orientades amb òptiques freqüentment errades.

També volem, de forma general, que se substituïsca la propaganda per informació als ciutadans.
El Consell abusa molt de la propaganda i dóna molt poca informació, informació crítica, informació veraç als ciutadans, en els temes com l'aigua on tot el que es transmet als ciutadans és una qüestió absolutament deformada, o en el tema dels residus, per exemple, que és absolutament inexistent.

També introduïm algunes qüestions en temes de contaminació que no es troben al pressupost.

I, finalment, exigim un gir copernicà en la política de residus, primant la reducció, redissenyant els plans zonals, tractant que es produïsquen àmbits menors per a acostar el tractament a la producció, reduint el consum d'energia, potenciar, com he dit abans, la conscienciació ciutadana, especialment important en el tema de la reducció de residus, introduint la problemàtica específica de residus industrials i també dels tòxics i perillosos.

I, finalment, renunciar a això que vostés anomenen eufemísticament valorització de residus, que suposa la incineració i que no resol els problemes dels residus.
L'únic que fa és fer-los desaparéixer, entre cometes, i generar al seu torn altres problemes ambientals, inclús de salut, molt greus que són difícils de tractar i de solucionar.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per al torn en contra, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Martínez.
(Veus) Parra.
Perdón, Parra.

El senyor Parra Sisternes:

Gràcies, senyora presidenta, per esta disculpa.

Senyories, bona vesprada.

Senyor Torró, bé, conforme ha dit vosté, va presentar 248 esmenes.
No m'ha sorprés el que mos acaba de dir.
Mos ha dit pràcticament el mateix que va dir en la.
.
.
La intervenció seua ha sigut rèplica del que va exposar en la comissió d'hisenda.

D'eixes 248 esmenes, com vosté sap, sols 27 -i a més vosté ho ha reconegut- tenen contingut merament econòmic.
Les altres són bàsicament.
.
.
tenen contingut literal, on vostés proposen que canvien algunes frases, alguna manera de nomenar en alguna qüestió algun article de la llei de pressupostos.
Jo crec que en això hauria de fer vosté un poquet una mena de recapacitació, saber que estem debatent la llei de pressupostos i no presentar tan gran volum
d'esmenes, perquè no demostra que haja treballat més.
L'únic que demostra és que tal vegada ha sigut arreplegar les mateixes que varen fer en anys passats
i tornar-les a presentar.
Crec que això està de sobra en este plenari.

Bé, entre altres, conforme he dit abans, vosté proposa afegir noves línies d'actuació i nous objectius a eixa llei de pressupostos, però fixe's vosté també que, desgraciadament, resulta que tot allò que vosté ha plantejat com a nous objectius o noves línies de modificació, ja estan contemplades en eixe projecte de llei de pressupostos.
I, per tant,
per eixe motiu, les vàrem rebutjar en la seua comissió.

A mi me fa gràcies quan parlen vostés.
.
.
-i a més se'ls ompli la boca de dir-ho, i agarren la bandera a vegades del tema.
.
.
de tot el
que és l'entorn mediambiental-, però sobretot quan parlen a vegades, per exemple, de la gestió de residus.
Una gestió de residus que tot el que mos ha exposat vosté en la seua intervenció, pràcticament està tot arreplegat, en el que es referix als residus urbans, en els plans zonals i,
a més, desenrotllant-se a través dels seus consorcis pertinents.
I el que se referix a les intervencions que
vosté vol que afegisca quan anomena residus tòxics, perillosos, etcètera, també, conforme vosté sap, actualment s'està fent la revisió del que és el pla integral de residus i s'està contemplant pràcticament tot el que vosté aporta perquè s'afegisca en eixa llei de pressupostos.

I tota la intervenció que vosté ha fet en base al tema de residus, està de més ,perquè ja, conforme li dic, està contemplat tant en els plans zonals com en els PIR corresponents.

Me fa gràcia quan parla de rehabilitació i, sobretot, habitatge protegit.
Crec que esta conselleria, a través de l'IVVSA, al llarg del govern del Partit Popular, ha sigut una de les conselleries
que més ha invertit en rehabilitació.
Tots els municipis pràcticament, a través de les seues sol·licituds, quan han necessitat rehabilitar centres històrics o actuar, no sols esta conselleria, Conselleria de Cultura, Conselleria d'Infraestructures, a través de diferents conselleries, dependents totes de la Generalitat valenciana, s'han intervingut en diferents actuacions relatives a rehabilitació i habitatge.

També parla del canvi climàtic, parla de la qualitat ambiental, de reformar la legislació ambiental també.
.
.
En fi, creem que a través dels plans generals, la Comunitat Valenciana, a través del Partit Popular, ha sigut el govern que ha protegit el 40% del territori de
la nostra comunitat.
Ahí estan els plans generals d'ordenació urbana de tots els municipis, que es pot demostrar.
Crec que a ningú en esta cambra li agrada.
.
.
, i estem tots sensibilitzats en el que és el medi ambient, en el que és la protecció dels paratges naturals, en el que és el canvi climàtic.
Crec que en això estem tots sensibilitzats, i en això pràcticament estan justificades les actuacions que la Conselleria de Medi Ambient,
a través dels diferents consellers, ha fet.

A partir d'ahí, també la depuració d'aigües, o quan ha parlat d'entitat.
.
.
, sap vosté que tot el tema de depuració d'aigües, a través de l'entitat de sanejament, aquells municipis que ho han sol·licitat, hui estan pràcticament tots.
.
.
la xarxa de col·lectors i depuradores estan en marxa en la majoria de municipis de la Comunitat
Valenciana.
I hui per hui, ja no som una comunitat tercermundista; en la
majoria de municipis hi han depuradores, hi han desaigües i hi ha de tot.

Crec que tot això s'ha aconseguit a través del treball, de l'esforç d'esta conselleria, que a pesar d'eixos pressupostos que s'han vist reduïts per l'austeritat que hem hagut d'aplicar, però és una conselleria que s'ha sensibilitzat amb les necessitats de les demandes dels ciutadans i ha actuat
en pro de tot el desenrotllament sostenible dels nostres municipis.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Parra.

Per al torn de rèplica, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, començaré pel final, per allò de l'austeritat pressupostària.
Austeritat, no.
Pobresa pressupostària, i ho he dit en alguna ocasió.
I la prova més evident és esta conselleria.

És a dir, vostés no han fet ningun esforç per a incrementar els ingressos i tractar d'atendre les necessitats que en un període de crisi fan falta.
Amb això està dit tot.
I quan veuen d'on van a tocar, diuen: el medi ambient.
Eixa és la seua sensibilitat ambiental.
I vosté ací ara ve, diguem, posant-se medalles de les coses que fan o deixen de fer.
Bé, no sé si han fet molt o poc, però, és clar, el que pensen fer és ben poc, atés els diners que han consignat a açò.

Bé.
Vosté m'ha dit que només hi han 27 esmenes de contingut econòmic, i també ha reconegut que jo he començant per ahí.
És normal.
I m'ha dit també que repetim moltes esmenes.
És de veres, repetim moltes esmenes.
Però en compte de recapacitar de per què som nosaltres els que repetim esmenes, el que haurien de recapacitar és per què vostés ens presenten un any rere un altre any exactament el mateix pressupost, que
això sí que seria per a recapacitar.

Perquè, clar, les esmenes econòmiques, això va canviant, però quan un llig objectius, programes, etcètera, etcètera, això es repetix calcat any rere any.
Demostra coherència, però també demostra una escassíssima capacitat per adaptar-se a les conjuntures canviants i les noves formes d'entendre determinades qüestions.
Per exemple, en els temes referits a canvi climàtic ve dient-se el mateix des de que jo estic ací, i ja venien d'abans.
Per tant, difícilment amb eixos plantejaments vostés podran canviar algunes coses.

I bé, si ja vosté està dient que les coses que jo plantege, les noves línies que jo plantege estan ja recollides.
.
.
Per exemple, recorde que en la rèplica que em va fer en la comissió em va dir que ja plantejaren el tema de les ecotaxes.
Jo entenc que això és un compromís, que a partir d'ara el Partit Popular es dedicarà a introduir ecotaxes.

O també entenc que el que està dient-me vosté ací, que a partir d'ara van a canviar la política d'habitatge protegit, renunciaran als increments dels preus mínims dels habitatges i canviaran eixa política per no afavorir als promotors, sinó per tractar de mobilitzar els habitatges buits que hi han, per exemple.

O també entenc que quan vosté està dient això, està entenent que la reutilització de les aigües depurades a partir d'ara no es dedicarà a incrementar l'oferta d'aigua per al consum, sinó que el que faran amb eixes aigües és substituir demandes d'aigua existents ja i, per tant, utilitzar de forma més racional l'aigua.

O el que vosté està dient-me, per tant, és que van a canviar la política de prevenció d'incendis i el que van a fer és canviar la política, per exemple, en la gestió dels tallafocs, que els que fan vostés no aprofiten per a res, perquè quan el bosc està cremant-se és quan realment cal fer els tallafocs que fan falta per a contindre el bosc.
I
els que fan vostés habitualment per a l'única cosa que aprofiten és, a banda de donar a guanyar diners a algú -ja vorem a qui i amb quins tipus de contractes-, a banda d'això, l'única cosa que fan és carregar-se les serres i la coberta vegetal que protegix les serres de l'erosió.

O si el que estem dient nosaltres és el mateix que estan dient vosaltres vol dir que, a partir d'ara, deixaran de fer propaganda en el tema de l'aigua i es dedicaran a donar informació o tractaran d'estimular que els ciutadans i les ciutadanes del País Valencià es dediquen a entendre què és el que significa el tema del tractament de residus.
I per què s'ha de fer una recollida selectiva?
Quin significat té això?
Perquè, clar, quan a vosté el sent jo ací, a mi em dóna la impressió que és difícil que vostés transmeten els ciutadans què vol això, perquè és que vostés no ho saben.
No tenen ni idea de què significa això ni de per què es fa.

I també el que està dient-me -en allò que m'ha dit en la contestació- és que van a renunciar a la incineració, de la qual cosa me n'alegre molt, perquè si vosté està dient que tot està en PIR i que el PIR diu el mateix que estem dient nosaltres ací, està dient que no van a fer eixes quatre incineradores que m'han dit.
I, aleshores, jo me n'alegraré molt.

Com no és cert res del que ha dit, evidentment, les esmenes que plantegem nosaltres
estan més que justificades, estaven justificades tots els anys que les hem presentades,
estan justificades enguany, i, lamentablement, per desgràcia, segurament, l'any que ve tornaran a estar plenament justificades.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor Parra, per a finalitzar este torn de rèplica.

El senyor Parra Alcàcer:

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Bé, senyor Torró, mosatros no sé com ho farem i no sé el pressupost si estarà ben fet o mal fet, i totes eixes crítiques que vosté nos ha reballat ara en un momentet, si serà bé o mal, la qüestió és que mosatros cada quatre anys anem a examen i cada quatre anys els ciutadans
de la Comunitat Valenciana nos voten i tornem a governar a la nostra Comunitat
Valenciana.
(Aplaudiments) No ho farem tan malament, perquè jo crec que no som tontos, la gent no és tonta.

Els pressupostos -jo ho he dit, clar que ho he dit, és així- reflectixen una austeritat i una realitat.
Una austeritat, perquè del que es tracta és d'estalviar, perquè és el que hem de fer, estem fent-ho mosatros a casa, estem fent-ho als
ajuntaments, estem fent-ho a tots els llocs, i, a més, reflectixen una realitat, una realitat que és la situació econòmica que tenim hui en dia, no soles a la nostra comunitat, a tot el país, la situació econòmica que ens ha abocat el govern que tenim, el govern del senyor Zapatero.
Eixe és el problema que tenim ací.
Per això, els pressupostos s'han d'acomodar a això.

Però, torne a repetir.
Dins d'eixos pressupostos, el que ha fet el govern valencià, a través d'esta Llei de pressupostos, ha sigut reflectir eixa sensibilitat i eixes demandes
que tenen els ciutadans, i eixes demandes que tenen els municipis.
I encara que
s'haja reduït, el que es tracta és de buscar eixes línies de treball perquè siga en la política d'aigües residuals, a través de l'entitat de sanejament -com he dit abans-, invertir en aquells municipis on encara hi ha una decadència de depuradores, una decadència de col·lectors.
I s'està fent contínuament, perquè, a més me costa; jo estic 14 anys dedicat a la política municipal i quan hem anat a l'entitat de sanejament, a la meua comarca, o la meua mancomunitat a demanar,
doncs, s'ha atés.
I, hui, pràcticament, no hi ha cap municipi de la Comunitat Valenciana que no tinga col·lectors d'aigües residuals o depuradores.

Reutilització.
Se'ls ompli la boca de dir reutilització.
Ara està de moda la reutilització.
A la Comunitat Valenciana, la reutilització no depén soles de la Conselleria de Medi Ambient, depén de la confederació, depén els organismes de conca, perquè t'autoritzen a reutilitzar eixa aigua.

Parla vosté de transvasament, també, perquè ho va parlar a la comissió.
És que l'única política que n'hi ha a esta comunitat és la política del transvasament.
Per molt que reutilitzem no hi ha prou aigua!
I el que
vulguem els valencians és que hi haja aigua per a tots, aigua per a totes les necessitats que tinguem a
la comunitat.
I eixa aigua només pot vindre que de conques excedentàries, com és la conca de l'Ebre,
(aplaudiments), perquè done abast a totes aquelles comarques que hui estan deficitàries.

I eixa és la política de transvasament.
No se pot parlar d'altra política que vostés plantegen.
Vostés plantegen polítiques d'aigua que no són coherents, que no poden ser reals i no tenen cobrir eixes necessitats que hui
n'hi ha a la nostra comunitat.
Per això, el nostre govern està treballat per eixa política de transvasament i continuarem treballant fins que ho traguem endavant.

Respecte la protecció del paisatge, protecció d'incendis.
.
.
La política que s'està duent és una política que hui s'està duent endavant amb eixa protecció de les nostres serres, dels nostres paratges naturals.
.
.
I, escolte, jo tampoc veig que quan hi ha incendis i hi ha alguna catàstrofe natural d'eixe tipus, tampoc els veig a vostés agarrar la mànega alí i anar com a bojos a tirar-se a cobrir eixes necessitats.

La Conselleria de Medi Ambient i la Conselleria de Governació, a base dels seus pressupostos, doten de mitjans perquè tot això se cobrisca i tot això se protegisca.
I, per això, hui en dia tenim una comunitat capdavantera, la millor comunitat d'Espanya és la Comunitat Valenciana, i tot això és el resultat des de l'any 1996 fins ara que està governant el Partit Popular a la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Parra.

I, ara, el segon bloc d'esmenes.

Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Mollà

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Acabem de descobrir, fa no res, que per a tindre certa credibilitat per a
parlar del tema dels incendis hem de fer nosaltres mateixos els que
personalment apaguem estos focs.
Nosaltres intentem apagar molts focs que el
Partit Popular genera ací a la cambra, és una llàstima que no col·laboren vostés en apagar els seus propis focs.

Nosaltres volem parlar de les esmenes que hem presentat el Grup Parlamentari
Compromís a l'àrea de medi ambient, aigua, urbanisme i habitatge, però no podem explicar les nostres esmenes sense contextualitzar-les en el conjunt d'aquesta conselleria.
És una conselleria que perd vora 120 milions d'euros aquest any, un 26% menys, que representa un 2,3, en definitiva, un 2,3%
dels pressupostos generals de 2010, i això, simplement és la germana pobra de totes les conselleries.
A vostés els pesa molt això, però és que és el que fan.

Cal entendre, també, per exemple -que és una crítica que fem-, com el capítol I puja un 4%, el de despesa de personal; com el capítol II, despeses de funcionament, puja un 17,5%, però, en canvi, les transferències corrents baixen un 30%, les inversions reals baixen un 27%, i, les
transferències de capital un 41%.
Espere que no siguen capaços vostés de fer cap tipus de discurs de l'austeritat.
Tots i cadascun dels programes que contempla aquesta conselleria
veuen reduïa la seva partida: en 26%, en 22%, en 33%, fins i tot, fins i tot, la de
sanejament i depuració d'aigües en un 50%.
És a dir, és desolador trobar i indagar en els pressupostos que té el Partit Popular per a aquesta conselleria.

I també hem de fer crítica, per què no -perquè ho fem sempre-, de les generalitats que contemplen moltes de les seves partides, atorgant
milions i milions d'euros a partides que després l'oposició no tenim accés a la fiscalització corresponent, a la que hauríem tindre dret, no solament com a diputats i diputades, sinó com a ciutadans.

És a dir, en definitiva, esta irrisòria xifra que té la conselleria se'n va quasi en la seva totalitat als treballs que representen altres empreses i
assistències tècniques o despeses de personal i despeses de funcionament.
Això és l'austeritat.

Nosaltres creem que és un error no parlar tampoc ací que, en el context de crisi que vivim, que és l'excusa per a dir que hagen baixat estos 120 milions d'euros, vostés no vulguem admetre que aquesta crisi ni tant sols és una crisi financera, tampoc se pot dir que és única i exclusivament una crisi econòmica, ni tant sols la crisi del ladrillo, ni la del turisme, ni tants sols totes estes juntes si no diem que també és una crisi ecològica, una crisi ecològica, econòmica i financera que no porta altra cosa que una crisi durament social i que
estan patint els valencians i valencianes de forma més greu.

Tenim -ja dic- la germana pobra, la Conselleria de Medi Ambient, però té una política de reptes.
I això és el que nosaltres volem posar com a punt central del debat.
Aquesta conselleria
és la conselleria de la política dels reptes, reptes que haurien de ser assumits, però trobem un «no» per part del Partit Popular.
Volem avançar per front a aquesta crisi, però això ha de vindre de la mà de posar damunt la taula uns pressupostos adequats en la Conselleria de Medi
Ambient.

Considerem que és d'una enorme irresponsabilitat política sense precedents el retall que sofrix aquesta conselleria, perquè vostés a dia d'avui el que fan és negar una evidència, i és que en esta conselleria podrien derivar-se els nous jaciments d'ocupació, que vosté sembla que estes paraules no saben ni el que volen dir, o, també, per exemple, posar damunt la taula noves economies, nous fons d'enriquiment.
Açò és l'ocupació del futur, ocupació permanent i tangible, açò és l'ocupació de futur.
El Partit Popular, a dia d'avui, està destruint ocupació, i és el que fan en la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge.

En la compareixença el senyor conseller, doncs, ens va regalar algunes perles, jo la qualificaria
de quasi un mofa i una vergonya la seua compareixença.
Per ordre de prioritats, en la seva intervenció primer va parlar d'aigua; després, del Pla de vivenda; després, del Cabanyal, després, dels residus; després de la contaminació ambiental i el canvi climàtic.
Quin despropòsit!
Perquè tenim un conseller acostumat també, doncs, a totes els conselleries per les quals passa, obviar a la gent a què va destinada la seua política.
I en este reflex del que ell va dir, doncs, ací el que va és obviar una dura realitat.

Parlem d'aigua.
El Partit Popular diu: «si és que no hi ha prou aigua, no hi ha prou aigua».
Aleshores, a mi m'agradaria que algú m'explicara el per què, aleshores, desprotegim la nostra aigua.
Perquè, jo podria entendre i podria comprar-los eixe discurs que fan de paraeta del transvasament de l'Ebre, però si vertaderament estigueren protegint vostés la nostra aigua.
Demostradament, en un ple extraordinari sobre l'aigua, amb dades de la seua pròpia conselleria, se veia clarament com vostés en un mà demanaven un transvasament, i, en una altra mà, tiraven tres vegades l'aigua que demanaven amb l'altra mà.
És a dir, és incomprensible.
No tenim aigua.

Aleshores, que algú m'explique per què perdem vora 13 milions d'euros en sanejament i depuració d'aigües.
Que algú m'explique per què perdem vora 28 milions d'euros en les infraestructures de recursos hidràulics.
Quina és l'aigua que no tenim?
Esta és la que no tenim: la nostra.
Però, per què?
Perquè vostés estan a dia d'avui robant -i dic robant- 41 milions d'euros per a la nostra aigua.
Ahí no cobrixen vostés el que han pagant al senyor Eccleston, però, bé, ja ho hauran robat d'un altre lloc.

Així que, facen vostés el favor de respectar la intel·ligència dels valencians i valencianes.
Fan vostés el favor de respectar la intel·ligència dels valencians i valencianes i expliquen on van els 41 milions d'euros que acaben de robar per a les nostres infraestructures d'aigua.
Expliquen-ho, si tenen el valor.
Vagen al No-do de Canal 9 i que surta el conseller i diga: «sí, a dia d'avui jo robe 41 milions d'euros de la nostra aigua per a donar-li esta quantitat al senyor Eccleston».
Això és el que no fan.
Manipular la informació.
I ara, venen ací a dir que és que no hi ha prou aigua.
De la nostra, no n'hi ha prou, sense dubtes.
Però, després, se va passar el senyor conseller a residus, i, així, aleshores, és quan ja, doncs, ens agafem del cap.

Perden vostés 5 milions d'euros en la gestió de residus, 33% menys.
I clar, en residus, diran vostés: «és que tenim la solució alternativa magnífica, és la incineració».
Però, per a això, tampoc agafen vostés el No-do de Canal 9, i van i diuen: «Al poble tal, a la comarca qual li anem a instal·lar una planta d'incineració.
» Perquè això ho hem preguntat.
I el conseller no mos ho ha contestat.

Si la seva aposta és la incineració, facen el favor de dir a quins pobles i a quines comarques pensen posar les
plantes d'incineració, perquè saben que no tenen el suport social.
Ni el suport social, ni el suport tècnic, ni el suport mediambiental.
Perquè això és una bogeria.
No és alternativa.
.
.
, en cap país que vullga avançar per ser mediambientalment sostenible no s'aposta per la incineració.
No manipule la informació!

Amaguen la informació, i per això no poden explicar per què reduïxen les partides de residus, o per què no augmenten les de tractament de residus com els consorcis de residus.
Que any
rere any pressuposten vostés el mateix, però sense vore que la generació de residus any rere any és major, i per tant, el tractament ha de ser més.
.
.
, major.
O fan més consorcis, o almenys doten-los de més quantitat econòmica, perquè si no serà un absurd: la problemàtica augmenta però vostés es queden impassibles, paràlisi.
Això s'han acostumat molt bé del que fa el senyor Camps, el president, de vacances.

El pla de vivenda.
Aquí, mire, seré jo la que li faça el discurs al Partit Socialista.
Encara m'ho agrairan.
Vostés diuen: «No, és que aquí sembla ser que hem de passar de 100 milions d'euros a 70 milions d'euros.
» Què han fet vostés en els 30 milions d'euros que han reduït?
I diran: «No, és que segur que és culpa de Zapatero.
» Doncs no!
Mentres del govern central augmenta per tres la partida que destina
al pla de vivenda, vostés l'estan reduint quasi a la mitat.
Per què no expliquen açò?
Vagen vostés al
No-do de Canal 9 i expliquen on han anat a parar estos milions d'euros, 40 milions d'euros, que La Generalitat ha deixat d'invertit en el pla de vivenda.
Quina barra tenia, senyor conseller!
La segona
part de la seua intervenció, el pla de vivenda.
Molt bé, senyor conseller!

I el Cabanyal?
Ja no diria jo que facen cas, a la senyora Barberá, la magnànima senyora Barberá, que va a passejar-se amb el vestit roig acompanyant al tribunal al senyor
Camps i que vol espoliar el Cabanyal.
Jo entendria que li feren cas a la
senyora Barberá.
Però el que no puc entendre és que desdiguen una sentència del Tribunal Suprem.
Això quedarà en la memòria d'estes persones que estan patint el seu espoli en la connivència que estan fent vostés amb la magnànima Barberà.

I la contaminació ambiental i el canvi climàtic?
Com poden parlar vostés de contaminació ambiental si el Tribunal Superior de Justícia les ha tombat la llei de qualitat ambiental perquè s'han passat vostés els límits que establia la directiva europea?
A dia d'avui tenim una llei de qualitat ambiental que en els límits no val perquè està tombada tribunal.
I encara vostés s'atrevixen a dir que és una de les seves prioritats.
Comencen a canviar la llei aplicant les
directives europees.
No vullguen vostés fer el que fan sempre, que és saltar-se les normatives.

I el canvi climàtic, aleshores, tant les important, que clar, al final, fins i tot, ens van
aprovar el fer una comissió de canvi climàtic.
Però estos 26 milions d'euros que perden entre canvi climàtic i qualitat ambiental ja me contaran vostés per què els han anat a desviar a altres fons.

En definitiva, els demane: no insulte la intel·ligència dels valencians i valencianes, que ho estan fent.
Diguen la veritat.
Aposten per l'aigua de l'Ebre com a única solució?
Diga-ho clar.
Per la nostra, no.
Aposten per la incineració com a gestió de residus?
Diga-ho clar, els pobles i les comarques on van.
Nosaltres no ho
fem.
I, veritablement, si aposten pel canvi climàtic i la qualitat ambiental comencen a explicar on han anat a parar estos
milions d'euros que han desviat a altres coses que tan els agraden i els ocupa el seu
temps.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula l'il·lustre.
.
.
Señores diputados, por favor.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Parra.

El senyor Parra Sisternes:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Mollà, crec que no deu ficar-se nerviosa.
Ací robar no han robat encara a ningú, eh?
Encara ningú ha robat, ni s'ha demostrat que ningú ha robat res.
Jo crec que els insults se'ls deu guardar en un altre fòrum.
En este fòrum no, per descomptat.

Quan jo m'he referit abans a apagar focs, això és a nivell metafòric.
Està clar ho dic d'una manera que vostés, o els que a vostés els recolzen normalment, igual al senyor Torró que a vosté, quan n'hi ha alguna situació d'eixe tipus, crec que són els que primer agarren la bandera a defensar el que és tot el tema mediambiental, tot el tema del canvi climàtic, tot el que competix a eixa conselleria, i que, a més, és de les conselleries més delicades que n'hi han hui en dia, perquè hui, com he dit abans, tot el món estem sensibilitzats en eixes matèries.

Però jo el que crec que el foc el tenien vostés ahí en el seu grup.
I vostés són els que havien d'apagar el foc.
I, a més, han eixit cremant-se, perquè al final ahí.
.
.
(aplaudiments) tenen tres per darrere i quatre per davant.
Jo crec que el primer que ha d'apagar el foc és vosté.
I vosté calmar-se un poquet, que no cal ficar-se nerviosos.
(Veus) Ací hem vingut a debatre, a debatre la llei de pressupostos, i no cal faltar al
respecte a ningú.

Quan vosté me parla d'austeritat i que la conselleria ha reduït pressupostos, mosatros hem de mantindre eixe missatge, perquè és que és aixina, és al que mos conduïx la situació econòmica que hui tinguem en la nostra comunitat i la situació econòmica que el govern de Zapatero mos ha dut.
El destí que mos està duent al nostre país, al desastre que està duent-mos, però no sols a les conselleries, no sols al govern valencià, als municipis.
Els municipis, els ajuntaments que el dia de demà, este any que ve, estan que no podran tancar pressupostos, molts d'ells, que es voran en una situació compromesa perquè no tenen pràcticament mesures pressupostàries.
Els ha baixat eixe 18% que ha baixat de finançament als ajuntaments per part del govern central.
I tot això s'ha de vore repercutit en eixes inversions que se van a fer.

Aleshores, les conselleries per la seua part han fet eixe gran esforç d'haver de reduir pressupostos en algunes matèries i en altres, no, perquè en altres matèries.
.
.
El que passa que estem parlant de la Conselleria de Medi Ambient que sí que en algunes partides pressupostàries ha hagut de reduir, però reduir forçada i obligada a eixa situació que tenim.
No per gust de ningú.
Perquè eixa conselleria és de les conselleries que, hui en dia, més necessitats té.
.
.
, la nostra comunitat.

Una necessitat com és el tema de l'aigua.
El tema de l'aigua no necessita pressupost.
Si el que necessita primer és que se recolze per part del govern espanyol perquè el transvasament eixe de l'Ebre siga una realitat i que arribe a tots punts de la nostra comunitat.
Això no vol dir que la nostra comunitat i els nostres municipis no estiguen dotats
de depuradores, i que eixes depuradores puguen ser aigües residuals que se puguen reutilitzar per al reg o per al reg dels jardins en
les ciutats o els municipis, per a tot això.

Però és que és suficient amb això?
És suficient amb reutilitzar les aigües depurades?
No és suficient.
Això.
.
.
, ja tinguem eixa dotació.
El que necessitem és dotar d'infraestructures hidràuliques a eixes comarques que hui estan minvades d'eixa necessitat hídrica.
I per això, el govern valencià i des de la Conselleria de Medi Ambient es recolzarà i continuarà recolzant-se la política del transvasament.
I això no mos ho ha de llevar ningú.
Ni vosté ni el senyor Zapatero.
Mosatros anem a continuar recolzant la política del transvasament.

A vorem, tant que vosté parla de la crisi econòmica i de la crisi ecològica, a vore que fa ara el senyor Zapatero ahí en Copenhaguen i a vore que defén el nostre govern espanyol en Copenhaguen contra el canvi climàtic.
A vore quines mesures prenen per a recolzar el canvi climàtic.
I d'això ja vorem els resultats.
Llàstima que no haja acabat la cimera eixa per a saber els resultats!

Quant al tema dels residus, me fa molta gràcia vosté quan vol vore si a través de la conselleria trau el tema de les incineradores.
Jo crec que vosté.
.
.
, me dóna la sensació que parla sense saber.
Parla sense saber, perquè vosté crec que deu saber que les incineradores no són incompatibles amb el tractament, o siga, no.
.
.
Jo sí que he estat en llocs, com Bilbao, que va el fem fresc a la incineradora.
Però ací quan se plantegen problemes d'incineració és després de minimitzar, reutilitzar i reciclar, després de passar per la planta de tractament.
I el rebuig que va a l'abocador que vaja a l'incineradora.
I això, quin problema és?

Jo no sé si al final se recolzarà o se continuarà amb eixa política de voler fer les quatre incineradores que s'han parlat o que vosté ha anomenat ací.
Però, en cas que se faja, que n'hi ha algun problema amb això?
N'hi ha algun problema?
N'hi ha algun problema?

Mire, el problema sap quin és?
El que vostés volen plantejar en una de les esmenes que van presentar: redissenyar els plans
zonals.
Que foren de menor superfície les àrees dels plans zonals.
Això sí que suposa un problema.
Perquè això va en contra de la legislació vigent, que és el que predomina l'equilibri econòmic mediambiental en els plans zonals i intenta reubicar eixes plantes de
tractament en aquells llocs, unint en abocadors de major dimensió i en plantes de major dimensió perquè tot el tractament siga mancomunat, de manera que se puga influir menys en el
medi ambient, de manera que n'hi hagen menys conflictes socials.

Que, en definitiva, el que vosté ha dit quan anem a plantejar incineradores, amb el tema de les plantes de
tractament passa el mateix.
Si anem a fer cinc plantes de tractament anem a
tindre menys problema que si en fem cinquanta.
I per què no en fem 300 o 260?
, o una per cada municipi?
Què vol?
, que tornem als cinquanta o als quaranta, quan anàvem a tirar el fem ahí a l'entrada del poble?
Vosté és que és massa jove.
Vosté això no ho ha conegut.
Vosté és massa jove i això no ho ha conegut.
Però vosté devia recolzar eixa política de les plantes de tractament, i si fa falta, inclús, després la d'incineradores.

En les Illes Balears l'associació ecologista Greenpeace està dins de la societat on se gestiona la planta de tractament i la incineradora.
I
està tot correcte, i no hi ha ningun problema.
És que cal anar en contra del progrés?
, en contra del desenrotllament sostenible que haja de ser equilibrat en el
progrés de la societat?
O és que haurem de tornar a anar en carro?
Està bé que anem en bicicleta, però en carro no fa falta anar.
(Remors) Vostés plantegen eixa mobilitat sostenible.
Si la conselleria defén això també!
El que passa que la defén també a través de la Conselleria d'Infraestructures.
És que vosté també li ho carrega tot a la Conselleria de Medi Ambient, no sols és competència de la Conselleria de Medi Ambient tot el que vosté tracta, tots els temes que vosté tracta.

Jo crec que cal un poc ser més coherent en el que parla.
La conselleria el que ha fet.
.
.
, el projecte de llei
de pressupostos el que fa és ser coherent i tindre rigor pressupostari, perquè cal adaptar-se a les necessitats, però també al que tinguem.
D'acord amb el que tinguem i amb el que ingressem, haurem de dotar, però no ser.
.
.
, mai sense perjuí de minvar eixes necessitats que n'hi han en els nostres municipis de la Comunitat Valenciana, o en els nostres
paratges naturals, o en els nostres entorns paisatgístics, o en qualsevol àmbit quant a protecció de canalització de rius, que també cal comptar amb els organismes de conca, amb les confederacions, amb el govern.

Perquè ara se mos ompli tots molt la boca de reutilització, però mire, el meu ajuntament, en l'any 2006, va fer una petició a la confederació per a aprofitar l'aigua depurada per a carregar les cisternes de neteja i de reg.

Vosté sap quan comencen a contestar?
Ara, en el 2009.
Ara es veu que ja els han donat
l'ordre de «hay que reutilizar».
I com cal reutilitzar, han dit.
.
.
, han canviat el xip: «Xe!
, anem a vore, anem a contestar i anem a tramitar esta petició.
» Ara!
Però tot això, les confederacions ho tenien paralitzat també.

I tot això cal viure-ho, cal saber-ho.
No cal vindre ací, a eixir, assentar-se ahí i començar a dir: «Dos-centes no sé quantes esmenes.
» Quasi totes repetides també.
Perquè a mi me pareix molt bé si.
.
.
, a vore, si és el que he dit abans, vostés poden repetir les esmenes mil vegades, però per molt que les repetisquen no són millors, perquè resulta que no és que no està contemplat el que vostés demanden en les seues esmenes.
Està contemplat.
I la prova que està contemplat és que la Conselleria de Medi Ambient està fent totes eixes gestions que vostés exigixen o demanen en eixes esmenes i mosatros cada quatre anys, com he dit
abans, a examen, i cada quatre anys a governar en la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Parra, sap què passa?
Que potser amb esta joventut tinc la sang molt més freda del que vosté es pensa.
Potser jo siga massa jove per a moltes coses.
Vosté no sap el que jo he vist, potser vosté siga massa vell i és per això que fa estos arguments tan barrocs, de cavernes, i creu que l'alternativa per als residus siga la incineració.
Això és més de cavernes que d'altres coses.
I ho dic seriosament, és la solució més fàcil, la que se li plantejaria a un xiquet, però, sap què passa?
Hi ha tècniques, i potser per la joventut les conec millor que vosté, hi ha tècniques noves que aprofiten, i molt, per al tractament de residus, i a més, ha dit una cosa.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señora, si fueran tan amables los señores diputados de bajar un poquito el tono de voz.

La senyora Mollà Herrera:

Quina manera d'insultar també la intel·ligència del becaris del Partit Popular, però bé.

De totes formes li diria, li diria, hi ha una contradicció en les seues paraules.
Diu, «vostés plantegen que se revise els plans zonals per fer més petites les plantes, de menor dimensió, major plantes», perquè entenem que la problemàtica a dia d'avui dels consorcis de residus és molt greu i vostés no l'estan assumint.
I, aleshores diu, «vagen vostés a dir on plantegen estes plantes».
I li he preguntat en la meua primera intervenció: «Tinguen vostés la cara de dir on volen plantejar les incineradores.
» Si és molt senzill, és molt senzill.
Vinguen vostés ací i diguen on, en quines comarques i pobles van a plantar les incineradores.
És que no deuen tindre por, si és la solució magnífica i que no aporta cap tipus de problemàtica per a la ciutadania que viu en eixos pobles, diguen-ho vostés, no manipulen la informació, que és el que fan vostés.

Mire, jo li dic, hi han pobles, molts pobles valencians que a dia d'avui reguen els jardins amb aigua de boca, -li ho dic així perquè ho entenga-, amb aigua de boca, i no utilitzen l'aigua que depuren perquè no tenen les infraestructures demanades a la conselleria per a poder regar amb
aigua depurada i utilitzen l'aigua de boca.

Vosté què explica a estos pobles quan vénen a demanar a la conselleria i li diu que han robat, furtat, 41 milions d'euros per a altres coses?
Explique-ho.
Coneix eixa realitat?
Perquè diu, no, jo és que porte catorze anys en el món del municipalisme.
Doncs és que coneixerà els pobles que siguen del Partit Popular i que hagen volgut donar-li la píndola al Partit Popular, al senyor Camps, però bé.

Ja dic, diuen vostés que nosaltres repetim les esmenes i que no per repetir-les són millors.
Mire, nosaltres, el que creguem és que el treball ben fet i les necessitats que són demandades i que no estan cobertes no tenen per què suprimir-se, i això és el que fem, i ens costa moltíssim parlar de forma tècnica, científica, amb rigor, amb vostés i que ho entenguen.
És difícil perquè no ho entenen.
I crec que les nostres esmenes se queden, fins i tot, en un
format perquè vostés ho entenguen i se repetixen any rere any per a vore si vostés són capaços de reaccionar.

I simplement, dir-los, no saben vostés justificar totes les dades que jo els he donat al començament, no ho han sabut explicar en cap moment, no ho han sabut explicar, no ho
han sabut explicar.

Utilitzen la seua intervenció per a dir que si el foc hem d'apagar-lo nosaltres.
Mire, si vostés volen que jo li apague el foc de l'escó 98, jo l'intente apagar.
Si vostés volen que jo acompanye el senyor Camps als tribunals per si se perd, jo l'acompanyaré.
Si vostés volen que jo faça el A i B, com ho fa la senyora García, tranquil, que segur que ho faig millor que ella.
Si vostés volen que jo repasse llistat per llistat totes les persones que tenen aquí i que el que fan no són problemes de partit sinó, en molts casos, utilitzar de forma irregular els diners de tots els valencians
i valencianes, que això és delicte, doncs,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
jo, sincerament puc anomenar-los a tots.
Eixe foc vostés no poden tallar-lo ni tampoc explicar els números de la Conselleria de Medi Ambient.
No poden fer-ho.

La senyora presidenta:

Para finalizar el turno de réplica, tiene la palabra el ilustre diputado señor Parra.

El senyor Parra Sisternes:

Gràcies, presidenta.

Bé, senyora Mollà, està clar, joventut en té, però no té res a vore la joventut amb l'experiència, compte!
S'ha de tindre joventut però s'ha de tindre experiència també.
I vosté pot saber molt, perquè ha estudiat i sap molt, però s'ha de tindre també, baquejar-se, s'ha de tractar amb la gent, s'han d'afrontar els problemes cara a cara i no vindre ací amb un discurs <
span class="text22">(aplaudiments), no vindre ací amb un discurs repetitiu i amb un discurs ja pesat, que té més anys que el formatge blanquet.

Vosté coneix.
.
.
Les necessitats de la conselleria, les demostra el pressupost que hem
aprovat, el pressupost que ha plantejat el conseller a través de la seua conselleria a la conselleria d'hisenda i això demostra eixes necessitats.
No s'ha de demostrar res.
Ací no tenim de vindre a parlar per què 23 o per què 14.
Estan ahí els números.
Vosté té els pressupostos?
Se'ls ha estudiat?
Se'ls ha mirat?
Li agradaran més o menys, però és que si en férem uns altres tampoc li agradarien.

Però mire, sap què?
Mal senyal seria si férem uns pressupostos que li agradaren.
Això em preocuparia perquè senyal que estaríem fent-ho mal fet.
Quan en fem que no li agraden, és perquè estem fent-ho bé, i.
.
.
 (Veus) No, i al conseller també li agraden, per això està ahí.
(Aplaudiments)

Els pressupostos de la Conselleria de Medi Ambient no diferencien municipis del
PP ni del PSOE, perquè el PP està governant setze anys o catorze anys ací en la comunitat, però és que abans estava el PSOE.
Els municipis, si n'hi han necessitats ara, en tenien ara i en tenien abans.
Per tant, no me vinga amb la pamplina eixa que mosatros atenen només els municipis del PP i dotem només d'infraestructures els municipis del PP, perquè si hi ha algun municipi que no és del PP i falta alguna infraestructura d'eixe tipus, doncs, escolte, abans han passat altres governs per ací.

Jo crec que eixes necessitats han sigut abastides al llarg de tot el procés de qualsevol govern que ha estat en la nostra conselleria a través de la Generalitat valenciana.

L'alternativa, per pegar una pinzellada, l'alternativa de la incineració.
Això ho ha dit vosté, jo no he ficat ninguna.
.
.
en boca de vosté.
Jo l'únic que li he explicat a vosté és el que és això, el que és la incineració.
Vosté vol ficar, o que jo diga, o que algú diga, el tema de la incineració per a provocar, per a provocar altercats.
Per a mobilitzar socialment la gent, «mira, i ara van a fer incineradores i ara vorem on les fem i ara no sé què».

Les plantes de tractament duen els seus problemes quan s'han d'ubicar, això és sempre, això és sempre, i si ne fan cinc, duen cinc problemes, i si en fan cinquanta que volen
vostés, n'hi han cinquanta problemes.
Aleshores, jo crec que s'ha de minimitzar costos, minimitzar també problemes mediambientals i minimitzar problemes socials.
I ubicar les cinc en
compte de les cinquanta.
No tornar al passat com vosté demana.
Per això li estic dient que tot el discurs que vosté fa és repetitiu, pesat i molt passat ja, perquè està molt passat.
Vosté sabrà molt, però resulta que mos fa plantejaments que són ja històrics, que no avancen, no anem al progrés.
El progrés tal vegada siga eixe plantejament, les plantes de tractament, minimitzar,
reutilitzar, reciclar i després, tal vegada, incinerar, perquè no hi haja eixe 44% de rebuig que hui potser siga un problema, que el dia de
demà no ho és, i això ni va contra el canvi climàtic ni va contra la capa d'ozó, ni provoca ni res.
És que eixe és el plantejament que vosté té però no és el plantejament que té el govern del Partit Popular, ni són els plantejaments del tècnics que estan en la Conselleria de Medi Ambient, que s'han de respectar els seus criteris i són criteris que, a més, intenten anar en benefici d'eixe desenvolupament sostenible que tots desitgem per a la nostra comunitat.

Al final, el que està intentant el govern valencià a través de la Conselleria de Medi Ambient és això, en definitiva, plantejar uns pressupostos rigorosos, rigorosos pressupostàriament, i a més que siguen compatibles amb el desenrotllament sostenible que, al cap i a la fi, és benefici per a tots els habitants de la nostra comunitat que és el que al final mos importa a tots els del Partit Popular.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Parra.

Pasamos al tercer bloque de enmiendas que corresponde a las presentadas por el
Grupo Parlamentario Socialista.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Jo pense que no sé si realment som conscients els que estem aquí de l'amenaça i l'impacte que representa el canvi climàtic en un territori tan vulnerable com és la Comunitat Valenciana.
De fet, el canvi climàtic, i començo per este tema, vullguem o no, ja és una realitat.
El canvi climàtic està ja aquí.
El problema però, és que mentre algunes comunitats han passat ja de les paraules als fets, en el
cas concret de la Comunitat Valenciana encara estem en les paraules.

Ho dic per diverses raons.
En primer lloc, perquè recordaran que fa un any, únicament un any, s'aprovà aquí l'estratègia valenciana davant del canvi climàtic, un conjunt de 125 mesures que a hores d'ara, amb els corresponents pressupostos, no tenen cap tipus de traducció econòmica, no tenen disponibilitat pressupostària.
Tant és així, ho recorde, que el mateix Grup Parlamentari Popular va haver de presentar en
la darrera comissió una esmena per a dotar pressupostàriament tota una sèrie de mesures que no figuraven en el pressupost.

Però, en el fons, el que succeïx aquí és que o bé, vostés, el Consell, la Conselleria de Medi Ambient, no creu o no es creu el canvi
climàtic, o té molt escassa voluntat política, perquè jo recordaré que tan sols fa uns dies es va constituir per segona vegada la Comissió Especial per a l'Estudi del Canvi Climàtic en la Comunitat Valenciana, i dic per segona vegada perquè ja fa més d'un any es va constituir una altra que es va haver d'autodissoldre perquè passat els dotze mesos no es va fer cap tipus de dictamen, i es va reunir una única vegada per a elegir la mesa.

Si passem a l'ordenació del territori tots pensàvem que la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge de l'any 2004 haguera estat una legislació, -per favor, senyor David Serra-, haguera estat una legislació d'avantguarda per a afrontar seriosament l'ordenació del territori.
Malgrat tot, han passat, han passat sis anys i la realitat és la que és.

Jo, les preguntes que faig -i aprofito que està aquí el conseller- és, primera, on estan aquells plans d'acció territorial que havien d'ordenar de forma integral les principals àrees metropolitanes de la Comunitat Valenciana?
On estan?
On està el PATEMAE que havia d'ordenar Alcoi i Elx?
On està el Patecas que havia d'ordenar la ciutat de Castelló i la seua àrea metropolitana?
On està el pla territorial de la Vega Baixa?
(Veus) Uns, alguns d'ells, estan inconclusos; els altres no estan acabats o estan aparcats; i tots
ells no han tingut cap transcendència pràctica, ¡ni una!
, ¡absolutament ni una!

Li faig una altra pregunta: ¿on està el pla territorial de protecció de l'horta?
Casualment, fa un any es va presentar a exposició pública i, (veus) casualment, casualment, en un moment ja en què s'havia destruït bona part de l'horta de València i de la Comunitat Valenciana.
De fet, vostés rebutjaren, rebutjaren, tota una sèrie d'iniciatives institucionals o ciutadanes com el dictamen del mateix Consell
Valencià de Cultura o la iniciativa legislativa popular al respecte.

¿On està el pla d'acció territorial del litoral?
Era el senyor Blasco conseller, es va presentar a
exposició pública l'any 2006, es presentaren multitud d'esmenes que ni tan sols a hores d'ara han estat contestades.
Paral·lelament ens trobem que el creixement, l'ocupació del litoral s'està produint sense cap tipus d'ordenació prèvia.

¿On està l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana?
Fa a penes dos setmanes que
presentaren els 26 quadernets d'ordenació del litoral i d'ordenació de la Comunitat Valenciana.
Ens trobem que, ben segur, ben segur, haurà de ser este pla d'acció territorial de la Comunidad Valenciana el que s'adeqüe als plans generals i no al revés.

Si passem a parlar d'urbanisme, jo els faig una proposta molt sincera, molt simple i molt senzilla, a
vore si me l'aproven: reformulen d'una vegada per totes el marc legislatiu actual.
I reformular el marc legislatiu
actual per dos raons concretes.
Una, per les moltíssimes infraccions obertes per la Comissió Europea per la forma discriminatòria i parcial que han tingut de desenvolupament l'urbanisme aquí, a la Comunitat Valenciana.

Però per una altra segona raó, i també afecta el senyor Blasco, per una segona raó: perquè ens trobem en un període d'inseguretat jurídica de difícil aplicació de tota una sèrie de normativa urbanística, siga Llei d'ordenació del territori i protecció de paisatge, siga Llei de sòl no urbanitzable, siga Llei urbanística valenciana, que el que ha generat ha segut caos, caos i confusió.

Per tant, jo li demane que accepten esta proposta, una proposta que busca com a
acord aconseguir un desenvolupament urbà sostenible des d'un punt de vista territorial, cohesionat des d'un punt de vista social, però, sobretot, bel·ligerant amb la corrupció, amb l'especulació i amb la falta de transparència administrativa.
(Remors)

Si passem a espais naturals o recursos forestals, la pregunta que li faig és ¿com són capaços vostés de parlar de restauració i protecció de recursos forestals quan dos anys després de l'incendi de l'Alcalatén, un dels principals de la Comunitat Valenciana, encara no han posat els 3
milions d'euros que els corresponia posar a La Generalitat per promesa de Camps per a
complementar els 3 milions que posava el govern central?
¿Com han de parlar de protecció de recursos naturals?

¿Com han de parlar de recuperació o de conservació d'espais naturals quan ha estat el mateix Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana el qui ha anul·lat el pla regulador d'usos i gestió de l'horta?
El mateix Tribunal Superior de Justícia, i ho ha anul·lat parcialment per les àrees urbanitzables i per la zonificació que vostés establiren.
¿Com poden parlar d'ordenació de recursos forestals quan també a penes fa dos anys que el Tribunal Superior de Justícia els anul·là el pla d'ordenació de recursos forestals que havia aprovat, que havia confeccionat el Consell?

Si parlem d'aigua estos dos minuts que ens queden, li faig unes altres preguntes.
¿Com se'ls ocorre a vostés disminuir el 50% del pressupost en sanejament i depuració quan el segon pla de sanejament i depuració d'aigües de la Comunitat Valenciana, que haguera tingut d'estar finalitzat el 31 de desembre que ja hem passat, encara no s'ha executat ni en un 15%?
(Aplaudiments) ¿Com se'ls ocorre, a vosté, disminuir la partida de qualitat de noves actuacions en qualitat d'aigües, quan més de dos-cents municipis de la Comunitat Valenciana, quan més de tres-cents mil ciutadans de la Comunitat Valenciana, tenen problemes d'abastiment d'aigua per conseqüència de contaminació de nitrats?
¿Com se'l ocorre, a vosté, rebaixar 20 milions d'euros les noves actuacions en rambles i barrancs, quan ens trobem que el
Patricova, les obres que tenien d'executar dins del Patricova, no s'han fet en més del 15%, mentres que aquelles que eren responsabilitat de la confederació, del govern, del ministeri, estan executades en un 75%?

I, per últim, ¿com se'ls ocorre, a vosté, donar l'escassa importància que donen en la reutilització d'aigües depurades quan solament en l'àrea metropolitana de València a penes se recicla el 17% d'aigües depurades?
(Aplaudiments) ¿O quan únicament en l'àrea de Castelló, Castelló, Vila-real, Almassora, Onda, Betxí i Borriana, a penes, a penes s'utilitzen com a aigües depurades el 20%?

I finalitze amb vivenda.
Evidentment, no tenen vostés cap intenció de recuperar la funció social de l vivenda, que és el nostre objectiu, però, senyor conseller, ¿no li pareix.
.
.
, o li pareix lògic, li pareix correcte que la Comissió Europea haja portat o portarà Espanya davant el tribunal de justícia comunitari perquè l'Institut Valencià de la Vivenda ha vulnerat contínuament de forma reiterada les directrius europees en matèria de contractes públics?
¿Això li pareix lògic, li pareix correcte?
Tant per haver adjudicat contractes d'obra sense cap tipus de publicitat i, en conseqüència, vulnerant la lliure i justa concurrència de les empreses, però, sobretot, per haver constituït societats mixtes amb socis privats, ¿per a què?
, per a ordenar urbanísticament i territorialment el nostre espai.

En definitiva, deu segons que em queden, un conjunt d'esmenes variades i diverses que demostren sobradament l'escassa voluntat política que vostés tenen per a afrontar els principals reptes que en matèria de medi ambient, aigua i urbanisme ens dóna aquest segle XXI.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Pel torn en contra, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Sanmartín, sus enmiendas hablan de cambio climático, de economía sostenible, de agua, de vivienda, del funcionamiento de la conselleria, del paisaje, de nuestro territorio, y de todas esas cuestiones le voy a
hablar.
Pero quiero empezar por donde usted ha terminado, por vivienda.

Señor Sanmartín, ¿le suena la Ley de economía sostenible, esa que va a dejar sin ayuda para vivienda al 40% de los
valencianos?
(Veus) ¿Le suena, señor Sanmartín, la Ley de economía sostenible, esa que habla de investigación, desarrollo e innovación y que hace que este año en la Comunidad Valenciana los presupuestos generales del estado vayan a
invertir la mísera cantidad de 700.
000 euros?
Me va a disculpar, pero esa ley es de todo menos
sostenible, es humo, está hueca, vacía de contenido y tan solo tiene envoltorio, palabrería y mucha alfombra roja.

Le va a parecer un dato un poco preocupante lo que le voy a decir, a mí me lo parece, pero que un mileurista no pueda acogerse a las ayudas en materia de vivienda de su gobierno, del
Gobierno de España, es grave.
(Veus) Y, sinceramente, si no ayuda el Gobierno de España a las rentas más bajas, ya me explicará su señoría a quién pretende ayudar.
Pero, claro, son ustedes la izquierda, que trabaja por las
clases medias.
.
.
Eso no se lo cree ya nadie.
Yo no sé qué parte del discurso de la izquierda no he entendido todavía a lo largo de mi vida.
(Veus)

Hablan de cambio climático, cuando su partido en el gobierno desciende este año, en los presupuestos generales del estado, las partidas destinadas a la lucha
contra el cambio climático, y, sin embargo, anuncia medidas que incrementan las ayudas a la producción eléctrica con carbón.
Con carbón, señorías, que es precisamente lo contrario a lo que el gran gurú de la economía sostenible, señor Zapatero, predica en sus fastuosos mítines, como decía antes, de alfombra roja.

Zapatero y el Partido Socialista predican en el desierto, pero ya no convencen
a nadie, y en eso quieren convertir la Comunidad Valenciana, en un desierto, si
sigue el presidente del gobierno con sus políticas hídricas, porque, si sus señorías no lo sabían, les digo y les informo que el Gobierno de España vuelve a reducir este año la inversión en regadío para 2010.
Y frente a la desecación socialista, la Comunidad Valenciana y el gobierno valenciano, es líder en reutilización de agua y en el impulso de nuevas técnicas como el riego por goteo.
Concretamente, y se ha dicho ya en muchas
ocasiones en esta cámara, el 50% del agua que se reutiliza en toda España, se reutiliza en la Comunidad Valenciana, y eso es gracias al compromiso y a
la inversión del gobierno valenciano con nuestra tierra.

Señor Sanmartín, nosotros no pedimos agua a otras tierras de España por capricho, (veus) lo hacemos por necesidad, y, además, la pedimos habiendo cumplido primero nuestros deberes, porque para predicar
hay que dar primero ejemplo, y eso es lo que hace el gobierno valenciano, como
he dicho antes, con su política de reutilización del agua y modernización de regadíos.

Pero sigamos hablando de cambio climático, con el tema que ha comenzado su intervención, y de agua, ahora que está de moda, y al señor Rodríguez Zapatero la moda le gusta mucho.
He podido comprobar que en alguna de sus
enmiendas se refieren al cambio climático y es sorprendente que esto sea así, teniendo en cuenta que la solución que ustedes proponen para la problemática del agua en nuestra comunidad sea la desalación, y me he hartado de decir, y nos hemos hartado de decir en esta cámara los miembros del Partido Popular, lo que todo el mundo ya sabe, que la
desalación consume cuatro veces más energía que un trasvase; cuesta cinco veces más desde el punto de vista económico que un trasvase; destruye la posidonia de las playas de nuestro Mediterráneo;
(remors) y es, y son, un auténtico atentado contra la lucha del cambio climático, con emisiones de CO2, como usted bien sabe, desorbitadas.

Con el cambio climático, señor Sanmartín, y no lo digo con acritud, ustedes venden una moto que no llega a bicicleta.

Y en relación al tema del agua.
Seguimos.
¿Sabían sus señorías que el décimo trasvase del río Ebro se lo lleva la provincia de Tarragona?
(Remors) Y a nosotros, a los miembros del Partido Popular, no nos parece mal, pero les
invitamos, a los miembros del Partido Socialista, y también al resto de miembros de grupos políticos de esta cámara, a que, juntitos, de la mano, nos vayamos a Madrid a hablar con el Gobierno
de España para intentar que el decimoprimer trasvase del Ebro llegue a la Comunidad
Valenciana, sea para la Comunidad Valenciana, y de una vez por todas podamos
solucionar los problemas estructurales hídricos que tiene nuestra comunidad.
Están ustedes invitados.

Porque seis años después de la paralización del trasvase del Ebro de la mano de la irregular ciudadana de Beneixida, en
España ni hay plan hidrológico nacional, ni hay plan Agua, ni hay nada.
Lo único que tenemos es un Partido Socialista que cuestiona el Tajo-Segura, (veus) un Partido Socialista que nos dejó sin trasvase del Júcar-Vinalopó desde Cortes de Pallás.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señora Ninet.
.
.

El senyor Sánchez Pérez:

.
.
.
perdiendo cantidad y calidad de agua.
(Veus) Un Partido Socialista que nos negó el trasvase del Ebro, como ya he dicho, y que, ahora, como también he dicho, construye el décimo trasvase del río Ebro, que se queda a casi doscientos metros de la provincia de Castellón.
¡Es de chiste, la política hídrica del Partido Socialista!

Señor Sanmartín, no sé si lee su señoría las encuestas, esas que dicen que si hoy se celebrasen elecciones, el Partido
Popular ganaría otra vez con mayoría absoluta en nuestra comunidad.
Pues, esas mismas encuestas dicen que el señor Rodríguez Zapatero es el presidente de la improvisación.
Y ustedes, en sus enmiendas, puesto que son más papistas que nadie, (remors) que nadie, con Ferraz, (veus) pues han copiado la improvisación de Zapatero y han hecho enmiendas que se dedican a la improvisación.

Nos hablan de un plan de renove de la vivienda que no existe.
Plantean
disminuir, por poner un ejemplo, del capítulo II, del programa 431.
20, 6.
549.
800 euros, cuando su dotación es de 4.
290.
000 euros.
Eso, señor Sanmartín, me lo explica cuando pueda, porque cuatro menos seis, me va a disculpar, pero
creo que es menos dos.
Yo soy de letras, pero creo que esto no cuadra lo
entiende hasta un niño producto de la LOGSE.
Ley que todos sabemos controla usted de manera
extraordinaria.
(Aplaudiments)

Si le hiciésemos caso a sus enmiendas, señor Sanmartín, tendríamos que suprimir la Conselleria de Medio Ambiente, y usted y yo no sé de qué discutiríamos hoy aquí, porque plantean acabar con los gastos de funcionamiento de la conselleria.
Concretamente en una de sus enmiendas se quieren cargar el 80% de los gastos
de funcionamiento de uno de los programas presupuestados.

Nos plantean nuevas actuaciones y no nos dicen ni el coste ni de dónde tiene que venir el dinero.
Plantean eliminar el 94% de la dotación para los trabajos de vigilancia, de prevención de incendios.
Y, señor Sanmartín, como bien sabemos todos, desde que gobierna el Partido Popular se han
reducido considerablemente los incendios en nuestra comunidad.
No deje que la
nostalgia le inunde con los datos de otras épocas socialistas en esta materia.
Nosotros no lo haremos.

Si lo que queremos, señor Sanmartín, es una comunidad que prospere respetando el territorio de las personas que
viven en él, lo que tenemos que hacer es apoyar la mejor herramienta que se ha puesto en
marcha en los últimos años en nuestra comunidad, que es la estrategia territorial valenciana.
Una
ambiciosa estrategia que permitirá aumentar la superficie protegida de nuestra comunidad hasta el millón y medio de hectáreas, lo que representará el 50% de nuestro territorio.

Hoy ya somos líderes en España, después de Extremadura, en territorio protegido.
Tenemos más porcentaje de territorio protegido que países como Dinamarca, Grecia, Portugal, Holanda, Italia, Irlanda o Finlandia.
Pero
no nos conformamos y queremos seguir trabajando.
Por eso vamos a seguir la
estrategia territorial valenciana, una estrategia que ha sido realizada desde
la participación de administraciones, de asociaciones, de colectivos, de sectores empresariales
implicados en nuestro territorio, y también de los ciudadanos en general.

Por último, señor Sanmartín, sepa que estos presupuestos son, en el estado actual de las circunstancias,
un compromiso con nuestro medio ambiente, con un urbanismo responsable,
sostenible, con la lucha contra el cambio climático que se defiende desde el gobierno valenciano, con la defensa hasta las últimas circunstancias del agua que necesitamos y merecemos, un compromiso con un
territorio mejor para vivir hoy y mañana.

Pero no quisiera marcharme de esta tribuna sin antes hacerle una reflexión.

Señor Sanmartín, el año pasado no presentaron enmienda a la totalidad porque decían que había crisis y que lo hacían por responsabilidad.
Este año sí que la han presentado.
¿No sé qué es lo que ha cambiado?
Si es que ya no hay crisis o es que ya no son
responsables.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Ja he anat apuntant les seues observacions i vaig a intentar contestar-li de
forma ràpida i escueta.

La primera.
Les esmenes que ha presentat este grup parlamentari vosté les ha qualificat de fum, que han passat per l'estora roja i que no arribem ni.
.
.
, no arribem ni a bicicleta, no arribem ni a
bicicleta.

Mire, jo vaig a contestar-li de forma més contundent, més contundent.
Jo els acuse a vostés formalment des d'esta trona, formalment, formalment, d'haver permés en aquests darrers anys la reclassificació de milions de metres quadrats a l'empara del buit legal existent.

Mire, municipis.
.
.
, ja que vosté em parla bé de l'Horta, a vosté no li han apuntat en este paper que municipis com Alboraia, amb més d'1.
200.
000 metres quadrats reclassificats al marge del Pla General d'Ordenació Urbana, o els que ha dit, 4 milions de metres quadrats reclassificats en el
propi terme municipal de València, amb un pla general d'ordenació urbana que encara s'està tramitant.
A que això a vosté no li han dit?
Per això jo li parlo que qui defén este grup parlamentari vol arribar a un acord amb vostés, és buscar un desenvolupament urbanístic, que estem favorables els socialistes, evidentment, però que complisca tres condicions.
Conteste'm.
Que siga sostenible des d'un punt de vista territorial, cohesionat des d'un punt de vista social i que siga tremendament bel·ligerant amb la corrupció, en l'especulació i en la falta de transparència administrativa.
(Aplaudiments) No li demane res més.
No li demane res més.
Per això li dia que era una proposta sincera i senzilla, que espera o espero que hem
done resposta.

Mire, l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, que vosté m'ha comentat i que tant l'esperaven i tal.
Li diré dos coses, per a il·lustrar-ho, són 26 volums que me'ls he llegit.

Mire, vostés diuen: «Es necesario dejar los entornos de las zonas protegidas libres de edificación».
Diu, textualment, textualment.
I jo aleshores li pregunte, ¿com el PAI Santa Bàrbara, a Borriana, l'han permés vostés en una zona LIC i ZEPA a la pròpia desembocadura del riu Millars?
¿Com és possible, com és possible que estiguen reclassificant quasi 45 milions de metres quadrats
fragmentats en nou programes urbanístics en el mateix límit de la serra d'Escalona, el pulmó verd de la Vega Baixa?
¿Com és possible, com és possible que vostés aproven una estratègia territorial de la Comunitat Valenciana i facen el contrari?

Però diu més esta estratègia territorial.
Diu, concretament, s'ha de conservar l'Horta dels creixements urbanístics per a configurar una malla verda.
La pregunta que jo els faig: ¿com és possible que s'aprovà el pla parcial Nou Mil·lenni a Catarroja amb 12.
000 vivendes en zona d'horta i requalificar-se quasi 2 milions de metres quadrats al marge del pla
general d'ordenació urbana?

Per tant, per favor, que a mi me diga que jo estic venent fum, que estic venent
fum i que simplement és d'estora roja, jo li constato en dades concretes i específiques què vull que me conteste i que no me conteste.

El canvi climàtic, 40 segons.
L'únic que li dic jo és que si hem aprovat una estratègia valenciana per a lluitar contra el canvi climàtic amb tota una sèrie d'intervencions, que les doten de forma pressupostària, que tinguen disponibilitat econòmica.
Vostés mateixa ho han d'esmenar en els propis pressupostos.
O bé no creuen en les conseqüències reversibles al canvi climàtic en un territori vulnerable com és la Comunitat Valenciana o bé no tenen voluntat política per a fer-ho.

El tema de l'aigua, el tema de l'aigua.
Bé, ja està bé!
Que si Zapatero, que si el govern central i tal.
Jo li dic una cosa.
Mire, des
que està governant el senyor Zapatero a Madrid s'ha fet: començant l'embassament d'Arenós, 18 milions d'euros, executat; segona fase de l'embassament d'Arenós, 8 milions d'euros, a punt d'executar-se; la canalització del riu Sec a Castelló, 50 milions d'euros,
ejecutado.
Passem.
Estacions depuradores d'aigües residuals de l'Albufera Sud, l'estació de la Ribera, la conducció principal de la Sèquia Real del Xúquer, la canalització del barranc del Poyo, la canalització del barranc del Carraixet, les actuacions del (inintel·ligible).
.
.
, les dessaladores d'Alacant, l'ampliació d'Alacant II, les depuradores de Benidorm, de Novelda, de Monforte del Cid, etcètera, etcètera, etcètera.
(Veus i aplaudiments)

Jo li estic dient coses concretes i vosté ve ací en històries que no porten a res.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor César, per al torn de rèplica.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Sanmartín, es evidente que ha comprendido que el Grupo Parlamentario Popular no va a
aceptar ninguna de las enmiendas de su grupo político.
(Remors)

Hoy mismo, señor Sanmartín, un trabajo conjunto del Instituto Cartográfico Nacional y el Instituto Cartográfico de la Comunidad Valenciana ha presentado la fotografía cartográfica de nuestra comunidad, que muestra que lo edificado supone el 2,5% de todo
el territorio; que el 2,5% de todo el territorio son carreteras, ferrocarriles,
calles, y en esa línea, y que el 95% de nuestro territorio es verde.

Y ustedes siguen difamando (aplaudiments) nuestra tierra y la Comunidad Valenciana allí donde van, en Madrid, en Europa, y porque ya se les queda lejos.

Muy sólido, señor Sanmartín, muy sólido.
Como sólido es que estamos intentando en época de crisis ayudar a las personas que peor lo están pasando.
Por eso, desde la Conselleria de Medio Ambiente este año se propone congelar el canon de saneamiento, que va a ser un ahorro de 25
millones de euros o más para familias y pequeñas y medianas empresas de nuestra comunidad.

Por eso, nuestro presupuesto este año propone ampliar las deducciones fiscales para compra y alquiler de vivienda,
para hacer posible que muchos jóvenes, que no son jóvenes, puedan acceder a una vivienda con más recursos económicos.
Y por eso el señor Rodríguez Zapatero a partir del año que viene nos va a subir el IVA, para que paguemos en todo más.

Esta es la realidad.
Como es la realidad, que es algo que me trasladaban hace
bien poquito, que el Gobierno de España ha tardado casi 15 años en hacer una depuradora en Novelda.
(Remors) ¡15 años!

Señor Sanmartín, nosotros vamos a seguir defendiendo, defendiendo los trasvases, la desalación solamente puntualmente.
Pero vamos a seguir defendiendo los trasvases.
La
consolidación del Tajo-Segura.
Que el Júcar-Vinalopó sea para abastecimiento y también para regadío.
La reestructuración del Plan hidrológico nacional y del trasvase del Ebro.
Lo vamos a hacer cuando gobernemos.
Vamos
a seguir reclamando una financiación justa para nuestra comunidad, para sanidad, para educación, para políticas sociales.
Y también, en el tema que nos ocupa de la Conselleria de Medio Ambiente, para vivienda.

Vamos a seguir apoyando la lucha contra el cambio climático.
No como ustedes, que se les llena la boca de defensa de cambio climático y después, a la hora de plantear propuestas, plantean cuestiones como la desalación, que todo el mundo conoce, no hacen sino atentar contra el cambio climático precisamente, señor Sanmartín.

Ustedes tienen un problema, y es que tienen un discurso que no se corresponde
con la realidad.
En la Comunidad Valenciana un discurso, por cierto, repetido
durante los últimos quince años.
Y no han evolucionado, ni han cambiado ni se han adaptado a lo que va
necesitando la comunidad a lo largo de los tiempos, señor Sanmartín.

Nosotros vamos a seguir trabajando defendiendo los intereses de los
valencianos.
Vamos a seguir reivindicando en Madrid, en Europa y donde haga
falta lo que sea necesario para que en la Comunidad Valenciana haya un
territorio mejor para vivir -como he dicho en primera intervención-, hoy y mañana, las futuras generaciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Secció 15.
Turisme i entitats adscrites

La senyora presidenta:

Pasamos a la sección 15, turismo.

Para la defensa del primer bloque de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
Muchas gracias.
Pasamos a la sección 15, turismo.

Para la defensa del primer bloque de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé.
A risc de paréixer que estic repetint, torne a apujar ací a la trona hui, i ja no parlaré altra volta hui perquè ja no hi ha més intervencions a fer.

Bé.
Parlem de turisme.
Les esmenes que nosaltres plantegem a la secció de turisme han de vore, lògicament, amb els problemes, amb els greus problemes que pateix l'activitat turística.
Uns greus problemes que són -ho he repetit en alguna ocasió-: competència d'altres destinacions, baixa estabilitat de mà d'obra en el sector, sostenibilitat ambiental, o escassa sostenibilitat ambiental,
el problema de l'accessibilitat i la qualitat d'alguna de les destinacions, el problema de l'estacionalització, els canvis de l'orientació de la demanda, sobretot relacionats també amb les preferències dels consumidors, etcètera.

Bé, els pressupostos de la conselleria em sembla que no resulten adients per a
resoldre estos problemes, fonamentalment per dues raons.
La primera ha de vore
amb el diagnòstic.
En este cas, tinc de fer una excepció.
Des del nostre punt de vista, el diagnòstic que es planteja en els pressupostos no és desencertat, està prou acurat.
És una peculiaritat d'aquesta conselleria que no es correspon amb altres.

Però, en canvi, el pressupost no complix ni de lluny les expectatives, ja que la
dotació econòmica no respon tampoc a les exigències que es deriven dels objectius explicitats.
Això també es podria fer extensiu a altres seccions, on encara que l'anàlisi no és la correcta, però tampoc les mesures que es plantegen es corresponen amb els diners que es donen.

I això es produïx per dues raons.
La primera, perquè estem davant una microconselleria, a penes el 0,5% del total, continuant a més la tendència d'altres anys d'anar caient progressivament i que damunt enguany veu el seu pressupost reduït molt per damunt de la mitjana, en un 9%.
Damunt d'açò, amb la particularitat, insistisc, del procés de debat que no ens permet fer les esmenes que caldria, que són les d'incrementar els ingressos via impostos progressius o la d'eliminar després l'elevat cost d'oportunitat, inútil socialment, que ens dóna un marge molt estret per a poder fer esmenes.

I el segon element, la segona qüestió, és la contradicció flagrant que hi ha entre els objectius i les partides.
Quan pose l'exemple del tema de turisme d'interior, s'insisteix, apareixen partides, però són molt insuficients.
I, per tant, caldria incrementar-les perquè és una necessitat imperiosa, si realment volem diversificar l'oferta turística.

El segon element pel qual crec que els pressupostos no són adients per a resoldre els problemes és per una cosa que no té a veure directament amb els pressupostos de la conselleria, i és el problema.
.
.
una cosa que m'he inventat jo, que es diu transversalitat negativa.

La política que desplega en el seu conjunt la conselleria no ajuda al turisme, sinó tot el contrari: el perjudica perquè aposta per un model de turisme residencial, que no vaig a entrar a parlar massa
d'ell perquè hem parlat molt d'aquestes qüestions, però que el que fa és, des del nostre punt de vista, estar matant les gallines d'or.

A més, cal tindre en compte dos problemes més que són molt importants a l'hora d'encarar l'anàlisi.
Un, que és el greu desequilibri entre la costa i l'interior, un desequilibri en què el turisme també té una responsabilitat molt gran, però que al mateix temps també podria contribuir a resoldre'l a través de polítiques adequades.
I el segon, el tema dels grans esdeveniments.
Una qüestió que per al Consell i per al Partit Popular és una panacea que farà que ací lliguem els gossos amb llonganisses.

Sobres estes coses ja els he dit tres o quatre coses molt importants.
La
primera és que és una qüestió que incorre en uns greus costos d'oportunitat.
Són elements molt cars.
En segon lloc, no generen cap capital social.
Tenen uns
impactes molt discrets sobre l'activitat econòmica en general.
I a més, tenen uns impactes encara més discrets sobre l'ocupació, que la que generen és precària i de baixa qualitat.

En segon lloc, tenen unes greus conseqüències ambientals, que també podrien ser costos d'oportunitat, encara que es mesuren diferents.

I en tercer lloc, existixen alternatives de promoció més barates i, com a mínim, igualment eficaces.

I, per últim, lògicament, si estos grans esdeveniment foren tan bons com es pretén, lògicament, el que hauríem d'estar ara és una situació molt millor que la mitjana perquè hem apostat molt per això, i en realitat estem molt pitjor.

Per tant, per totes aquestes qüestions, hem tractat de fer unes esmenes que incidixen, en algun cas,
fonamentalment, en canvi de partides pressupostàries i no, en la major part del casos, en canvis de línies estratègiques.
Perquè, insistim, el principal problema d'estos pressupostos, dels pressupostos de la Conselleria de Turisme, no és que les partides estiguen mal orientades, sinó que són amplament insuficients.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Torró, el otro día le estuve analizando las enmiendas que han presentado.
Hoy también me he quedado convencido de que el 99,9% del presupuesto le guste, porque
presentar cuatro enmiendas, dos al presupuesto general de la conselleria y dos a la Agencia Valenciana de Turismo, significa que en el resto tiene usted
que estar muy de acuerdo, a pesar del discurso que ha hecho luego derivándose por los lados.

Gracias, señora consellera, por estar aquí con nosotros estar tarde; se lo agradezco muchísimo.

Y vamos a hablar un poco de lo que usted comentaba.
Mire usted, una de las
enmiendas que usted plantea es la compensación financiera.
Si hay una ley -que, por cierto, seguimos siendo la única comunidad que tiene una ley de turismo que ampara a los municipios, la única en toda España-, por algo será.
Y cuando se reparte, se distribuye esa economía entre todos los ayuntamientos, es lo que da de sí la regla de tres que está aplicada para los mismos y el desarrollo de la propia ley de turismo.

Usted habla de la compensación financiera, pero yo echo de menos en ustedes que cuando aquí se traen planteamientos de financiación para nuestra comunidad, para nuestros ayuntamientos, para todo lo demás, ustedes miran para otro lado.
Ustedes no se están dando cuenta de que, por ejemplo, y le hablo de un ayuntamiento como el mío, que el estado nos debe 190 millones de euros y nos ha descontando 4 millones
del año 2008.
.
.
No se a cuenta de qué.
Nos han reducido.
.
.
Todos los ayuntamientos están quejándose, y usted viene aquí diciendo que se reduzca de aquí 220.
000 euros para que se haga una planificación o una cuestión.

Mire usted, creo, creo que usted no está puesto al día en esta cuestión.
Usted ha tenido que sacarle punta a un pelo para poder hacer las enmiendas
que ha hecho.
Ha tenido que afinar mucho y al final se ha encontrado en un
callejón sin salida.
¿Qué hacer?
¿Qué política turística tienen ustedes?
¿Qué es lo que usted plantea aquí, señor Torró?
¿Qué es lo que quiere usted desarrollar en la Comunidad Valenciana?

Mire usted, habla usted de turismo.
¿Turismo de interior?
El 1.
200% ha crecido el turismo de interior desde el año 1996, el 1.
200.
Eso es lo que ha crecido.
De 34 establecimientos que había hoteleros, tenemos miles de establecimientos ya.
Además, con categorías altas incluso.
Miles de personas.
.
.
Pregunte -algo muy reciente, el puente de la Constitución último- cómo ha estado el turismo de interior en la Comunidad Valenciana.
Pues eso es
porque se ha trabajado, se han hecho los deberes.

Usted está mirando el turismo.
.
.
Y mire usted, si en el año 2005, por ejemplo, fue un año extraordinario de turismo, el 2006 fue un año que subió un 7%, el 2007 subió un 5% más, el 2008 volvió a subir un 2% más y el 2009 casi casi nos hemos mantenido en los parámetros anteriores, a pesar de la enorme crisis que hay, digamos que estamos en
una ocasión, con toda la crisis histórica, extraordinaria.
No tenemos ningún temor.

Pero es que además usted mete en los grandes eventos y en las cuestiones, como si fuera a
decir.
.
.
, lo habla con desprecio.
¿Usted sabe las miles, y miles y miles de personas que llegan aquí a la Comunidad Valenciana gracias a todo eso?
¿Usted se ha hecho idea por un momento de lo que significa eso?
¿Tenemos que pedir perdón, señor Torró, por hacer las cosas bien?
¿Tenemos que pedir perdón, señora consellera, por hacer las cosas bien en materia turística, por haber saltado las barreras de lo que había y ponernos en el mapa turístico internacional más que nunca?

Esa es la realidad, señor Torró.
Nosotros creemos, creemos que lo que sí perjudica al turismo son sus declaraciones permanentes, y sus gentes fuera de
Europa también, junto con otros compañeros que tienen ustedes aquí en la cámara, porque va tirándole al cuello, como se suele decir vulgarmente, a la Comunidad Valenciana.
Van
ustedes desprestigiando a la Comunidad Valenciana permanentemente.
Y esa
historia, señor Torró, es la que usted debe aplicarse a sí mismo, porque entre todos podemos hacerlo bien.

Pero ustedes no aportan nada.
Nosotros aportamos trabajo, estamos aportando
toda la ilusión que se tiene con los presupuestos.
Y precisamente unos presupuestos que en época tan mala como la que se está atravesando en todas partes, siguen manteniendo el tipo en inversiones y económico.
Y usted lo único que hace es meter enmiendas, enmiendas para quitar de aquí y poner allá.
Esa no es un alternativa, señor Torró, esa no es una alternativa, señor Torró.

Muchas gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Hernández.

Señor Torró, para el turno de réplica.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anem a vore.
Jo a voltes.
.
.
ací pareix que tinguérem d'anar tots a l'otorino a fer-se una neteja de les orelles perquè deu haver-hi algun problema d'audició.

Jo li he fet un discurs que tret de dos elements importants que he assenyalat,
que és el tema este del model que vostés parlen de turisme residencial, que no he entrat en ell, més que l'he apuntat.
.
.
I a part d'eixa qüestió i de la qüestió dels grans esdeveniments, he estat dient o he estat partint que les línies que es plantegen en el pressupost són adequades, són correctes.
No hi ha discrepància quant al diagnòstic dels problemes que té el turisme.

Perquè pareix ser que qui no s'ha llegit el pressupost és vosté.
Si vosté s'haguera llegit el que diu el pressupost de turisme i s'haguera llegit totes les línies que hi han ahí, quines problemàtiques cal resoldre, quins objectius es plantegen i quines línies d'actuació es plantegen, se n'adonaria que eixa visió que vosté acaba de donar ací, que ací, com he dit abans referint-me a una altra cosa, lliguem els gossos amb
llonganisses, està molt lluny de ser de veres.
Precisament per això no fem esmenes al text, perquè el text ja reconeix que el País Valencià té problemes greus, sobretot de cara al futur, en mantindre determinades qüestions en el tema de turisme.

I els he dit al principi: competències d'altres destinacions, baixa estabilitat de mà d'obra del sector, problemes de sostenibilitat ambiental, encara que cal reconèixer que ahí és on menys referències es fan en el tema del pressupost, accessibilitat i qualitat d'algunes destinacions, estacionalització, els canvis en l'orientació de la demanda.
.
.
Tot això són problemes que o bé existixen ja o bé planegen com a una amenaça sobre el sector.
I sobre això, el problema és que en un pressupost que suposa el 0,5% del total del pressupost de La
Generalitat, no hi ha ni per a començar, ni per a començar.

Per tant, sembla ser que el qui no s'adona massa del pressupost no sóc jo, no sóc jo.

I què dia, per a començar.
Vosté parla que no hi ha, amb la compensació financera, suficient.
A vore.
Ací la compensació financera no es fa a partir de la llei.
És a dir, la llei diu que cal compensar tot açò, anem a vore què necessiten els municipis i a partir d'ahí, anem a vore com ho dotem.
No.
Fa: ¿quants diners podem posar per a eixa partida?
Tants.
Doncs amb això s'hauran d'apanyar.
Per això, eixa partida està molt per davall de la realitat, i estic convençudíssim que la senyora consellera és la primera que objectivament ho hauria de reconèixer això segur.
I vosté, que a més és alcalde d'un municipi turístic, encara més.

I no ens acusen del temes de finançament ni ens acusen a nosaltres, particularment, de res d'això que diu vosté del finançament.
Perquè nosaltres no hem defensat el finançament que tenim en estos moments al País Valencià, no l'hem defensat.
El que hem defensat és que cal ser honestos i dir les coses com són.

I ací, si hi ha algun problema amb el finançament és perquè vostés no fan les coses bé, perquè tiren literalment els diners en coses que no aprofiten per a res, i, després, a més, no augmenten les partides que són necessàries.
I no fan una política adequada.
Ací, el principal problema de finançament és que durant anys i anys han estat buidant les arques fiscalment del país.
I eixa política.
.
.
, ara, quan venen les vaques flaques no tenim diners per a fer res.
I en compte
això, en compte de dir: «Xe!
, senyors, ens hem equivocat i a partir d'ara anem a rectificar, anem a tractar -no vaig a dir ni tant sols d'agumentar els impostos- de mantindre'ls com estaven per a vore si encara podem trampejar el cas en què estem i tractem de fer uns pressupostos que, realment, incidisquen sobre l'economia corregint els problemes que té».
Però, vostés no fan això.
Al contrari, continuen encabotats en una política suïcida de fiscalitzar-los.

I amb el deute que tenim i amb eixa política de fiscalització -que no s'equivoquen- beneficia unes coses socials molt concretes -i no són la majoria ni dels treballadors, ni tant sols ni dels petits i mitjans
empresaris-, amb eixa política ens n'anem al suïcidi col·lectiu.
I al temps.
Pot ser que vostés guanyen moltes eleccions, però això no els dóna la raó.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Para el último turno de réplica, tiene la palabra el señor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Torró, no hay peor sordo que el que no quiere oír.
Ese es el peor, el que no quiere oír.
Ya se puede lavar los oídos que no entiende nada.
Porque usted no quiere entender nada, nada de lo que
se ha dicho.
Usted no quiere entender nada en absoluto.
¿Y sabe usted porque no quiere entender nada?
Porque el trabajo que ha hecho para
justificarse aquí ante el presupuesto, ha traído cuatro enmiendas, ha dicho que se quite y que se ponga de aquí y de allá, y ahora digo que lo demás es un desastre y punto.
Eso es todo lo que usted dice.
¡Ustedes no pueden ver nada bien!
Yo quisiera que alguna vez vieran algo bien.
De
verdad que sí.
Usted ha dicho que está bien, que están todas las líneas de trabajo -eso, lo ha dicho-.
Que hay, bien, pero que es insuficiente, pues, claro, el maná, el maná.

Y, ahora, le digo yo.
Vamos a ver.
¿Sabe usted lo que significa desarrollar zonas turísticas de interior o de costa?
Le pregunto.
Yo soy alcalde de un municipio turístico, pero yo no voy a entrar en otro, lo he visto, lo he estudiado y lo he
practicado.
Pero, ahora, le digo, ¿usted sabe que a la mejor el municipio x del interior lo único que necesita es que haya una carretera que les lleve cómodamente al sitio para que el turismo pueda acceder?
No se trata de una inversión de otra clase, lo haría otra
conselleria diferente.
El turismo en este presupuesto es transversal.
Y en cualquier ciudad
turística, todo el presupuesto que pone en marcha es el 80%, prácticamente, dirigido al turismo.
En turismo de interior es otra cosa, pero, a
veces, el turismo, señor Torró, es vocacional.
Ustedes se llenan la boca con turismo de interior, y el turismo
de interior es vocacional.
Si no hay vocación por ser una ciudad turística o un municipio turístico, ya se puede usted estar dando cabezazos contra la pared porque esa ciudad
o ese municipio no será turístico nunca.
Usted pondrá muy buenas comunicaciones para llegar allí, pero resulta que el domingo o el sábado, que es donde se vende el pan de hogaza o el embutido no sé qué o quieren ver la iglesia o no sé cuántos, pues, han cerrado porque son vacaciones.
Entonces, se ha equivocado, otra
vez, nuevamente en el tema.

Y esa es la cuestión, señor Torró.
Esa es la cuestión.
Usted plantea enmiendas aquí y dice: «Vamos a tener unos minutos para hablar de turismo».
Pues, muy bien, estamos hablando de turismo.
Y, cuando usted quiera, le
demuestro con números, con datos y como usted quiera, cómo ha crecido el turismo en los años que está gobernando el Partido Popular en esta comunidad.
Lo quieran ver o no lo quieran
ver.
Si solamente tiene usted que salir aquí a la puerta, pasear por esta calle y llegar a la plaza la Reina y ver a todas
las personas con su paraguas, con su señal, viendo todos los grupos turísticos que están llegando a la ciudad.
Todos los que están llegando.
Sí, señor, sí, señor.
Eso es lo que se ha conseguido.
Valencia se ha puesto en el mapa turístico internacional, porque se ha hecho un esfuerzo extraordinario.
Y la
Comunidad Valenciana está a la cabeza ahora mismo.
Desde el año 1992, que terminó la Expo y terminó Barcelona'92, en 1993-1994 empezó a despuntar la Comunidad Valenciana.
Y aquí estamos en este momento siendo líderes, prácticamente, de turismo.

Eso no se ha hecho por casualidad, señor Torró.
Eso se ha hecho con mucho esfuerzo, con muchos profesionales trabajando, con
mucha gente que está trabajando en sus despachos y en sus dependencias para que usted venga ahora
aquí a decir que se quite esto de esta partida y dejarlo sin tóner para la fotocopiadora, para que usted les dé el traspaso al otro para que financien otras cosas.
Eso es lo que normalmente
se hace; se quita de aquí, se pone de allá.
.
.
Eso es lo que usted ha hecho en el presupuesto.
Por eso le he dicho antes que
usted ha tenido que sacarle punta a un pelo para afinar tan fino, como han
afinado, para poder conseguir esto.

Muchas gracias, señor Torró.
Yo creo que usted va a tener la paciencia de esperar al año que viene, fotocopiar otra vez las mismas enmiendas y tendremos la oportunidad
de discutirlas, si Dios nos da salud.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Hernández.

Pasamos al segundo bloque de enmiendas que corresponden al Grupo Compromís.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A estes hores de la nit, i perquè açò no siga una successió de monòlegs, podríem continuar amb el que acaba de dir el senyor Pedro Hernández Mateo.

Miren vostés, la seua competència en matèria turística, que són uns cracs i són uns grans professionals, que en esta ciutat -i tenim l'alcaldessa que és col·lega nostra en estes Corts Valencianes- entre el pont de la Constitució, de la Inmaculada, en la capital d'este país, estaven els museus tancats.
Estaven els museus tancats!
Imagine vosté com són de competents en matèria turística !
Ni ha turisme, malgrat les seues polítiques.
I, afortunadament, tenim un sector turístic que, des que vostés governen, ha passat de representar un 14% del PIB al 13% del PIB.

I mire vosté, una àrea econòmica tan important, tan influent, tan necessària per a la nostra economia, vostés li atorguen el 0,5 del pressupost de La Generalitat.
Nosaltres vam aplaudir el
dia en què es va constituir la Conselleria de Turisme.
Vam aplaudir.
Vam considerar que
era una bona decisió perquè consideràvem que era un sector estratègic i que calia una atenció específica: passar de l'Agència Valenciana de Turisme -creada pel govern socialista- a la Conselleria de Turisme.
Tampoc han hagut tants canvis, però tan infradotada considerem que no és el que necessita el nostre autogovern i la nostra economia.
Nosaltres, haguérem segut partidaris, no de reduir el pressupost, sinó d'incrementar-lo.

I, com vosté sap molt bé -i sap el Grup Popular-, estem en època de recessió però no tenim uns pressupostos per a combatre la situació gravíssima de crisi econòmica i social.
Calia apostar d'una forma més decidida pel turisme, per a crear més treball, més riquesa i més ocupació en este sector estratègic.
Vostés ho estan fent molt malament.
Érem partidaris d'incrementar el pressupost i érem partidaris d'unes millores estratègiques perquè el turisme no es confonga amb la construcció, com vostés han confós.
Vostés han confós turisme amb construcció!
Vostés han confós la construcció desordena en tot el nostre territori -que això no crea riquesa,-, vostés l'han confós amb el sector professional del turisme.
I això no ho dic jo, això ho diu Hosbec, això ho diuen els professionals hotelers i els professionals que se dediquen al
turisme.
Vostés han confós completament construcció i turisme.
I així ens va.
I així ens va que som l'última comunitat autònoma que els turistes que venen gasten en proporció a la seua estada.
Som els últims!
Vol dir això que tenim un turisme que fa poca despesa per eixe model de turisme residencial -i vosté d'això en sap prou- que vostés han triat.

No estem d'acord amb les seues polítiques, però, clar, tampoc estem d'acord amb el rotovàtor de les seus actuacions en estes Corts Valencianes.
Ahir ens poguérem posar d'acord amb una esmena transaccional per a evitar el que vostés volien fer en els menjadors escolars de les famílies amb xiquets discapacitats i amb el transport d'eixos xiquets, i, lamentablement, no ens posarem d'acord amb les esmenes que nosaltres els hem plantejat.
I nosaltres el hem
plantejat esmenes positives per a millorar l'acció turística.
Haguérem presentat més, però és que totes les esmenes de l'any passat se'ns van tombar.

I, per tant, què vol que li diga?
Si vostés són els primers en incomplir el seu propi pressupost, perquè no l'executen com toca, i, després, el canvien en el decrets del Diari Oficial de la Generalitat valenciana, doncs, què vol que li diga?
Són vostés el primers en incomplir el seu propi pressupost.
Però, anem al gra.

Miren, vostés, nosaltres hem presentat esmenes per a millorar l'atenció de la inversió turística als municipis, hem presentat propostes per als municipis, i hem presentat
propostes també perquè uns patrocinis -que nosaltres hem investigat- considerem que són arbitraris i que no s'atenen les ordres que hauria de publicar la Conselleria de Turisme per accedir a
les línies obertes per la pròpia conselleria, en patrocinis esportius, considerem que ahí n'hi ha un pessebre muntat per algunes persones.

Si volen ser receptores de diners públics estes persones, el que han d'anar és a les convocatòries objectives -com molt bé diu la consellera que han d'anar les companyies d'aviació, com Ryanair-.
Per què hi ha una inversió directa a dos empreses unipersonals, com són Mafusma Ibèrica i Box 55?
Ens ho poden explicar?
Quina loteria els ha tocat a estes
persones -com hem dit este matí-?
Per què estes persones sense passar cap control, cap rigor, cap prova objectiva, tenen
un premi en el pressupost de la Generalitat valenciana?
Ens ho poden explicar?
Si volen ser beneficiaris de les ajudes de la conselleria, el que han de fer és acudir -amb criteris d'objectivitat- a les ajudes que es puguen convocar per la pròpia conselleria.
No poden anar directament a ser premiats per la conselleria!
Quin premi tenen estes persones?
Per això, nosaltres ho hem esmenat i ens agradaria que esta esmena prosperara.
Ja sé que una de les persones -que és beneficiària de 375.
000 euros- acompanya el nostre president en viatges molt importants a l'emirat d'«Abu Dubai», a l'emirat on s'ha fet el mundial eixe de.
.
.
Abu Dhabi -és que com n'hi ha tants-, Abu Dhabi.
Per què?
I, escolte, si estes persones són mereixedores directament d'unes ajudes dels pressupostos públics, per què no poden ser beneficiàries directament algunes federacions esportives?

Nosaltres plantegem una esmena perquè, en compte de donar eixos diners -que estem parlant de més de 100 milions de les antigues pessetes-, se puga donar a les federacions esportives en la línia de patrocinis esportius de la Comunitat Valenciana.
Per què no?
Serà més interessant!
Serà millor!
Farà més profit!

Eixa és una de les esmenes clara.
I si vostés continuen amb eixa política voldrà dir que estan premiant directament a unes empreses sense passar per cap
concurs, sense cap aplicació de qualsevol ordre d'atorgament d'estes ajudes.

N'hi ha algunes partides que s'obliden directament dels moros i cristians, per exemple.
I, escolte, com que el
president va dir que ací la festa no s'acabava mai, doncs, què vol que li diga?
Doncs, anem a la festa.
Per què les comissions de falles sí -i estem d'acord- ?
Per què les fogueres sí -i estem d'acord- ?
Per què les comissions de gaiates sí i no els moros i cristians ?
S'han oblidat vostés dels moros i cristians !
I nosaltres hem presentat alguna esmena perquè festes emblemàtiques del nostre territori, com els moros i cristians d'Alcoi, que són d'interés turístic internacional, reben alguna ajuda.
Té més dret el senyor Jorge Martínez Aspar que tots els moros i cristians d'Alcoi?
O els moros i cristians d'Ontinyent ?
Per què ?
També posa per a Villena!
També el tinc ací, Villena.
I sé que a Villena manen vostés -per cert que tenen allí un embolic.
.
.
, però, bé.
(Veus) També hem posat Villena!

Perquè, escolte, si al final resulta que un dels atractius de la nostra oferta turística, a banda de sol i platja del nostre entorn natural, són les festes com un atractiu, les festes populars, amb les seues diferents
modalitats, creen riquesa i creen dinàmica econòmica; pensem en les bandes de música, que viuen en gran part dels moviments festius, pensem en tota la indústria que n'hi ha al voltant dels trages, ja siguen de falles, de moros i cristians, de
gaiates, de belleses del foc, etcètera, etcètera.
Pensem en el que suposa per a la nostra restauració l'atractiu turístic de les nostres festes i el que suposa per als hotels.
Vol dir vosté que té més importància estes dos empreses que totes les festes que nosaltres hem assenyalat ací?

Vosté em va dir en la comissió que vagen a les ordres que publicarà la Conselleria de Turisme.
Doncs, molt bé, que vaja el senyor Jorge Martínez Aspar i el senyor Miguel Fuster a les convocatòries objectives que es facen des de la Conselleria de Turisme.
El que és bo per a uns ha de ser bo per als altres.

Hem presentat moltes esmenes, moltes, i considerem que hauríem d'haver-ne presentat més, però en un pressupost tant reduït, és molt difícil llevar d'un lloc ja molt reduït de per sí per a posar-ne en un altre, és molt reduït.

Nosaltres hauríem incrementat el pressupost.
Nosaltres no ens haguérem endeutat com s'ha endeutat el seu govern d'una forma tan increïble.
Nosaltres no som miops, i mire que gastem l'ordinador que tenim, que és xicotet, com el dels nostres xiquets, el que se volia oferir als nostres
xiquets, però considerem que s'ha de tindre un poquet de vista.
.
.
És més gran?
Nosaltres considerem que és un pressupost reduït, que no ajuda a crear riquesa, que no va dirigit substancialment al sector
professional i s'oblida directament de les nostres festes més internacionals.
Si s'ha de fer un pressupost rigorós que cree ocupació, que cree riquesa, que millore l'oferta turística, vostés, el que haurien de fer és corregir d'una forma molt important este pressupost que no està a l'altura del que necessita el nostre país.

Sincerament, creiem que es pot millorar moltíssim.
En les seues mans està millorar un pressupost que des del nostre punt de vista és insuficient i no va dirigit a la creació d'un marc possible, positiu, per a que l'activitat turística es desenvolupe amb una milloria notable.
Creiem que este pressupost és absolutament millorable.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Morera.

Tengo que reconocer que es usted la cara amable de su grupo, por lo menos en el
plano turístico me encanta.
Me encanta que usted hable de este tema, y además lo demuestra siempre, tiene buen humor, tiene buenas salidas, y además es un buen parlamentario, que es muy bonito.
Es verdad, se lo reconozco.

Pero, a veces, a veces, tenemos que hablar de cosas que deben ser importantes para la
sociedad.
El que usted diga que es el 0,5% del presupuesto es una realidad,
pero es lo que es, es lo que da, es lo que tiene que hacer turismo en este
momento.

Y ha dicho algo muy importante también, y se lo agradezco porque es una buena cosa, que felicitaba al gobierno del
Partido Popular por crear la Conselleria de Turismo.
Creo que nos felicitamos
todos en su momento por cumplir una promesa electoral que se realizó en su día, que fue imposible hacer al principio, pero que posteriormente tuvimos la
oportunidad de realizarla.
Y por tanto, a partir de ese momento se nota la
labor y el esfuerzo de un equipo de personas.
Estábamos entonces con aquella agencia de turismo inicial, cuando estábamos, pero entramos ya en lo que ha sido el trabajo duro, el trabajo formal, el
trabajo directo, de realizarnos como comunidad que apuesta por el turismo.

Y eso le he explicado antes al señor Torró y se lo digo ahora.
Gracias a eso se ha conseguido incrementar infinitamente lo
que han sido las alternativas de ocio y turismo en nuestra comunidad, no
solamente de sol y playa sino también de interior.

Y le he dicho antes en los porcentajes que hemos crecido en turismo de
interior.
También es verdad que se han hecho unas campañas importantes, que se han mejorado nuestras comunicaciones, que se ha mejorado (inintel·ligible) .
.
.
, se ha entendido con una dirección general de turismo de interior para que tenga el respeto que se merece, como
cualquier otra de turismo de costa y sol.
Pues bueno, eso está ahí.

Usted dice que.
.
.
, y lo dice con una forma, como siempre, que no les gusta el turismo de segunda
residencia, el turismo de vivienda, el turismo de tal.
Hombre, yo creo que hay que tener un respeto por ese turismo.
Hay dos fórmulas de turismo en la costa, el turismo residencial y el turismo hotelero.
Uno
será mejor que otro, el modelo Benidorm o el modelo del sur de la provincia de
Alicante, que a lo mejor da mejor para tener estancias de seis, siete, ocho,
nueve meses.
Incluso aquellos que han estado toda su vida trabajando en el frío que quieren venir al calor del Mediterráneo.

Yo tengo que decirle que soy incapaz de ponerle coto a los sesenta millones de
europeos que hay ahora mismo pendientes de su jubilación, que tienen cincuenta, cincuenta y cinco años, para venir a nuestro país.
Nosotros tenemos que estar preparados para eso y no debemos tener ningún solo temor, ni un solo temor, para nada en absoluto.

A veces nos ponemos a pensar que está muy ocupada la costa, y que está muy ocupada, tal.
Pues mire usted, Barcelona tiene 800 habitantes por km2 dentro de lo que es la franja de treinta kilómetros de costa.
El sur de la provincia de Alicante tiene 189 habitantes por km2.
Fíjense qué gran diferencia, si nos cabe todavía gente.
Y ¿por qué hay que criticar el turismo, el turismo de construcción?
La construcción, que ustedes llaman, el ladrillo ese famoso que lo desprecian.
Pues mire usted, no hay por qué, siempre y cuando se haga todo dentro de un orden, dentro de unos planes
generales y dentro del respeto que se tiene que tener por todas las normas y
todas las garantías que tiene que tener.

Yo estoy en un municipio, y vuelvo a hacer alusión al mismo, que ha crecido de esa forma.
No tenemos ni el más mínimo problema, nunca lo hemos tenido, ni lo vamos a tener, porque está todo totalmente garantizado en ese aspecto, en el desarrollo de nuestra ciudad.
Y puede usted visitarla.
Le invito personalmente a que vaya a visitarla un día, como buenos amigos, sin ningún tipo de problemas, para que usted pueda comprobarlo, ver cómo se desarrolla una ciudad de estas características, y ver qué tenemos que hacer para decir: ahora nos estamos arrepintiendo todos de que hay
paro de la construcción, hay paro de albañiles, de jardineros, de electricistas, de fontaneros, de fábricas de muebles, de restaurantes, de todo, y, ¿por qué nos quejamos ahora?
¿Por qué le hemos tirado tanto al cuello?

Lo he dicho antes también, ¿por qué nos vamos a Europa a mandar gente para acá, para que nos critiquen y que nos quiten el buen sabor de boca que se puede
tener en un momento dado en donde se está cumpliendo con todo?
Se lo digo así, se está cumpliendo con toda la normativa vigente.

Mire usted, ¿es que no tiene derecho un minero británico o un minero asturiano a venir a nuestras costas a pasar los últimos días de su vida?
¿Es que no tiene derecho a crecer las ciudades, estén en costas, estén en interior, en la medida que sus planes generales lo aconsejen?
¿Por qué no?
Ese debate se hace con el pueblo, ese debate se hace en las ciudades.
Que a
los representantes del pueblo los elige el pueblo.
¿Qué es lo que quiere usted que hagamos con eso?
¿Qué es lo que quiere usted que veamos?
¿Que no tienen derecho a venir estas personas a nuestras costas, a nuestros
sitios, a coger su última pensión y comprarse un chalet, un apartamento o lo que quieran para vivir el resto de
su vida?
¿Solamente tiene derecho a crecer Madrid, o Londres, o Nueva York?

Yo creo que hay que tener algo más en cuenta de esto, ¿no?
Hay que tener en cuenta que es nuestro futuro, que ustedes no lo están entendiendo.
Porque Europa se repartió hace muchos años, cada uno su papel cual tenía que ser, y a nosotros nos quedó el sol y nos queda el mismo que hace tres siglos.
Hace tres mil años vinieron aquí los centroeuropeos, los otros, aquí, a vivir con nosotros porque les sigue gustando el sol y nuestro clima, y les
sigue gustando el Mediterráneo.
Y esto es así, nuestra franja mediterránea está elegida por Europa para eso, querámoslo o no, y podremos discutirlo de una manera o de otra, pero realmente esto es así.

Y usted dice que ha presentado una cantidad de enmiendas.
Mire usted, usted no
ha hecho enmiendas de campanario porque he visto que ha nombrado 400 pueblos.
Usted ha hecho un volteo de campanas, un volteo de campanas que ha presentado
aquí, y claro, pues ha dicho, «vamos a ver, como esto quiero quitárselo a fulano, pues vamos a dárselo a mengano, y vamos a dárselo a los pueblos y así yo le mando una cartica a cada concejal del pueblo, a cada alcalde, y le digo,
mire usted, que he defendido esto porque yo quiero que sus fiestas sean así».

Se lo dije el otro día en la comisión.
Las fiestas de los pueblos, sean las que sean, las hacen los pueblos, las
hacen los ciudadanos de los pueblos, no las hace La Generalitat, ni las
hogueras de San Juan, ni las fallas de Valencia, ni los moros y cristianos de
Alcoy, ni los de Villena, ni de todos estos, las hacen los pueblos, los hacen
recaudando los fondos durante todo el año para eso.
Y La Generalitat tiene una línea de subvención para que cada pueblo o cada entidad, porque en este caso no son los
ayuntamientos, son las entidades las que tienen la posibilidad de solicitarlo
sin ningún tipo de problema.
En el momento que se publiquen las pueden solicitar y si La
Generalitat, en este caso la Conselleria de Turismo viera que esas líneas se quedan bajas para el año siguiente, pues tendría que decir la
consellera, «oye, que nos hemos quedado cortos; vamos a ver cómo podemos ampliar estas peticiones que nos han hecho».
Pero usted no se debe preocupar por eso.

Usted sabe que las fiestas no decaen.
Mientas un pueblo quiera las fiestas que
sean.
Si fuera La Generalitat la que hiciera las fiestas no serían tan eficaces, y estoy convencido, porque eso nace del pueblo, señor Morera.

Y también tengo que decirle que usted quita de los presupuestos, pues eso que usted ha
dicho antes, los sponsors, o las personas, o las entidades que se dedican a eso.

¿Le parece a usted bien la Copa America?
¿Le parece a usted bien la Volvo Ocean Race?
¿Le parece a usted bien el campeonato del mundo de atletismo?
¿Le parece a usted bien el open 500 de tenis, el gran premio de motociclismo, el fórmula 1?
¿Le parece todo eso bien?

¿Sabe usted lo que revierte eso en la Comunidad Valenciana?
¿Sabe usted los datos positivos que tiene eso?
¿Sabe usted que ocho de cada diez personas aprueban esos proyectos de La
Generalitat?
¿Sabe usted que gracias a todo eso Valencia, la Comunidad Valenciana, ha subido
como espuma en materia turística de visitas?
¿Sabe usted que gracias a eso se han construido infinidad de hoteles, generando
miles de puestos de trabajo?
Y, ¿qué es lo que nos encontramos ahora?
Que en un momento dado, un gobierno que se pone a pensar, pues dice, «me voy a cargar las terrazas del Pinedo».
Bueno, 200 hombres a la calle, 200 personas a la calle, sin más problemas.
¿Eso es lo que tenemos que aplaudir?
¿Eso es lo que tenemos que aplaudir, señor Morera?
Yo creo, sinceramente, que estamos en un momento en que tenemos que esforzarnos todos un poco más, eso es verdad, y aguzar la inteligencia, y felicitar a la
consellera por los presupuestos que ha hecho, porque con poco dinero va a cubrir todos los
objetivos que se han marcado.
Y esa es la historia.
Con poco dinero se van a
cubrir los objetivos, apretando los cinturones en otras áreas y en otros momentos donde se tenga que hacer.

Yo creo, señor Morera, que estamos por el camino adecuado, y que ustedes han presentado esas
enmiendas, a usted le ha apetecido, usted es un hombre con ingenio, y dice, «vamos a ver si hago esto, declaro lo otro, y Aspar por aquí, Aspar por allá, me busco tres titulares y ya está».

Está usted en su derecho, está usted en política, puede hacer lo que quiera, pero no tiene razón y los ciudadanos tampoco se la dan a usted cada cuatro años, tampoco se la dan.
Le dicen, usted con su parte, alícuota, pero quien queremos que gobierne son los que nos están subiendo arriba a la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias, señor Morera, con todo el respeto.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Hernández.

Señor Morera, para el turno de réplica.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Diu vosté que la festa la fa el poble, i efectivament, les festes les ha de fer el poble,
però al senyor Jorge Martínez Aspar i al senyor Fuster els ha fet la festa la Generalitat valenciana, els
han fent una gran festa.
I estes dos empreses unipersonals accedixen als diners
públics botant a la torera qualsevol criteri d'objectivitat.

I vosté no mos ha explicat encara per què això passa.
Estes persones tenen un gran premi i una gran festa; no estem parlant d'un club de futbol, com el Vila-real, que també figura ahí, no estem parlant de l'Elx; estem parlant d'unes empreses unipersonals que no tenen ni web i que reben diners públics de forma donandi causa.
.
.
¿Per què no participen, com ha de participar Raynair o qualsevol empresa, a un procés concursal per a adjudicació d'ajudes?
¿Per què?
¿Algú ens ho pot explicar?
¿Per què estes empreses unipersonals tenen eixe premi?
Ho volem saber, estem ací per a açò, no és ninguna.
.
.
És una dada objectiva.
S'està demanant a empreses turoperadores importantíssimes, que porten molts turistes a la nostra terra, se'ls està demanant que participen en un procés concursal, perquè La Generalitat no pot fer arbitrarietats i botar-se a la torera directives
europees sobre lliure concurrència, però a estes empreses unipersonals se'ls dóna 100 milions de les antigues pessetes.
¿Per què?
¿Ens ho pot explicar?

La seua intervenció i la meua revela una diferència en profunditat.
Efectivament, el turisme, des del nostre punt de vista, és un sector estratègic, però vostés estan destrossant el turisme de qualitat.
No sé si vosté ha sentit parlar d'una paraula que es diu sostenibilitat i el valor mediambiental en l'oferta turística.
Estan fugint de la nostra terra aquells turistes que volen una qualitat
en l'entorn.
¿I això sap per què és?
Perquè vostés han desordenat el territori, vostés han entregat el planejament urbanístic a uns agents urbanitzadors.
No n'hi ha una actuació pública que ordene el nostre territori, els nostres pobles i ciutats han patit una
agressió enorme perquè vostés han confós turisme i construcció.
Estem a favor de la construcció ordenada de forma pública, però vostés, el planejament urbanístic, el van donar a l'agent urbanitzador i això ha tingut unes conseqüències a tots els nivells nefastes, ¡nefastes!

Estem a favor del turisme i m'agradaria que puguérem arribar a acords, però el que sí que tenim en compte és que vosté ha revelat també el model Florida del somni d'este matí del nostre president: ¡60 milions de possibles turistes!
.
.
.
Escolte, caldrà ordenar.

Jo crec que els recursos i el territori és fràgil i ens hem de preparar per a buscar un turisme no només estacional, sinó de tot l'any, però d'una certa qualitat, que tinga gust de vindre, perquè tenim molt a oferir, però vostés han.
.
.
, vostés i les seues polítiques han minorat la nostra oferta turística fent que en llocs.
.
.
, i puc posar-ne exemples: Vila Joiosa, que la conec
molt bé, tot el sector del càmping i tot el sector de la costa arrasat per urbanitzacions ¡horribles!
, començant per l'Atrium.
.
.
Es recorda vosté de l'Atrium, doncs, això va ser una obra que es tingué de paralitzar perquè hi van morir tres treballadors, per l'empresa,
(inintel·ligible) .
.
.
, ¡però eixe model no és el que ens interessa!

Jo crec que el model eixe és el que ens porta també que des que vostés governen el sector del turisme representava el 15% del PIB valencià i ara estem en el ¿12?
, ¿13?
.
.
.
¡Estem perdent posicions!
, estem perdent posicions i, entre altres coses, perquè vostés han optat per un model turístic que no és un model turístic de qualitat que tinga present el medi ambient, que tinga present una oferta
de qualitat, i ha buscat un model, també per al turisme, basat en la quantitat i no en la qualitat.
I en la quantitat,
li he de recordar que els recursos són limitats, els recursos no són il·limitats, i vivim, en un territori fràgil, exposat a moltes amenaces, i també en això seria bo que ens puguérem posar d'acord.

Cal buscar un model turístic més racional, que cree més recursos, que no confonga construcció amb turisme i, per tant, el que vostés han estat fent no és el que toca.

Per altra banda, li he dit que la conselleria va ser (inintel·ligible) .
.
.
.
¿Em pot explicar vosté per què d'un pressupost tan reduït de 73 milions 64 són per a l'Agència Valenciana del Turisme?
Vostés no han desenvolupat la conselleria, vostés continuen derivant tota l'actuació a l'Agència Valenciana del Turisme.
És una realitat.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Para finalizar este turno de réplica, tiene la palabra el ilustre diputado señor Hernández.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Morera, insiste usted otra vez con el turismo de calidad.
Me extraña muchísimo oír en la boca de ustedes eso de turismo de calidad.
.
.
¿Qué es turismo de calidad?
El peor turismo es el que no viene, señor Morera, el peor turismo es el que no existe, el que no viene, y eso es malo, ¡eso sí es malo!
Pero que nosotros tengamos turismo diverso, no significa que sea de (inintel·ligible) .
.
.
o de mejor calidad.
Habrá un turista que sea residencial, un turista que sea hotelero, un turista náutico, un turista de interior, un turista de naturaleza, un turista de parques
naturales, que, por cierto, estamos ganando permanentemente en parques y
parques y parques naturales, y un éxito también de visitas, y es así.

Usted dice que por qué se le da al señor X o al tal como estos.
.
.
Mire usted, si calculamos el número de millones de euros que revierten las actividades que se realizan por esas
actividades, pues, sería enorme, ¡sí, sí, sí!
, ¡enorme, enorme!
Lo que repercute una Volvo Ocean Race, lo que repercute la fórmula 1, lo que repercute la Copa del America, lo que repercuten todas estas cosas, lo que repercuten aquí, en la sociedad, y tengo estudios hechos.
.
.
No (inintel·ligible) .
.
.
, porque no le quiero aburrir con números y datos, de verdad, pero están hechos, y se los puedo enseñar.
El tener cientos y cientos, miles de periodistas aquí diciendo dónde está en la Comunidad Valenciana, poniéndola en el mapa del mundo gracias a estas actividades, y eso no es una fiesta
popular, esa es la gran equivocación que tiene usted.
Las fiestas populares de moros y cristianos, de fallas, (inintel·ligible) .
.
.
y de todas estas cosas, son fiestas populares, pero eventos, eventos que se
fabrican para generar turismo, es lo que se ha hecho, y eso lo tiene que llevar
quien lo tienen que llevar, personas, equipos, empresas que tengan que resolver
los problemas que eso dan.
Eso hay que inventarlo.

Y si no se inventa, señor Morera, vamos mal, porque nos quedaríamos atrás.
Ahí es donde pincharíamos nosotros, ahí es donde no hubiera habido una evolución turística en nuestra comunidad, ahí es donde no resolveríamos los problemas de verdad.
Y ese es el gran problema que tienen ustedes, que
todo eso les parece de una forma tan.
.
.
Le he dicho antes ocho de cada diez
valencianos dicen «sí» y lo aprueban, (veus) y lo aprueban, y lo aprueban.
.
.
Sí, claro, claro que lo aprueban, lo aprueban.
.
.
Aquí, aquí y fuera de aquí, porque no sé si ustedes sabrán que cuando llegan estos eventos se llena toda la costa, todos los hoteles de
la costa se llenan, y los barcos, cuando llegan aquí, (veus) cuando llegan aquí los barcos, hay otros puntos de amarre que también los utilizan para recrearse en esto, y están fomentando el turismo náutico, ¡que ustedes lo criticaban hace tan solo dos años!
, ¡unos años hace tan solo que ustedes criticaban el turismo náutico y ahora parece ser que es la panacea también.
¿Por qué?
¡Alguien tuvo que diversificar el turismo en esta comunidad!

Si no hubiera sido así, no hubiéramos avanzado para nada.
Pero es que, además de estar dando esa imagen internacional, ¿usted sabe la cantidad de miles y miles y millones de persones que pudieron ver
el tema de la fórmula 1?
, ¿o la Volvo Ocean Race?
, ¿o la America's Cup?
¿Usted sabe la cantidad de personas que ven eso a través de tal y dicen «Valencia», «Comunidad Valenciana», «Comunidad Valenciana».
.
.
Y eso es importante.
Alicante, Castellón, con el golf internacional.
.
.
¡Es que eso es importante!
, eso es importante, señor Morera.

Y, ya le digo, que usted diga que eliminamos eso para darle una subvención a los moros y cristianos de aquí o de allá, que eso es todo lo que usted ha parido en este presupuesto, pues, la verdad es
que me sabe mal.

Y le reitero, le reitero, señor Morera, mi predisposición a enseñarle, de verdad, ciudades que si usted no conoce, por lo que sea, en detalle, yo
estoy dispuesto a enseñarle la mía y otras más, para que pueda comprobar que lo que estoy diciendo es cierto, para que vea
que hay gente que trabaja en el turismo, para que vea que ha coordinación, para que vea que hay fórmulas para mejorar la calidad del producto que vendemos, para que vea que a
través de los centros de desarrollo turístico se está formando muchísima gente ¡que tiene el 85%!
.
.
.
, el 85% de personas que van a pasar los cursos, tienen
ocupación fija, y eso es muy importante también.

Lamento no tener más tiempo.
Solamente para desearle unas felices fiestas de todo corazón, señor Morera.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Vamos a pasar al último bloque de enmiendas antes de comenzar a votar, que corresponden al Grupo
Parlamentario Socialista.
Para el turno a favor, tiene la palabra la senyora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Buenas tardes, señorías.

Gracias, presidenta.

Me gustaría empezar por leerles el primer párrafo del documento que acompaña a los presupuestos del 2010 de La Generalitat:

«La Conselleria de Turismo es el máximo órgano encargado de desarrollar las competencias de ordenación y promoción en materia de turismo en la Comunidad Valenciana.
»

Digo esto para que no nos quepan dudas, sobre todo al portavoz, a la consellera y a las señorías de esta cámara, y a toda la sociedad valenciana, que creo que ya lo saben, que las
competencias de turismo están aquí, en la Comunidad Valenciana.
Eviten tirar balones fuera, hacia el Gobierno de
España, ¿de acuerdo?
(Remors)

Y con esas competencias que tienen ustedes delegadas desde hace años, han llevado a la Agencia Valenciana del Turismo arrastrada a la quiebra,
desde hace mucho tiempo, se han dedicado en los últimos cuatro años a expoliar el presupuesto turístico, y eso sí voy a explicarlo, para que quede claro, para que los valencianos y las
valencianas sepan dónde va el dinero de sus impuestos.
.
.
, que el dinero que ustedes manejan no es
suyo, ¿eh?
, como hemos oído estos últimos días en la cámara.
Parece que los valencianos tienen que agradecerles que gestionen sus
impuestos: son los impuestos de todos, los que estamos aquí y los que están ahí fuera, esos cinco millones de valencianos.

Pues, bien, resulta que en los últimos cuatro años el Consell ha reducido en más de diecisiete millones de euros sus aportaciones, año tras año.
Los últimos tres fueron 10 y este año han sido ya 7 millones.
Pero esos presupuestos, que ya van recortaditos, señora consellera, su gobierno resulta que lo que hace es ignorarlos a mitad de año.
En el 2008, cuando ustedes estaban elaborando, su antecesora, la señora Such, preparando el presupuesto de 2009, y en el que hablaban del buen
camino en el que estaban, que estaban elaborando el diagnóstico del sector empresarial, «un diagnóstico real que nos marca las luces y sombras de la situación y que nos ha permitido elaborar unos presupuestos para el 2009 que nacen de
esa realidad y de las necesidades del sector», ustedes estaban recortando en más de diez millones el presupuesto con un acuerdo del Consell.
(Veus)

O sea, conocían la realidad y la realidad es que el sector quiere que nos quiten diez
millones de euros.
.
.
¡Cuidado con el intérprete que tienen ustedes con el sector!

Pero es que nos vamos a 2009 y, con cierta nocturnidad y alevosía, el 4 de diciembre, en pleno puente, reducen más de siete millones de euros otra vez el presupuesto.
(Veus) ¡Más de siete millones!
, que más o menos viene a coincidir cuando el señor Camps se estaba montando en un Ferrari para darnos muestra de su potencia y
los caballos con los que gestiona este Consell.
Muy bien, ¡muy bien!
(Aplaudiments)

Y además hay que añadirle lo que cuentan que van a invertir y que luego no invierten, (remors) el plan de competitividad turístico, el que anunciaron en enero de 2009, porque conocían la situación del sector.
.
.
20 millones de euros teníamos que tener ya en el tapete, 10 del año pasado y 10 de este.
El año pasado ni siquiera se atrevieron a poner una línea presupuestaria donde se hablara del plan de competitividad.
Este año se han arriesgado: 1,1 millones de euros.
Bueno, por lo menos ya sabemos de qué vamos a morir, de 1,1 millones de euros que igual dentro de unos meses ya no
están, es lo más probable.
Si miramos estadísticamente cómo funcionan los presupuestos de la
conselleria, resulta que en cuatro años se han cargado 55 millones de euros.

Pues, bien, todo esto viene un poco a ilustrar el por qué vamos a hacer las enmiendas que vamos a hacer hoy.
Esencialmente, nuestras
enmiendas se centran en reducir los gastos corrientes, gastos corrientes que, junto con los de personal, han pasado del 50% el año pasado al 60% en este, en línea con el plan de austeridad de su president.
.
.
Es que todo va muy en línea.

Es que ustedes hablan blanco, dicen negro, cuenta arriba, se van abajo, dicen
que van a la derecha y van al fondo del mar.
.
.
Es que van ustedes contando
exactamente todo lo contrario de lo que luego hacen.

Pues, bien, para no marearles, nuestras enmiendas se han centrado, señorías, en reducir los gastos corrientes, sin tocar las partidas de personal.
No
queremos que nadie nos achaque que vamos en contra del empleo, ni muchísimos menos, al contrario.
Lo que pretendemos reduciendo estos gastos corrientes
es generar inversión, modernizar la industria turística, hacerla más competitiva, que nuestras playas estén dotadas de los equipamientos que hace falta.
En fin, lo que se supone que
tiene que hacer
(remors) un gobierno.

Pues bien, 19 millones de euros, básicamente, más o menos, el 27% del presupuesto el que queremos destinar a las competencias
que ustedes tienen, que es promocionar el turismo.

Me gustaría, en cualquier caso, mencionar que de esos incrementos presupuestarios que
estamos haciendo, el señor Martínez suele últimamente criticarme que me quejo de los fondos europeos que nos llegan a la
Comunidad Valenciana.
¡Pero, cómo voy a quejarme!
¡Al contrario!
¡Estoy encantada, encantada de la vida de que vengan fondos europeos!
Pero que
eso no signifique que el gobierno del señor Camps elimine las partidas que tiene que poner el gobierno valenciano.
Se
trata de sumar, ir poniendo más presupuestos.

Pues bien, de los 19 millones de euros que queremos destinar al sector, de
verdad, básicamente, queremos plantear que 5 sean para promoción.
¿Por qué para promoción?
Primero, porque creo que cualquier sector que se precie le gusta promocionar
su oferta, su producto y, en nuestro caso, nuestros destinos.
Pero también porque, como bien ha comentado el señor Hernández, los turistas necesitan vías para llegar a nuestra comunidad ¿verdad?
Necesitan carreteras, aeropuertos, puertos en menor medida, trenes.
¿Saben ustedes quién está haciendo esas infraestructuras, verdad?
(Remors) ¡Anda, es Zapatero!
¡El señor que margina a la Comunidad Valenciana!
Ese señor que quiere tan poco a los valencianos es el que ha modernizado y ampliado el
aeropuerto de Alicante, que permitirá triplicar el número de turistas (aplaudiments) que van a su población, señor Hernández, los que van a la suya, los que van a la suya, señora Amor.
(Veus) ¿Álvarez Cascos?
(Veus)

Pero, vamos a ver, ¿no gobernamos el Gobierno de España desde hace seis años ya?
¿O cinco?
Creo que todas esas obras las puso en marcha el señor Zapatero ¿verdad?
Lo mismo que el aeropuerto de Valencia, al que, con una inversión espectacular en modernizar y ampliar ese aeropuerto, resulta que luego no
podemos llegar a un acuerdo con Ryanair.
¿Tiene que irse la mayor compañía aérea de low cost de Europa a Málaga porque en Valencia no pueden?
(Veus) ¡Es tremendo, eh!
Es tremendo que, con las competencias que tenemos delegadas,
con el poco esfuerzo económico que requiere del gobierno el alcanzar el acuerdo con Ryanair, tengamos que
perder casi ya un millón de pasajeros en el aeropuerto de Valencia.
¿Para qué queréis que hagamos presupuestos con los recursos del Gobierno de España?

¿Saben quién va a traer el AVE en 2010?
(Veus) ¿Saben quién va a permitir conectar la Comunidad Valenciana con un mercado potencial de
millones, millones de turistas de España y de la zona centro?
(Veus i aplaudiments?
Zapatero, Zapatero.

¿Saben en qué se gasta el señor Camps los dineritos de los impuestos de todos los valencianos?
(Veus) En la fórmula 1, en montar un circuito que se utiliza (veus) durante tres días.
.
.
¡Nooo!
Zapatero sabe bien donde gastarse los dineros.
Aquí es donde no saben ustedes donde invertir los impuestos, en un circuito de fórmula 1, en pagar lo que no ha sido capaz Valmor Sport de llevar adelante.
¿No era tan buen negocio y tan buen evento el Gran Premio de Fórmula 1 de la Comunidad Valenciana?
Si era tan bueno ¿por qué ha tenido que salir La Generalitat a hacer frente a los 90 millones de euros
que cuesta el tinglado?
No sé.
Los negocios, cuando son tan buenos, las empresas privadas quieren
gestionarlos, como los hospitales ¿no?
¿A que hay empresas privadas que se pegan por gestionar los hospitales de la
Comunidad Valenciana?
Porque ganan dinero.
(Remors) ¿Por qué nadie sale a gestionar la fórmula 1?
No, ahí tenemos que ir nosotros, a pagar con nuestros impuestos, ¿no?
Pues fenomenal.

Pues, señores, 19 millones de euros, que creemos que se pueden reducir de gastos
corrientes para destinarlos a lo que de verdad merece la pena, a lo que de
verdad va a generar empleo, a lo que va a mejorar la competitividad de nuestro
sector y a lo que posiblemente nos dará mejor comunidad de lo que somos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Lloret.

Per a torn en contra, té la paraula l'il·lustre senyor diputat Ricardo Martínez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señor presidente.

Honorables consellers.

Honorable consellera de Turismo.

Señoras y señores diputados.

Señora Lloret.

Bueno, en primer lugar, mire, yo quería agradecer.
.
.
No, no estoy de acuerdo con nada de lo que usted ha dicho, casi
nada, como no podía ser de otro modo, con casi nada de lo que usted ha dicho.

Pero hay una cuestión que es importante.
Le agradezco el tono de su intervención porque usted ha demostrado que se puede discrepar de la cuestión que estamos debatiendo sin necesidad de insultar a nadie, sin necesidad de
llamar a nadie.
Usted nunca lo hace.

Pero es que esta tarde ha habido una alusión (aplaudiments) directa a los diputados de mi grupo llamándonos «ladrones», señora diputada.
Entonces, yo creo que en democracia estamos aquí para debatir, para dirimir los conflictos y para que no salgan a la calle.
Para
eso se hizo el parlamentarismo.
Y para defender lo que uno considera que es
justo no es menester insultar a nadie.
Desde luego con una afirmación que yo no haría de ninguna de las personas que están en esta sala.

Mire, señora Lloret, (aplaudiments) -gracias- hay una serie de cuestiones que son importantes.
Usted no lo ha hecho en esta
ocasión, no hay hecho alusión usted a lo importante que es el tema de la financiación de los ayuntamientos, pero sí que lo hizo en la comisión, y yo creo que es una cuestión importante.

En sus enmiendas usted.
.
.
, yo las dividiría en dos grandes grupos.
Por una parte ustedes hacen referencia a cuestiones muy
puntuales que, de verdad, señora Lloret, no comprendo por qué no van a las órdenes de ayuda que la conselleria dispone, que están abiertas para esos municipios o para esas entidades con total normalidad.
No
comprendo por qué.
.
.
Ya le dije que alguna las había usted heredado de su anterior portavoz, otras son nuevas, pero que no hay ningún problema que las cuestiones que ustedes plantean, vía enmienda, las soliciten las entidades o los municipios interesados desde las órdenes de ayuda habituales que la conselleria dispone para poder ejercitarlas.

Después plantean ustedes una serie de cuestiones que hacen referencia a la disminución de los gastos corrientes.
Mire, yo, a ver si usted me entiende de forma
adecuada, señora Lloret.
Ustedes es que han gobernado esta comunidad durante muchos años también, y gobiernan ustedes España, para desgracia de muchísimos españoles, sinceramente, eh.
(Remors) Entonces, ustedes, como grupo político, permítame que se lo diga, están inhabilitados para pedir austeridad.
Y le voy a explicar por qué.

Están ustedes inhabilitados para pedir austeridad económica porque donde ustedes tienen la posibilidad de gobernar ustedes no lo
practican.
Es decir, hay ministerios completos en el Gobierno de España que son solamente ministerios de campanario.
Y le citaría uno, por ejemplo, que no tiene competencias, que es Vivienda.
Es decir, las
competencias de Vivienda están en el entorno y en la disposición de las comunidades autónomas, y mantenemos todo un staff que comporta un ministerio.

Entonces, lo que no pueden ustedes es pedirnos austeridad aquí y hacer un mal uso del dinero público.
Porque usted antes decía, ¿de quién es el dinero público?
Pues si le hacemos caso a la ex ministra Calvo, el dinero público no es de nadie.
Pero el dinero público sí que es, es de los ciudadanos, señora Lloret.
Y cuesta ganarlo, yo se lo aseguro.
Sabe usted que yo mantengo una
actividad privada, paralela a mi actividad pública, de la que además estoy muy orgulloso.
Cuesta ganarlo, porque especialmente en los dos últimos años la situación económica se ha complicado mucho, se ha complicado mucho y, entonces, cada céntimo de euros que se recauda hay que administrarlo de la mejor forma posible.

Mire, este presupuesto es el mejor presupuesto que hoy es posible poner en
valor, es el mejor presupuesto que el sector turístico valenciano puede disponer, porque es un presupuesto en el que la sociedad
civil cuenta el sector, cuenta el resto de instituciones que suman en turismo,
también cuentan, y, en definitiva, es un presupuesto, como usted decía, para sumar.
Es decir, creemos que si vienen más fondos estructurales europeos a esta comunidad es porque se han gastado, se
han desarrollado políticas que hacen que Europa siga creyendo en nosotros, a pesar de no ser ya
Objetivo 1, afortunadamente, a pesar de haber traspasado el nivel de riqueza,
lo que es el Objetivo 1.

Desde luego hay una cuestión que es clara.
Hablan ustedes de los grandes eventos.
Pues si es que luego,
cuando nosotros dedicamos recursos a los grandes eventos y lo hacemos de manera
continúa, ustedes nos critican.
Ustedes han sido detractores de dos cuestiones
importantísimas que pesarán siempre en su debe político, y les pesa como una mochila que les pesa tanto que los tira hacia atrás, les vence.

Dos cuestiones.
La primera, han demonizado ustedes el sector de lo que mal
llaman «el ladrillo» y se han dejado arrastrar por la izquierda más radical de la Comunidad Valenciana en lo que es de manera continua la denuncia
de nuestro urbanismo en Europa.
Hace dos años que no lo hacen, se dieron cuenta ustedes; pero cuando se dieron cuenta ya
era tarde, el sector ya estaba demonizado y ya se había hecho un daño incalculable en la puesta en valor del desarrollo urbanístico en la Comunidad Valenciana.

Y la segunda cuestión que ustedes han demonizado es precisamente al sector turístico.
Antes usted ha hecho una afirmación que yo creo que es que no se ha dado cuenta al realizarla, ha hablado de
quiebra del sector.
¿Cómo va a estar en quiebra un sector que ha mantenido casi el mismo nivel de
visitantes en un año complicado, en 2009, como lo hizo en 2008 que fue un año de crecimiento?
Es que no se puede ser, y usted me disculpará, no se puede tan frívolo a nivel político como para calificar un sector que reúna 23 millones de visitantes y decir que está en quiebra.
Yo estoy convencido de que es que usted, cuando ha hecho la
afirmación, no la ha pensado de manera suficiente.

A nosotros nos preocupan algunas cuestiones que me gustaría manifestar esta tarde.
Nos preocupa lo que quiere hacer el Gobierno de España con los chiringuitos en nuestra costa, por ejemplo.
(Veus) Que es una cuestión que nos tendrán que explicar, nos tendrán que explicar qué quieren hacer.
Porque además, precisamente, ese es un recurso turístico que forma parte de nuestra idiosincrasia como comunidad autónoma turística.
Es decir, muchísimas personas son usuarias de este tipo de instalaciones a lo largo del verano.
Nos tendrán que explicar esa cuestión.

Al tiempo que queremos solicitar y reivindicar algo que es importante.
Mire, la
regeneración de la costa pertenece al Gobierno de España, y todos lo sabemos.
La costa del Mediterráneo, y en concreto la nuestra, está por regenerar.
Es decir, la solución no es tirar casas en el litoral o deshacernos de lo que es la primera línea marítima.
La solución es proteger de manera adecuada todo lo que es nuestro entorno litoral.
Y esa
es una responsabilidad de la que ustedes, como grupo político, no pueden huir, tienen que asumirla.
Y han de instar, y yo les invito a
que insten junto al gobierno de La Generalitat, al Gobierno de España para que desarrolle su propia responsabilidad.
Y eso, de manera directa,
influye en lo que es la política turística.

Usted hablaba del AVE, pero si ustedes querían que el AVE llegase como fuese en 2007 a la Comunidad Valenciana.
Y estamos
acabando 2009 y todavía no sabemos muy bien cuando va a llegar.
Quiero decir, las grandes
infraestructuras, señora Lloret, las ha hecho en la Comunidad Valenciana el gobierno del Partido
Popular cuando ha tenido la responsabilidad de gobernar en España.
(Remors) Y ustedes lo saben, pero si lo saben.

Mire, el aeropuerto del Altet lo licitó y lo programó Francisco Álvarez Cascos.
(Veus) Y ustedes lo saben.
(Remors) El aeropuerto de Castellón, pese que a ustedes les duela, (aplaudiments) lo va a inaugurar Carlos Fabra, pese a que a ustedes les duela muchísimo, porque era una infraestructura con la que ustedes ni contaban ni querían oír hablar.
Porque lo suyo no es construir, lo suyo es más bien lo contrario, lo suyo es destruir.

Gracias.
(Se senten veus que diuen: ¡Bravo!
; aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Gràcies, senyora presidenta.

Señorías, sólo un pequeño matiz para empezar.
Yo no he hablado de quiebra en el sector, señor Martínez.
Afortunadamente, el sector no lo gestiona la Conselleria de Turismo, porque
si no, sí que estaría en quiebra.
He hablado de la Agencia Valenciana de Turismo.
Ella es la que está en quiebra.
La gran responsable y gestora del noventa y pico por ciento del
presupuesto de la Conselleria de Turismo.

El sector, afortunadamente, funciona de forma autónoma.
Lo único que pide es apoyo de la administración pública.
Apoyo.
¿Es mucho pedir en esta comunidad que el gobierno se implique realmente en apoyar
a la industria turística?
¿Es tan difícil que en unos momentos como los que estamos de crisis a todos los niveles, que
el turismo tendría que ser el motor para salir adelante y para incentivar y estimular el consumo,
tenga los recursos y el apoyo suficiente?
¿Tan complicado es?
Es que parece misión imposible.
¡Misión imposible!

Señor Martínez, cada céntimo hay que administrarlo de la mejor forma.
¡Claro!
Si en la teoría estamos de acuerdo en todo.
Es un gusto.
Yo le agradezco que usted me
agradezca mi tono.
(Remors) E igualmente le agradezco que esté de acuerdo conmigo en la teoría.
El problema está en que ustedes en la práctica no hacen eso.
Luego, cuando llega el momento de implantar y ejecutar esas
bellas palabras, no lo hacen.
Hacen exactamente lo contrario.

¿Cree que es una buena forma de administrar el céntimo gastarse el 60% del presupuesto en la propia conselleria?
¿De verdad quieren convencer a alguien de que eso es una buena forma de
administrar?
¿Quieren convencer a alguien de que son buenos gestores cuando tienen al máximo organismo que gestiona las competencias en quiebra?
Pues si tendrían que estar en el paro, ustedes.

Posiblemente, dentro de no mucho, los valencianos y las valencianas de esta
comunidad les mandarán a otro sitio.
Les mandarán a que no gestionen sus impuestos.
Posiblemente, y no dentro de mucho, habrá un gobierno distinto.
Habrá un gobierno que sabrá resolver y sabrá gestionar como toca los recursos.
Posiblemente.
Esto es como la cerveza, «posiblemente, la mejor cerveza del mundo.
» Pues, posiblemente, tendremos un nuevo gobierno en algún momento.
Más que nada, porque si no, llegaremos a un solar.
Van a dejar ustedes la
Generalitat valenciana como un solar.
En fin.

Criticamos los grandes eventos.
Pues, señor Martínez, criticamos lo que no tiene sentido.
Gastarse una millonada en la fórmula 1, creemos que no tiene sentido.
Hacer la Copa América, creo que sí que tiene sentido.
Más que nada porque las inversiones que se hacen en infraestructuras se quedan ahí.
El puerto está ahí, eso sí, un poquito fantasma, porque ahora no sabemos qué hacer con él si no hay Copa América, pero la fórmula 1 se suponía que la iba a gestionar una empresa privada.
¿Por qué ha dejado de hacer una empresa privada la gestión de la fórmula 1?
No lo sabemos.
(Remors)

En cualquier caso, para que las cosas funcionen hay que dotarlas de recursos.
Aquí tiene usted un presupuesto de turismo de 2010.
Está todo él, ¿eh?
Es corto, pero está todo.
Pero no tiene gasolina.
Esto es un coche parado.
Un coche que funciona
para pagar muchos salarios, que funciona para que puedan ustedes hacer muchos
eventos y muchas fiestas, pero no tiene gasolina para el sector.
Y la gasolina
está aquí, son las enmiendas que hemos preparado.

Y me gustaría saber si es capaz de argumentar por qué no va a votar a favor de destinarle gasolina al sector turístico.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Y feliz Navidad a todos.

La senyora presidenta:

Señor Martínez, para finalizar la última intervención antes de pasar a la votación.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señora Lloret, mire, mal que a ustedes les pese, el coche o el tren de la Comunidad
Valenciana funciona, funciona bien y, además, no funciona a diésel.

Mire, yo.
.
.
, este año en materia de política turística, que sé que no la ha dictado usted lamentablemente en su grupo, ustedes se han dedicado
solamente a una cuestión que a mí me ha parecido preocupante.
Hoy no lo han hecho, de lo cual yo estoy contento,
y esto abre esperanza para el 2010.
Ustedes, simplemente, se han dedicado a
poner en marcha el ventilador de Gürtel ¡Únicamente, el ventilador de Gürtel!
A ustedes, solamente, les han preocupado las contrataciones.
No les ha
preocupado la calidad del turismo valenciano.
No les ha preocupado la innovación.
No les ha preocupado todo el trabajo que ha desarrollado la
conselleria, ni siquiera los ayuntamientos.
¡Nada!
A ustedes, simplemente, les ha preocupado el ventilador.
Pero es que el
ventilador, señoría, tiene efecto boomerang; y lo que va, regresa, y acaba salpicándole a quien pone en marcha el ventilador.

Creo que deberían hacer, ustedes, un ejercicio de responsabilidad.
Y pensar en positivo, y
pensar en el futuro, y pensar en el sector, y pensar en lo que nos estamos
jugando, que es mucho.
Antes quería usted mandarnos al paro.
Mire, sin frivolizar, más gente al paro, no, que lamentablemente ya hay mucha.
(Aplaudiments) Y ustedes en parte son corresponsables de que algunos lo estén.
Gracias.

Mire, es muy breve, señoría.
Yo creo que 2010 va abrir la posibilidad a debatir de verdad de política turística, dejándonos ya de historias que pertenecen al pasado y que, desde luego, le aseguro
que no han beneficiado a nadie, y que si a alguien han perjudicado, ha sido al
turismo de la comunidad.

Vamos a rechazar sus enmiendas.
No aportan nada al conjunto del presupuesto, señoría, lamentablemente.
Y me gustaría poder decirle que alguna realizaba alguna aportación importante.
Seguramente, usted se las guardará todas para el año que viene y, seguramente, nos volveremos a ver otra vez de nuevo en este mismo
escenario.
Espero que así sea.

Señorías, muchas gracias y feliz Navidad.
Buenas tardes.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Martínez.

Muy bien, señorías, vamos a proceder a la votación de la sección 14, medio ambiente, agua, urbanismo y vivienda y entidades adscritas a la
misma.

Comenzamos votando el primer bloque de enmiendas que pertenecen a la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Votamos las enmiendas número 1.
221, 1.
319 y 1.
374.
Comienza la votación.
Votos a favor, 5.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 34.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Ahora votamos el resto de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 49.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas.

Pasamos al segundo bloque de enmiendas, que son las enmiendas del Grupo
Parlamentario Socialista.
Y empezamos votando la 1.
751, 1.
754, 1.
774.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 38.
Votos en contra, 49.
Abstenciones, 2.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 49.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Socialista.

Y ahora votamos, respecto al Grupo Compromís, las enmiendas número 1.
511 y 1.
512.
Comienza la votación.
Votos a favor, 5.
Votos en contra, 49.
Abstenciones, 35.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos la 1.
603, 1.
607 a 1.
666.
Comienza la votación.
Votos a favor, 38.
Votos en contra, 49.
Abstenciones, 2.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 5.
Votos en contra, 84.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.

Y ahora vamos a votar la sección 14 propiamente dicha, medio ambiente, agua, urbanismo y vivienda.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 49.
Votos en contra, 40.
Queda aprobada la sección 14 propiamente dicha.

Y ahora respecto a los organismos y entidades que dependen de ella, votamos el
Instituto Valenciano de la Vivienda, SA, Valenciana de Aprovechamiento Energético de Residuos, SA, VAERSA, y Entidad Pública de Saneamiento de Aguas Residuales de la Comunidad Valenciana.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 49.
Votos en contra, 40.
Quedan aprobados los citados
organismos.

Y para finalizar con esta sección 14, vamos a votar el Instituto Cartográfico Valenciano.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50.
Votos en contra, 1.
Abstenciones, 38.
Queda aprobada, señorías, la sección 14.

Continuamos, señorías, con la última sección.
Pasamos a la sección 15, turismo y entidades adscritas a la misma.
Primer bloque de enmiendas,
Agrupación de Diputados No Adscritos.
Todas las enmiendas del citado grupo.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 49.
Quedan desestimadas todas las
enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Ahora pasamos a votar todas las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 49.
Quedan desestimadas todas las enmiendas
del Grupo Parlamentario Socialista.

Y, ahora, para finalizar con el bloque de enmiendas, vamos a votar todas las
enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 49.
Quedan desestimadas las enmiendas del
Grupo Compromís.

Y, ahora, votamos la sección 15, propiamente dicha, Turismo.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49.
Votos en contra, 39.
Queda aprobada la sección 15, propiamente dicha, Turismo.

Y, ahora, votamos como organismo dependiente de la citada sección, la Agencia Valenciana de Turismo.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49.
Votos en contra, 40.
Queda aprobada la sección 15.

Les informo a sus señorías que, mañana por la mañana, las votaciones se desarrollarán previsiblemente a las 13:00 horas.

Se suspende la sesión y el pleno se reanudará mañana a las diez de la mañana.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 59 minuts)