Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 9 de novembre de 2005.
Comença la sessió a les 10 hores i 50 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 63.
Primera reunió.**

 

**El senyor president:**

 

Bon dia, il·lustres diputats i il·lustres diputades.
Va a començar el Ple del dia de hui.

En primer lugar, voy a introducir una propuesta de alteración del orden del día, que ha presentado don Rafael Maluenda Verdú, portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Popular, al amparo de lo establecido en el artículo 63 del Reglamento de las Cortes Valencianas, que reitera la petición formulada en la Junta de Síndics, celebrada el dia 2 de noviembre, de propuesta al Pleno de las Cortes: propuesta de alteración del orden del día e inclusión, si es el caso, como punto segundo del jueves día 10, del debate de la enmienda a la totalidad del Proyecto de ley del Misteri d'Elx, presentada pel Grup d'Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: Entesa, registro de entrada 38.
365, publicada en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 145.

¿Hay algún problema para su aprobación?

En primer lugar, señor Oltra, por favor, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, tal i com diguérem en la Junta de Portaveus, nosaltres creem que a aquesta proposta no li trobem cap sentit ni cap urgència, viola el Reglament, es crea un precedent perillós, i nosaltres creem que el que hauria de fer-se és continuar amb l'ordre del dia que tenim, i quan ja estiga en plena disposició, en la pròxima Junta de Portaveus, incloure en el proper Ple el tema del debat de l'esmena de totalitat.

Pensem que no hi ha cap raó d'urgència que motive el que anem a fer.
I ja està bé que per interessos, probablement de partit, es jugue amb aquesta cambra.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Oltra, pero ha utilizado un verbo que me preocupa.

Señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, he de manifestar que portem quasi mitja hora de retard en el que és l'inici del ple.
I jo pregaria que, per a poder aprofitar millor el temps i per a poder vore més punts de l'ordre del dia, hauríem de començar puntuals.
Jo crec que açò sofrix un retard considerable i açò evitarà que es vaja substanciant el Ple.

Però, respecte al que ens proposa el president d'incorporar un nou punt de l'ordre del dia, jo crec que ja manifestàrem en la Junta de Portaveus que açò suposa forçar una vegada més el Reglament de les Corts Valencianes, i jo crec que no és res bo, perquè les qüestions que no estan en disposició d'entrar al Ple més val que s'estudien, es treballen i es proposen quan estiguen en disposició.

Una vegada més, la voluntat majoritària del Partit Popular intenta incorporar eixe punt de l'ordre del dia vulnerant de totes totes el que és el Reglament d'esta cambra.
I jo crec que nosaltres ja no hem de passar més per ahí.
I, a més a més, anunciem que anem a ser bel·ligerants per part del Grup Parlamentari Socialista al respecte, i que no anem a deixar passar una vegada més ja que les coses que no estiguen en disposició d'anar al Ple, vinguen a esta cambra sols per l'única voluntat del Partit Popular.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Such.

Señor Maluenda, por favor, tiene usted la palabra, pero un momentito que se la dé.
Ahora tiene el micrófono.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, ja la tinc, senyor president.

Bé, quant a la intervenció del senyor Oltra, bo, a mi m'estranya enormement que una persona d'Elx estiga en contra, ja no en contra ­en això ja entraré en el seu moment­ que es promulgue esta llei, sinó en contra que s'agilite, perquè hi ha sensibilitat a Elx, la societat il·licitana està desitjant que esta llei es promulgue l'abans possible.
I el Grup Parlamentari Popular el que pretén és assegurar-se que va a aprovar-se dins d'este període de sessions.

Dit açò, senyor Oltra, dit açò, vull dir-li al senyor Such.
.
.
bo, a vosté també vull dir-li que ni se viola ni se prenya res, en absolut.
Ser respectuós clarament amb el Reglament de les Corts, perquè l'article 63, senyor Oltra, diu clarament que se pot proposar l'alteració de l'ordre del dia al Ple, se pot proposar l'alteració de l'ordre del dia al Ple, i si el Ple aprova que s'altere l'ordre del dia, s'altera.
I s'ha fet moltíssimes voltes.
I no es voreja, ni es lesiona ni s'oprimix el Reglament per a res.

El que passa és que el Grup Parlamentari Socialista només creu en els criteris reglamentaris del Grup Parlamentari Popular quan eixos criteris els beneficien.
Quan eixos criteris no els beneficien perquè no tenen raó, aleshores diuen que no sabem interpretar el Reglament.

I l'article 64 diu que perquè un punt estiga en disposició de debatre's en el Ple o de votar-se ­millor dit­ ha d'haver estat publicat fins 48 hores anteriorment.
Per això, quan demanem l'alteració de l'ordre del dia no volem que eixe punt de votació s'incloga hui, el de l'esmena de la totalitat d'Esquerra Unida, sinó que s'incloga demà, perquè en el *Bulletí* d'ahir dia 8 va eixir la publicació de l'esmena d'Esquerra Unida, que no del projecte de llei, que està publicat fa més de 20 dies, que està publicat fa més de 20 dies.

Per tant, no hi ha cap indefensió, no hi ha cap indefensió per part de ningú.
Hi ha un respecte total al Reglament, hi ha una coherència total amb les decisions que se prenen en la Junta de Portaveus.
I ací ningú pot al·legar que no sàpiga el que estem plantejant, perquè ja en la Junta de Portaveus vaig anunciar que plantejaríem hui l'alteració de l'ordre del dia per a incloure eixe punt.

Per tant, no diga amb el dit que no, senyor Perelló, si no, diré que està mentint, perquè allí es va dir: "constará en l'acta", "constará en l'acta".
I n'hi ha més testimonis que estaven presents.
Per tant, no diga amb el dit que no que açò no és *Crónicas Marcianas*.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Brevemente, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Bo, és que el senyor Maluenda ha fet unes al·lusions que jo crec que caldria contestar.
Jo no sé si ell ha fet alguna enquesta a la ciutat d'Elx a vore pel carrer l'interés que té la població que esta llei es tramite ràpidament.
Jo li puc dir que jo visc allí: no hi ha cap interés i el que sí que comença a haver és molta preocupació, molta preocupació perquè s'aprove una llei que legalitze el robatori que en el seu dia se li va fer de la Festa del poble d'Elx.
Això, això sí que és ja motiu de preocupació.
No hi ha cap presa.

I nosaltres, en el moment plantegen el debat ordenat com cal, nosaltres a eixe debat, amb totes les de la llei.
Però, saltar el Reglament, saltar l'ordre del dia aprovat en la Junta de Síndics per.
.
.
bo, ja sé que ni tan sols es va aprovar, perquè és que allí no es va aprovar cap ordre del dia, segurament per això no tenim damunt de la taula ­i jo no recorde un president com este­ l'ordre del dia d'aquest Ple que anem a començar, si és que el comencem hui, que no sé al pas que anem com acabarà la qüestió.
No, no, el tindran vostés, nosaltres no el tenim, nosaltres no el tenim.

Per tant, em pareix un mecanisme de funcionament cada volta pitjor, cada volta pitjor.
I açò és una mostra més d'eixe misteri de funcionament d'aquesta cambra.

 

**El senyor president:**

Un momento, señor Maluenda, por favor.

A mí me parece muy bien, señor Oltra, que usted políticamente utilice que el Pisuerga por Valladolid.
Son circunstancias que no tienen nada que ver una con otra.
Yo no lo sé.
Ya me enteraré.
Pero usted lo aprovecha.

Vamos a ver, yo no quiero.
.
.
*(El senyor Maluenda Verdú parla sense micròfon*) Señor Maluenda, me disculpa, pero yo pretendo que esto tenga un orden.

Por favor, señores, yo no necesito clac.

Por favor, señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Moltes gràcies, senyor president.

Sols per manifestar que, amb total seguretat, el Partit Popular vol fer de l'excepció la regla.
I l'altre dia en la Junta de Portaveus teníem els punts que estaven en disposició de l'ordre del dia i era sobre això que s'havia de fixar l'ordre del dia.
Per desgràcia, finalment, no vam ser capaços d'arribar a res.

Però jo el que dic és que l'excepció no pot ser mai la regla.
I per a incorporar punts jo crec que haurien, almenys, de mantindre un consens necessari perquè això es fera amb total normalitat.
Però pareix que la voluntat del Partit Popular, i del senyor Maluenda d'una forma molt especial, és que no es puga fer així, que les coses es porten al Ple sense consens.
Jo crec que això no és bo.
Eixes excepcions que, finalment, un punt de l'ordre del dia que no està en disposició, que es puga mecanografiar i es puga publicar abans, haurà almenys d'estar en consens, senyor Maluenda.
I ja sé que vosté agarra el Reglament com li interessa, sabem que vosté aplica permanentment el Reglament a la seua voluntat.

Però, jo el que li he de dir és que nosaltres no podem estar sotmesos permanentment a eixes urgències, sinó que els punts que estan en disposició són els que els grups parlamentaris han de donar el vistiplau perquè es faça l'ordre del dia, perquè, si no, serà un molt mal exemple per a esta cambra.

 

**El senyor president:**

Gracias, señor Such.

Por favor, señor Maluenda.

Señor Perelló, entiendo que la palabra que ha pedido ya no tiene razón de ser.

No, no, perdón, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Oltra, vosté sap que les coses no són com la seua formació i vosté creu.
Parla vosté de la voluntat de la societat il·licitana.
.
.
Crec que té poc recolzament vosté, molt poc recolzament, perdó, ja no vosté, el seu grup parlamentari, com per a poder expressar quina és l'opinió de les il·licitanes i dels il·licitans, de les *elxeres* i dels *elxeros*, com diem en el nostre argot.

Per tant, jo sí que li dic que em consta que n'hi ha enorme sensibilitat perquè el Misteri és una cosa molt important, no solament per als il·licitans i per a la Comunitat Valenciana, sinó per a tot Espanya.
Estem orgullosos, estem orgullosos els valencians de tindre la representació del Misteri d'Elx, i que a través d'una llei se li dote de la seguretat jurídica que necessita ens pareix perfecte.
I pense que la majoria d'il·licitans i d'il·licitanes estaran d'acord amb el que jo acabe de dir, no amb vosté.

Mire, senyor Such, és que vosté té un problema de fons, i és que ni se sap el Reglament ni se l'estudia.
Per no saber no ha sabut ni presentar una esmena amb text alternatiu a la LUV, per no saber no ha sabut ni això.
Com va a discutir vosté de Reglament?
Ni amb mi ni amb ningú, senyor Such.

I, mire, no s'ha aportat cap reproducció mecanogràfica.
Cap.
Ha eixit la publicació.
I, per això, com ja ha eixit la publicació i ja està en situació de ser inclosa en el Ple, hui és quan proposem a la cambra que s'incloga.
I anava a demanar l'observança del Reglament perquè li llegiren l'article 63 i 64, però si el president m'ho permet li ho llegiré jo, però prenga bona nota, atenga, perquè, si no, no s'ensenyarà mai, no s'ensenyarà mai.

Mire, article 63: "L'ordre del dia del Ple es pot alterar per acord d'este a proposta del president o a petició d'un grup parlamentari o d'una desena part de la cambra".
Això està complint-se.

"Dos.
L'ordre del dia d'una comissió".
.
.
No ve al cas.

"Tres.
En un cas o altre, en Ple o en comissió, quan es tracte d'incloure un assumpte, este haurà d'haver complit els tràmits reglamentaris que li permeten estar en condicions d'incloure's".
Aquí no és que es publique.
Ahir es va publicar.
Hui estem demanant que s'altere l'ordre del dia.
Hui.
No ahir, no ahir.

"Article 64 ­i acabe, senyor president­.
Dels debats.
Els debats no podran començar sense la distribució prèvia, almenys amb 48 hores d'antelació, de l'informe, dictamen o la documentació".
En este cas, la publicació de l'esmena d'Esquerra Unida.
Va ser publicada ahir.
I el debat serà demà.
Més de 48 hores.

Res més i moltes gràcies.
*(Remors)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Yo creo, señores, señores, que se ha debatido el tema lo suficiente.
Yo creo que no ha habido alusión, ha habido una afirmación de un hecho real que, desgraciadamente, debíamos de ser, a lo mejor, no interpretadores de esas cosas en la cámara, pero se ha producido.
Y se ha producido y ustedes no pueden obviarla.
Eso no es una alusión.
Eso es una circunstancia que uno tiene, como cuando no tiene pelo*.
.
.
(Remors)*

Bien, vamos a ver, señores.
El señor Such ha reprochado a esta presidencia que empiece veinte minutos tarde la sesión porque esta presidencia ha pretendido que los grupos conocieran exactamente lo que estaba ocurriendo con respecto a la nueva introducción del punto del orden del día, porque ha pretendido consensuar con ustedes el hecho de las intervenciones que hay aquí, porque ha pretendido que tenga la documentación que no tenían los grupos parlamentarios, y eso se reprocha a esta presidencia porque se ha empezado tarde.
Señores, y ahora estamos retrasando el funcionamiento del Pleno por un debate que no tiene contenido, ni fondo ni consistencia.
Y estamos perdiendo el tiempo.
*(Remors)*

Señor Perelló, tiene la palabra.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Muchas gracias, señor presidente.

La alusión de la que quiero hacer mención ahora es que no se pueden interpretar los gestos de los diputados y amenazarles.
O sea, el señor Maluenda cuando me ha aludido, no sé si usted estaba pendiente, yo estaba haciendo un gesto, y él me amenaza con que dirá que soy un mentiroso si sigo haciendo gestos, que es lo último.
Porque, quién esta mintiendo en esta cámara.
.
.
­sí, en ese momento es cuando he pedido alusión­, es quien pretenda hacernos creer que hay dos plenos.

No, señor, el Pleno de mañana es el Pleno de hoy.
Por tanto, no se puede cambiar el orden del día porque la publicación son 48 horas para este pleno que empieza hoy y que puede acabar mañana o pasado.
Y está haciendo filibusterismo parlamentario y encima diciendo que es esta bancada la que no se sabe el Reglamento.

Y lo le advierto de que en lo sucesivo, cuando vengan leyes a la trágala en esta cámara, usted va a poder ver que vamos a llevarlas al Constitucional por vicio de forma, las vamos a llevar ­y quiero que tome nota­ porque pretende eso y porque pretende más trágalas en lo que queda de año.
Y no se lo vamos a permitir.

Y si al Reglamento vamos, a partir de ahora las ponencias van a durar 15 días y las comisiones 60 días, que es lo que pone el Reglamento, no dos, como usted se inventa.
O sea, aquí el Reglamento de usted no lo sabemos, porque se lo inventa, pero respeto a lo que dicen los demás y respeto a los textos y voluntad de consenso, tenemos.
Y quien ha convertido el consenso tradicional en una acusación permanente de la mayoría absoluta es usted, porque no hay ningún precepto en el Reglamento, ninguno, y si hay, levántese y dígalo, que diga qué puntos tienen preferencias sobre otros.
Ni siquiera las leyes, ni siquiera las leyes.
Si lo hay, levántese y dígalo, y, si no, calle para siempre.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Gracias, señor Perelló.

Señor Maluenda, tiene la palabra.

 

**El senyor Maluenda i Verdú:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Perelló, no es pose nerviosa la seua senyoria, no es pose nerviosa, ja li he dit que açò no és *Crónicas Marcianas*.

Mire, jo li he dit que vosté sabia perfectament que es va plantejar en la Junta de Síndics, i vosté s'ha posat aixina.
.
.
Està mentint, però amenaçar-lo.
.
.
Déu em lliure d'amenaçar-lo.
Ni amenace a vosté ni a ningú.
Vosté sí que amenaça cada volta que parla.

Però, tant que sap vosté del Reglament, vaig a llegir-li altra volta l'article 64, perquè a la millor és que no sent bé.
Perquè l'article 64 el que exigix és que no comence el debat, no el Ple, el debat d'eixe punt, si no s'ha tingut fins a 48 hores abans la informació, en este cas la publicació de l'esmena d'Esquerra Unida, que, per cert, la teníem tots.
Només és un paperet molt digne on diu que es retorne al Consell la iniciativa.
I això és el que vol vosté.
Ara ja sé quin és el seu camí, ara sí que té tres punts més per a llevar-li el lloc al senyor Such.
Ja té tres punts més.
I crec que ja va el 10 o l'11 en la llista per a les eleccions autonòmiques del Pspv, clar, en llista perdedora, sens dubte.
Però, va guanyant llocs, que és el que a vosté li preocupa, però, pel que fa a la resta, sap que no té raó.

El Reglament el van fer vostés amb majories absolutes de vostés; és per a complir-lo, i, si no els agrada, el canviem.
Però, torne a dir, i ho diré al llarg del dia, que vostés només recolzen les teories reglamentàries o les interpretacions del Reglament del Grup Parlamentari Popular quan ixen beneficiats, quan ixen beneficiats, perquè vostés volen que el Reglament siga com la llei de l'embut: la part ampla per a vosté i l'estreta per a la resta.

Res més i gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Bien, yo solo un ruego, y es que las alusiones no introduzcan los gestos porque ya este presidente se perdería.
Es algo muy difícil.

Yo consulto con los síndicos o con los portavoces.
¿Es necesaria la votación o.
.
.
?
Pero podría haber anuencia, señor Maluenda.
*(Remors)* 

Perdón, vamos a comenzar la votación.
Señores diputados, vayan ubicándose en sus escaños.
Vamos a votar la propuesta de inclusión en el orden del día, después de la intervención de mañana del señor presidente a las preguntas de los síndicos, el punto del debate de la enmienda a la totalidad del Grupo Entesa.

Señores, por favor.
Señor Godoy, ¿puede sacar su tarjeta y volver a introducirla?
¿Funciona?
Un momentito, un momentito.
*(Remors)* Bien, tengo entendido que a la consellera le ocurre lo mismo que a usted, señor Godoy.
Córranse un lugar a la izquierda y cambien las tarjetas.
¿Ahora parece correcto?

Bien, pues vamos a comenzar la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 44 votos a favor, 37 votos en contra.
Quedará introducido en el orden del día la propuesta del señor Rafael Maluenda Verdú, portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Popular, mañana después de las preguntas del presidente.

Yo pensaba que la hipoglucemia daba después de una hora de trabajo por lo menos, y que todos a primera hora tomaban un tentempié y no daba tanta agitación.
Pero esta mañana la verdad es que han venidos ustedes un poco efervescentes.

 

 

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei urbanística valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 36.
741, BOCV número 144).***

 

 

 

**El senyor president:**

Vamos a comenzar el primer punto del orden del día, que dice: debate de totalidad del Proyecto de ley urbanística valenciana, enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
Registro de entrada 36.
741, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 144.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra el honorable señor conseller don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyories, hui fem un pas més en el debat sobre la Llei urbanística valenciana, un pas que hauria de ser decisiu perquè esta comunitat necessita reforçar una legislació sòlida i garantista dels drets i deures dels ciutadans en matèria urbanística i, a més, ha de ser una legislació amb l'horitzó posat en el procés de desenrotllament sostenible ja iniciat.

Com tots vostés saben, esta cambra va aprovar en l'any 1994 la llei que està regint en gran mesura l'urbanisme valencià fins a hui.
Jo diria que era una llei amb bones intencions en el context temporal en què va ser aprovada.
La Llei reguladora de l'activitat urbanística, més coneguda com la Lrau, pretenia urbanitzar ordenadament i evitar la retenció de sòl en mans de pocs propietaris.
Eixes intencions, si m'ho permeten, feren que la Lrau tinguera una esplendorosa infància, inclús jo diria que també una bona joventut, però en arribar a l'edat adulta va envellir amb molta rapidesa.

L'extraordinària quantitat de queixes dels xicotets propietaris, els recursos davant dels tribunals, les denúncies en les institucions europees o les greus crítiques sorgides avalen esta opinió que els acabe de fer.

I, al final, ha sigut el canvi de conjuntura econòmica, la normativa europea recent i els efectes no desitjats i, fins i tot, en alguns casos perversos de la seua aplicació, els que ens van dur, primer, a un intent de modificació i, després, una volta estudiades les immenses dificultats que això reportava, a l'elaboració d'una nova llei.

Senyories, davant d'esta situació hauríem pogut fer una llei pedaç però, com se sol dir en estos casos, el remei hauria sigut pitjor que la malaltia.
I dic açò perquè no solament era necessari revisar a fons una part important de l'articulat sinó perquè, a més, calia introduir-ne alguns altres que eren decisius com ara, per exemple, la disciplina urbanística, la promoció de vivenda protegida o la incorporació als plans urbanístics dels criteris de sostenibilitat i qualitat de vida per als ciutadans, que emanen de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge.

Eixa previsió ens dugué a aprovar en el Govern Valencià este projecte que tinc l'honor de presentar i que, a partir d'ara continuarà el tràmit parlamentari i reglamentari en esta cambra a on radica la sobirania del poble valencià.

Tots vostés coneixen que este govern sempre ha mantingut una actitud de diàleg tant en este projecte com en la resta dels projectes que han arribat a estes Corts.
Hem segut més partidaris dels acords que de la confrontació política i, per això, el diàleg sempre ha tingut un lloc predominant en la nostra visió.
Uns acords que van més enllà d'una llei o d'un moment, i este projecte de llei no ha segut una excepció, entre altres raons perquè encara que important, no tenia sentit si no l'entrellaçàvem amb la resta de la legislació relativa a l'ús del territori.

I per això els oferíem la possibilitat de consensuar tota la legislació territorial i urbanística, des de la *a* fins a la *z*, perquè així ho entenia el Govern després de dialogar amb la majoria dels sectors socials i econòmics de la Comunitat Valenciana.
I això ho féiem perquè la voluntat d'este Govern ha estat sempre per damunt de les aritmètiques parlamentàries, i això quan el poble valencià ens ha atorgat en les urnes la majoria absoluta.

El Projecte de llei urbanística que ara inicia el seu tràmit parlamentari és una llei de llarg recorregut, una llei amb clara vocació europeista i de sostenibilitat, transparent i d'un intens rigor jurídic.
És una llei molt dialogada i molt respectuosa amb l'autonomia municipal.
Però esta llei, com els he avançat, forma part d'un paquet legislatiu renovat i conformat, com tots vostés saben, per la Llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació, la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, la Llei del sòl no urbanitzable, la Llei de la vivenda i, ara, la Llei urbanística valenciana.
Totes elles aprovades en poc més de dos anys.

Senyories, este conjunt de normes representa la més important renovació legal mai no afrontada en una mateixa legislatura.
I ho fa en un marc únic que dóna coherència a l'ús del territori en un procés de sostenibilitat o, el que és el mateix, el desenrotllament econòmic de la societat valenciana, sense comprometre els recursos naturals i culturals per a les generacions futures, i dins d'una cada dia més necessària cohesió social, conforme assenyala l'estratègia territorial europea.

Este projecte de llei, el Projecte de llei urbanística valenciana que estic presentant, arriba a esta cambra després d'un llarg procés de diàleg i amb un gran suport social d'entitats, institucions i col·lectius i, si no, me van a permetre que els n'assenyale algun.
El diàleg ha estat decisiu amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, amb els col·legis professionals d'advocats i arquitectes, amb les associacions de veïns, amb les cambres de comerç, amb les associacions de consumidors, amb la Federació de Promotors i Agents Urbanitzadors, amb els representants dels consolats de la majoria dels països de la Unió Europea i, en especial, els de Gran Bretanya, França, Bèlgica i Alemanya i, també, amb el Síndic de Greuges.
Disposa, a més, del rigorós dictamen favorable del Consell Jurídic Consultiu, i també del dictamen del Consell Assessor d'Urbanisme i Vivenda a on hi ha representades més d'una trentena d'organitzacions socials i, com és preceptiu, compta també amb el dictamen favorable del Comité Econòmic i Social.
Este projecte de llei també incorpora observacions que feren els representants de Comissions Obreres i UGT per mitjà d'un vot particular a l'informe del Comité Econòmic i Social.

En segon lloc, senyories, la Llei urbanística valenciana arreplega cada una de les consideracions efectuades pels ministeris d'Economia i Hisenda, el d'Administracions Públiques i el de la Vivenda, consideracions que han rebut en la nostra comunitat a través de la Direcció General de Desenrotllament Autonòmic del Ministeri d'Administracions Públiques i que nosaltres les hem incorporat al text que hui presentem.

En tercer lloc, ens hem fet també ressò dels principis més recents de la normativa europea, tant els que emanen de les recomanacions efectuades per la Direcció General del Mercat Interior i també dels servicis de la Comissió Europea.

La Llei urbanística valenciana, senyories, per tant, estableix un marc nou, un marc de transparència, seguretat jurídica i europeisme, un marc que resol d'una vegada la conjunció d'interessos entre els ajuntaments, els urbanitzadors i els propietaris i facilita el procés de desenrotllament sostenible com a premissa bàsica de la planificació urbanística.

I això és així perquè estem convençuts que la millora de la qualitat del medi ambient, la protecció del patrimoni urbà i l'entorn cultural, dins i fora de les ciutats, o el foment de la vivenda social són, hui per hui, objectius que cap planificador urbanístic pot obviar.
I en este projecte se'ls dóna un pes no solament important sinó que jo diria decisiu.

Però anem a entrar ja en la llei pròpiament dita i als seus punts fonamentals que són els següents: la protecció dels drets dels xicotets propietaris, el rigor, la transparència i la competitivitat en la selecció de l'urbanitzador i l'adjudicació dels PAI, el foment de la vivenda social i la disciplina urbanística.

El primer punt fa referència a la protecció dels drets dels xicotets propietaris.
A partir de l'aprovació d'esta llei, un estatut concretarà per als nostres procediments urbanístics, de manera clara, els drets i les obligacions dels propietaris de cada tipus de sòl que marca la legislació bàsica estatal.
Entre altres, quan algú tinga la intenció de dur avant un programa urbanístic caldrà que faça una notificació individual a cada propietari i que adjunte tota la informació sobre dades urbanístiques i econòmiques que afecten els seus terrenys.
Esta notificació seguirà els mateixos procediments i efectes que la notificació administrativa.

D'altra banda, s'amplia el període per a exercir els drets que corresponen al propietari.
Des dels 10 dies actuals de la Lrau fins als 60 que hi haurà quan s'aprove esta llei.
Este canvi és bàsic per tal d'oferir una major transparència en el procés d'adjudicació posterior i permetrà així l'exercici efectiu dels seus drets per part dels propietaris.

La Llei urbanística valenciana corregix un dels problemes que més conflictes han generat amb els propietaris.
Les edificacions consolidades en cas de voler entrar a formar part d'un programa urbanístic només faran front a les millores de les quals es beneficien a partir d'eixe moment.

Estos són alguns dels punts que no eren resolubles amb pedaços a la Llei reguladora de l'activitat urbanística, sinó que el que calia era girar tot el calcetí.
L'urbanitzador deixa de tindre prerrogatives per a equilibrar-se, en drets i obligacions, als xicotets propietaris.

Un segon punt és el anomenaré rigor, transparència i competitivitat en la selecció de l'urbanitzador i l'adjudicació dels PAI.
Estos conceptes que estan recollits en la mateixa exposició de motius, estan precedits per una assumpció dels principis reguladors de la Unió Europea en matèria de contractació pública.

La Llei urbanística valenciana disposarà amb claredat que la direcció de tot el procés urbanístic siga pública, i si volem una direcció pública de tot el procés i no solament d'una part, i este Govern així ho vol, hem de posar en mans de l'administració corresponent els instruments necessaris perquè el dirigisca i no deixar que siga un aspirant a urbanitzador qui se'n faça càrrec, tal com estableix esta llei.

Per això, la llei estableix l'elaboració d'unes bases generals per a l'adjudicació de qualsevol programa però, a més, n'exigix unes altres particulars per a cada concurs públic de selecció i adjudicació dels PAI.

Senyories, a més, cada concurs per a la selecció i adjudicació d'un PAI ha de publicar-se en el *Diari Oficial de la Unió Europea* amb independència de la quantia econòmica.
Això, com tots vostés saben, va molt més enllà de les exigències actuals en matèria concursal.

Una novetat fonamental en este procés és l'obligació que l'urbanitzador, una vegada haja segut seleccionat per l'ajuntament conforme als criteris que els acabe de dir, contracte les obres d'urbanització per licitació pública, amb les mateixes garanties de publicitat, competència i lliure concurrència dels contractes administratius.

I els diré més: desapareix el dret de subrogació en l'adjudicació d'un programa a favor de qui va presentar l'alternativa tècnica original perquè és un procediment que va contra el Tractat de la Unió i contra les directives de contractació pública.
L'urbanitzador i l'empresari constructor no podran ser la mateixa persona quan s'aprove la Llei urbanística valenciana.

I una de les coses que més m'ha sorprés, senyories, del Grup Socialista és que a pesar d'això vostés vullguen mantindre una preferència en l'adjudicació a qui concursa com a agent urbanitzador que ja imposaren en la Lrau i que ara es neguen a eliminar en el seu text, inclús contra les recomanacions de la Unió Europa.
Acceptar això seria tant com acceptar que els problemes que s'han detectat continuaren mantenint-se.

Jo, senyories, considere ben sincerament que les modificacions, els canvis i les incorporacions d'aspectes nous, com els que els acabe d'indicar, fan d'esta llei una norma molt transparent i de clara vocació europeista, com dia abans, a més de proporcionar una gran seguretat jurídica al procediment.

El tercer punt bàsic d'esta nova llei és el foment de la vivenda social.
Com tots vostés coneixen, la política de vivenda naix de la voluntat recollida en la nostra Constitució d'aconseguir que tots els ciutadans puguen disposar d'una vivenda digna i adequada a les seues necessitats.
Esta voluntat ha quedat clara des del principi de la legislatura, i així hem anat creant instruments per fer factible este principi constitucional.
Esta llei, senyories, és fonamental en este sentit.

Hauríem pogut establir percentatges mínims en algun cas, com alguns de les senyores diputades i dels senyors diputats de l'oposició han reclamat.
Per a no entrar en una lluita de xifres només els diré que allà on s'ha intentat este efecte, no ha complit l'estipulació dels percentatges que han predicat.
Si ens atenem a les dades pròpies donades pel Ministeri de la Vivenda, la Comunitat Valenciana és la tercera comunitat en creació de vivendes protegides de nova construcció en xifres absolutes.
Senyories, a Catalunya, a Castella-La Manxa o Andalusia, hi ha l'obligació legal de destinar més d'un 20% a vivenda protegida en les noves actuacions que s'aproven i, com tots saben, ni una sola d'elles complix esta norma.

I si anem a les dades relatives, és a dir, vivendes per nombre d'habitants, estem 103 punts per damunt de Catalunya, 43 per dalt d'Andalusia i 30 punts més que Madrid o, el que és el mateix, un 56 per damunt de la mitjana espanyola.

Esta llei, com els dia, és una nova ferramenta per a la construcció de vivenda protegida.
Així, establix que aquells ajuntaments de més de 10.
000 habitants hauran de destinar íntegrament a vivenda de protecció pública l'edificabilitat que els correspon per la gestió de sòl urbanitzable.
I, per això, exigix a tots els ajuntaments que en la revisió o presentació dels plans generals hi haja un estudi de necessitats d'habitatge protegit.
En este cas serà la conselleria la que validarà o denegarà l'estudi de necessitats i exigirà la materialització d'estes en els planejaments municipals.

En canvi, la Lrau no establia cap norma ni cap previsió en matèria de vivenda social.
Això que vostés, il·lustres diputats del Grup Socialista, han proposat en el text alternatiu ja està vigent en la nostra comunitat des de l'1 de gener del 2004, perquè este Govern modificà la Lrau en la Llei d'acompanyament.

Això que els acabe de dir té caràcter general, però va més enllà perquè vincularà els plans parcials i els programes per al desplegament d'actuacions integrades.
En ells caldrà materialitzar les quantitats o els percentatges de sòl que haurà d'establir el mencionat estudi i que, a més, ha de constituir l'eix vertebrador dels plans municipals de vivenda.

El quart punt que els he mencionat era el de la disciplina urbanística.
Este punt era necessari en una llei amb clara vocació de progrés i amb una clara voluntat pública.
L'antiga Lrau, que vostés tornen a presentar hui disfressada amb la denominació de "text alternatiu", no recollia ni una sola línia referida a la disciplina urbanística, ni a les sancions, ni al règim disciplinari.
Vostés es remetien, en la Lrau, a una normativa que s'assentava sobre la llei del sòl de 1976 y la seua reglamentació, que era de 1978.
Estem parlant de dos normes preconstitucionals que en cap dels casos recollien el gran avanç social, mediambiental, econòmic i de sostenibilitat que hem atresorat en les últimes dècades.

Davant d'este buit legal incomprensible, la llei urbanística valenciana arreplega una sèrie de punts bàsics de disciplina urbanística com són l'obligació de les empreses proveïdores de servicis d'obtindre la llicència municipal abans de la instal·lació dels servici; també els obliga a conservar i rehabilitar els immobles i es regula la creació i el règim de funcionament en un registre municipal de solars i edificis; i, finalment, se prescriuen amb tota claredat les infraccions i les sancions corresponents per al cas de desviació o incompliment de la llei.

Després de tot açò, i quan el Partit Socialista del País Valencià no va reservar un sol article de la Lrau per a regular la disciplina urbanística ni tampoc ho fa en el text alternatiu que s'ha presentat en esta cambra, ahir inclús un il·lustre diputat d'eixe grup ens sorprenia amb unes declaracions en què assegurava que la LUV evita castigar les infraccions.
Arribats a este punt, només puc recomanar-li a este diputat, pel qual a més senc una gran estima i un gran afecte, com ell sap, que no té més que sol·licitar una còpia del capítol 3 de la Llei urbanística valenciana, que va des de l'article 232 fins al 257, a on podrà trobar tot el règim disciplinari.

Hui tenim ací el Projecte de llei urbanística valenciana, un projecte de llei que els he exposat des d'una posició de total transparència, però també els he de dir que este projecte a soles, sense els fets sobre els quals s'assenta, seria complicat de dur a terme, perquè per a arribar ací, este govern, a més de dialogar amb institucions, associacions, particulars i entitats que conformen la societat civil valenciana, ha anat consolidant un procés d'ordenació racional del nostre territori, de protecció i millora del medi ambient i de l'urbanisme.

I, si em permeten, els faré un xicotet recorregut per este procés per a intentar desfer més d'un dels malentesos que s'han instal·lat en menuts àmbits de la nostra societat i que l'oposició té tendència a magnificar.

El territori de la Comunitat Valenciana no és un territori reblit, i no ho és perquè només el 3,9 del territori està urbanitzat.
Si esta mateixa quantitat la passem a metres quadrats per habitant, només els diré que a Aragó les xifres arriben a 249 metres quadrats per habitant, a Castella-La Manxa a 322 metres quadrats per habitant, mentre que a la Comunitat Valenciana estem en 216 metres quadrats per habitant, una xifra situada en la mitjana nacional i per davall de les comunitats autònomes com, per exemple, Catalunya.

Una quantitat més cridanera encara, si tenim en compte que en el nostre territori hi ha una forta presència de segona residència, de residència turística i de, efectivament, un territori alineat, en el litoral fonamentalment.
Una altra dada a tindre en compte és el territori protegit.
Mentres que en 1995 hi havia un 3% del territori protegit, en este moment en tenim ja un 28%.
És a dir, mentre la urbanització s'ha multiplicat per 1,5, la protecció territorial ho ha fet per 9: estem parlant de 660.
000 hectàrees protegides davall les distintes fórmules recollides en la nostra legislació d'espais naturals.

Eixe procés de creiximent urbanístic, a més, ha anat acompanyat d'una qualitat en la urbanització sense precedents, qualitat que, entre altres, ha fet que les zones verdes urbanes hagen creixcut en un 205% en els últims anys.
Però, a més, cal saber que el sòl no urbanitzable protegit pel planejament urbanístic municipal representa un 40% del total de la comunitat, un fet que no es repetix en ninguna zona d'Espanya.

Hi ha més dades de protecció.
Per exemple, la Comunitat Valenciana és líder europea de microreserves de flora; disposem del sistema de zones humides protegides més importants de les regions mediterrànies i la nostra biodiversitat, garantida, supera la de països sencers com Alemanya, Holanda o Gran Bretanya.

La superfície forestal de la Comunitat Valenciana, el 53% del nostre territori, supera la mitjana nacional i europea i és l'única regió mediterrània que augmenta la seua superfície forestal, segons l'estudi Corine Land Cover de l'Agència Europea del Medi Ambient.

Si revisem la costa, i ho fem amb ulls objectius, sense prejuís, trobarem que hi ha 146 quilòmetres lliures de construcció i, d'estos, 121 quilòmetres protegits.
Això és fàcil de comprovar inclús des de casa, només cal que revisen la pàgina *web* de l'Institut Cartogràfic i comprovaran les imatges que els acabe de dir.
Podíem continuar amb algunes altres dades més, però crec que hui ja n'hi ha prou amb estes.

Senyories, i, especialment, senyories de l'oposició, vostés han presentat dos esmenes a la totalitat, una d'elles, la del Grup Socialista, amb un text que en diuen alternatiu, i l'altra, la del Grup d'Esquerra Unida, sense més.
El resultat de les seues propostes no seré jo els qui els l'avançaré, vostés mateixos el podran comprovar en esta mateixa sessió.
Serà el final d'un text que no és més que un grapat d'incoherències i de contradiccions, perquè és una incoherència que vostés plantegen adaptar el procediment d'adjudicació de projectes a la normativa estatal i europea sis mesos després de l'aprovació d'esta llei.
I per si no era poca la paradoxa, afirmen en el seu text que cal fer-ho en un reglament i no en la mateixa llei.
Això no té el més mínim sentit, si no és que volen continuar amb el text de la Lrau que fins hui mateix han criticat i que ara pareix convertir-se, de la nit al matí, en un text que es resistixen a abandonat i que, com vostés saben, ha segut denunciat davant de la Comissió Europea.

Ens plantegen un text, senyories del Grup Socialista, en el qual s'aparten de la gestió pública i pretenen deixar el procés urbanístic en mans privades.
Eixa és la transparència que ens oferixen?
, és eixa la igualtat que cal exigir en la gestió pública?
No haurien d'oblidar que la gestió del sòl és competència de les administracions i, inclús, quan ho fa un particular, ho fa per delegacions de les mateixes institucions.
En eixa delegació han d'imperar eixos principis de publicitat, transparència i igualtat que vostés obliden en la Lrau i ara continuen obviant en el text que aquí han presentat.

Hui, senyories, comprovem com el text que vostés han presentat té un curt recorregut, massa curt, diria jo, i si els sóc sincer, crec que no el presentaren ni tan sols perquè es debatera en esta cambra.
I això queda ben clar quan no el presentaren complet, sinó com un grapat d'esmenes respecte a una norma, la Lrau, que ja no és objecte ni tan sols de debat en esta cambra.

Per tant, senyories, ara és el moment de la Llei urbanística valenciana i vostés, tots, els diputats i diputades del Grup Socialista i també els del Grup d'Esquerra Unida-L'Entesa, han de prendre consciència que estem a punt de tancar un cicle.
Fa mesos els vam estendre la mà per negociar i acordar la legislació urbanística i territorial, durant molt de temps han tingut l'oportunitat de trencar un cicle viciós en el que cada dia estan en esta matèria més a soles.
Vostés ja hauran pogut comprovar que el futur passa per la LUV.
Si volen parlar sobre el futur, haurem de parlar sobre la Llei urbanística valenciana, i, senyories, una vota que el text alternatiu que han presentat acabe el seu camí, és el moment de treballar tots conjuntament pel nou text.

Han de ser conscients que han tingut moltes oportunitats per a generar confiança entre la societat valenciana en esta i en altres matèries i és fonamental que entre tots generem a la societat eixa confiança, des del grup que recolza el Govern i també des dels partits i el grup de l'oposició.
Estem a temps de treballar pel futur de les ciutats i la sostenibilitat del territori, perquè eixe futur és de tots, també dels diputats de l'oposició, perquè un govern necessita una oposició responsable, forta i arrelada en tots els sectors socials, i vostés això encara ho poden aconseguir en este cas a través de les esmenes que d'ací a poc començarem a debatre com a continuació del tràmit parlamentari de la Llei urbanística valenciana.

Esperem, per tant, senyories, que ara se sumen al debat des d'una posició constructiva per a millorar el text que se'ls proposa i que farà possible arredonir el marc jurídic i legal per als pròxims anys en qüestions tan clau per al nostre futur com són l'ordenació i la planificació urbanística sobre unes bases de sostenibilitat.

Moltes gràcies, senyor president.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, para defender la enmienda a la totalidad, tiene la palabra el ilustre señor diputado del Grupo Entesa señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bon dia, i després d'este discurs tan complet del senyor conseller, direm que ens anem a centrar sobretot en la llei, en el projecte de llei que es presenta ací.

El senyor conseller ha introduït dins del debat una sèrie de punts molt interessants sobre quina és la realitat del procés urbanístic i de la protecció ambiental en el nostre territori, que mereixerien un debat molt i molt ampli en tots i cada un dels aspectes que ha dit ell, en tema forestal, en tema de zones humides, en tema del litoral, en tema d'ordenació territorial, i ho anem a fer, però no hui ací, perquè anem a centrar-mos en esta llei.

Però nosaltres estem proposant, hem proposat ja i proposarem més iniciatives per a tractar, amb la profunditat que es necessita, tota esta sèrie de temes que són fonamentals i en els quals el senyor conseller, com sempre, manipula moltes de les xifres.
Per exemple, respecte a l'ocupació del litoral, obvia que precisament dos províncies del País Valencià, Alacant i València, són les que lideren el creiximent en els darrers anys d'ocupació del litoral, en les darreres dades que tenim de tot l'estat.

O que, per exemple, eixes xifres que diu que tenim més de la mitat del territori forestal no són ninguna novetat, eixes són les xifres que n'hi han des de fa anys, des de quan governaven altres, i això se deu a un fenomen com per exemple l'abandonament de les terres rurals, de les zones agrícoles rurals, que es dóna en este territori, com és ben sabut des de fa molts anys.
I atribuir-s'ho això com un mèrit el senyor Blasco, és absurd.
Simplement absurd.

Però no vull perdre més temps en estos temes que, torne a dir, necessiten un debat en profunditat contrastant xifres seriosament, i ja entrarem a ell.

Les lleis urbanístiques, i molt especialment la llei que hui debatem, són molt complicades i de vegades és difícil transmetre als ciutadans els seus continguts i les seues conseqüències, així com el significat de les al·legacions i esmenes que se fan i els motius que animen a fer-les.
Per això, me permetran vostés que faça un ús d'una metàfora per a poder explicar-ho.
Miren, l'antiga Lrau la podem considerar com un gran edifici.
.
.
De fet, no és original comparar-les amb edificis i la metàfora és prou suggerent en este cas.
Bé, este edifici és l'encarregat, entre altres coses, d'albergar l'ocupació sostenible del territori i preservar dels processos edificatoris els espais i paratges valuosos o que no resulten adequats per a urbanització.

La Lrau, ja s'ha dit, l'antiga llei, té uns quants anys, més de deu, i ha suscitat moltes protestes perquè segons moltes veus l'edifici no ha sabut preservar este ordre urbanístic, ni protegir adequadament els paratges valuosos, ni respectar els drets del menuts propietaris.
Els especialistes en el tema, advocats, arquitectes, urbanistes, polítics, no es posen d'acord en els motius.
Uns afirmen que l'edifici, que tenia una aparença moderna i sòlida, tenia algunes portes i finestres que no acabaven d'ajustar i no tancaven bé, i per ahí es colaven els infractors i els depredadors del territori per a poder perpetrar els seus abusos urbanístics.

Altres notables experts afirmen que el problema no estava ahí.
Segons estos experts, les portes sí que tancaven bé, però els encarregats que les portes i les finestres estigueren ben tancades no feen correctament la seua feina i deixaven moltes nits i molts moments eixes portes obertes i que pogueren entrar per elles aquells delinqüents i infractors que perpetraven estropellaments dins de l'edifici i feien les seues maleses.

Siga una o altra l'explicació, el fet és que la necessitat de refer l'edifici i millorar la seua seguretat s'ha convertit en un clam fins i tot en Brussel·les i altres capitals europees i, finalment, tots demanen la reforma, la millora d'eixe edifici en un costat i altre d'esta cambra.

Avui estem ací per a jutjar el nou edifici, un edifici que el senyor Blasco ha reformat a fons, el senyor constructor en cap del nostre govern l'ha reformat, i presenta ara com un edifici encara més gran i més bonic i, segons ell, més modern i més segur.
És així?
, és això cert, com pretén fer-nos creure el PP?
En la meua opinió no, i vaig a explicar els motius.

Blasco ha restaurat a fons l'edifici, però sense tocar ni els fonaments ni els murs principals, i s'ha centrat sobretot en la façana de l'edifici, que, per descomptat, la presenta, segons ell, com molt més bonica i molt més segura.
S'ha assegurat que les finestres de la faça principal ara tanquen bé i ha posat càmeres de seguretat.
Vist des de fora i des del front, en aparença, l'edifici ara és més segur.
Però si peguem la volta i mirem tot l'edifici en detall, per tots els costats trobem que s'han deixat uns enormes forats, forats molt grans a penes mal dissimulats per a on els lladres i demés delinqüents podran entrar i seguir perpetrant els delictes que estem acostumats a conéixer, perquè és una evidència que estan passant.

Continuen i continuaran, en eixe edifici ple de forats, desordenant el territori, massacrant les millors terres agrícoles, desfent els millors paisatges, perjudicant els menuts propietaris, que són la majoria, i tot açò en benefici només d'un menut grapat d'espavilats.

Fins ací la metàfora, que espere que haja estat comprensible i clara i a la qual em referiré en algun altre moment.
Entraré ara en detalls.

Per a començar, si estem ací ara debatent este tema no és per casualitat ni perquè no tenim una altra cosa millor que fer.
El motiu és que l'antiga llei urbanística, la Lrau, en la seua aplicació concreta, que repetisc, baix la responsabilitat en la seua aplicació del govern del PP, que era i és encara, recorde-m'ho, el responsable que eixes finestres estigueren ben tancades, i no ho estaven; la Lrau, estava dient, ha generat una enorme campanya d'oposició i rebuig.
S'han fet centenars de manifestacions, de recursos administratius, d'al·legacions, de denúncies, de plets.
I fins i tot ha merescut una destacada investigació per part del Parlament Europeu.
Per això estem ací discutint-ho, si no, a bones hores.

Per tant, si estem debatent ací una nova llei urbanística, és perquè l'aplicació de l'antiga llei estava generant enormes problemes, abusos i disfuncions, i això s'ha de dir clar.
Si este parlament es pren ara el treball de debatre, de discutir i fer una nova llei, no hauria de ser per a deixar els problemes igual o pitjors, sinó per a entrar a fons, per a solucionar-los i garantir que no es tornen a repetir.
La gran qüestió és si este projecte de llei que hui estem ací jutjant, complix les expectatives o no, i la nostra resposta és que no.
Canvien algunes coses?
Cert.
Es fan millores en alguns temes?
Correcte.
Però n'hi ha molts altres que no es milloren sinó que s'empitjora.
I en açò anem a justificar.

En primer lloc, la Lrau ha estat molt protestada pels abusos que ha generat sobre els menuts propietaris.
Molts menuts propietaris s'assabentaven en un marge de temps molt reduït dels projectes urbanístics que els afectaven, que podien implicar la pèrdua dels seus terrenys o fins i tot les seues vivendes.
I no tenien temps, literalment, per a informar-se, per debatre junt amb altres afectats, per organitzar-se i per poder respondre.
Moltes voltes, quan podien reaccionar, ja era tard i s'havia aprovat ja el PAI.

Soluciona este problema la nova llei?
No.
És cert que s'han ampliat alguns terminis i que s'ha donat als propietaris algunes capacitats més.
Però seguixen sent insuficients.
Calen, i per això ho demanem nosaltres en les nostres esmenes, uns períodes majors, uns terminis majors d'exposició pública i de separació temporal entre l'aprovació del pla parcial i del programa que el desenvolupa.

Cal que la retribució a l'urbanitzador en terrenys, en espècie, siga l'opció secundària i no la principal.
I cal que els mecanismes de participació i transparència s'amplien.
I cal que els propietaris puguen associar-se per a presentar alternatives de manera més equitativa i democràtica del que preveu la llei.

Un segon tema que ha generat moltes protestes és el de les prerrogatives dels urbanitzadors, que han estat denunciades com a massa grans i originant importants abusos.
S'ha corregit estes excessives prerrogatives?
Només en part.
En una part massa menuda.
Es per això que proposem que es controlen molt més en les nostres esmenes.

En el nou projecte els urbanitzadors poden ser particulars o empreses sense cap experiència, sense cap garantia de la seua solvència tècnica, sense estar sotmesos a suficients condicions de control i supervisió.
Fins i tot poden ser persones o entitats que hagen infringit les lleis urbanístiques, això sí, la llei evita que siga en el mateix municipi i en menys de quatre anys, però si han infringit la llei en altres llocs, o fa més de quatre anys, ja són bons per a urbanitzar.

La nova llei és tan tolerant amb les infraccions, continua sent tan tolerant amb les infraccions, que permet no executar unes obres de demolició quan l'administració crega, per criteri seu, que és una mesura excessiva.
Sembla un article fet a mida perquè, l'Atrium, per exemple, escape de l'obligació de demolir tot l'excés d'edificació, tot.

En tercer lloc, durant estos anys d'aplicació de la Lrau s'ha permés que uns plans parcials, que són instruments de planificació de detall i no estructurals, puguen de fet actuar modificant a gran escala l'ordenació estructural del municipi; per exemple, reclassificant massivament sòl no urbanitzable.
La trampa està que un pla parcial no passa pels mateixos controls i tràmits participatius que un pla general, i s'aprova conjuntament en els PAI.

Açò es vol camuflar ara en la nova llei amb una sèrie de pegats que no acceptem.
Perquè un pla parcial no ha de poder de cap manera, de cap manera, modificar la planificació estructural d'un municipi, com esta llei nova continua permetent.
Si és necessari modificar el pla general, s'ha de procedir a la seua revisió, de manera clara i transparent, en els mateixos termes de participació i control democràtic que preveu un pla general.
I la seua aprovació s'ha de separar temporalment, separar, de l'aprovació dels programes d'actuació integrada.

En quart lloc, durant aquestos anys s'ha estat urbanitzant i construint de manera disseminada, i no me diga vosté altra cosa, perquè, bo, per favor, la gent coneix de sobra el seu territori; generant nuclis de població separats dels nuclis històrics del municipi, s'han creat veritables ciutats noves totalment desconnectades, desvinculades del nucli original.
I moltes vegades amb models constructius de baixa densitat que impliquen unifamiliars, adossats, aparellats, amb jardinet propi, piscina, etcètera.

Açò contradiu totes les declaracions teòriques del conseller Blasco.
I contradiu els principis més elementals de sostenibilitat que vosté se permet repetir una i una altra vegada com a característica d'esta llei.
I això és fals.
De sostenible, res.
Perquè este tipus d'edificació implica elevats consums de sòl, majors consums per habitant d'aigua i energia.
Sense comptar que també són majors les pèrdues de distribució d'estos recursos.

També són majors les despeses de depuració de tractament de residus de seguretat, de neteja, etcètera, etcètera.
Sense parlar de les implicacions referides als serveis i dotacions públiques, com transport, sanitat, educació.
Per no parlar dels impactes sociològics i culturals.

Però dóna igual.
Tot açò a vosté li dóna igual.
La nova llei ho permet perfectament.
Continua permetent açò.
Esta situació, que hauria de ser només una excepció per a casos molt concrets, es convertix en la norma.
I la nova llei no impedix de cap manera aquest model que, torne a dir, és la tònica dominant de la major part dels projectes urbanístics executats en els darrers anys, en marxa i projectats en el nostre país.

Clar que la façana de la llei sembla dir una altra cosa.
Però la llei té els forats suficients per què es quede només en paraules buides.
La nova Llei d'ordenació territorial, que vosté va presentar fa any i mig, també diu textualment en l'article 13 que es procurarà, textualment diu, es procurarà un model d'urbanisme compacte.
Ha!
Es procurarà.
Però no diu com es procurarà.
I procurar, com vosté sap, no obliga a res.
I esta nova llei tampoc concreta com se procurarà res.
Se procurarà.
.
.
Val, doncs, procure!

I en cinqué lloc i per anar acabant, aquesta nova llei manté o obri nous forats per totes bandes, tants, que detallar-los i explicar-los ara tots me portaria unes quantes hores, i només puc tractar resumidament alguns dels més importants, però que les nostres esmenes a la llei sí que detallen, i en tenim moltes i treballarem a fons.
Forats en aspectes com l'edificació en zones inundables, que no s'impedix de manera adequada.
O en l'àrea d'influència litoral, que seguirà saturant-se i degradant-se com ara està passant.
O l'ocupació de les terres més fèrtils de l'horta tradicional valenciana, que ara s'estan suprimint a gran velocitat, estan destruint-se.
Assabente's, per favor, que està passant, està passant davant dels seus nassos.

La llei menciona futurs plans d'ordenació, plans que ni existixen, ni tenen termini per a existir i que desconeixem com seran.
I tenim molts motius per pensar que seran igual de negatius com les altres lleis, plans, decrets i normes que vosté ha inspirat.

En definitiva, per tots els motius que he mencionat, no podem acceptar aquesta llei.
És una llei trampa com totes les seues, senyor Blasco.
Una llei molt negativa.
Però això sí, que ha estat publicitada i venuda com una meravella.

Atenció!
Este edifici que hui ens està venent Blasco, és una casa plena de forats i de goteres.
Només té bé la façana principal, per a enganyar els compradors ingenus, i a aquells que compren les cases veient només una fotografia o llegint la publicitat enganyosa de les agències poc honrades.
Si mirem atentament els detalls i llegim la lletra menuda del contracte, vorem la gran quantitat de defectes que té.
Però per desgràcia, molta gent no arriba a llegir mai esta lletra menuda i se fia només de les fotos, que per a això tenim ací un fotògraf molt bo que acaba de precedir-me.

He intentat explicar en poc de temps, que aquest projecte de llei no solucionarà els punts més importants que hauria d'haver solucionat.
Ni moltíssims altres més, com el greu dèficit de vivendes de protecció pública, que ho pinte com ho pinte, existix.
I hem d'acudir a eixes vergonyoses loteries perquè algunes persones puguen optar a una vivenda entre centenars de concurrents, entre milers de persones i molts milers que no tenen possibilitat d'accedir a una vivenda de protecció oficial.
Per tant, votarem en contra.

I hem treballat a fons en l'estudi d'esta llei, com posen de manifest més de 360 esmenes presentades.
Nosaltres no participarem donant-li el suport ara a esta llei, perquè considerem que els forats, els enormes forats que té, permetran que continuen colant-se per ells els especuladors.
Els que s'aprofiten i fomenten la corrupció urbanística.
Els que avassallen els menuts propietaris.
Els que desordenen el territori.
Els que destrossen el medi ambient i el paisatge.
I els que s'enriqueixen en grans *pelotazos*, mentre deixen enormes factures per al futur, que haurem de pagar tot el conjunt de valencianes i valencians.

No acceptem este desastre de llei, és clar.
És una llei molt deficient.
I això sí, nosaltres, perquè ningú ens diga que no tenim alternatives, com vosté pretén, li hem replicat.
Ja ho farem en el seu punt adequat, amb més de 360 arguments; més que dies té l'any.
I en ells, article per article, intentem presentar tapons per a tapar tots eixos forats, els immensos forats d'esta llei.
Ja els parlarem detingudament, pas a pas.
Tenim alternatives per a tapar eixos forats, però és clar, l'edifici complet com vosté mos el presenta, té una façana molt bonica, però té per darrere, en detall, enormes coladors per a què puguen perpetrar-se els delictes ambientals que s'han estat perpetrant.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

.
.
.
fins ara.
Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, para el turno en contra, el ilustre diputado señor don Fernando Modrego, en representación del Grupo Popular.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señorías.

Comienza hoy el debate en estas Cortes Valencianas de la LUV, la Ley urbanística valenciana.
Respaldaré, con argumentos, la política urbanística realizada por los gobiernos valencianos del PP.
Señalaré los beneficios que ha aportado y sigue aportando a nuestra sociedad.
Y también, por qué no, analizaremos y veremos los problemas que ha originado la aplicación de la ley reguladora, como ocurre por otra parte con toda ley, y las soluciones que se proponen, como en este caso con inmediatez, con rapidez, con criterio, por parte del Gobierno Valenciano, tramitando a partir de hoy lo que es la nueva Ley urbanística valenciana.

Cuando hablamos de urbanismo, yo creo que hay que hacer un análisis y una valoración global.
Hay que tener memoria y hay que tener un conocimiento de lo que ha pasado en nuestra comunidad, y lo que ha pasado en el resto de España.
Yo les recuerdo, como he hecho alguna otra vez, que en el año 95, cuando el Partido Popular llega al Gobierno Valenciano, los problemas del urbanismo, en el conjunto de España y también en nuestra comunidad, eran la escasez de suelo urbanizado, y por consiguiente la carestía del precio de la vivienda.
Y a eso se le ha añadía el déficit en infraestructuras y también en equipamientos.

Y ese análisis eran las conclusiones, recordemos que entonces gobernaba a nivel de España el Partido Socialista, de una comisión de expertos organizada por Cristina Narbona, actual Ministra de Medio Ambiente.

Han pasado diez años.
El Partido Popular respetó, cosa que no han hecho luego otros partidos, la ley que se encontró en ese momento.
La puso en marcha, y desde luego yo creo que conviene hacer un balance de los resultados de la aplicación de esa ley, que yo valoro de forma global como positivos.

¿Cuál es el precio de la vivienda en nuestra comunidad?
Pues miren, es, y como ya ha señalado el conseller, el 80% de la media nacional.
Pero es el 50% de otras comunidades donde gobiernan, y en algunos casos tienen responsabilidades en materia de vivienda, como en el País Vasco, el Partido Socialista o el Partido Nacionalista incluso Izquierda Unida; es la mitad, ya digo, del precio de la vivienda, por ejemplo en el País Vasco.
Yo creo que eso es un tema fundamental para.
.
.
es un indicador de la mejor accesibilidad de los ciudadanos valencianos a lo que es la vivienda.

Otro aspecto fundamental era el déficit de equipamientos.
No había suelos para colegios.
No había suelos para centros de salud.
Y había una dificultad muy grande para obtener infraestructuras.
Hoy en día, después de diez años de gobiernos del Partido Popular, no hay ningún ayuntamiento en nuestra comunidad que no tenga un exceso de suelo para equipamientos, y no se hayan podido construir por parte del Gobierno Valenciano todos los colegios, teniendo precisamente esos suelos perfectamente urbanizados.

Como ya ha señalado el conseller, la producción de zonas verdes en nuestra comunidad, ha conseguido que ya no sea un problema o una demanda social lo que pasaba en 1995, y estemos a la cabeza de España en la producción de este tipo de suelo.

Pero además, esta ley urbanística ha tenido, y su aplicación, ha tenido un papel fundamental en el desarrollo económico y social de nuestra comunidad.
Señalar que la renta de la Comunidad Valenciana se ha incrementado desde el 75 hasta el 85% en estos últimos años.
Y que el papel del urbanismo, de la edificación, de la construcción, ha sido muy importante.
El 60% de ese crecimiento se debe, precisamente, a este sector.
Si a eso añadimos los más de 300.
000 puestos de trabajo, que directamente o indirectamente dependen del sector, veremos la importancia del urbanismo y su regulación y la aplicación.
Pero eso, como ya se ha señalado anteriormente por el conseller, se ha conseguido análogamente o paralelamente al mayor esfuerzo de protección que se ha llevado a cabo nunca en esta comunidad y probablemente en el resto de España.
Más del 28% del suelo protegido, incremento del suelo forestal, una política de residuos que está solucionando el problema en nuestra comunidad, incremento de humedales, etcétera, etcétera.

Por lo tanto, yo creo que hay que hacer una valoración positiva del urbanismo y que ha beneficiado de forma fundamental a los ciudadanos y también que ha resuelto muchos problemas.
Pero, evidentemente, y eso es algo que está en la sociedad y eso es algo que ha reconocido el Gobierno Valenciano, también ha tenido problemas.
Todas las leyes tienen problemas.
En este caso, si bien se han cumplido, yo creo que sobradamente, muchos de los objetivos, sí que ha producido una inquietud social, ha habido una falta en determinados casos de garantías por parte de los pequeños propietarios y, en su caso, también, ha podido faltar una concreción de esos criterios de adjudicación que hagan que la ley tenga plenamente garantías plenas y jurídicas.

Por eso, yo creo que el Gobierno Valenciano ha reaccionado con prontitud, además de renovar todo el panorama legislativo valenciano, concluimos con la Ley urbanística valenciana como que tiene, yo creo, unos aspectos fundamentales.
Yo creo que mejora lo que es el modelo urbanístico valenciano con unos criterios muy claros: aumentar las garantías tanto de planificación, de adjudicación de los propietarios, de todos los ciudadanos afectados por el proceso urbanizador; fomentar la vivienda protegida; ampliar todos los criterios de sostenibilidad ya incluidos por estas Cortes y el gobierno valenciano y la propuesta aprobada anteriormente.
Y, todo ello, con el respaldo, como ya se ha señalado, de prácticamente todos los colectivos ciudadanos afectados por el tema urbanístico.

Yo creo que la ley también plantea resolver, plantear y resolver de una forma seria lo que serían las nuevas demandas que tiene la sociedad.
Nuestra comunidad ha aumentado la población en 400.
000 habitantes en los últimos años.
Somos una comunidad vista con una valoración excepcional en el conjunto de España y de Europa.
Y hay una demanda real de los ciudadanos de España y de Europa, ya digo, de España y de Europa de residir, de vivir, de vivir con nosotros, en nuestra comunidad y una demanda que se produce en el conjunto de la sociedad en el que las leyes urbanísticas, además, tienen que dar cabida.

Frente a eso, yo creo que un modelo con aspectos positivos, con problemas, pero con una valoración global positiva y con una ley en este momento que va a resolver todos esos problemas, frente a eso nos encontramos con una enmienda a la totalidad por parte de Izquierda Unida: devolución del texto por no compartir los principios y el espíritu de la ley.

Yo creo que, como en todas las leyes, Izquierda Unida no tiene modelo de futuro, no tiene modelo en el urbanismo ni en ninguno de los aspectos de la vida pública.
No plantea alternativas, ya vemos que luego las enmiendas concretas son matizaciones y decir un poco más en cada uno de los aspectos que ha planteado la normativa presentada por el conseller Blasco.
Y una oposición prácticamente a todo lo que se plantea en esta cámara.
Ya digo que se pide la devolución y que siga en vigor el que es la ley reguladora, tan criticada por el señor Aznar.

Pero, bueno, eso yo no creo que sea ninguna novedad.
Izquierda Unida dispuesta al transvase, el transvase que garantizaría uno de nuestros recursos fundamentales que es el agua, se opone al AVE que nos integraría en la red de comunicaciones europeas; se opone también al urbanismo.
En su momento planteó la moratoria urbanística "oiga, que no se haga nada".
Y ese es un poco el criterio general de Izquierda Unida.
¿Por qué ese no rotundo a todas las actuaciones que se realizan en cualquier sociedad avanzada?
Pues yo creo que Izquierda Unida hace tiempo perdió su esencia ideológica.
Ese discurso de la dictadura del proletariado, la lucha de clases, etcétera, ya ha sido superado por la historia y les ha convertido en un partido con muy escasa representación parlamentaria.

En este momento, yo creo que han encontrado una coartada para seguir oponiéndose al desarrollo y al dinamismo de las sociedades modernas, que es la coartada ambiental.
Eran rojos, pasaron a ser rosas, ahora son verdes.
¿Pero qué hay detrás de todo eso?
Oponerse a todo, utilizando, como excusa, el medio ambiente.
Pero en el fondo, yo creo que siguen manteniendo de base, y eso es así, su oposición al modelo de sociedad que tenemos.
Es un modelo que respalda más del 90% de los valencianos.

Porque, miren, ustedes en sus enmiendas, que usted ha citado alguna, proponen eliminar de la Ley urbanística la referencia: fomentar la iniciativa privada y la libertad de empresa.
Es lo primero que proponen.
A ustedes no les gusta ni la iniciativa privada, ni la libertad de empresa.
Lo que pretenden es un sistema como el de antaño.
Y para ello, que ese es su objetivo real, lo que plantean es un cambio de estrategias, si antes nos oponíamos directamente utilizando unos argumentos, ahora empleamos otros.
El medio ambiente entonces se convierte no en un fin, como debería ser, sino en un medio o en un instrumento.

Pero, claro, su contradicciones se evidencian allí donde gobiernan, donde participan en el gobierno ustedes proponen lo que aquí, en esta Cámara, descalifican, sea en ayuntamientos o sea en comunidades.
Por ejemplo, en el País Vasco, donde su compañero que tiene competencias, el señor Madrazo, lo que hace es proponer una política que en sus líneas fundamentales, y yo diría que hasta en las particulares, coinciden o quieren seguir la estela de políticas como la que se está llevando en esta comunidad.

Y ya como anécdota, también, comentarle, que la comentó alguna vez su compañera del *quintupartito* de Baleares, en la legislatura pasada, que era de Los Verdes, que se encadenaba cuando era activista delante de la incineradora de Baleares y cuando fue consellera lo que hizo es duplicar la planta.
Claro, yo creo que ahí está la conclusión clara de la falta de modelo de la oposición por sistema y de la utilización del medio ambiente como una coartada, pero algo en lo que de verdad ustedes no creen.

Claro, porque si hablamos de no tener modelo, usted ha presentado unas enmiendas parciales.
Pero yo tengo que recordarles que ustedes apoyaron esta Ley urbanística, la ley reguladora que ahora plantean la enmienda a la totalidad para que siga en vigor.
Claro, ustedes en su momento la respaldaron, la apoyaron y de hecho, en las enmiendas que ustedes plantean no plantean ningún modelo distinto.
Yo creo que es porque no terminan de conocer, de verdad, cómo funciona la sociedad.
Plantean, porque, claro, es incongruente que ustedes mantengan el urbanizado, que de hecho lo mantienen, y apuestan por el urbanizado.
Eso sí, hacen un poco como lo que hacen ustedes siempre, poner mil cortapisas por todos los lados, proponer un montón de cambios para lo que los valores que tiene esa figura prácticamente desaparezcan y realmente paralizar cualquier actuación.

Por eso, señorías, yo estoy convencido y los valencianos también, y a la vista de los resultados reiterados electorales, que desconocen la realidad, que no tienen un modelo de futuro, que tampoco tienen argumentos.
Y lo que sí tienen, en muchos de esos aspectos, y su discurso así lo dejaba muy claro con las palabras que empleaba, absurdo, especulador, manipulador, delitos, trampa, negativa, lo que tienen es muchos prejuicios.
Porque esos no son temas que se tengan que tocar, yo creo, en una ley.
Si usted conoce alguno de los casos, lo que tiene que hacer es realizar sus denuncias, que la experiencia también nos dice que suelen tener muy mal camino.

Nosotros, el Partido Popular, y así lo hemos demostrado, estamos aquí para solucionar problemas, no para crearlos; para dar alternativas, para mejorar lo que hay, para reconocer en su momento si hay errores.
Y si hay errores, corregirlos.
Y eso es lo que hace la Ley urbanística valenciana.
Difícil es encontrar una ley que tenga unos criterios tan avanzados, que tenga ese rigor, ese rigor jurídico y de garantías para todos los ciudadanos, como la legislación que va a completar el marco valenciano, ya digo, con esta luz.

Yo creo que la luz va a permitir, señorías, realizar un urbanismo serio que utilice de manera sostenible los recursos naturales, que cumpla con su función social, que dé respuestas a nuestras necesidades de suelo para vivienda, en especial la protegida, para las actividades económicas y productivas.
Todo ello preservando, como ya está muy comprometido el gobierno valenciano, nuestros espacios naturales de valor y nuestros paisajes.

En resumen, es una ley para la calidad de vida de los valencianos y basada en los principios de desarrollo sostenible.
Por eso, señorías, estamos en contra de la enmienda a la totalidad que ustedes han planteado.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-l'Entesa, l'il·lustre diputat, senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Senyor Modrego, diu vosté que no tenim model?
Vosté el que no té és discurs i, si el té, és una cosa insulsa, desordenada i, igualment, francament sosa.
Mire, m'alegre que m'haja dedicat tanta atenció a la nostra iniciativa i que es dedique a fabular totes eixes seus manies sobre què som, què no som, quin model tenim.
Això em permetrà aclarir-li quatre o cinc coses.

Però vull arreplegar també algunes de les perles que vosté ha anat dient.
Vosté ha començat a dir, ha parlat dels problemes de l'aplicació de la Lrau, que a vosté en principi diu que li pareix que té moltes coses positives, i després parla dels problemes d'aplicació.
És que no sap vosté qui ha aplicat esta llei durant els darrers deu anys?
Faça-s'ho mirar, perquè a la millor resulta que els responsables de la mala aplicació de la llei va i a la millor són vostés.
O és que no estaven governant durant este temps?
És que no han tingut temps, durant estos deu anys.
.
.
?
Deia el senyor Blasco: "haguérem pogut reformar-la i tal, haguérem pogut fer un pedaç, però anem a fer-la nova i tal.
.
.
".
En deu anys no han pogut millorar reglaments, traure decrets, perfeccionar tota una sèrie d'aspectes d'aplicació?
No han pogut fer-ho?
Vaja, home, quina mala pata.
La culpa tota.
.
.

Després, clar, el senyor Blasco també ens parla d'una llei que la seua infància era esplendorosa, la seua joventut no estava mal i després resulta que s'ha envellit prematurament i malament.
I qui ha sigut el responsable que s'estropejara?
Pobra llei.
A la millor era el qui governava, o no?
O la culpa la tindran ja els catalans, els bascos, els xinesos.
.
.
?
Vostés són meravellosos, experts en tirar pilotes fora, totes fora de camp.
Els catalans, els bascos, els xinesos.
.
.
Val, val.
Estem parlant del País Valencià.
Què volen vostés?
Distraure'ns, perquè ens ocupem d'altres coses?
Parlem ara i ací.

I vosté diu: "Izquierda Unida, Izquierda Unida.
.
.
".
Li recorde que jo sóc d'Els Verds, forme part del partit d'Els Verds, que està coalligat amb Esquerra Unida en el País Valencià amb l'Entesa.
És important, perquè representa la confluència de plantejaments d'esquerra i transformadors ecologistes.
I que eixa síntesi demostra que el partit majoritari de la coalició té ganes d'avançar i d'obrir-se a noves perspectives, i nosaltres plantegem una síntesi que es manifesta amb una defensa ferma i valenta del medi ambient, perquè ens ho creem.
Vosté diu que gastem el medi ambient d'excusa?
Serà la seua opinió.
La realitat nostra, i li ho puc demostrar, és per a nosaltres el medi ambient i l'ordre territorial i el respecte a eixa sostenibilitat, que vostés no la tenen més que en l'etiqueta, en la façana, en la paraula, per a nosaltres és important i ho demostrem.

I vosté diu: "faça denúncies per ahí".
Home, quina manera.
És que l'administració això és el que ha de dir-li als ciutadans?
Mire, no hi ha problema que s'infringisca la llei, que per això estan els tribunals.
Home, jo pensava que vostés servien per a alguna cosa.
Jo pensava que l'administració havia d'actuar per evitar els delictes, per evitar que es pervertisca o es vulnere la llei, no simplement recomanar després als demés que acudisquen als tribunals.
Per suposat que acudim als tribunals, per suposat que sí.
I ja tenim alguna denúncia en fiscalia en relació al senyor Blasco i en relació a actuacions de la seua administració, per suposat que sí, naturalment, i ho continuarem fent.
Però no ens pareix que siga la recomanació principal que vosté m'ha de fer.

I diu vosté que no tenim un model, que tal.
Mire, per favor, no ridiculitze les coses.
En les més de 360 esmenes presentades ja vora si tenim temps, i espere que tinguem temps, perquè em ve ací a les oïdes que volen reduir molt el temps de debat i que es passe molt apresa en comissió.
Esta llei és molt important i mereixeria que les comissions foren amples, foren de molt de debat, de molt anàlisi i entràrem amb profunditat.
I aleshores voríem si tenim o no tenim alternatives.

Però li resumiré en el temps que tinc els cinc punts bàsics que abans he dit i que vull remarcar-los, perquè vosté no s'entera.
Punt número 1 i fonamental de les coses que vehiculitzen les nostres esmenes: la protecció dels drets dels ciutadans, tants dels menuts propietaris com del conjunt dels ciutadans.
I per això hem introduït una gran quantitat d'esmenes que incrementen els terminis d'exposició pública, la transparència, els òrgans de control.
.
.
Creem un òrgan de control municipal, de participació ciutadana, on estiguen representats tots els sectors i que fiscalitzen totes les etapes d'este procés de tramitació dels PAI.

Segon.
Limitació de les prerrogatives de l'urbanitzador, que nosaltres no és que ens oposem que existisca l'urbanitzador, sí que siga totalment incontrolat, que tinga totes les prerrogatives possibles.
Ahí marquem una sèrie de controls per a fixar sobretot garanties de la seua solvència tècnica, de la seua capacitat.
I, és clar, que siga fiable i que hi haja mecanismes per a controlar-lo.
I també endurim les sancions, perquè ens pareix que moltes voltes certes formes de posposar les sancions, significa simplement donar carta blanca i dir: "Paga la multa, que és més barat, home!
" I això ens oposem.

En tercer lloc, defensem la racionalitat en l'ordenació territorial.
I per això plantegem que regisca el pla general i que un pla parcial mai, mai, de cap manera, puga significar la seua destrossa, com és ara la reclassificació massiva de sòl no urbanitzable, que vostés continuen proposant-ho en esta llei.
Entere's, llija-la bé.

En quart lloc, ens oposem a la urbanització dispersa, per tots els motius que inclús vostés han argumentat en molts punts.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Sí, perdone.
I acabe de seguida.

Nosaltres ens oposem a esta urbanització dispersa que vostés fomenten encara en esta llei.

I, finalment, plantegem moltes esmenes per a garantir més protecció del medi ambient, de les zones humides, del litoral, de l'horta, que està desapareixent, senyor Modrego.
Entere's.
Està desapareixent en alguns municipis fins la meitat de la millor zona fèrtil d'horta tradicional valenciana.

Eixos són els nostres eixos principals, que estan ben clar i ben nítids.
Els tenim.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Fernando Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Arnal, siento haberle alterado, o tal vez es que quería decir muchas cosas en muy breve tiempo.

Pero haber merecido esos adjetivos, "insulso, desordenado, soso", unido a los adjetivos anteriores que ha empleado usted, de "manipular, absurdo, depredadores, trampa, negativo, delito, especulador, pelotazo, desastre".
.
.
Yo creo que no he empleado.
.
.
igual le ha molestado a usted el análisis que he hecho yo.
Tal vez no tenga yo su gracia para exponer aquí los temas, pero yo creo que he hecho un análisis objetivo de lo que ustedes plantean y lo que ustedes dicen, y lo he argumentado.

Porque, claro, usted dice que respalda al urbanizador, pero a este urbanizador, no.
Bueno, eso es un poco lo que dicen ustedes siempre.
El ferrocarril, sí, pero el que usted propone, que es el Ave, no.
Agua necesitamos, pero como ustedes quieren traerla, no.
Al final, es que no hay agua, al final es que no hay ferrocarriles si ustedes gobiernan.

Y, desde luego, cuando establecen políticas concretas, como estas que ustedes plantean en el urbanismo, yo diría que dentro de lo que sería un conocimiento del urbanismo, usted está planteando algo completamente absurdo.
Yo creo que ya ley reguladora.
.
.
y ahora lo mejora de forma fundamental lo que es la LUV, por entrar en algún tema puntual que yo creo que usted desconoce.
Hay unas estrategias y directrices fundamentales de crecimiento que son invariables.
Y eso es lo que no se puede tocar de un plan general.
Pero las cosas accesorias, las cosas de detalle se tienen que poder tocar, porque si no, volveremos al planeamiento del año 56, que originó.
.
.
y desde luego ha sido substituido en toda España.
Entonces, ustedes siempre quieren volver a un pasado que no funcionó y que, afortunadamente, ya está superado.

Evidentemente, los planes parciales que modifiquen substancialmente esos criterios del plan general, como ya está previsto en la LUV, evidentemente originan una revisión del plan general, tienen que estar de acuerdo.
Como ustedes cuando hablan: "Oiga, no se podrá reclasificar suelo protegido".
No se puede.
Es que ustedes dicen una cosa que no es cierta y luego la argumentan.

Y, bueno, yo insistir en que ustedes siguen sin tener modelo, porque, por un lado, están a favor del urbanizador, pero, por otro lado, están en contra de el.
Presentan una enmienda a la totalidad a esta ley, originando que siga en vigor, si prosperase, la ley reguladora, que evidentemente todos hemos convenido que tiene muchos problemas en los temas de transparencia y de gestión.
Por lo tanto, desde luego, señalarle que no tienen modelo.

También quiero incidir, quiero incidir en esos aspectos que usted habla de la transparencia.
Oiga, aquí hay una transparencia total.
Si gobernasen.
.
.
Usted hablaba que estaban en coalición con algunos partidos compañeros, el Partido Comunista quería decir usted.
Bueno, donde gobierna el Partido Comunista, probablemente usted no podría haber dicho hoy las cosas que ha dicho aquí sobre lo que es una legislación.

Y, desde luego, los procesos de información pública, de consulta pública y de transparencia, desde luego creo que no son comparables a los que tenemos en nuestra comunidad.
Y esta ley además hace un hincapié fundamental en eso ­yo no entiendo cómo usted puede estar en contra­, hace un hincapié en la notificación individualizada a todos los propietarios en todas las fases del proyecto, en lo que sería la ampliación de plazos.
.
.
Oiga, es algo que en una ley a veces es difícil pensar que puede haber algunos problemas, y que luego se han detectado y ahora se corrigen.
Por lo tanto, usted realmente está poniendo sobre la mesa unos problemas que no existen y que están resueltos por la ley reguladora.

Y, desde luego, yo he pretendido, y pretendo, emplear argumentos, no emplear calificativos, descalificaciones, adjetivos que pueden tener, evidentemente, de cara a los medios de comunicación.
.
.
bueno, ser un buen titular.
Pero quien no tiene nada detrás, no tiene ninguna argumentación.
Lo que usted dice detrás, que va a solucionar con una enmienda, con un criterio, es mentira.
Usted va a conseguir los objetivos.
.
.
y yo no sé si es involuntario o al final coincide un poco con lo que decía yo antes.

Ustedes lo que pretenden es oponerse a lo que es el funcionamiento de una sociedad plural, de una sociedad libre, de una sociedad de libre mercado, con la posibilidad todo el mundo de actuar, de la participación de la iniciativa privada en lo que son tareas públicas, evidentemente con todas las garantías.
Ustedes, claro, tienen otro modelo, un modelo intervencionista, un modelo de control, un modelo, desde luego, que coarta las libertades de lo que es el funcionamiento del mundo moderno, y lo que quieren ustedes es estar controlando.

Ya digo que eso es lo que platean, porque luego, ya le digo, cuando ustedes gobiernan ­es por darle un pequeño detalle, y perdone usted­, resulta que el señor Madrazo coge la Conselleria de Vivienda y Territorio en el País Vasco para arreglar el problema y el primer año sube el 15% el precio de la vivienda, el 15%.
Porque, claro, era un 15% sobre un precio doble que en la Comunidad Valenciana, doble.
Luego, no es un 15%, es una barbaridad de euros que casi no podemos.
.
.
Claro, un 15%, cuando una vivienda media en el País Vasco, por ejemplo, vale 50 millones de pesetas, cuando en nuestra comunidad vale 25.
Y entonces, claro, realmente es incidir en esos aspectos que no tienen modelo, porque luego usted lee los programas y tiene las mismas actuaciones que pueden.
.
.
Tiene su Ivvsa, tiene sus empresas, actúan de la misma manera, o intentan actuar, desde luego, de la misma manera que el Gobierno Valenciano, pero, evidentemente, con mucho menos éxito.

Por lo tanto, reiterarle, señor Arnal, que, desde luego, no pretendía molestarle, pretendía ser una crítica.
Y lamento que.
.
.
que yo creo que usted ha entrado en algún tema de descalificaciones personales, que yo con usted no he empleado.

Muchas gracias.

*(Ocupa la presidència el senyor president, Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, don Fernando.

A continuación, tiene la posibilidad de la palabra, para fijación de posición de otros grupos parlamentarios, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, don Adolfo Sanamartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

Dir que anunciem el nostre vot favorable a l'esmena a la totalitat presentada per l'Entesa-Esquerra Unida.
Compartim part important dels plantejaments i, evidentment, els defensarem després *(el senyor president colpeja amb la maceta)* amb la nostra esmena a la totalitat i text alternatiu.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor diputado.

A continuación, pasamos a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 35 votos a favor, 43 votos en contra.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

Yo creo que, después del retraso que hemos tenido en el comienzo del Pleno, no procede que hagamos un alto en el camino.
Cada uno que haga, en uso del tiempo de las intervenciones, uso de la posibilidad salir y solucionar el problema de la hipoglucemia.

Así que vamos a entrar dentro del segundo punto del orden del día, que es el debate de la totalidad del Proyecto de ley urbanística valenciana.
Enmienda a la totalidad con texto alternativo, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 37.
211 y corrección de errores registro de entrada 38.
042, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 144.

Para defender la enmienda a la totalidad, tiene la palabra el ilustre diputado señor Adolf Sanmartín.

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei urbanística valenciana.
Esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 37.
211 i correcció d'errades RE número 38.
042, BOCV número 144)***

 

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

Senyories.

Tots sabem que la promulgació de Lrau l'any 1994 significà, entre altres coses, el reforç de la funció pública de l'activitat urbanitzadora, donat que aquesta passava a ser executada directament per l'administració o, indirectament, per un privat designat en règim de competència, publicitat i transparència, l'agent urbanitzador.
De fet, la seua figura es manté quasi invariable en el projecte de llei urbanística valenciana del Partit Popular.

I, a més a més, és reconegut per tothom ­el conseller ho ha fet abans­ que la pràctica aplicativa de la Lrau ha permés l'execució urbanística d'aquelles previsions de sòl incorporades als plans generals d'ordenació urbana.
Aspecte, per cert, inèdit fins la data.

Tot i així, però, l'accelerada dinàmica experimentada pel sector immobiliari residencial, la promulgació de noves lleis estatals en matèria del règim de la propietat urbana i de la valoració del sòl, les modificacions introduïdes per vostés el 1998 mitjançant la llei d'acompanyament de pressupostos i, sobretot, l'aplicació desregulada de la Lrau realitzada pel mateix govern de la Generalitat ­recorde que encara no s'ha confeccionat el reglament de gestió­, han propiciat un alt nivell de discrecionalitat en els processos d'adjudicació de programes, amb repercussions quasi sempre indesitjables en alguns particulars que intervenen en el mateix, sobretot petits propietaris.

Per aquestes raons, el Grup Parlamentari Socialista d'aquestes Corts presentà, al novembre de 2003 ­cosa que no ho ha recordat vosté abans, senyor conseller­, una proposició de llei amb objecte de complementar i actualitzar la llei reguladora de l'activitat urbanística i, amb tota una sèrie d'excuses, no se'ns va aprovar.
I de nou tornem a presentar ara no solament una esmena a la totalitat al projecte de llei urbanística valenciana, sinó també un text alternatiu que modifica aquells aspectes de la Lrau que, atenent a la seua pràctica aplicativa de deu anys, s'han demostrat equívocs o, millor dit, insuficients.

El primer que plantegem al text alternatiu és la necessitat de garantir més i millor els drets dels propietaris, sobretot aquells amb menor superfície.
De quina manera ho garantim al text alternatiu?
En primer lloc, i davant les dificultats econòmics d'alguns propietaris per a fer front als costos d'urbanització, obrim la possibilitat d'ampliar els terminis legals, inclús la possibilitat de desagregar la seua execució per fases, cosa que vosté no fan en la LUV.
En el moment de dur a terme una ordenació detallada, establim que la parcel·la mínima ha de ser concordant amb les parcel·les originàries, amb objecte que un tamany exagerat de la parcel·la mínima del programa no servisca de procediment pervers per a expulsar als petits i mitjans propietaris.

Inclús, done's compte, si el propietari es troba disconforme amb la proporció de terrenys que li correspon cedir com a retribució, podrà oposar-se a ella sol·licitant el seu pagament en metàl·lic dins dels 60 dies a partir del projecte d'urbanització o de l'adjudicació del programa pertinent.

Inclús, encara més, amb objecte d'aconseguir una major transparència i garantia tant en el procés d'informació pública com en la competència entre iniciatives, introduïm, entre altres novetats, la consideració de l'agost com a mes inhàbil a efectes d'informació pública; el seu anunci al *Diari Oficial de la Unió Europa* quan la quantia així ho exigisca, i a la pàgina web de l'ajuntament; l'avís ­cosa que vostés no fan­ als titulars de nacionalitat estrangera, no sols al domicili fiscal que conste al cadastre sinó també al consulat del país corresponent.
I tot això, evidentment, arrodonit amb una ampliació significativa dels terminis en totes les fases del programa, tant per a presentar alternatives tècniques com al·legacions, proposicions juridicoeconòmiques i obertura de pliques.

Però no ens quedem solament en això.
Introduïm un segon bloc de modificacions que fan referència a la necessitat urgent i peremptòria d'establir un model de creixement sostenible basat en una planificació pública i, sobretot, en la preeminència de l'interés general.
I adone's, l'única cosa que fem és establir unes raonables mesures de sostenibilitat territorial per a no deixar en mans de l'agent urbanitzador el model de creixement de ciutat i la seua ordenació urbanística.

Pensem que el primer que s'hauria de fer és suspendre momentàniament la tramitació de tots aquells programes d'actuació integrada que incorporen sòls no urbanitzables al procés urbanitzadors fins que siga revisat el planejament general.
Així de senzill.
En la revisió d'aquest planejament general es podran reincorporar aquells sòls no urbanitzables al procés urbanitzador sempre que estiguen d'acord amb els corresponents plans d'acció territorial.

Li recorde, senyor Blasco, que vosté va anunciar fa dos meses que el Pla d'acció territorial del litoral el tindríem per a finals d'octubre; estem a novembre i encara no ho ha fet.

En absència, inclús, d'aquells plans d'acció territorial ­perquè no ens fiem­, el Pla general d'ordenació urbana dimensionarà l'oferta de sòl urbanitzable d'acord amb la mitjana de llicències concedides en els darreres deu anys, amb un màxim ­i ho ha tret molt a la premsa vosté­ de 20 habitatges per cada 1.
000 habitants/any.
Adone's, aquesta xifra suposa al voltant de 80.
000 vivendes/any a la Comunitat Valenciana.
Es pot o és molt?
Jo li recorde que el 2004, segons les dades del Consell Superior d'Aparelladors d'Espanya, l'increment de vivendes a la nostra comunitat fou de 70.
000.
Per tant, inclús, ens n'anem més amunt.

El tercer bloc, de modificacions, fa referència a la necessitat ­de forma molt breu ho estic explicant­ d'assegurar una major transparència i objectivitat en la gestió dels programes.
De fet, i amb objecte d'evitar la discrecionalitat i l'arbitrarietat a l'hora d'elegir un programa, els municipis hauran d'establir tota una sèrie de criteris i d'objectius públics, com, per exemple, la forma que es resol la connexió i la integració de l'actuació en el seu entorn; la disposició i dimensionats òptims dels sòls dotacionals, zones verdes i equipaments, i, sobretot, la disposició de tipologies edificatòries i usos permenoritzats, inclús vivenda protegida.
Inclús, adone's, coses que vostés no s'han atrevit, fixem uns barems quantificatius de selecció per a aquells ajuntaments que no han fixat els seus propis criteris: major producció de vivendes protegides, més punts; menors imports de carreres d'urbanització, més punts, etcètera.

Parlem també d'altres blocs, com, per exemple, l'afavoriment de l'oferta de vivendes protegides.
No és cap novetat perquè insistim tota aquesta legislatura.
Pensem que és imprescindible, com a determinació estructural del planejament, la reserva obligatòria de com a mínim un terç de l'edificabilitat residencial per a vivenda protegida.
Inclús establim un criteri de flexibilitat per al compliment d'aquesta reserva en actuacions aïllades de segona residència, a la costa, sempre que el programa asumisca l'abonament a l'administració i a l'ajuntament de la diferència del valor de repercussió.
I, també, evidentment, no podem oblidar la recuperació de la participació pública de les plusvàlues, allò que vostés van traure en una llei d'acompanyament de pressupostos.
Exigim que el 10% d'aprofitament que correspon al municipi en sòl urbanitzable s'entregue lliure de càrregues d'urbanització, tal com succeeix en la majoria de comunitats autònomes.

En definitiva, propostes ­pense jo­ totes coherents i amb sentit comú, que, per una banda, reforcen la funció pública que ha tenir l'urbanisme d'acord amb la nostra Constitució, i, per un altra banda, garanteixen raonablement un desenvolupament urbà socialment equilibrat i, sobretot, territorialment sostenible.

Front a aquestes propostes, quina alternativa donen vostés o consentixen vostés?
Mire, desordenar legalment el territori per a instal·lar un model urbanístic depredador i d'enriquiment immediat, un model que, lluny de ser ciutat, lluny de cohesionar la ciutat preexistent, senyor Blasco, vostés la desfan, la fragmenten, la dispersen, la disgreguen.
Vosté, senyor Blasco, i els promotors que vosté alimenta s'han especialitzat en distorsionar la ciutat, i el més greu de tot, en construir majories municipals a la mesura dels seus interessos.

Li recordava el dilluns, en la Comissió de Medi Ambient, senyor Blasco, que en urbanisme els ajuntaments proposen, però vosté, vosté disposa.
De l'ajuntament depén l'adjudicació provisional d'un PAI, però és vosté qui dóna l'aprovació definitiva.
I, per tant, és vosté, en darrera instància, qui permet que es reclassifiquen milers i milers de sòls no urbanitzables al marge dels plans generals d'ordenació urbana, bé amb simples modificacions puntuals, bé amb documents d'homologació, que m'imagine que estan fabricats en el seu departament d'informes falsos.

Jo li puc dir el que li dic més alt però no més clar, senyor conseller de desordenació del territori.
El més preocupant de tot aquest desgavell al qual ens ha portat és que vosté, li ho dic sincerament, a hores d'ara ha perdut fins i tot allò que un polític mai ha de perdre: la vergonya.
Vosté l'ha perduda i, a més, de forma obscena i de forma irremissible.
Perquè, si no, com s'explica que siga una empresa mixta, coparticipada per l'Ivvsa, la que propose a l'Ajuntament de Manises duplicar el seu nombre de vivendes amb una simple modificació puntual del Pla general d'ordenació urbana?
Ens hem tornat bojos, senyor conseller?

Com es possible que propose la requalificació de sòls a Terra Mítica per a fer apartaments allí on, segons el Pla d'usos del parc, s'havien d'ubicar futures ampliacions?
Ja no se li ha ocorregut altra cosa per a obtenir fons i liquiditat d'una empresa que porta més d'un any en suspensió de pagaments?

Des d'aquesta trona li invite que vosté i jo ens entrevistem amb els antics propietaris per a recordar-los a quant se'ls va pagar el metre quadrat.
A algú dels dos se'ns posarà la cara roja, a li asseguro que a mi no.
No se n'adona que tot això és una obscenitat, que avergonyeix, fins i tot, al més lladre?

És obscé, senyor Blasco, que el seu i el meu president de la Generalitat empare, empare l'alcalde de Torrevella en reconeixement al seu desmesurat espavilament: "compre terrenys per 180.
000 euros i dos anys després els venc per quasi 6 milions d'euros".
I li recorde que el salari mínim interprofessional està ara pels 500 euros.

Com ofensiu és a la pudor i a la dignitat ­no és cap insult, és la definició d'obscé­ que l'alcalde d'Oriola visca en el xalet d'un promotor al qual casualment li va requalificar sòl per a més de 5.
000 vivendes.
Encara més!
Avui mateix, un alcalde del PP ha acusat a una diputada d'aquesta cambra de fer d'intermediària en nom de la mercantil LLanera per a urbanitzar 7 milions de metres quadrats en aquesta població del Baix Segura.

En definitiva, senyor conseller, obscé és que vosté s'ha convertit en el *primo Zumosol* de l'urbanisme valencià.
No ho va aconseguir amb el Psoe, perquè el van expulsar, però sí que ho ha aconseguit amb el PP.

A vosté li pareix lògic que el conseller de Territori i Habitatge siga al mateix temps president d'aquestes promotores mixtes dedicades a la reclassificació masiva de sòl amb l'excusa de fer una part de vivenda protegida?
Jo no sé si serà o no serà legal, el que sí que sé és que atempta al pudor i a la dignitat de qualsevol persona honrada.
*(Aplaudiments)*

Per cert, ja que ho fan i ho seguiran fent, almenys reduïsquen la seua voracitat recaptadora.
I, si no, pregunte-li al seu alcalde de Sant Antoni, a la comarca del Camp de Túria.
Per al súmmum del súmmum resulta que la proposta urbanitzadora d'una de les seues societats mixtes, Ivvsa més Bancaixa, és la més cara de les presentades i la que menys diners dóna als propietaris.
El pobre de l'alcalde ha declarat recentment que "veo casi imposible aprobar la propuesta del Ivvsa porque los propietarios me matarían".
El que encara no saben aquests propietaris és que l'ajuntament proposarà, però vosté dis-po-sa-rà.

Una darrera qüestió.
Entenc, de veres, en aquestes circumstàncies que ahir mateix la consellera de Benestar Social trenqués el silenci oficial respecte als presumptes casos de corrupció demanant la presa urgent de decisions, malgrat que aquestes siguen desagradables.

Res més, senyor conseller, em queden uns segons.
Però li dic una última cosa, vosté sap millor que jo que l'urbanisme valencià se li n'ha anat de les mans.

Únicament afegir, a manera de postdata, que li recorde al senyor Camps, que avui no està, que els lideratges en democràcia no s'inventen amb totxo i ciment, sinó, amb transparència i, sobretot, definint nítidament i de forma inequívoca les intencions, cosa que ni vosté ni ell estan fent.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Què gran és la democràcia!
Què gran és la democràcia i el *talant* del Grup Parlamentari Popular, que ha permés que el Grup Parlamentari Socialista puga estar defensant en esta trona un text alternatiu que no ha sabut mai presentar a estes Corts!
Quina grandesa per part del Grup Parlamentari Popular!
, que per respecte als votants del Partit Socialista, al hòmens i dones de la Comunitat Valenciana que els han votat, que no tenen cap culpa que els dirigents del seu grup parlamentari no sàpiguen presentar una esmena, no tenen la culpa i, per tant, només gràcies a això el Partit Popular ha permés que hui s'estiga debatent esta esmena de totalitat.

I per què?
Senyories, perquè el Reglament de les Corts és molt clar.
I en esta ocasió el Grup Socialista, que tant critica la interpretació reglamentària que el Grup Parlamentari Popular fa de les qüestions en tràmit, en esta ocasió sí que es dóna per satisfet i per content per la interpretació que el Grup Parlamentari Popular ha fet en esta qüestió, i permetre'ls que vinguen a la trona a defensar una cosa que és nul·la de ple dret, una cosa que és nul·la de ple dret.
Per què, senyories?
Perquè el que diu l'article 108.
3 del Reglament de les Corts és que es poden presentar esmenes de totalitat que demanen la devolució del projecte al Consell o esmenes de totalitat acompanyades d'un text alternatiu complet al projecte de llei.
I això les seues senyories no ho han fet, no és que no ho han fet dins del termini que estava preceptuat per la Mesa de les Corts, en un projecte de llei que hi ha hagut ajornaments i procediments d'urgència, s'han donat els dos casos, sinó que inclús després, quan han volgut per la via de la substitució, de la correcció d'errors, rectificar-ho, tampoc ho han sabut fer, han volgut aprofitar-se d'eixa circumstància.
Perquè entenem, senyories, que clar que es poden rectificar errors comesos en la tramitació de documents.
Faltaria més!
Faltaria més!
Es poden rectificar eixos errors sempre que es referixquen a xifres que estan equivocades, es referixquen a una paraula que s'ha posat mal, a una frase que la sintaxi no ha sigut la més adequada.
.
.
Correcció d'errors és correcte, però, el que no es pot és corregir per la via de l'error o modificar per la via de la correcció, tant se me val, un projecte alternatiu que tenia 28 articles, per un projecte alternatiu que el substituïx que té 101 articles i 10 disposicions addicionals.

Això, senyories, jo pense que inclús els xiquets que van a l'escola se donen compte que una cosa és esmenar errors i altra cosa és substituir un document per altre, que és el que les seues senyories han fet en esta ocasió.
I, clar, no critiquen en esta ocasió la decisió del Grup Parlamentari Popular.
És més, el debat que este matí s'ha organitzat ací, la *tangana* que han organitzat, poc democràtica, este matí, ací a la trona, no la van aplicar igualment perquè s'incloguera esta esmena en este ordre del dia, senyories.
Perquè quan en la Junta de Síndics vam aprovar que este punt es posara en l'ordre del dia no havia eixit la publicació de l'esmena.
En canvi, vostés este matí s'han callat i allí també.

Què pensaven, que no ho sabíem?
Què volien?
Sorprendre'ns?
Mire, no, sorprendre'ns no.
És el *talant* del Grup Parlamentari Popular, que no ha volgut deixar en indefensió a les persones que els han recolzat amb el seu vot, ja que no tenen culpa que tinguen al front del seu grup unes persones inútils, inútils i incompetents per a la vida parlamentària.
Perquè, jo no vull insultar a ningú, no vaig a fer com el senyor Sanmartín, perquè tampoc és de rebut el que fa el senyor Sanmartín, que per a justificar el seu text alternatiu ha estat insultant i ofenent al conseller.
Sí, sí, ha estat insultant i ofenent al conseller.
I això no és de rebut.
Perquè una cosa és defensar els criteris que u té, altra cosa és plantejar la seua alternativa i altra és ofendre i insultar conforme el senyor Sanmartín ha fet des de la trona al senyor conseller de la Vivenda.

Però, és que, a més, no es conformen amb això.
Quan presenten eixe nou text que té 101 articles, a més, a més, s'atrevixen, per la qual cosa el que la senyora portaveu adjunta del Grup Socialista diu en el seu escrit que presenta la correcció no té cap raó, diu una veritat a mitges, diu que presenten un.
.
.
la senyora Escudero, perdó, no m'eixia el cognom, diu que fa la correcció d'aquell text, però no la correcció d'aquell text en la mesura que havia de completar-lo, conforme diu en el seu escrit, perquè, a més, modifiquen el contingut de preceptes que estan en aquell text.

Per tant, han fet filibusterisme parlamentari.
I ho sabíem, ho sabíem, però eixa és la responsabilitat de vostés, eixa és la responsabilitat de vostés, que són tan exigents amb els altres, però que són tan poc exigents per a vostés mateixos.
Eixa és la responsabilitat que tenen.

Diu una veritat a mitges en l'escrit.
Què pensen, que anaven a sorprendre'ns?
Si mosatros ho sabíem, però és eixe *talant* nostre que vostés no estiguen en indefensió.
Que vinguen aquí a reconéixer, conforme ha fet el senyor Sanmartín, que la Lrau no era bona.
La Lrau ha tingut parts bones i altres parts que han segut negatives i, per tant, el que fa el Grup Parlamentari Popular és promulgar una nova llei que substituïsca la Lrau.
No com vostés, que volen modificar la Lrau en alguns aspectes.

I mire, l'esmena de totalitat al projecte de llei té per principal finalitat, com he dit, plantejar un text alternatiu, però vostés no fan això.
Vostés, en eixa esmena a la totalitat el que plantegen és exculpar el Partit Socialista dels desgavells i dels excessos que la Lrau haja pogut cometre al llarg d'estos anys.
La Lrau, que he de recordar que se va aprovar aquí pels vots del Grup Parlamentari Socialista i pels vots del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, com molt bé ha dit ja abans el meu company, senyor Fernando Modrego.

Mire, en tota l'exposició de motius que vostés posen, a banda que conté errors i falsedats, senyor Sanmartín, ­ho torne a repetir perquè ho senta, perquè prenga nota­ errors i falsedats, té com a objecte justificar la llei socialista i atribuir a causes totalment alienes a esta tots els defectes indesitjables que ha produït al llarg d'estos anys.

Entre totes estes causes alienes a la llei destaca la de no haver fet un desplegament reglamentari de la gestió d'esta a pesar de la incongruència d'eixa afirmació per part de vostés.
Perquè si era tan important, per què en la mateixa llei no van posar una disposició final que diguera que reglamentàriament se desenrotllarà la llei?
Això no ho van fer, senyor Sanmartín.
Per tant, ara sí que canvien de pensament.
Aleshores no volien desenrotllament reglamentari i ara sí que el volen.
Però clar, la majoria.
.
.
, el *rodillo* socialista del 1994 imposava els seus criteris.
De què es queixen ara?
De què es queixen ara?

Mire, en el seu afany exculpatori el Grup Parlamentari Socialista arriba inclús a afirmar que s'ha fet una aplicació desregulada de la llei, la qual cosa és una contradicció en ella mateixa.
Les lleis són per a regular i si les lleis no regulen s'acudix als tribunals i se denuncia l'incompliment de la llei.

Al contrari, si una llei té una mala aplicació, l'única certesa és que la llei no és bona i el que cal fer és canviar-la o modificar-la.
Curiosament, això és el que proposa el Grup Parlamentari Socialista quan canvia ni més ni menys que tota l'exposició de motius, 17 articles, 4 disposicions addicionals, 5 disposicions transitòries i 2 disposicions finals que afecten qüestions fonamentals en una llei urbanística.
I que, a més, ha de definir, eixa llei, la garantia dels drets dels propietaris, el model d'urbanisme sostenible, la dimensió pública, transparència de la gestió, etcètera.
Tots ells impossibles de realitzar des d'un simple desplegament reglamentari.

Si el Grup Parlamentari Socialista fóra coherent no haguera presentat un text que altera substancialment la seua pròpia llei, sinó que haguera proposat un reglament de gestió, perquè estiguera ahí per a fer-ho.
I, aleshores, s'haguera sentit enfortit pel contingut d'aquella llei que ell va aprovar.

Mire, en les disposicions finals d'ara sí que planteja que en sis mesos se faça la regulació reglamentària, però vostés, no.
Van estar governant fins a un any després que s'aprovara la Lrau i no van fer.
.
.
, no van fer, senyor Sanmartín, eixe desenrotllament reglamentari.
*(Veus)*

Com haurà segut la precipitació i descoordinació del Grup Parlamentari Socialista que ni tan sols en la seua esmena a la totalitat desviada, com hem vist, a la Lrau, va presentar un text articulat complet, la qual cosa confirma quina és la seua verdadera finalitat.
I ja ho he dit abans: exculpar-se en la responsabilitat política d'haver aprovat una llei que presenta molts problemes i que necessita la revisió amb profunditat que ha propiciat el Partit Popular.

Ara, quan l'han fet novament alteren la primera esmena i, ni més ni menys que 10 disposicions, motiu suficient per a no acceptar el segon text perquè no és d'esmena sinó de substitució.
No obstant, ja he dit, el tarannà nostre passa perquè vostés no puguen apel·lar indefensió.

El segon punt, si seguim la línia de contradiccions es manifesta quan s'afirma que un dels encerts de la llei és haver permés que les previsions dels plans es complisquen, per a continuació denunciar que és l'urbanitzador privat qui ha decidit el desenrotllament urbanístic i que este ha segut fonamentalment un desplegament no previst en els plans urbanístics.
En què quedem?
El primer o el segon, senyor Sanmartín?

També resulta curiós.
.
.
Per cert, el seu assessor en esta matèria és aquell que va promulgar la Lrau, aquell conseller famós en esta comunitat perquè no aconseguia infraestructures per a la nostra terra, el senyor Burriel, és el que l'assessora en tot açò, almenys aixina apareix en els mitjans de comunicació.
També resulta curiós comprovar com cap dels problemes detectats és atribuïble a la mateixa Lrau, ­no, no, la Lrau és perfecta; ¡clar, és socialista!
­ sinó a les lleis d'altres o a la seua aplicació pels ajuntaments, per no parlar de la desafortunada al·lusió a la jurisprudència entorn de la Lrau.

En resum: tots s'equivoquen, inclús els alcaldes del Psoe a l'aplicar la llei, la Lrau, excepte el Grup Parlamentari Socialista, que s'equivoca en el tema fonamental, que no sap presentar un text alternatiu.

En tercer lloc, este denominat text alternatiu no compta amb un règim disciplinari, contràriament al que succeïx en la totalitat de les lleis urbanístiques i, per descomptat, en el projecte de llei urbanística, la LUV, que estem tramitant.
Esta greu mancança ha propiciat la vigència d'un règim disciplinari anacrònic i poc adaptat a la realitat urbanística valenciana.
En definitiva, un text legal sobre urbanisme i sòl sense este requisit difícilment pot considerar-se una llei reguladora.
Per què?
Perquè no se contempla en ningun moment el règim disciplinari.
Per tant, no pot ser una llei reguladora.

Qüestions sobre les modificacions de l'articulat de la llei.
Mire, respecte a les modificacions per a garantir els drets dels propietaris es torna a insistir en el fet que la causa és la inexistència del reglament de gestió.
No obstant, les propostes que aporten no es corresponen a un desplegament reglamentari sinó a una modificació de la llei.
La totalitat de les preteses innovacions que els socialistes proposen estan millor estructurades i ordenades en el projecte de la LUV, la qual s'ajusta molt millor tant als suggeriments del Síndic de Greuges com a les directives de la Unió Europea.

Respecte al tractament que de les edificacions preexistents fa el Grup Parlamentari Socialista, es remeten a una modificació de l'article 11 que literalment no té contingut, encara que pareix que la seua intenció és protegir situacions d'origen alegal ­si no.
.
.
, són il·legals­, que poden entorpir o contradir el desenrotllament urbanístic que en atribució de les seues competències decidisca cada municipi.
Pareix una proposta dissenyada a la mesura de determinats col·lectius que volen mantindre a tota costa els seus privilegis, influint decididament en l'ordenació urbanística del municipi que és, precisament, el que el Pspv critica en el seu incorrectament denominat text alternatiu.

En la mateixa línia se situa la proposta d'establiment en les actuacions integrades d'una parcel·la mínima d'acord amb les superfícies persistents de les finques rústiques.
Pretén, el Grup Parlamentari Socialista que siga el parcel·lari cadastral qui ordene el desenrotllament urbanístic al marge de la voluntat municipal.
Això és el que vostés plantegen.
Ja no faran falta les reparcel·lacions?
No sé!

Respecte a la proposta de la necessària modificació o revisió del planejament general urbanístic davant de noves reclassificacions de sòl, en este, que és un tema molt complicat ja que se tracta que s'ha de resoldre bé la legislació vigent perquè no hi hagen males interpretacions, perquè no hi hagen portes obertes a les corrupteles però, no obstant, la suspensió de tots els PAI que estiguen en tràmit constituïx una greu irresponsabilitat que no té en compte les greus conseqüències socials i econòmiques que es derivarien d'este fet que vostés plantegen.

Al contrari, al mantindre ­i ahí està el moll de la qüestió­, al mantindre la disposició transitòria segona de la Lrau s'està propiciant que els instruments de planejament que hagueren aconseguit l'aprovació inicial o l'exposició d'abans fins a un any després de l'aprovació de la nova llei, es continuen tramitant d'acord amb esta, és a dir, al paréixer del Grup Socialista els programes que han obtingut l'aprovació provisional a l'entrada en vigor de la Luv han de rebutjar-se per adaptar-los a esta, i proposen que els plans que un any després d'aprovar-se la Lrau modificada tinguen la seua primera exposició al públic ­ja veu què és això, és el primer pas­, seguisquen tramitant-se.
Com és possible que vostés demanen això?
Com és possible?
Això sí que té eixe esgrimit, tantes voltes per vostés, efecte crida, de què han acusat vostés tant la Llei d'ordenació del territori i paratges protegits com la Luv, això sí que té l'efecte crida.
Què és el que estan pretenent vostés mantenint eixa disposició transitòria segona de la Lrau?

Respecte a l'exigència d'un pla d'acció territorial per a incorporar sòls del litoral al desenrotllament urbanístic, la consideració de la seua actitud no es correspon a este PAT sinó a l'administració municipal.
En tot cas, el que li correspondria a este pla és la preservació d'este procés urbanitzador dels terrenys amb valors ambientals, culturals o territorials, que és el que el Consell està fent en la seua política de protecció de valors naturals i paisatgístics.
En este sentit, les xifres parlen per elles soles ja que un terç del front litoral compta amb alguns tipus de protecció.

Però més preocupant és, sense dubte, la proposta de dimensionar l'oferta del sòl residencial d'acord amb la mitjana de les llicències concedides en els últims anys i amb un màxim de 20 vivendes per cada mil habitants i any.
La proposta, a banda de cohesionar els municipis pel que fa a la seua capacitat planificadora, desvetla un anacrònic model de planificació rígida i soviètica que intenta dirigir un sector econòmic que no ha d'admetre més regulacions que aquelles que es derivaren d'indesitjables efectes econòmics ambientals i socials.
Quin efecte perniciós, senyor Sanmartín, té fer 30, o 500, vivendes enfront de 20?
Com va a explicar el Pspv als municipis on governa.
.
.
?
, per cert, que no li estan fent cas.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Maluenda, vaja finalitzant.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
­acabe, senyora presidenta, acabe­, com va a explicar-ho això?
No poden explicar-ho.

Vostés tenen com a norma deixar sempre la porta oberta a la corruptela.
I aquí han parlat abans de corrupció.
Jo he de recordar-li al senyor Sanmartín que són precisament càrrecs socialistes els que estan en presó complint condemna ferma, sentència ferma.
I recorde que en eixos casos de corrupció de càrrecs socialistes, que estaven i no sé si continuen estant en la mateixa, en la presó de Guadalajara, i que vostés anaven en peregrinació, anaven en peregrinació a visitar-los allí, al carrer Amparo, a Guadalajara, ho ha dit altres voltes.
Jo no sé si la seua senyoria també aniria.
Per tant, vosté, per a parlar de corrupció deu primer mirar-se a l'espill.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
­gràcies, senyora presidenta­, analitzar l'entorn del seu partit i ser més respectuós, ser més respectuós amb les seues manifestacions i no intentar molestar ni ofendre ningú.
Una cosa és defensar els seus criteris i una altra cosa és insultar el conseller.

Jo no volia entrar en eixe camp però com vosté l'ha demanat li dic allò de sempre: qui no vullga pols, senyor Sanmartín, que no vaja a l'era.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Pareix que demana rèplica el senyor Sanmartín.
Sí, doncs, la té.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor Maluenda, jo li pregaria que no se pose la seua senyoria histèrica.
Estiga assossegada, assossegada, li demane jo.

Mire, tres qüestions.
.
.
Evidentment no vaig a dir-li-ho a vosté, senyor Maluenda.
Vaig a dir-li-ho al que té davant, al senyor conseller i que està d'esquena a mi.
Falta de lleialtat institucional, acompanyat de contínues falsedats premeditades, senyor Blasco.
Els ajuntaments dipositem al seu departament els plans generals d'ordenació urbana, i vosté utilitza aquesta documentació privilegiada per a jutjar tota una sèrie de municipis; informacions sectàries, informacions partidistes.
Done's compte, ahir mateixa filtraven una sèrie de dades sobre la política urbanística a Sueca.
Llicència d'obres concedida per l'ajuntament per a 400 adossats al parc de l'Albufera, permís que vosté sap millor que jo que l'alcalde no els ha donat mai.
Ara, li agraïsc el reconeixement de la seua errada perquè, a darrera hora, un portaveu de la seua conselleria va admetre que podria colar-se alguna relliscada.
Va admetre que vostés estan falsejant tota una sèrie de dades.

I mire, li dic una cosa: el que no hi ha dret és que vosté haja posat, haja filtrat descaradament als mitjans de comunicació noms d'alcaldes de la meua província, com pot ser el d'Almenara, com pot ser el de Moncofa, i d'aquí una defensa total al respecte que vaig a dir-li, dient coses falses.
Jo li recorde que en Almenara totes les actuacions estan previstes en el Pla general d'ordenació urbana.
Li recorde que Moncofa té aprovat ja el concert previ de revisió del Pla general d'ordenació urbana.

Una altra cosa, senyor conseller.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Perdone, disculpe un momentet, senyor Sanmartín.

Vosté està replicant al senyor Maluenda.
Jo no dic que diga el mateix que està vosté dient.
.
.
­senyor Such, estic explicant-li-ho al senyor Sanmartín­, simplement pot dir el que vullga, però no es dirigisca, si és tan amable, al senyor conseller perquè la rèplica jo li l'he concedida al senyor Maluenda.
És aixina, senyor Such.
Simplement dic que no es dirigisca al senyor conseller.
Crec que tampoc no és res de l'altre món més que el que diu el Reglament.

Moltíssimes gràcies, senyor Sanmartín.
Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Li recorde, li recorde, senyor Maluenda, que en aquesta comunitat l'únic condemnat ha estat el senyor Cartagena, que era membre del Govern Valencià.
Encara més, no puc entendre com es qualificava el text alternatiu presentat pel Pspv ­ho dia el senyor conseller, o el senyor Maluenda, no ho sé jo­, com un "engendro".
Mire, un "engendro" és una criatura que naix sense la proporció deguda, això ho diu el diccionari, no és un insult!
Val, vostés dien que era un "engendro".
Doncs, bé, jo li dic que això justament és la Llei urbanística valenciana, una autèntica criatura que naix sense la proporció deguda, un autèntic desgavell, un projecte improvisat, mal ordenat, deficientment qualificat i, sobretot, que no soluciona per a res els problemes que actualment té l'urbanisme valencià.

I, encara més, senyor Maluenda, vosté no ha parlat de res, no sé per què, a la millor és que no s'entera *(veus)*, que estic convençut que és això, o no sé el seu raonament.
Únicament li tinc d'assenyalar, a la millor a vosté no li ho diuen, perquè l'utilitzen únicament per a pujar i baixar i dir quatre.
.
.
, quatre, doncs, bé.
.
.
, cosetes.
El senyor conseller de Territori i Habitatge, li dic al senyor Maluenda, el senyor conseller de Territori i Habitatge no ha improvisat en el tema de la LUV ha última hora, el senyor conseller se va carregar primer la Llei de sòl no urbanitzable que va aprovar el Partit Socialista, se va carregar després la Llei d'ordenació del territori de l'època socialista, perquè, si no, no haguera pogut fer la LUV, si no, no l'haguera pogut fer, i sap per què?
, aquí les porte, mire, la Llei de sòl no urbanitzable de l'època socialista dia el seu article segon que es prohibix tota determinació de planejament de classificació de sòl que supose la conversió o inclusió directa de sòl no urbanitzable en classe de sòl urbà.
Si no es carregava això prèviament, no podia fer la LUV.

Posteriorment se va carregar la LOT, però un article molt concret que dia que "se tenderá a obtener la máxima rentabilidad de las tierras fértiles impidiendo sobre ellas nuevos asentamientos urbanos o su expansión injustificada".

Aquesta estratègia "premeditada" d'assetjament, desvirtuament, a tota una sèrie de legislacions consensuades, era imprescindible per a desembocar en la Llei urbanística valenciana.
Ara bé, coresponsabilitze únicament vostés de la gestió de la crisi que això comportarà en l'urbanisme valencià.
A quin acord, a quin pacte té d'arribar aquest grup parlamentari amb vostés?
A quin acord?
Que volen un punt zero?
No, no.
Que volen un punt zero?
Nosaltres no ens fem coresponsables, perquè el desgavell l'han provocat vostés, per tant, compte.
Podrem parlar de la Llei urbanística valenciana en comissió i després en plenari, però vosté sap millor que jo que no solucionen per a res els problemes que tenim actualment.

Ha estat una llàstima, una pèrdua de temps fer una modificació que en res soluciona els nostres problemes.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín, quan la seua senyoria parla de lleialtat institucional, se referix que vinga la ministra a presentar el pla de la vivenda a la seu del Pspv.
.
.
No gesticule, que jo l'he atés a vosté amb educació, siga vosté almenys educat.
.
.
*(Veus)* Jo l'he atés a vosté amb educació, eh?
Això és lleialtat institucional?
, que vinga la ministra a presentar el pla de la vivenda a la seu del Pspv?
, això és per a vosté lleialtat institucional?
O que se cànvie el traçat de la presa del Xúquer-Vinalopó, s'anúncie per la senyora Narbona en Madrid acompanyada del senyor Pla?
Això és lleialtat institucional per a vostés?
Això és, veritat?
*(Veus)* Ah, doncs, ja anem enterant-nos de com pensa vosté també.

I parla de pacte?
Però, com pot parlar de pacte?
Si hem intentat el pacte de la LUV des d'abans de presentar-la amb vostés.
Que vosté no recorda les voltes que s'ha reunit el senyor Castellano i el senyor Pla per a intentar l'acord?
, i va posar condicions el senyor Pla!
, va posar condicions que els diners d'ell se modificaren i el Grup Popular ho va acceptar, però després se'n van venir endarrere.
Per què?
Perquè vostés són presoners d'algú!
Si és que vostés no volen dir la claredat de tot este assumpte.

Però, fixe's vosté, sí que està el *Diari de Sessions* de testimoni, perquè ara se podrà dir si és veritat o no és veritat però el *Diari de Sessions* és el testimoni que en el debat de política general jo fins a cinc voltes contestant-li al senyor Such li vaig dir que, si era veritat que tenia un text alternatiu, que eixa mateixa vesprada que mos assentàrem i posàrem damunt de la taula el projecte del Consell i el text alternatiu, i la callada per resposta.
Ara m'explique per què no me contestava!
Si és que este senyor no podrà contestar-me, este bon home què anava a dir-me, si ell sabia que ni tenien text alternatiu ni eren capaços de fer-lo!
, conforme s'ha demostrat, que s'esgotà el termini el dia 18 després de quatre o cinc ampliacions per a presentar esmenes i no van ser capaços de presentar eixe text alternatiu.
A on el tenien?
, en la nevera?
, congelat el tenien.
És el que jo li dic, senyor Sanmartín.

Però, mire, li he dit que s'emparen en la falsedat i en els errors.
La realitat de la Lrau és la que és!
, i vosté ixca al carrer i pregunte, pregunte als propietaris, pregunte en els consolats europeus en la nostra comunitat, pregunte i vorà quin concepte tenen de la Lrau, vaja vosté a la Unió Europea!
, informe's i vorà.
Per contra, el projecte de llei que estem defensant en estos moments, el projecte de llei que està tramitant-se, és un bon projecte de llei, que se convertirà en una gran llei per a la nostra comunitat i que és fidel a les recomanacions de la Unió Europea, és fidel a eixes recomanacions i és conseqüent també amb les exigències que el Síndic de Greuges fa de determinades queixes.

Però a qui li té d'explicar vosté eixos criteris no és a mi, que jo no els compartixc, és als seus alcaldes.
Si els seus alcaldes no estan d'acord amb el que vosté ha plantejat!
Que a vosté se li ha oblidat que són alcaldes del Pspv els que volen requalificar 63 milions de metres quadrats en esta comunitat?
D'això ja no se'n recorda?
A ells té de preguntar!
, a l'alcalde d'Elda, pregunte-li a l'alcalde d'Elda!
, vaja a l'alcalde d'Elda, que ha segut president del seu partit i és senador del seu partit!
Vaja i pregunte-li, senyor Sanmartín, vaja, assente's i estiga tranquil·la la seua senyoria, va!
, estiga tranquil·la, no se me plante ahí, que pareix que vullga agredir-me, que no crec que siga.
.
.
Ah, doncs, m'alegre, ja em tranquil·litza.
*(Veus)* Pregunte-li vosté al senyor Azorín a vore quin concepte té de l'urbanisme, perquè és que tampoc els fa cas.
No li fa cas.

Mire, l'alternativa de vostés és el gran fracàs del Pspv i del senyor Pla.
Sí, sí, el senyor Pla, que en el tema de l'Estatut ha tingut una actuació importantíssima i ha guanyat molta acceptació de la societat valenciana, ara els enemics que té dintre del seu partit li han plantejat com a trampa eixe text alternatiu de la Lrau.
Perquè, clar, el senyor Burriel no consentiria mai que es derogara la Lrau, perquè va ser ell el geni ­i ho dic amb el màxim respecte, el geni, perquè sé que és un geni, eh?
, ho dic amb el màxim respecte­ que va fer aquella llei i ara vol que es mantinga.
I què fan?
Doncs, un mal plantejament, per a mantindre qüestions que són contràries i perjudicials per a l'urbanisme de la nostra comunitat, que van en contra dels xiquets propietaris.
Si ho hem vist al llarg d'estos anys!
, que és una llei que està aplicant-se des del 1994, i jo tinc la satisfacció i l'honor d'haver-la votat en contra.
Fixe's la satisfacció i l'honor d'haver-la.
.
.
Tanmateix, l'he acatat, no conforme fan vostés, que vostés, aquelles lleis que no van votar en contra, mai les acaten, i després parlen de lleialtat institucional.

Eixa és la veritat, senyor Sanmartín.
I ja li he dit que, de corrupció, passe vosté revista en el seu grup a vore quants n'hi han ahí que anaven a Guadalajara a vore la gent que tenien empresonada, allí complint sentència ferma.
.
.
*(Veus)* Sí, sí, a Guadalajara, sí, sí, sí, anaven, feen excursions en autobús des de València, els socialistes o les federacions socialistes.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**El senyor president:**

Por favor, los coros.
.
.

**El senyor Maluenda Verdú:**

.
.
.
­acabe, senyor president­ anaven a Guadalajara, i recordar-li que a Roldán.
.
.
Doncs, mire, no.
Són vostés els únics que tenen càrrecs públics en presó complint sentència ferma.

Per tant, i clar, què és el que pretenen amb la Lrau?
Doncs, amb la Lrau vostés pretenen, com és la disposició addicional segona, deixar la porta oberta a la corruptela *(remors)*, deixar la porta oberta a la corruptela!
Una llei urbanística té de ser suficientment clara perquè no se puguen donar interpretacions interessades per part de ningú, perquè això és el que porta la corruptela.

**El senyor president:**

Por favor, señor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

I en urbanisme, senyor Sanmartín, vosté ho sap, perquè en el seu grup ho ha sofrit, en el seu partit ho ha sofrit, les recomanacions que se fan des del seu partit als alcaldes més importants a l'hora de les contractacions, vosté sap, senyor Sanmartín, que això és prova inequívoca que el que volen és continuar per eixa línia del *pelotazo* i de la corrupció, i ahí al Grup Parlamentari Popular mai mos trobaran.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Bien, según.
.
.
Tiene la palabra, a petición, el señor conseller, de acuerdo con el artículo 65.
5 del Reglamento de las Cortes Valencianas.

Por favor, señor conseller.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín i senyors del Grup Parlamentari Socialista, li ho dic de tota sinceritat: els agraïxc molt la intervenció que vosté ha fet, perquè jo crec que eixa intervenció que vosté ha fet és representativa en estos moments del grau de caos que tenen dins del seu partit i dins del seu grup, de la descomposició interna que tenen en els distints nivells institucionals i orgànics que tenen en el seu partit *(remors)*, a més, és d'una rendibilitat política i electoral per a este partit absolutament encomiable en termes d'adhesió social i electoral a este partit.

No hi ha res com escoltar-los a vostés per a conéixer-los el tarannà que tenen, les formes que tenen parlamentàries, per a poder desenrotllar les seues intervencions, i la indignitat que els caracteritza a l'hora d'assumir qualificatius i personalitzar en persones afirmacions absolutament gratuïtes.

Per tant, és molt d'agrair que tinguen estes oportunitats vostés, com s'ha assenyalat, de poder expressar-se en estos termes, però, al final, el que queda són dos coses exclusivament.
Una, que una vegada més hui se veu ací que enfront d'una proposta d'una llei urbanística que és del que es tractava ací de parlar, vostés no tenen alternativa de cap tipus, estan perduts des de fa ja molts anys per a donar ninguna proposta que siga assumible per ningun sector de la societat i, al final, eixa falta d'alternativa vostés la tapen a base de la ignomínia, de l'insult i de la infàmia, que és el que és propi de vostés des de fa algun temps.

I li vaig a dir una cosa, senyor Sanmartín.
Mire, ho posen vostés molt fàcil en la part que més m'interessa a mi, perquè vosté sap que els atacs personals a mi això m'afecta molt poquet ja, no?
, però en la part del que es tractava ací, el que vull recordar-li és: fa falta molta cara dura *(remors)* per a posar l'exemple de sueca quan resulta que és el secretari general del Partit Socialista de Sueca l'únic càrrec públic condemnat en esta Comunitat Valenciana per construir dins del Parc Natural de l'Albufera.
Fa falta molta cara dura per a vosté traure hui ací un retall d'un periòdic sobre això de Sueca.
Fa falta molta cara dura, estar parlant ací d'empreses mixtes en col·laboració amb ajuntaments, afortunadament en contra del que vostés diuen ací de cada dia més ajuntaments socialistes, que estan col·laborant en una política de construcció de vivendes socials, en contra del que vostés diuen ací, afortunadament, perquè encara tenen vostés en molts nivells de responsabilitat política i institucional gent molt honesta que treballa pels interessos dels seus pobles i que no els fa cas en res d'algunes afirmacions de les que fan vostés ací.

Perquè parlar hui vosté ací una altra vegada més, cosa que ja diuen totalment, que ací en les empreses mixtes resulta que el mateix que presenta l'ajuntament una proposta després la té d'aprovar el conseller.
.
.
Però, si eixa fórmula la descobriren vostés!
*(Remors)* Però que qui era quan vostés crearen l'empresa mixta en la seua etapa, qui era el president d'eixa empresa mixta, més que el conseller de torn que vostés tenien en eixe moment?
, i al que ara ell mateixa se desdiu del que fea.
Exactament el mateix, senyor Sanmartín, exactament el mateix.

És a dir, que no tenen unes propostes serioses alternatives a les que està fent este govern.
Este partit va tindre la grandea d'una llei, com dia el senyor Maluenda, que va votar en contra, assumir-la, respectar-la durant un temps i veure com en el transcurs del temps l'aplicació d'eixa llei se fea d'una forma no desitjada, no per la Conselleria només, perquè pareix mentira que vostés a estes hores els tingam de recordar el que són les competències de l'autonomia municipal, les competències que els corresponen a les institucions locals, que és una cosa tan elemental que dóna vergonya tindre de recordar-los-ho a vostés ací.

Per això, quan un ajuntament presenta alguna cosa dins d'una llei que vostés mateixa feren, el que és normal és que si no té ninguna irregularitat siga aprovada, no tant per la Conselleria, que també, és l'última instància per a tutelar eixes competències, sinó per a vergonya de vostés en les comissions territorials, a on, a més, hui, afortunadament, estan fins a la representació dels ministeris del govern socialista de Madrid, que donen llum verda a nivell municipal al que vostés ací després pregonen el contrari d'una forma absolutament desafortunada.

Senyor Sanmartín, sàpia vosté una última cosa, que li la dic des d'una certa elegància parlamentària: conec molt bé eixe estil tavernari de l'insult i de la infàmia, l'he patit en algun moment, inclús dins del seu partit.
Després això té un recorregut molt curtet per a aquells que, com vosté, volen fer mèrits ací per a vore si assenten o consoliden alguna posició.
Però jo tinc, entre altres coses, l'avantatge d'haver-los vist passar a molts de vostés que han insultat, han calumniat i vostés després mateixos els han deixat a la cuneta.
A la millor a vosté li acabarà passat el mateix.
Perquè des de la indignitat, des de la infàmia i des de l'insult no es construïx mai un projecte alternatiu, com este poble es mereix i com els votants socialistes també es mereixen, i que vostés no donen la talla per a això.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Blasco, ni insult, ni atac personal ni llenguatge tabernari.
Si jo, per exemple, li dic a vosté que és hipòcrita, no és un insult; l'únic que li dic és que vosté diu el que no pensa.
Aixina és de clar.
Si jo a vosté li he dit obscé, és que és contrari al decor i a la dignitat d'una persona determinades actuacions.
No és un insult.
És un llenguatge que té una definició molt concreta al Diccionari de Reial Acadèmia, i per tant que sóc lliure d'utilitzar-lo sense cap tipus d'insult de cara a vosté.

Segona qüestió.
Mire, el que hauria de preocupar-li a vosté és per què per primera vegada en la història del parlamentarisme valencià el Grup Parlamentari Popular ha esmenat a fons, a fons, un projecte de llei que presenta el Govern Valencià.
Això és el que li hauria de donar vergonya a vosté.
*(Aplaudiments)* Perquè, mire, en obrir.
.
.
No, no, escolte'm, senyor Blasco, escolte'm.
Al·ludir a les demandes de Brussel·les és una fal·làcia.
Han tingut més d'un any, des de la primer visita dels europarlamentaris, estiu de 2004.
Han tingut més de sis mesos, març de 2005, del requeriment de la comissió per a negociar i explicar els temes qüestionats amb els funcionaris europeus.
Per tant, el que vosté s'ha de fer vore és per què el grup parlamentari de pressa i corrents introduïx tota una sèrie d'esmenes estructurals, que no són d'estil, que no són d'estil.

I per últim, si comença amb noms d'ajuntaments, jo li diré que es faça mirar perfectament.
.
.
, segur que eixirà més mal parat vosté que jo, segur.
Que comence a mirar-se casos com el de Torrevella, la Nucia, Oriola, Nou Manises, etcètera.
A vosté li pareix de sentit comú que en el tema de Nou Manises es passe de 10.
000 a 20.
000 habitatges amb una empresa mixta ­és a dir, que està l'Ivvsa­, i que intenten que això, mitjançant una modificació puntual.
.
.
És que qui ho fa és una part de l'administració autonòmica, perquè l'Ivvsa és una empresa pública, al gerent de la qual he vist per aquí dalt.
A vosté això li pareix correcte?
Per molt que després vosté puga desautoritzar.

I última qüestió, i acabe.
Mire, tampoc és un insult el que li he dit abans.
Vosté ha aconseguit amb el PP el que no va poder aconseguir amb el Partit Socialista.
I això no és culpa meua, serà culpa seua.
Ara bé, recorde ací una cosa, senyor conseller, les conseqüències negatives les patirà més vosté que la resta de *corifeos* que hi ha aquí aplaudint-lo o deixant-lo d'aplaudir.
Ja li ha passat una vegada, i li tornarà a passar per segona vegada.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por favor, tiene la palabra el señor Blasco para el turno de réplica.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Mire, senyor Sanmartín, el drama que tenen vostés és que inclús algunes de les normes jurídiques que vosté ha citat en la primera intervenció seua, que ara han sigut corregides, les vaig fer jo des del govern socialista.
Fixe's vosté el poquet que han avançat vostés.
Jo no sé el que vosté avançarà, però el drama que tenen vostés és que quan ací s'ha hagut de reformar una llei d'ordenació del territori, hem hagut de reformar molts anys després la que jo havia fet coparticipant i de forma corresponsable amb el govern socialista.
Eixe és el drama que tenen vostés, eixe és el drama de que tenen vostés.

El drama que tenen vostés és que han de recórrer, com vosté torna a fer en una gràcia pròpia d'un circ, per anar parlant dels adjectius o dels substantius d'un diccionari, per a voler fer-se vosté el graciós.
Però els insults, encara que estiguen arreplegats en un diccionari, són insults.
I vostés no poden disfressar-ho en un marc parlamentari per a continuar insistint en una cosa, en una cosa que per al Partit Popular i per a la persona que els parla és un orgull tindre eixes dedicatòries que vostés ens destinen.
Perquè això vol dir que no tenen cap argument ni tenen cap possibilitat de presentar alternatives serioses a les que este partit ha estat presentant i al que ens reunia ací, el que ens reunia hui ací, senyor Sanmartín.
És un paper molt trist que vostés no solament caiguen en la indignitat de manifestar-se d'eixa manera, sinó que contribuïsquen a una falta de moral col·lectiva parlant d'eixa forma en compte d'entrar a debatre les coses que es porten ací.

I no es preocupe vosté perquè alguns ajuntaments els trauran els colors o no els trauran els colors.
Mire, tot açò, tot açò són escrits d'alcaldes de vostés, que per pudor no els llig ací algunes coses, d'alcaldes de vostés posant-los a caldo a vostés per les *tonteries* i barbaritats que diuen ací i donant suport a la política de la conselleria en relació a allò que estan plantejant.
De què parla vosté de les vivendes estes que parla vosté?
Vol que li diga.
.
.
?
Però, bé, si és que és una cosa.
.
.
Vosté diu que ací tenim fins i tot un acord?
*(Remors)* Miren vostés, miren.
De tots, de tots, però de tots.
Però a més de tots, fet a més des del respecte *(veus)* democràtic als alcaldes que han sigut legítimament elegits *(el senyor president colpeja amb la maceta)*.

Mire vosté, *(veus)* pel que vosté parlava de números de vivendes, l'alcalde de vostés del Puig, a part d'agrair la col·laboració de la conselleria, etcètera, etcètera, diu "deseo destacar que, entre los ámbitos que me proponen para que sean urbanizados, están sendas propuestas de dos empresas mixtas del Ivvsa, las cuales me parecen muy importantes, puesto que me permitirán la construcción de nuevas VPO".

Vivendes d'empreses mixtes, diu.
La "nueva propuesta de concierto previo.
.
.
No s'esperen al pla general.
Diu: "implica un total *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, implica un total.
.
.
­senyoria Cristina, apunte-s'ho­, de que quatre milions de metres quadrats, que significaria una construcció de 10.
911 vivendes.
Segons la fórmula que vostés han portat hui ací, els correspondrien 103 vivendes només *(la senyora Cristina Moreno parla des de l'escó sense micròfon)*.

Estoy poniéndoles a parir por boca de ustedes, por boca de ustedes que son lo mismo que hacen.
.
.
*(Veus)*.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Moreno, por favor, no haga usted diálogo, no intervenga.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

¡Pero bueno!
¡Pero que bueno!

El Ayuntamiento de Elda, el Ayuntamiento de Elda al que además se pone a votación, a iniciativa de Izquierda Unida, el manual de buenas prácticas urbanísticas que el señor Burriel y el Partido Socialista hace suyo.
Se somete a votación y resulta que el grupo municipal socialista vota en contra del manual que ustedes hacen gala del mismo.

Ustedes están en un nivel de descomposición interna, de caos, de caos generalizado, que expresa que, cuando tienen que venir aquí a argumentar algunas de las cosas, se quedan ustedes puramente en la provocación, en el insulto, que es el único recurso que les queda a aquellas personas que no solamente no tienen principios, sino que además van de perdedores en el debate político, como les sucede a ustedes.

Hoy ustedes, aquí, han desaprovechado una oportunidad de haber argumentado desde el punto de vista político una alternativa a la que se presentaba en esta cámara.
Han hecho el paripé de querer disfrazar incluso una modificación de una ley hecha por ustedes ­ya es el colmo, es el colmo­.
Y al final se han quedado, como siempre se quedan, en el insulto, en la calumnia, en la infamia, que es lo que les lleva a estar perdiendo respaldo social y electoral de día en día *(veus)*, y tenerles a ustedes, tenerles a ustedes en una situación que únicamente a través del griterío, del insulto y de las malas formas es en lo que ustedes caracterizan toda su actividad política.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Arnal para el turno de fijar posición, del Grupo Entesa.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, amb tota la calma i la tranquil·litat i el repós que es necessita per a un debat sobre una llei de la importància que té aquesta, intervinc per a fixar la posició del nostre grup.

Nosaltres votarem a favor de la proposta presentada pel Pspv que planteja la retirada d'este projecte de llei que considerem desastrós i trampós.

I ens pareix bé la presa en consideració i tramitació d'un text alternatiu, encara que no el compartim al cent per cent, encara que tinguem discrepàncies en alguns aspectes; però compartim, compartim gran part dels motius que s'han exposat abans ací pel company Adolf Sanmartín, molts dels motius són compartits.

I ens pareix bé que es done el màxim debat a fons, en profunditat, de les característiques d'este projecte de llei que, torne a dir, presenta molts forats per on es continuaran perpetrant moltes actuacions urbanístiques que, en teoria tots diem que no volem, però que en la pràctica estan passant, i continuaran passant, malauradament, amb eixe projecte de llei si tira endavant.

Jo m'alegre de coincidir també amb el Grup Socialista en la petició, nosaltres li diem *moratòria*, ells li diuen *suspensió* dels nous processos urbanístics fins que no es revisen els plans generals corresponents, que no continuen nous processos urbanístics reclassificant sòl no urbanitzable de manera passiva, de vegades afectant fins i tot el 30% del municipi, que això no puga fer-se fora del Pla general d'ordenació urbana.
Ens pareix una barbaritat.
I ací este tema no l'hem estat entrant a fons, en les respostes del PP no s'ha entrat a fons a este tema.
És que la nova llei continua permetent-ho.
La nova llei, el seu projecte de llei continua permetent-ho.
Això ha de quedar molt clar per a tots.

Igual que ha de quedar molt clar per a tots que eixe model de desenvolupament urbanístic dispers, que en teoria, que en teoria, que en la declaració d'intencions d'esta llei, i de la LOT, i d'altres i altres, i de moltes declaracions de sostenibilitat, es diu que això és nociu, i no és adequat i no és convenient.
Però és que esta llei no posa absolutament res, cap mecanisme per a evitar-ho.
I és el que està passant de forma general, general, en tot el territori valencià.
I això és molt important que se sàpiga.
Esta llei no solucionarà eixe tema.

De la mateixa manera que els tràmits disponibles d'exposició pública i de participació ciutadana continuen sent massa breus.
I de manera també que les prerrogatives dels urbanitzadors encara són, moltes voltes, massa descontrolades.

I vull recalcar una cosa que tampoc no pot passar per desapercebuda.
Tots els plans d'acció territorial previstos per la Llei d'ordenació del territori, aprovada fa any i mig, no existeix ni un sol, ni un sol, i sens dubte esta llei, que estem discutint ara este projecte de llei, fa referència contínuament a plans que encara no existeixen, ni tenen termini ni sabem quant existiran.
Per tant, ahí hi ha un *coladero* enorme, perquè, repetim, no existeix ni el reglament de la Llei d'ordenació del territori, ni el Decret d'indicadors ambientals i territorials i llindars de consum i emissió de contaminants que fa referència a esta llei que estem debatent.
No existeix ni té termini, i sense dubte molts aspectes de la nova llei depenen d'eixe decret que no existeix encara.

I el Pla d'acció territorial de protecció de l'horta no existeix, ni el de protecció del paisatge, ni el del sistema rural valencià, ni el del litoral, ni el del risc sísmic.
Cap d'eixos, previstos per la Llei d'ordenació del territori, ni existeix ni té data per a fer-se.

I tampoc existix ni té data l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, ni el decret de fons d'equitat territorial, ni el decret de les juntes de participació en territori i habitatge.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)* Tot això no existix ni té termini, i açò influïx poderosament en este projecte de llei del qual estem parlant.
Açò s'ha de saber.
Tot açò constituïxen enormes forats per a l'incompliment de l'esperit d'esta llei que estem parlant.

I vull fer referència, és clar, també, a la realitat, perquè ací se discutix què és realitat o què no.
I m'ha agradat molt una frase que s'ha dit al principi d'esta sessió, quan s'ha dit quan se mos convidava a comprovar la realitat des de casa emprant Internet.
M'he quedat fascinat.
O siga, la realitat l'hem de vore a través d'Internet.

Jo no necessite recórrer únicament a Internet per a assabentar-me de la realitat.
De moltes coses m'assabente simplement veient des de la finestra el que passa.
I des de ma casa, des de la finestra, estic veient com estan urbanitzant-se vivendes a menys de 50 metres de la mar.
I com estan les grues avançant sobre l'horta d'Alboraia.
I com està amenaçada gran part de l'horta d'Alboraia per processos urbanístics d'un ajuntament del PP, ­vaja en esta!
, casualitat!
­.
Perquè, en definitiva, l'última paraula la tindrà el senyor Blasco.
I estem veient allí com està el que anava a ser el primer paisatge protegit d'horta valenciana, allí que, bo, ja vorem què passa amb ell.
De moment està desapareixent l'horta als seus costats a gran velocitat, i els projectes que n'hi ha és que devorem gran quantitat d'eixa horta.
Eixa és la realitat.
I el problema que té el PP moltes voltes és que no vol vore eixa realitat.

També en una altra intervenció s'ha mencionat que pregunten, que pregunten als afectats.
Doncs sí, que els pregunten i voran el que contesten, i a qui identifiquen com a principal responsable.
Ho tenen molt clar, el principal responsable d'esta situació és el PP.
I aixina ho han dit a crits pel carrer, per Internet, en actes públics en les universitats, a Brussel·les, a totes bandes.

Per favor, senyors del PP, òbriguen les orelles, òbriguen els ulls, assabenten-se de la realitat i no se fien únicament de les fotografies de la propaganda esta falsària, de la propaganda que enganya.
No se fixen únicament en les pàgines web de la conselleria.
Xafen la realitat, i això és molt il·lustratiu per a tots.

També s'ha volgut dir que se volien desfer certs malentesos que tenen alguns sectors minoritaris.
Sectors minoritaris?
Escolten, que n'hi ha dotzenes i dotzenes de manifestacions en totes les comarques valencianes, en contra de la seua política urbanística.
N'hi ha enquestes que majoritàriament desqualifiquen la gestió urbanística del senyor Blasco.
N'hi ha una enorme quantitat d'al·legacions, de manifestos, de signatures, de tota classe d'accions de protesta en contra de la política urbanística que està permetent.
.
.

Perquè l'última paraula, l'aprovació definitiva dels plans està en mans del PP, i és el màxim, màxim responsable.
Per damunt de corrupteles municipals, per damunt d'errors d'uns i d'altres.
L'últim responsable, el que pot permetre o no les coses és el PP.
I això ha de quedar també ben i ben clar.

I jo estic convençut que vostés ja poden insistir en els vots que tenen, els que han tingut.
Miren, la majoria absoluta en estes Corts no els salvarà de la pèrdua en les pròximes eleccions del seu govern.
Estic convençut que els ciutadans van a agarrar bona nota de tot el que està passant.
I vostés poden apel·lar que tenen ara la majoria absoluta.
Els ho assegure, espere que no pensen el contrari: no és eterna.

Eixe argument que tant repetixen: manem perquè tenim la majoria.
Senyors, se'ls acabarà, se'ls acabarà.
I cada volta més prompte.
Perquè com el senyor Blasco continue fent més i més lleis i presidint en tanta potència este govern se'ls acabarà el 2007.
I.
.
.
sí, bo, ja, pareix un error però a la millor no és tan error, jo crec que la influència que té el senyor Blasco en este govern és molt més gran del que aparenta.
I estic convençut que esta política tindrà resultats electorals.

Però recorden una cosa.
A vostés en les passades eleccions autonòmiques els va votar aproximadament el 25% dels valencians, massa de pressa pugen a la majoria.
No és la majoria.
Vagen en compte.
La majoria dels ciutadans valencians, que se sàpiga, no els han votat a vostés, només el 25%.
Això els permet una majoria parlamentària, però no és el mateix.

I si vostés, argumentant això, se pensen que ja tenen la mànega ampla, la via lliure per a fer tot el que vulguen, s'equivoquen.
S'equivoquen, i al final els ciutadans, d'això els faran pagar en les urnes.
I estic convençut, la seua política urbanística, la política urbanística que estan desenvolupant serà un dels principals factors que faran que vostés perden les properes eleccions en el 2007.
*(Remors)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Pasamos a votación.
.
.
*(Pausa)* Tranquilidad, que no ha comenzado.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 35 votos a favor, 44 votos en contra, ninguna abstención; queda rechazada la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana (BOCV número 144)***

**El senyor president:**

 

Pasamos a continuación al tercer punto del orden del día, que dice: debate y votación del dictamen de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de la Generalitat, sobre el Proyecto de ley de creación del Colegio Oficial de Ingenieros en Informática de la Comunidad Valenciana.
Tiene la palabra para presentar el dictamen de la comisión, la ilustre diputada del Grupo Parlamentario Popular y presidenta de la comisión, señora Palomar.

 

**La senyora Palomar Pérez:**

Me corresponde, como vicepresidenta de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de la Generalitat, por decisión unánime de todos los miembros de la misma, presentar ante el pleno de esta cámara el dictamen de Proyecto de ley de creación del Colegio Oficial de Ingenieros Técnicos en Informática de la Comunidad Valenciana.
Este acuerdo lo adoptó la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de la Generalitat el pasado 25 de octubre en el que se aprobó el dictamen de la comisión.

El proyecto de ley fue presentado a las Cortes Valencianas el día 10 de mayo de 2005, siendo tramitado por la Mesa el 24 de mayo, y publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 116, el día 30 de junio del año en curso.
El plazo de presentación de enmiendas concluyó el 17 de septiembre de 2005, debido a que mediaba el período de vacaciones parlamentarias.

Al proyecto de ley se presentó una enmienda de totalidad del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-els Verds-Esquerra Valenciana-Entesa, que fue rechazada en el pleno celebrado el 5 de octubre.
Asimismo, se presentaron un total de catorce enmiendas parciales, todas ellas presentadas por el Grupo Parlamentario Popular, y referidas exclusivamente a la aplicación de las normas de la Academia Valenciana de la Lengua, y a la adaptación de la denominación de las instituciones de la Generalitat al acuerdo para la reforma del Estatuto de Autonomía.

La recepción de enmiendas y el nombramiento de ponencia se realizó por la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de la Generalitat el día 18 de octubre de 2005, siendo publicado el informe de la ponencia en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 139, el día 24 de octubre.

La Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de la Generalitat se reunió el pasado día 25 de octubre para la elaboración del dictamen, procediendo a la aprobación de todas las enmiendas presentadas a este proyecto de ley.
El dictamen de la comisión fue publicado el día 7 de noviembre en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 144.

Esta nueva ley de colegios profesionales contribuye a regular una profesión, la de ingenieros técnicos en informática, sobre la que existe cierto vacío normativo, sobre el acceso a la profesión y la ordenación del ejercicio profesional.
La creación de un colegio profesional permite el establecimiento de una instancia que represente a la profesión frente a los poderes públicos.
Y que sean los propios profesionales los que asuman la responsabilidad de definir las reglas que deben observarse en el ejercicio de la actividad; estableciendo un conjunto de criterios deontológico, especialmente en cuestiones que pueden ser tan sensibles como aquellas que afectan al derecho fundamental, al honor y la intimidad personal y familiar de los ciudadanos.

Con esta ya son un total de catorce leyes de colegios profesionales aprobadas por las Cortes Valencianas desde la aprobación de la Ley 6/1997, de consejos y colegios profesionales de la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, ilustre diputada.

Vamos a proceder a la votación.
*(Pausa*) "Vamos a proceder a la votación" no quiere decir que estemos votando.
Yo hago un segundo aviso siempre.
Lo digo para que no.
.
.
*(Remors.
Pausa)*

Bien.
Vamos a ver, hay que votar artículo por artículo, disposición adicional, disposición transitoria.
¿Hay algún problema que votemos todo junto?
*(Remors)* Podemos votar el título, a todo el texto de la ley, los artículos primero, segundo y tercero, la disposición adicional, las transitorias primera y segunda, la disposición final y la exposición de motivos.
*(Remors)*

Procedemos a votarlo todo junto.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 63 votos a favor, 5 votos en contra y ninguna abstención; queda aprobado el dictamen de la comisión.

Y ahora votamos, lógicamente, todo el texto de la ley, la totalidad.
Comienza la votación.
*(Remors)* Resultado de la votación: 67 votos a favor, 4 votos en contra y ninguna abstención.

A continuación se abre el turno de explicación de voto.
Queda aprobada, lógicamente, la ley.
Y procedemos a la explicación de voto.
Tiene la palabra el ilustre diputado, señor Cardona.

Yo simplemente, y como situación especial, tengo que anunciar que tenemos en este momento entre nosotros a las falleras mayores infantil y adulta.
Y que además, da la casualidad de que en breve vamos a proceder a la aprobación de su colegio profesional, porque tengo entendido que está dentro del gremio de los higienistas dentales.
Así que, sin más, agradecer su presencia en la cámara.
*(Aplaudiments)*

Bien, tiene el señor Cardona la palabra para la explicación de voto.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Esquerra Unida-l'Entesa hem votat en contra del Col·legi d'Enginyers Tècnics en Informàtica per raons que ja vam explicar, que ja vam expressar quan vam plantejar l'esmena a la totalitat.
Vull resumir-les per a què quede constància perquè em semblen importants i rellevants en este moment.

En primer lloc, nosaltres vam destacar que el camp professional de la informàtica no està totalment definit.
És un camp professional en què la majoria de les persones que estan treballant en ell estan treballant abans que existira una professió d'informàtic.

Nosaltres considerem que la informàtica és una disciplina transversal a la qual s'arriba des de múltiples camps professionals, no només ja des dels matemàtics i els físics, sinó que hi ha persones expertes en informàtica jurídica, hi ha persones expertes en medicina, que també s'especialitzen en aspectes informàtics.
I, per tant, és un camp professional en què, a part que hi ha molta gent que treballa abans de la titulació, hi ha molta gent que treballa en este camp procedint de diverses disciplines.

Precisament eixa és la rellevància i la importància de la informàtica: que és útil per a qualsevol sector i per a qualsevol disciplina.
Però precisament això mateix fa que els especialistes i els experts en informàtica arriben a ella des de múltiples camps.

A nosaltres ens haguera paregut raonable que igual com fan uns altres col·legis professionals, es permetera entrar en este col·legi a gent que ha tingut pràctica professional durant uns determinats anys de la seua vida.
Això existix en la regulació legal, per exemple, dels col·legi professional d'enginyers tècnics en informàtica de Catalunya.
Seria una manera de poder acollir a qualsevol persona que realment està treballant en este camp.
En el cas de no fer-se aixina, es transforma en un organisme corporatiu, excloent, només per motiu d'una titulació expressa i concreta.

Per tant, nosaltres considerem que no s'ha fet d'una manera suficientment oberta i intentant atendre les necessitats reals dels professionals de la informàtica.

Fixent-nos que, tal i com ha eixit redactat el mateix col·legi, no entren ni inclús els titulats de l'anterior escola d'informàtica.
És a dir, hi ha una titulació concreta que no està acollida dins de les titulacions que admet este col·legi professional.
És, per tant, una pega, una dificultat que nosaltres considerem important i rellevant.

Hi ha una altra, que nosaltres insistim en tots els col·legis professional, i és el tema de la voluntarietat de l'associació.
Nosaltres considerem que hui en dia no es pot obligar a ningú a formar part d'una associació, i molt menys obligat a formar part d'una associació per a exercir una professió com la d'enginyer tècnic informàtic.

Per tant, l'obligatorietat de l'associació considerem que suposa un enfocament corporativista i excloent, i nosaltres considerem que no és adequat ni acceptable en la societat actual.
De fet, considerem que pot anar inclús en contra de normatives europees, per exemple, de les normatives que impliquen la lliure circulació de treballadors, en el sentit que molts països, i moltes comunitats autònomes, no exigixen la col·legiació a les persones que treballen en la informàtica, i poden desplaçar-se a treballar ací al País Valencià i no seria exigible eixa mateixa col·legiació.

D'una manera semblant a com he explicat abans, hi ha regulacions de col·legis professionals a Espanya que no requerixen la col·legiació obligatòria per a exercir la seua faena.
I, per tant, nosaltres considerem que també haguera sigut una possibilitat que esta llei haguera pogut tindre.

En tercer lloc, nosaltres considerem que estes lleis tenen una efectivitat molt escassa: hi ha molt poca gent que s'haja col·legiat en el col·legi d'enginyers informàtics, hi ha molt poca gent que s'haja col·legiat en este tipus de col·legis i continuen exercint la seua professió.
I és que estes lleis no tenen una eficàcia real.
Per què no la tenen?
En este cas concret, perquè no s'ha consultat als mateixos afectats, no s'ha consultat a totes les organitzacions i totes les associacions que ajunten informàtics.
I, per tant, la mateixa gent que treballa en este camp no se sent en absolut afectada per aquesta llei.

Finalment, nosaltres considerem que els col·legis professionals, en el cas d'estes professions, no constituïxen una modalitat adequada d'associació.
Pensem que per a defensar els drets d'estos professionals.
.
.
perquè estos professionals puguen relacionar-se amb l'administració, seria absolutament adequada una associació professional de lliure adscripció per part de les persones que volgueren.
I, per tant, considerem que el col·legi professional no és una adequada forma de regular esta associació.

Per tots eixos motius vam presentar una esmena a la totalitat, per tots eixos motius considerem que no és adequat un col·legi professional d'estes característiques per a regular esta professió.
I per això hem votat negativament a la seua constitució.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a explicació de vot, i en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Polo.

**El senyor Polo Poveda:**

Señora presidenta.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Socialista ha votado afirmativamente el proyecto de ley de creación del colegio oficial de ingenieros técnicos en informática de la Comunidad Valenciana.
Explicaré brevemente las razones del sentido de nuestro voto.

La petición de la creación de este colegio profesional fue suscrita por los representantes de la asociación de doctores, licenciados ingenieros en informática, quienes en el año 2000, por la Ley 6/2000, de 16 de mayo, crearon el colegio oficial de ingenieros en informática con ámbito de la Comunidad Valenciana, pudiendo integrarse al mismo los que estén en posesión de titulo universitario de ingeniero o licenciado en informática o título equivalente.

Ahora se solicita la creación del colegio profesional para los ingenieros técnicos en sus diferentes modalidades de informática de gestión y de informática de sistemas, cuya titulación universitaria se regula en los reales decretos 1.
460 y 1.
461 de 1990, de 26 de octubre.
Hace, pues, quince años de la creación de esta especialidad profesional.

Los ingenieros técnicos que no podían colegiarse en los colegios de ingenieros superiores existentes, desde hace años vienen constituyendo sus colegios en diferentes comunidades autónomas: Murcia, Cataluña, Asturias, Castilla-La Mancha, y el año pasado en las Islas Baleares.

La labor principal de los ingenieros técnicos en informática consiste en diseña, desarrollar, mantener, gestionar y controlar los sistema de tratamiento de la información, que, como sus señorías saben, hoy afecta a todos los ámbitos de la vida tanto en su aspecto público como en el privado o particular.

Este aspecto, de acceso a datos de carácter personal, que los ingenieros técnicos en informática manejan en el desarrollo de su actividad laboral exige que los mismos sean especialmente cuidadosos en la custodia y secreto, o en la discreción, de la información que utilizan.

Ello hace necesario que se regule el control de acceso a la profesión y la ordenación del ejercicio profesional, estableciendo los propios profesionales la definición de las reglas que deben observarse en el ejercicio de su actividad.
Para ello, se le debe dotar a este colectivo de una organización adecuada y capaz de establecer unas normas deontológicas que permitan controlar y sancionar las conductas contrarias a aquellas reglas.

Los ingenieros técnicos en informática, en el ejercicio de su actividad, deben velar por respetar los derechos a la intimidad personal y familiar, a la propia imagen, estableciendo regulaciones estrictas en los tratamientos automáticos de los datos de carácter personal que utilizan.

Este es el interés público que nuestro grupo parlamentario ha valorado para apoyar esta iniciativa legislativa, teniendo en cuenta además que el proyecto de ley presentado coincide básicamente con lo establecido en la ley de colegios profesionales de la Comunidad Valenciana, en el reglamento que lo desarrolla y en la Ley 2/94, de 13 de febrero, de colegios profesionales, que es legislación básica del estado.

Desde aquí confiamos en que con esta puesta en marcha del colegio oficial de ingenieros técnicos en informática de la Comunidad Valenciana, se trabaje intensamente para cubrir el vacío normativo existente en torno a la ordenación profesional de la ingeniería técnica en informática.
Y por ello, les deseamos la mejor de las suertes en la consecución de estos objetivos.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula, per a explicació de vot, l'il·lustre diputat senyor Ferraro.

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

En l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana encara vigent, l'article número 31.
22 conferix a la Generalitat competència exclusiva en matèria de col·legis professionals i en l'exercici de les professions titulades.
Competència que ja ha exercit per mitjà de la promulgació de la Llei 6/1997, de 4 de desembre, de consells i col·legis professionals de la Comunitat Valenciana, i el Decret 4/2002, de 8 gener, del qual es va aprovar el reglament de desenrotllament.

En este marc legal, l'associació de doctors llicenciats i enginyers en informàtica de la Comunitat Valenciana va formular a la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques sol·licitud de creació del col·legi oficial d'enginyers tècnics en informàtica de la Comunitat Valenciana.
Sol·licitud que reunia els requisits necessaris per a la seua tramitació, pel que fa a estimació del nombre de professionals, la denominació del col·legi, àmbit territorial, titulació acadèmica exigible i motivació o justificació sobre l'interés públic concurrent.

Senyories, els col·legis professionals constituïxen corporacions constitucionalment reconegudes i dirigides no sols a la consecució dels seus fins estrictament privats, sinó essencialment a garantir que l'exercici de la professió, configurada com un servici en comú, s'ajuste a les normes que asseguren tant l'eficàcia com l'eventual responsabilitat a l'exercici, cosa que ha sigut garantida per l'estat per mitjà de l'expedició del títol corresponent que habilita per a l'exercici de la professió, en este cas, d'enginyer tècnic en informàtica.

Estant les seus funcions relacionades *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* amb valors constitucionalment reconeguts, com són la protecció de l'honor, intimitat personal i familiar dels ciutadans i ciutadanes i el ple exercici dels seus drets, i resultant per això convenient la creació d'un col·legi professional, es fa necessari dictar una llei per a la seua creació.

Els enginyers tècnics en informàtica estan capacitats acadèmicament i autoritzats legalment per al tractament de la informació de cara a una major eficàcia, seguretat, fiabilitat i estalvi de temps.
La informàtica és, per tant, hui una ferramenta indispensable per al treball desenrotllat en els àmbits científics, tècnics i laborals de qualsevol classe i, en la seua conseqüència, per a dissenyar, desenrotllar, mantindre, gestionar i controlar els sistemes de tractament automatitzat de la informació.
Activitat professional que pot afectar, i de fet així succeïx, de forma directa a la intimitat i a la llibertat de les persones.

Per tot això, és necessari comptar amb un organització col·legial capaç de, al mateix temps, vetllar pels seus propis interessos, i així mateix establir una regulació deontològica de la professió, controlant i sancionant, si és el cas, i d'acord amb la normativa aplicable, aquelles actuacions que puguen invadir drets protegibles dels ciutadans.

Es crea, per tant, el col·legi oficial d'enginyers tècnics en informàtica a fi que este col·lectiu puga estar sotmés a les normes d'actuació i de control pròpies de les corporacions de dret públic, amb personalitat jurídica independent, cosa que no seria possible dur a terme per mitjà d'un altre tipus d'associació.

Així, senyores i senyors diputats, el Grup Parlamentari Popular al qual represente ha votat favorablement esta llei perquè, a més a més, estem segurs que això representa un pas endavant en l'organització d'una de les professions que cada volta té més importància en la nostra societat actual.

Res més i moltes gràcies.

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Professional d'Higienistes Dentals de la Comunitat Valenciana (BOCV número 144)***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Finalitzat el punt tres, anem a passar al següent punt: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Professional d'Higienistes Dentals de la Comunitat Valenciana.

Per a presentar el dictamen de la comissió, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Em correspon com a president de la comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, per decisió unànime dels membres de la comissió, que agraïsc, prensentar davant el Ple de la cambra el dictamen del Projecte de llei de creació del Col·legi Professional d'Higienistes Dentals de la Comunitat Valenciana.
L'acord va ser adoptat en la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat el passat dia 25 d'octubre, en què es va aprovar el dictamen.

El projecte de llei va ser presentat a les Corts el dia 16 de maig de 2005, sent tramitat per la Mesa de les Corts el 24 del mateix mes, procedint a la seua publicació en el *Bulletí Oficial de les Corts Valencianes,* número 116, del dia 30 de juny del present any.
El termini de presentació d'esmenes va concloure el 17 de setembre de 2005, una volta transcorregudes les vacances parlamentàries.

A este projecte de llei es va presentar una esmena a la totalitat subscrita pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: Entesa, que va ser rebutjada en el Ple celebrat el dia 5 d'octubre.
Les esmenes parcials presentades van ser 16, corresponents 15 al Grup Parlamentari Popular i 1 al Grup Parlamentari Socialista.
La recepció d'esmenes i nomenament de la ponència es va realitzar en la reunió celebrada per la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, el dia 18 d'octubre del present any, sent publicat el nomenament junt amb l'informe de la ponència en el *Bulletí Oficial de les Corts Valencianes*, número 139, del dia 24 d'octubre, el dia de Sant Rafael.

La comissió es va reunir el dia 25 d'octubre per a realitzar el dictamen de la comissió, dictamen al que es van incorporar les 16 esmenes parcials que s'havien presentat, 15 del Grup Parlamentari Popular i 1 del Grup Parlamentari Socialista.
El dictamen de la comissió es va publicar en el *Bulletí* 144, del 7 de novembre.

Este nou col·legi professional té per objecte regular una professió que va ser reconeguda per la Llei 10/1986, sobre d'odontòlegs i altres professionals relacionats amb la salut dental, desenrotllada pel Decret 1.
594/1994, de 15 de juliol.
Més recentment ha sigut arreplegada la Llei 4/2003, d'ordenació de professionals sanitaris.

Esta nova llei de creació d'un col·legi professional servirà per a donar compliment als fins essencials d'eixe tipus de corporacions, establert per la Llei 6/1997, de consells i col·legis professionals; és a dir, l'ordenació d'una professió dins del marc legal respectiu, la vigilància de l'exercici de la professió.
El que especialment inclou el fer complir l'ètica professional i les normes deontològiques que siguen específicament pròpies: vetllar per l'adequat nivell de qualitat de prestacions professionals dels col·legiats i col·legiades i, finalment, contribuir a la defensa dels interessos professionals dels membres dels col·legis que la seua representació exclosa de l'exercici professional li corresponga.

Per tant, senyories, és un moment de satisfacció aprovar una nova llei.
I en este cas concret, que no dubte que es va aprovar en el debat que ve a continuació, vull donar la meua felicitació i la de la pròpia Comissió de Coordinació a què represente a tots els professional, higienistes dentals, que es voran englobats en este nou col·legi.

Enhorabona a tots.
Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Com no hi ha esmenes per a defensa en el Ple, es passa directament a la votació de l'articulat, si no hi ha inconvenient per part dels grups parlamentaris ho votaríem conjuntament.
Per tant, votarem al títol i a tot el text de la llei, a l'article un, a l'article dos, a l'article tres, a la disposició addicional, disposició transitòria primera, disposició transitòria segona, disposició final i exposició de motius.

Comença la votació.
Senyories, per 54 vots a favor i 5 vots en contra, queda aprovat el Projecte de llei de creació del col·legi professional d'higienistes dentals de la Comunitat Valenciana.

Anem a procedir al punt d'explicació de vot.
I, per tant, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'Entesa, l'il·lustre diputat Senyor Botella.

Perdó, senyories, falta votar la totalitat de la llei.
Disculpe'm.
Anem a votar la totalitat de la llei.
Comença la votació.
Ara sí, amb 56 vots a favor i 5 vots en contra queda aprovat el projecte de llei abans anomenat.

Per tant, sí que té la paraula, per explicar el vot, l'Il·lustre Diputat Senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats, el nostre grup parlamentari, com ja vam anunciar en l'esmena a la totalitat, hem votat en contra d'aquest projecte de llei, ja en aquests moments llei de la Generalitat Valenciana, sobre col·legi professional d'higienistes dentals, perquè, entre altres raons que vam explicar ja en l'esmena a la totalitat, nosaltres segurament canviaríem el vot en molts col·legis si no hi haguera l'obligatorietat d'estar col·legiats.
Perquè nosaltres sempre hem defés que, per damunt de l'existència de diferents organitzacions, ha d'existir la llibertat de les persones a voler estar en una organització o en una altra i, per tant, a poder-se lliurement adscriure's a un col·legi professional o no.

De fet alguna qüestió s'ha resolt en este col·legi professional respecte al que nosaltres hem vingut plantejant en altres.
I és que aquelles persones que presten el seus serveis en l'administració pública no estiguen obligats a col·legiar-se.
I això ha sigut rectificat almenys en este col·legi, segurament en altres que presentaran, com la política que ens porta el Partit Popular en aquesta matèria significa que hui diuen una cosa i demà diuen una altra diferent en funció del sector al que va dirigit el col·legi professional, a la millor en una altra ocasió diuen que les persones que també presten els seus serveis en l'administració també estan obligades a col·legiar-se.

Però dic que esta és una de les raons fonamentals per les que nosaltres hem votat en contra.
Però, a més a més, jo plantejava en el debat de totalitat que nosaltres entenem que un col·legi professional, en principi, hauria de representar la seua sol·licitud de les persones que ho sol·liciten a la majoria dels professionals del sector.
I no és així ni en este, ni en molts casos que se'ns presenten.
Perquè jo tinc ací un escrit, que hauran rebut totes les seues senyories, els diferents grups parlamentaris, d'una associació de tècnics superiors sanitaris, que són els titulats, on engloba diferents especialitats i plantegen clarament que estan en contra d'este col·legi professional que, a més a més, esta associació, que és la que major nombre d'afiliats té, de tècnics superiors sanitaris, i que, per tant, també, del que s'anomena especialistes en higiene bucodental titulats.

Perquè, a més a més, cal dir que l'associació d'higienistes bucodentals, que promou el reconeixement d'aquest col·legi oficial, ha estat treballant durant molt de temps, tractant d'incorporar a la seua associació persones d'aquesta professió que eren persones que no tenien titulació oficial educativa d'eixes professions.
I jo crec que eixa és una dada important a tindre en compte.

I que la conselleria, lluny d'escoltar el que són les veus majoritàries en els diferents sectors, una vegada més un grup de persones que poden tindre l'interés jo crec que calga, des del seu punt de vista, és dirigix a la conselleria i això és suficient per a fer un col·legi professional, per fer una llei i per obligar després a la resta, que són majoria, a que s'incorporen a eixe col·legi professional.
Per tant, a nosaltres ens pareix que és una mesura poc democràtica, poc respectuosa amb el que són els professionals de la salut bucodental i sobre tot del que són les associacions majoritàries de tècnics superiors sanitaris.

Per tant, per aquestes raons, com dic, nosaltres hem votat en contra d'este col·legi professional, d'esta llei.
Vull repetir que nosaltres, pel que en algun dels debats ha aparegut en esta Cambra, que pareix que Esquerra Unida siga la del no permanent als col·legis professionals, hem de dir que nosaltres seríem els del si als col·legis professionals, o almenys s'abstindríem, si almenys apareguera la voluntarietat d'estar en eixos col·legis professionals.
Si realment hi ha persones que tenen interés s'adscriuran als mateixos i si hi ha persones que no tenen interés, no passa res.
En els sindicats hi ha persones que se sindiquen i altres que no i uns se sindiquen en uns sindicats i altres, en altres, però ací és tots a passar pel mateix forat.
I, tanmateix, nosaltres creem que estos són altres temps, que ja quan es va discutir, al principi de la transició, la Llei de col·legis professionals ja va ser un error l'existència dels mateixos en els termes que es plantejava.
I pensem que és hora de rectificar-lo a l'hora de fer estes lleis.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Polo.

 

**El senyor Polo Poveda:**

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

El Grupo Socialista ha dado el respaldo al Proyecto de ley de creación del colegio profesional de higienistas dentales de la Comunidad Valenciana.
La titulación de higienista dental se creó en España hace casi 20 años, concretamente en 1986.
La titulación, que se adquiere superando la formación establecida en el Real Decreto 537/1995, de 7 de abril, es la de técnico superior en higiene bucodental.
Las funciones de los higienistas son diversas y variadas, pero todas ellas tienen un denominador común, que es el desarrollo de competencias dirigidas a la protección de la salud pública de los ciudadanos.

Los higienistas tienen atribuidas competencias en el campo de la promoción de la salud y de educación sanitaria bucodental, colaboran en estudios epidemiológicos y pueden asimismo realizar funciones técnico-asistenciales como ayudantes y colaboradores de los facultativos médicos y odontólogos.

También, en materia de salud pública, los higienistas dentales pueden y desarrollan habitualmente las siguientes funciones: recoger datos acerca del estado de la cavidad oral para su utilización clínica o epidemiológica; practicar la educación sanitaria en forma individual o colectiva, instruyendo sobre la higiene bucodental y las medidas de control dietético para prevención de procesos patológicos bucodentales; controlar las medidas de prevención de los pacientes y realizar exámenes de salud bucodental en la comunidad.

En la práctica de una clínica de periodoncia, la labor de los higienistas es fundamental en todo el proceso pero, fundamentalmente, en la terapia periodontal de soporte o fase de mantenimiento periodontal, cuestiones que no me he resistido a poder enumerar para significar la necesidad de regular, de proteger y de estimular la calidad en la profesión que los higienistas dentales desarrollan y, básicamente, mirando la protección de los pacientes que requieren de los servicios que prestan estos profesionales.

Han sido, la mayoría de los higienistas dentales integrados en la asociación de ámbito territorial de la Comunidad Valenciana, los que han impulsado y solicitado la constitución de su colegio profesional, con el propósito de enfrentarse y superar los problemas por los que atraviesa este colectivo, en especial: la asistencia de trabajadores no titulados, ejerciendo como higienistas; la resolución de los temas de homologaciones de titulaciones y el desconocimiento de sus funciones, no solo con la población en general sino, incluso, por los otros profesionales sanitarios y también de la propia administración.

Estas situaciones son las que, en nuestra opinión, justifican el interés público para que se cree este colegio profesional y la que hace necesario que estos profesionales estén sometidos a unas medidas deontológicas de control que les permitan actuar con respeto y responsabilidad y, sobre todo, protegiendo los derechos fundamentales de las personas a las que va dirigida su acción.

Por los motivos expuestos es por lo que el Grupo Parlamentario Socialista ha votado a favor del Proyecto de ley de creación del Colegio Profesional de Higienistas Dentales de la Comunidad Valenciana, a los que desde esta tribuna les felicitamos y les animamos a que consigan sus objetivos.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Pérez Fenoll.

**El senyor Pérez Fenoll:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats, bon dia.

En primer lloc, felicitar, moltes felicitats, a eixes valencianes i eixos valencians que el dia de hui aconseguixen tindre el seu col·lege professional.
Felicitats a eixes 1.
400 persones titulades, higienistes dentals, que han aconseguit allò que des de fa molt temps venien buscant, per tindre el seu col·lege professional.
I una vegada més, felicitar a estes Corts Valencianes, que amb el suport majoritari, àmpliament majoritari, dóna bon fi a esta iniciativa del Govern Valencià de donar-li suport al que aspiraven estos professionals.

Per a nosaltres, és molt important que hui les corts aproven un nou col·lege professional, perquè per a nosaltres és complir una de tantes de les promeses electorals.
El que fa un temps, en campanya electoral, van ser promeses, poc a poc totes eixes promeses van sent una realitat, i per això tenim de felicitar-nos, perquè estem complint este programa de govern del Partit Popular.

Els higienistes dentals representen un col·lectiu molt important en la nostra comunitat i en el seu moment van tindre la voluntat i la iniciativa per organitzar-se en un col·lege professional i el Govern Valencià va tindre la sensibilitat de dirigir eficaçment esta creació i complint una de les seues missions, perquè té atribuïdes estes competències, va dirigir els procediments adequats perquè es produïra este naiximent d'un col·lege professional.

Este col·lege en la nostra comunitat representa un pas més cap a l'ordenació i racionalització de la societat valenciana.
Estos professionals a partir d'ara tindran una organització capaç de vetlar per la defensa dels seus interessos.
Estos professionals, a partir d'ara, podran ordenar l'exercici d'esta professió en la nostra comunitat.
Este col·lege vetlarà per l'ètica deontològica i vetlarà per la dignitat professional.
Estant els professionals més units podran lluitar millor contra l'intrusisme i lluitar millor contra la competència deslleial.
I això, que és molt bo per a ells, per als professionals, és a la vegada molt bo per a tots els ciutadans, és molt bo per a tots, perquè la societat tinga localitzats tots els professionals, en este cas de la salut, en un col·lege a on puguen acudir en cas de necessitat.

El nostre grup pensa que en una societat avançada i moderna com és la nostra, una societat que mira de cara al futur, com dia, el nostre grup pensa que estem en el bon camí per a potenciar el paper de la societat civil.
No fa falta recordar que esta llei ha passat tots els tràmits pertinents perquè al final estiguera conforme a l'ordenament jurídic vigent, com no caldria d'altra forma.

La legalitat vigent, la Constitució espanyola i l'Estatut, i el nostre Estatut, emparen que els professionals de qualsevol activitat puguen organitzar-se entorn de la seua activitat, i això és al que estem donant suport hui d'este este Corts.
Que uns professionals s'organitzen i s'agrupen entorn d'un estatuts, que uns professionals s'agrupen per a intentar donar un millor servici per als ciutadans, que estos professionals s'agrupen perquè tots en eixa professió tinguen sempre per davant uns principis deontològics, que tinguen un esquema intern democràtic, que estos professionals tinguen tot això no és roín per a ningú.

Senyories, la creació d'un col·lege oficial no va en contra de ningú.
Al contrari, beneficiarà un col·lectiu i, sobretot, beneficiarà tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana, que és en definitiva per la qual cosa apostem els membres del Partit Popular, i per això el nostre grup ha votat hui a favor d'esta creació.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Bé, finalitzat el punt número 4 de l'ordre del dia, es suspén el Ple, que es reprendrà esta vesprada a les quatre i mitja.

Gràcies, senyories.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 20 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)*

***Pregunta formulada pel diputat Manuel Pérez Fenoll, del GP Popular, sobre la valoració que fa el conseller de les enquestes de satisfacció realitzades als usuaris de la sanitat pública valenciana l'any 2004 (RE número 38.
249), al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet.***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Bona vesprada.

Anem a continuar el Ple amb el punt número 6: preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la resolució de caràcter general.

Comencem amb les preguntes del Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada 38.
249, que formula l'il·lustre diputat senyor Manuel Pérez Fenoll, i que va dirigida al conseller de Sanitat.

Quan vullga, senyor Pérez Fenoll.

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bona vesprada a tots.

De tots és sabut, senyor conseller, que any darrere any els usuaris de la sanitat valenciana estem més contents.

La pregunta que vull fer-li és: quina valoració fa el conseller de les enquestes de satisfacció fetes als usuaris de la sanitat pública durant l'any 2004?

 

**La senyor vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidenta.

Señores diputados.

Señor Fenoll, como usted comprenderá desde este gobierno creemos que la satisfacción del ciudadano constituye la mejor medida para valorar si estamos realizando una prestación sanitaria acorde con las necesidades que plantean los ciudadanos.

Por ello, y con el fin de interpretar esas necesidades, la Conselleria de Sanidad realiza desde el año 2001 una encuesta de satisfacción anual de los pacientes de la sanidad que ha permitido obtener más de 134.
000 encuestas válidas, lo cual le da una idea del volumen de personas y del alto nivel de fiabilidad de las mismas.
Según estas encuestas, el grado de satisfacción de los ciudadanos de nuestra comunidad con respecto a nuestra sanidad ha sido, en términos globales, de un 93%.

Decirle que en el último año, en el año 2004, se realizaron 43.
826 encuestas que se han llevado a cabo en hospitales, centros de salud, servicios de atención e información al paciente, los denominados Saip, y esta cifra representa un importante incremento en el volumen de encuestas que realizamos en relación al año anterior.

Pues, bien, los resultados de estas encuestas demuestran que 7 de cada 10 pacientes manifiestan que se encuentran mejoras en los centros, por los que se refiere al ámbito organizativo, el trato, la información o los medios técnicos.
Y en cuanto a la atención que reciben los pacientes que acuden a nuestros hospitales; 3 de 4 pacientes considera también que esta información ha mejorado en los últimos años.
En cuanto a la amabilidad y competencia de los profesionales, la disposición a ayudar al paciente, junto con las atenciones de enfermería, son, sin duda, los aspectos que más valoran los pacientes.
La cirugía sin ingreso, la atención pediátrica, son las áreas que presentan, también, un mayor índice de satisfacción.

Tengo que decirle en este sentido que, gracias al programa de mejora de los servicios de urgencia hospitalarios que pusimos en marcha el año pasado, los pacientes tienen ya una opinión más favorable respecto a la información y el trato que reciben en estos servicios, con un índice de satisfacción del 88% el año pasado.

El total de quejas presentadas, porque ni que decir tiene que queda todavía mucho camino por andar, es de 8.
349, lo que supone el 11,9 por cada 10.
000 actos médicos.
Programas como el de acogida al paciente ingresado incrementa hasta cuatro veces la satisfacción percibida por el paciente respecto a todo el proceso asistencial.

Decirle, por último, que respecto a las encuestas realizadas, en los Saip el 92% de los pacientes valora positivamente la atención que allí se les ha dispensado.
La amabilidad y disposición de los profesionales son, sin duda, el aspecto más valorado por los pacientes.
Y, asimismo, un 78% de estos pacientes manifiesta haber recibido una respuesta a su queja en menos de 30 días.

En cuanto a la asistencia ambulatoria, la satisfacción global ha superado el 90% en pacientes adultos y ha llegado hasta el 94% en atención pediátrica.

En relación al número de quejas decir que en el ámbito ambulatorio todavía es más bajo que en el hospitalario, y en 2004 se presentaron 5.
844 quejas, lo que supone 1,18 por cada 10.
000 actos médicos.

Y los aspectos más valorados en la asistencia ambulatoria pediátrica han sido: la información que facilita el pediatra, el seguimiento que éste realiza en la visita domiciliaria y las atenciones del personal de enfermería.

En definitiva, señorías, las encuestas destacan el alto grado de satisfacción de los pacientes en cuanto a la asistencia sanitaria recibida, lo que, sin duda, nos sirve de estímulo para seguir trabajando en esta línea.

Muchas gracias.

 

***Pregunta formulada pel diputat Antonio Clemente Olivert, del GP Popular, sobre quins hospitals ha previst la Conselleria de Sanitat dur a terme en el marc del programa Construint Salut (RE número 38.
250), al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

A continuació, anem a passar a la següent pregunta, registre d'entrada 38.
250, que formula l'il·lustre diputat senyor Antonio Clemente, i que també va dirigida a l'honorable conseller de Sanitat.

Senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Este gobierno ha demostrado que la sanidad es una prioridad, a lo largo de estos años de gobierno en la Comunidad Valenciana, incrementando su presupuesto en un 121%.
Este año, señor conseller, usted ha presentado un presupuesto que es auténticamente récord, tanto en valores absolutos como en crecimiento respecto a años anteriores, demostrando con hechos que las promesas, incluso las electorales, son para cumplirlas.
Y así lo demuestra el ambicioso plan Construyendo Salud.

Le queremos preguntar, señor conseller: ¿Qué hospitales ha previsto la Conselleria de Sanidad llevar a cabo en el marco del programa Construyendo Salud?

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat :**

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Clemente, efectivamente el Gobierno Valenciano está realizando en los últimos años un enorme esfuerzo inversor para mejorar las distintas infraestructuras, tanto en el ámbito hospitalario como en el ámbito ambulatorio.

Decir que presentamos el año pasado un ambicioso programa, el programa Construyendo Salud, para el periodo 2005-2008, que tiene como objetivo, por un lado, crear nuevas infraestructuras, tanto en atención primaria como en atención especializada, pero también el mantenimiento y adecuación de las ya existentes.
Y en este marco, que recoge el programa tanto anteriores propuestas como nuevas actuaciones y que se caracteriza, también, como no puede ser de otra forma, por la necesaria flexibilidad para poder incorporar nuevas propuestas, está previsto construir 13 nuevos hospitales; 9 de ellos son hospitales de agudos, 4 sociosanitarios, y eso va a suponer la creación de unas 4.
000 camas.

Decirle que en la provincia de Alicante se están construyendo en este momento el hospital de Torrevieja, que se encuentra ya muy avanzada su ejecución, y el hospital de Denia, cuyo contrato de gestión ya ha sido adjudicado y estamos a la espera de que el ayuntamiento ponga a disposición de la conselleria los terrenos por cuanto que ya tenemos la empresa dispuesta para iniciar las obras.

Además, también en la provincia de Alicante, está el hospital de Elche-Crevillente, que estamos en este momento de común acuerdo con el ayuntamiento de Elche ultimando los terrenos para su construcción y, por tanto, la cesión de los mismos y el inicio de esta construcción.

También en la provincia de Alicante vamos a construir los hospitales sociosanitarios de Benidorm, a la espera de la cesión de los terrenos y del actual hospital de Denia que se transforma en un centro sociosanitario una vez finalice el nuevo hospital de la Marina Alta.

Por su parte, en la provincia de Castellón, el nuevo hospital de la Vall d'Uixò, estamos en este momento también redactando en anteproyecto a la espera de que pueda ser cedido por parte del ayuntamiento algunos terrenos en los que poder realizar la obra del mismo.

Y en la provincia de Valencia ni que decir tiene que la actuación más importante, el nuevo hospital de La Fe, dotado con más de 1.
200 camas, que, como sabe su señoría, se encuentra en este momento en obras.
Junto con él, el hospital de Llíria, dotado con 120 camas, y que en estos momentos se encuentra licitándose el proyecto y que muy pronto, en las primeras semanas del año próximo, se van a adjudicar las obras e iniciarlas.

También, en la provincia de Valencia el nuevo hospital de Gandia, que estamos a la espera de que el ayuntamiento ceda los terrenos a la conselleria y se inicie el procedimiento de adjudicación de las obras.

Y, por último, referirme al hospital de Manises, que hace tan solo unos días presentamos su ubicación, así como también esperamos que en próximas fechas salga a licitación.

Por último, la transformación del hospital actual de La Fe en un hospital de agudos y otro sociosanitario con la denominación de hospital Valencia-Campanar.

Y, por último, el hospital sociosanitario de larga estancia y salud mental, de Padre Jofre, que acaba de ponerse en funcionamiento durante estos días y que en próximas fechas será objeto de inauguración.

Con todas estas actuaciones, por tanto, habremos aumentado en 3.
000 el número de camas de agudos y en 1.
000 las camas sociosanitarias.
Quisiera destacarles que estamos llevando a cabo también actuaciones de ampliación y reforma progresivas en distintos centros de toda la Comunidad Valenciana.

Todo este esfuerzo se ha traducido este año 2006 en los presupuestos de la conselleria, por un lado, en 56 millones de euros que vamos a destinar a la construcción de nuevos hospitales y, por otro, en 34, que hemos previsto para la reforma y ampliación de las existentes.

Sin duda, por tanto, señoría, con todo este esfuerzo inversor vamos a dar un impulso importante a las infraestructuras sanitarias de nuestra comunidad para adecuarlas a las necesidades que demandan los valencianos.

Nada más.

 

***Pregunta formulada pel diputat Antoni Such Botella, del GP Socialista, sobre si la conselleria realitzarà inspeccions per tal de garantir als agricultors i als ciutadans valencians la salut agroalimentària dels productos fitosanitaris que estan sent investigats pel Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació (RE número 38.
342), al conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, que correspon al Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 38.
342, i que formula l'il·lustre diputat senyor Antoni Such i Botella a l'honorable conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació.

Quan vulga, senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller: Té previst el conseller d'Agricultura realitzar o realitzarà la conselleria inspeccions per tal de garantir els agricultors i ciutadans valencians la salut agroalimentària dels productes fitosanitaris que estan sent investigats en estos moments pel Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Such, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació actua per a garantir el benestar dels agricultors i de la societat en general, com no pot ser d'una altra manera.
Per tant, la Conselleria d'Agricultura realitza, coordinada amb la Conselleria de Sanitat i el Seprona, a través de la comissió per al desenrotllament de l'aplicació del Reglament sobre plaguicides, les inspeccions de tots i cada un dels productes fitosanitaris de les empreses que estan registrades a la Comunitat Valenciana, i no sols dels productes fitosanitaris que puga estar investigant el ministeri.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, jo espere que faça referència a allò que vosté sap perfectament a què m'estic referint, que són els productes fitosanitaris que estan sent investigats en estos moments per part del Ministeri d'Agricultura i que fan referència als productes que han sigut posats en evidència pel senyor Vilar en el cas Fabra, i també que són els que està produint l'empresa Naranjax.

A mi m'agradaria que vosté se centrara en això per a dir-nos què està passant.
Sobretot, m'agradaria que se centrara en això perquè és paradògic que qui produeix eixos productes s'haja autoinculpat, autoinculpat perquè les analítiques per les quals se'ls autoritzen són falses i s'haja autoinculpat també perquè el segells pels quals s'autoritzen també són falsos.

Jo li demanaria a vosté un poquet més de prestància al respecte perquè açò és greu, senyor Cotino.
Hem de centrar-nos en allò que sabem, perquè el que ho produix diu que és fals.

Mire, senyor Cotino, vosté està fent alguna averiguació per a saber quins productes s'estan utilitzant en el camp valencià referent a estos?
Està comprovant si hi ha encara en circulació fitosanitaris dels que van ser autoritzats a Naranjax, després de presentar analítiques falses?
Quines mesures concretes ha pres la conselleria per a garantir que eixos productes estiguen dins de la legalitat i que es retiren si són o no son, els que retiren o no?
A nosaltres ens agradaria saber tot això.

Mire, avui, vosté, senyor Cotino, pot garantir en seu parlamentària que els llauradors no corren ningun risc amb els productes que utilitzen per a sulfatar les seues produccions?
Fins a on pot assegurar el conseller la seguretat agroalimentària dels valencians?

A mi m'agradaria que vosté contestara a estes preguntes sí o no.
Sobretot, si està preocupant-se vosté d'averiguar si encara hi ha en ús alguna xicoteta part, algun centímetre cúbic dels productes que obtingueren autorització per a la seua comercialització gràcies al tràfic d'influències del senyor Carlos Fabra ­m'agradaria que vosté ho diguera ací­ davant del Ministeri d'Agricultura, en l'època del senyor Aznar, naturalment.

Mire, n'hi ha avui 28 plaguicides embargats pel jutjat número 2 de Nules, senyor Cotino, dels quals tramitava la llicència Artemis 2000, l'empresa de la dona de Fabra i d'ara ex dona de Vicente Vilar.
Vosté ha investigat això?
És a dir, un senyor s'autoinculpa que ha fet les analítiques falses i, per tant, els productes són falsos, i que estarem posant en perill la salut agroalimentària i la utilització per part dels llauradors.
Vosté ha investigat això, senyor Cotino?
M'agradaria que ho diguera.
Sí o no?
Perquè si diu que no més val que se'n vaja, senyor Cotino, més val que se'n vaja.
Perquè davant d'un cas d'estes característiques, quan algú diu que tot ha sigut fals, la conselleria d'Agricultura hauria d'haver pres immediatament mesures.
I espere que ho haja fet, senyor Cotino.
Espere que vosté haja actuat respecte a estos productes.

Mire vosté, el proper dia 25 el senyor Fabra anirà al jutjat, anirà al jutjat, perquè li han imputat en un delicte de falsificació documental, respecte als productes dels quals el senyor Vilar s'ha imputat, s'ha autoimputat ell, i ha dit que és fals.
Vosté ha fet alguna cosa en això?
Ha pres alguna mesura al respecte?
Perquè, si no ho ha fet, és molt greu, senyor Cotino.
Ha eixit publicat en tots els mitjans de comunicació, nacionals i regionals, en tots.
Espere que vosté haja menejat fitxa perquè jo li dic, mire, l'únic informe, l'únic informe respecte al tema dels productes utilitzats pel senyor Fabra és el que va fer l'any 1999 la Conselleria de Sanitat que, per cert, quan va anar amb la valisa interna a la Conselleria d'Agricultura es va perdre, es va perdre.
Eixe és l'únic informe que conegam.
Jo espere que vosté ara tinga la valentia de dir: "Este Govern està preocupat per la salut agroalimentària i este Govern ha iniciat les investigacions i intenta que no existisquen eixos productes al mercat".

Senyor Cotino, espere que ho faja, eh!
, perquè no estem parlant d'allò que moltes vegades el seu grup parlamentari diu que està *sub iudice*, "és que està *sub iudice*".
Vosté imagine's, imagine's en el cas del senyor Maeso que perquè està *sub iudice* seguira anestesiant.
Vosté imagine's el cas.
Si vosté té les declaracions que ell s'ho fabricava, que diu que són il·legals, que estan falsificades i les té i ho coneix, i vosté no ha fet absolutament res en el tema, mos pareixeria molt greu.
I si ha fet alguna cosa, li demane ací que puge a la trona i que explique què és el que vosté ha fet perquè tots puguen estar tranquils en eixa matèria.

Jo sé que moltes vegades açò fa riure, però és més seriós del que pareix, senyor Cotino.
És més seriós del que pareix, que estiguen els plaguicides i els productes que s'estan utilitzant del camp i que estiguen falsejats.
Això és més greu del que pareix.
L'única cosa que li demane a vosté, senyor Cotino, és un poc de responsabilitat en el tema.
I, a més a més, li vaig a dir: si vosté no dóna resposta sol va a ser igual de corresponsable que aquells que han falsificat els productes.
I vaig a dir-li més: espere que vosté li faja cas a la consellera, a la senyora De Miguel.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Such, finalitze, per favor.

 

**El senyor Such Botella:**

 

.
.
.
i intente acabar amb la corrupció que en estos moments està regnant dins del mateix Partit Popular.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Cotino.

 

**El senyor conseller d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Such.

La Conselleria d'Agricultura realitza les inspeccions de tots els productes fitosanitaris.
I per aclarir-li les coses que estem fent, li he de dir que esta conselleria té una transferència de competències sobre el tema de plaguicides i d'ús fitosanitari i té dissenyades dos línies d'actuació per actuar ahí.
L'autorització d'eixos productes, com vosté bé coneix, no està transferida a la comunitat autònoma sinó que és competència del ministeri.

En el Pla de vigilància de l'ús de fabricació i distribució i venda de plaguicides n'hi ha un programa determinat que s'està duent endavant des de fa alguns anys en la conselleria, i també existix un Pla de vigilància de residus de productes agrícoles en origen, que és competència nostra.
I existix un registre oficial, aleshores, d'establiments i servicis plaguicides de la Comunitat Valenciana que està registrat, el que se fabrica, el que s'emmagatzema, el que se distribuïx, se ven i s'aplica en el camp.
I per això n'hi han unes previsions determinades davant de les 958 empreses que la Comunitat Valenciana té en este registre legalitzades prèviament, com li dia abans.

En este pla que s'està duent endavant s'han realitzat al llarg d'enguany, en l'any 2005, han realitzat 297 inspeccions sobre establiments i servicis de plaguicides inscrits en este registre.
De totes estes inspeccions que s'han fet, han eixit dos empreses en què no ha correspost el registre de l'etiqueta amb el registre del producte que estava dins.
Una d'eixes empreses estava venent el producte o tenia la seu en Vinaròs i l'altra empresa estava en Cabanes.
El producte no corresponia i, per tant, s'ha alçat l'acta corresponent la conselleria i el Seprona, que acompanya en estes inspeccions pertinents.

En esta mateixa línia li he de dir que al llarg d'enguany també s'han fet una sèrie d'inspeccions en matèria vegetal i en la terra per a donar-li seguretat, com vosté dia, a l'agricultor i al consumidor dels productes de la Comunitat Valenciana.
No solament estem procurant, com deu ser aixina, el bonus dels plaguicides en el camp sinó el bonus que el consum que isca de la nostra terra siga un consum de qualitat i que no tinga ningun tipus de contaminació per ningun lloc.

S'han fet 394 mostres de productes en matèria vegetal i de sòl.
També de residus de caldos fitosanitaris d'estanys que sulfaten en este tema.
De totes eixes inspeccions no n'hi ha hagut cap d'eixes inspeccions que haja eixit, podíem dir, en positiu.

Eixe és el treball que la conselleria fa a totes i cada una de les empreses que estan en la comunitat.

Vosté m'ha citat, en concret, què està fent esta conselleria en un tema que ­li ho repetisc­ vosté diu: "No me diga vosté que està judicialitzat".
Sí senyor, està judicialitzat.
I quan un tema està judicialitzat, jo estic fent ­jo, com a conseller, i la responsabilitat meua és com a conseller­, fent la inspecció a totes les empreses que n'hi ha en la Comunitat Valenciana.
També a eixa empresa, també a eixa empresa.
I, aleshores, els temes que estan judicialitzats depén del jutge el que li ha de dir a l'administració les inspeccions que ha de fer.
Si no, estaria jo suplint una investigació judicial.
I vosté sap, exactament igual que jo, que si mosatros respectem la independència del poder judicial de la independència del que és l'administració, hem d'estar a disposició del poder judicial per al que mos mane.
I això és el que estem fent.
Les altres coses estem fent-les o perquè n'hi haja denúncies d'algun particular, que poden haver-ne, perquè creu que quan ha comprat un producte no correspon l'etiqueta, o treballs d'ofici que són els que jo li he dit abans.

Això és el que està fent la conselleria i d'això se responsabilitza la conselleria.

 

***Pregunta formulada per la diputada María José Mendoza García, del GP Socialista, sobre quin balanç fa la conselleria sobre el concert de ressonància nuclear magnètica, incloent-hi la valoració del cost econòmic (RE número 38.
343), al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltíssimes gràcies, honorable conseller.

Anem a continuar amb la següent pregunta que formula la il·lustre diputada María José Mendoza, del Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 38.
343, i que formula a l'honorable conseller de Sanitat.

Té la paraula la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller de Sanitat, quin és el balanç que fa del concurs de ressonàncies magnètiques tant des del punt de vista assistencial com des del punt de vista econòmic.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora Mendoza, como sabe su señoría, la Generalitat inició en el año 2000 una nueva etapa en la prestación del servicio de resonancias magnéticas.
Aquel año pusimos en marcha un sistema mixto de conciertos con el que conseguimos dar un salto cualitativo, enorme, respecto de los servicios que veníamos prestando hasta entonces.
Ese salto que menciono no solo fue a nivel tecnológico sino también a nivel de calidad de vida del paciente, pues conseguimos hacer los diagnósticos más rápidos, más seguros y más fiables.

La nueva medida también nos permitió mejorar la labor investigadora y docente que tanto demandaban los servicios clínicos que trabajan con este tipo de equipamiento.
Las ventajas que se derivan de esta puesta modernizadora son, por tanto, evidentes, y usted convendrá conmigo que así es.

No obstante, es cierto que el incremento de la oferta y, por tanto, la accesibilidad a este tipo de prestación provoca, en no pocas ocasiones, efectos contrapuestos.
Un buen ejemplo de ello es el que nos ocupa.
Al incrementar la oferta, estamos consiguiendo, en primera instancia, mejorar algunos aspectos importantes a nivel clínico, como el índice de diagnósticos precoces, la certeza diagnóstica y el tiempo de realización de pruebas.
Sin embargo, en contraposición se produce un aumento de nuestros costes.
Evidente.
Si ponemos el servicio a disposición del usuario, este, como usted sabe, no es gratuito.

De todas formas, para corregir estos desajustes tenemos previsto replantear lo antes posible el mencionado concierto haciendo compatible la necesaria asistencia con la moderada evolución de los costes.

Nada más.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Señor conseller de Sanidad, el balance es descontrol económico y, sobre todo, incoherencia asistencial, ruptura de los servicios de radiología de los hospitales públicos.
Mire, la sanidad valenciana tenía inicialmente como complementaria las empresas privadas de acuerdo con la Ley general de sanidad.
Esto no lo vamos a discutir.
Se ha hecho y se hará por parte de los próximos gobiernos socialistas.

Pero ustedes han conseguido que se convierta en monopolios.
Monopolios localizados que tienen un mercado cautivo, que tienen garantizados los ingresos, los beneficios.
Y que, además, sus beneficios aumentan en la medida que aumentan los costes para el sistema público.
Solo la diferencia entre lo previsto en su pliego de condiciones y lo efectivamente gastado asciende a un 57% adicional.
Son 40 millones de euros.
Cuente al menos dos hospitales públicos comarcales que hoy anuncian, que a mí me daría vergüenza como gobierno después de once años anunciar nueve hospitales nuevos, que es el reflejo del fracaso de una política de once años de no inversión en el sistema público.

Pero mire, si en términos económicos el tema se le ha ido de las manos, aunque me lo negaba sistemáticamente en noviembre de 2004, en una pregunta en la Comisión de Sanidad, lo más grave es la repercusión asistencial.
Usted ha roto un servicio que está definido por el Ministerio de Sanidad como un servicio integral de diagnóstico por la imagen, que hoy no se trabaja con los aparatos, con la resonancia, con la ecografía, con la radiología simple.
Hoy se está trabajando en los servicios de radiología también en los hospitales privados, también en Alcira, que se inaugura con una resonancia.

En cambio en el Hospital de La Plana, hospital público que se inaugura un año más tarde, se hace sin resonancia, porque ustedes han creado intereses.
Pero eso no ha sido siempre así.
Cuando solo habían seis resonancias públicas en todo el Estado español, en el año 1988 se compra la primera resonancia pública en la sanidad valenciana y se instala en el Hospital Doctor Peset.
En el año 1995 había convocado un concurso para instalar nuevas resonancias en los hospitales públicos, con un informe de los médicos especialistas en radiología.
Ustedes intentaron trasladar el debate y enfrentar a los radiólogos de la pública y de la privada.
Pero el presidente de la Sociedad Española de Radiología en aquel momento, un radiólogo que trabajaba en la privada, les dijo que eso era un pelotazo.

Y además, el 80% de los médicos radiólogos del sistema público firmaron en contra de la concesión.
Y, además, se le advertía por los expertos, por la oposición.
.
.
Recuerde a nuestro primer portavoz en la primera legislatura que advertía ya que el coste sería el doble y, efectivamente, ha sucedido.
Eso es lo que todo el mundo decía.
Pero, claro, aunque Farnós no se atreve a ponerlo en marcha, después de ganar las elecciones, como la mayoría absoluta da razones hasta para definir cómo se practica una especialidad médica, incluso la fórmula del agua la podría cambiar.
.
.
, la podría usted cambiar, la fórmula del agua, porque se ve que los votos le dan la razón, entonces se pone en marcha.
Se pone en marcha, pero entre el año 1995 y el 2000 los enfermos graves que tenían un, por ejemplo, un accidente y una hemorragia cerebral tenían que meterlos en una ambulancia de La Fe a la empresa privada para hacerle una resonancia.
Porque entre el año 1995 y el 2000 no invirtieron una sola peseta en comprar tecnología para los hospitales públicos.
Pero es que ahora estamos otra vez así.
Es la única comunidad autónoma que no tiene en un hospital público un PET-TAC completo.

Y además, además, ha impedido tanto la formación como la investigación de forma adecuada.
Y además, su amigo Fabra, que intentó comprar una resonancia en el año 2002 para el Hospital Provincial de Castellón se tuvo que tragar el recurso de la empresa Eresa, que además lo amenazó con llevarlo a los tribunales porque ellos tenían la adjudicación de toda la resonancia en la provincia de Castellón hasta el año 2008.
Y además decía que no hacía falta ninguna resonancia más.

Y no solo eso, sino que además, al poco tiempo, ahora, Eresa ya ha puesto otra resonancia en el Hospital Provincial de Castellón.
¿Hacía falta o no hacía falta?
Y además usted, un año después de negar que Fabra comprara una resonancia magnética, va y pone una de cuerpo entero, porque ese era el estilo Zaplana: "Yo les regalo una resonancia de cuerpo entero a todos los valencianos, pero pagan ustedes.
"

Y lo hemos pagado y lo hemos pagado muy caro.
Porque hoy, después de once años de gobierno del Partido Popular, tiene que anunciar nueve hospitales nuevos.
De los cuales.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Finalitze, per favor.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

.
.
.
cuatro se pagarán con dinero privado porque no le queda dinero para los servicios públicos esenciales.

Nada más, muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Mendoza.

Con sus razonamientos, esperpénticos en este caso, y además demagógicos, como nos tiene acostumbrados, ha llegado usted a decir que con el dinero que nos gastamos en resonancias se podrían construir uno o dos hospitales.
Podía haber dicho también que con el dinero que nos gastamos en la adquisición de goteros se podrían comprar dos centros de salud o tres Samu, o con el dinero que invertimos en atención a parturientas podríamos hacer una nueva Fe.
Claro que podríamos hacer muchas cosas, pero es evidente que el dinero lo destinamos todo en la atención de paciente.

Y en otras comunidades autónomas vecinas, donde no ofrecen esos servicios con el nivel y la intensidad que lo hacemos en nuestra comunidad, gastan menos dinero.
Claro que gastan menos dinero.
Pero tienen listas de espera o diagnósticos menos efectivos de los que hacemos aquí.

Y aunque usted bien dice, la mayoría absoluta nos permite hacer muchas cosas, pero todas desde el respeto al paciente, que al fin y al cabo es la razón de ser de las actuaciones que estamos llevando a cabo.

Y no nos ha permitido, como usted decía, cambiar la fórmula del agua, pero me temo que lo vamos a ir haciendo, en vista del interés que su grupo parlamentario tiene en aportar agua a esta comunidad.
Y por tanto, seguro que eso también va a ser una opción a la que destinemos tiempo y recursos en los próximos meses, en beneficio también de los ciudadanos de esta comunidad.

Mire, gracias al esfuerzo que hemos hecho en los últimos años, inversor que usted muy bien decía.
.
.
Dice: "En el año ­creo que ha dicho 94 o algo así­ teníamos la primera resonancia magnética en nuestra comunidad de las seis que había en el conjunto de España".
Pues bien, sepa usted que entre el año 96 y el año 2004 hemos invertido más de 247 equipos de radiología y diagnóstico por imagen en nuestra comunidad.

Tenemos la tasa media más alta de resonancias magnéticas del conjunto de España, en 11,6 por millón de habitantes, frente al 4,5 de media nacional, o el 4,2 que teníamos en nuestra comunidad.

Además hacemos resonancias magnéticas veinticuatro horas a los pacientes urgentes o ingresados, y en el plazo de siete días a los pacientes ambulatorios ordinarios.

Dígame usted dónde se ofrece este tipo de servicios.
Pero evidentemente, la puesta a disposición del ciudadano de estos servicios supone aumentar el coste.

Pero como tampoco tenemos ganas de que ese coste sea ilimitado, es por lo que le planteaba en mi intervención anterior, el que estamos buscando alguna fórmula que haga compatible esa mayor oferta de servicios en los ciudadanos.
Pero no solo de la atención a través de una resonancia magnética, sino en lo que eso supone de fiabilidad en el diagnóstico, o en el tratamiento posterior de muchas de las patologías que ahí se presentan.

Tenemos veintidós resonancias magnéticas en este momento en nuestra comunidad, veintidós resonancias magnéticas en nuestros centros públicos.
Son resonancias magnéticas, además, públicas.
Están a disposición de forma universal de todos los ciudadanos, y son gratuitas, como no puede ser de otra forma, para todos los ciudadanos.
Están satisfechos los ciudadanos de nuestra comunidad del servicio que se le presta.
Por tanto, nosotros también estamos satisfechos.

¿Que crea eso un elevado coste?
Efectivamente, es un elevado coste, como también lo es la construcción de la nueva Fe.
Si le parece dejamos infraestructuras, o dejamos inversiones como los 40 millones de euros que vamos a hacer este año en alta tecnología.

Y por último decirle: fíjese usted también que las estadísticas a veces hay que cogerlas en toda su extensión.
¿Sabe usted que el aumento en la Comunidad Valenciana en el uso de resonancias magnéticas, del año 2000 al 2003 es de un 41%, y que el resto de comunidades autónomas ­le hablo del informe que se ha hecho sobre gasto sanitario en el conjunto de España­ y que en el resto de comunidades autónomas de un 57% en Andalucía, de un 78 en Cataluña, de más de un 200% en Cantabria?
Y no le nombro Castilla-La Mancha porque es de un 3.
000%, porque como no tenía y ahora han empezado a tener, ahora su incremento es tremendo.

Muchas gracias.
 *(Aplaudiments)*

 

***Pregunta formulada pel diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, sobre quin tipus de gestió, pública o privada, està previst desenvolupar per al nou hospital d'Elx, i quines raons justifiquen l'anunci que la seua capacitat estarà solament entre 200 o 250 llits (RE número 38.
209), al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a continuar amb la pregunta que formula l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-l'Entesa, registre d'entrada 38.
209, que formula a l'honorable conseller de Sanitat.
Quan vulga, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Vosté va estar recentment a la ciutat d'Elx.
Va vore els terrenys on és molt possible que se puga ubicar el nou hospital públic.
I va fer una sèrie de declaracions.
D'eixes declaracions es desprén que, bo, pareix que en esta ocasió va dir que sí, que era factible el construir l'hospital.
Dic això perquè vostés pareix que no s'aclarixen o no volen aclarir-se.
De quan en quan diuen que sí, diuen que no.

Va anunciar el tema de la construcció d'este segon hospital, i va deixar supeditat a un pla funcional, va dir vosté, perquè determinara fonamentalment el tipus de gestió d'eixe hospital i la capacitat del mateix, encara que vosté ja va anunciar que estaria al voltant de 200-250 llits.

Jo crec que, per una banda, la confirmació que per fi vostés es donaren compte que eixe hospital fa falta, sempre és motiu d'alegria, però crec que no va aclarir totes les incerteses que se li van preguntar eixe dia, fonamentalment el tipus de gestió, si anava a ser públic o anava a ser privat, i per què es construïa amb eixa quantitat, per a nosaltres tan reduïda de llits, davant el que fa falta.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidenta.

Señor Oltra.

Efectivamente, la Conselleria de Sanidad tiene previsto, como usted bien decía, construir un nuevo hospital en la ciudad de Elche.
Y a la hora de dimensionar ese hospital que tenemos previsto construir, hay que tener en cuenta el volumen de la población a la que va a dar cobertura.
También el desarrollo de los avances terapéuticos y asistenciales, que como su señoría conoce, en muchas ocasiones son alternativas a la hospitalización tradicional, y que intentan que los pacientes sean atendidos en el entorno terapéutico más agradable, y sobre todo mejor para el paciente.

Además, tenga en cuenta que el resto de recursos de asistencia especializada con los que cuenta el departamento de salud de Elche son importantes.
En concreto, en Elche además estamos ahora llevando a cabo dos importantes actuaciones que por su envergadura suponen la construcción de un hospital.
Me estoy refiriendo a la unidad integral ambulatoria especializada, y al edificio de salud mental, radioterapia oncológica, laboratorios, investigación.
Dos actuaciones de enorme importancia en la ciudad de Elche.

Eso sin referirme a que en el tiempo que llevo de conseller de Sanidad he estado ya inaugurando dos centros de salud en la ciudad de Elche.
Actuaciones que además van a suponer la reorganización de los espacios liberados en ese hospital, aumentando la cartera de servicios del antiguo hospital, y transformando habitaciones dobles en individuales.

Y por último, respecto al tipo de gestión, he de decirle que en estos momentos la conselleria está barajando todas las posibilidades existentes, sin que hayamos adoptado una decisión definitiva al respecto.
No obstante, señoría, no dude que el tipo de gestión, y eso le afecta como ciudadano de Elche también, el tipo de gestión que tomemos tendrá para todos los ciudadanos de Elche, como no puede ser de otra forma y como antes decía, una asistencia sanitaria gratuita, universal, pública y de calidad.
Y por supuesto, a plena satisfacción de los usuarios.

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula el senyor Oltra, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, dóna la impressió, vista l'experiència d'altres hospitals, que vosté va a apostar clarament per la iniciativa privada.
El problema és que a la millor encara no ha trobat a qui adjudicar-li el tema de l'hospital d'Elx, i a la millor pot ser eixe el problema, no?

Jo li insistisc.
Crec que l'hospital d'Elx necessita en primer lloc fer-se.
Perquè vosté acaba d'anomenar algunes experiències d'algunes construccions que han començat molt recentment.
El que no volem és mantindre la mateixa situació que hem patit en la construcció, per exemple, del famós centre d'especialitats.

Vosté sap que està quasi deu anys pressupostada i promesa la construcció d'aquest centre, fins que ara, ara, fa un parell de mesos, s'han començat seriosament les obres.
O siga, en temes de sanitat no se pot tardar tantíssim com vostés tarden.
Estan inclús posant en perill la salut de la població davant d'eixa situació d'oblit i d'abandó de la responsabilitat en un tema tan important com és eixe.
Que per cert, o siga, és que vostés mateixa és que no complixen el que vostés prometen.
O siga, els compromisos als que vostés arriben.

Vosté sap, ningú millor que vosté, el tema de pressupostos, com està el tema del centre d'especialitats, la previsió que hi havia per a l'any 2006.
En el pressupost actual.
Vosté sabrà, perquè el faria vosté, que hi havia una previsió d'invertir 18 milions d'euros en la construcció d'eixe macrocentre.
Vosté sap també el que al final ha posat en eixe pressupost, on vosté va dir que es comprometia a invertir 18 milions d'euros l'any 2006.
Vosté sap el que ha posat?
4.
700.
000.
Això què vol dir?
Que no té diners?
Que va retardar l'obra?

Clar, eixe és el problema.
O siga, que vostés en temes de sanitat i en tants altres, no són de fiar.
Aleshores, en este problema del segon hospital, que tantes voltes l'han promés allí, fonamentalment quan arriben les campanyes electorals, que després s'han desdit d'això.
Mos han dit que no en propostes de proposicions no de llei en aquestes Corts.
Mos han dit que no en esmenes als pressupostos.
Ara diuen que sí.
Estupend.

Però eixes incerteses que han quedat en l'aire ens preocupen molt.
Perquè, clar, per què es construïx un hospital que a nosaltres ens pareix ja xicotet abans de començar?
Perquè té una població, ja no solament la població del Baix Vinalopó, que supera ja els 250.
000 habitants, és que vosté sap que estem atenent també zones del Baix Segura, en poblacions, estem parlant d'uns llocs que té uns increments de població molt forts, i que hi ha una demanda molt forta i que eixa demanda va a continuar, i que l'hospital actual el que necessita també és alliberar-se.

Vosté sap que no hi ha corredor en l'hospital actual que estiga lliure de llits?
Si és que allí el que ja no sé és com se pot menejar inclús la pròpia gent.
Si és que fan falta eixes instal·lacions, complementàries, importants, fan falta per a descongestionar.
Però cal també una visió de futur.
Segurament no construiran vostés un altre hospital, que la previsió en la ciutat al ritme que es va, en vint o trenta anys.
O siga, no se'ns pot quedar xicotet eixe segon hospital abans de començar les obres.

Per tant, jo li demane que siga un poquet més ambiciós.
Que tinga una major visió de futur.
Que plantege almenys un hospital com el que tenim en aquestos moments, de 460 o 470 places.
Crec que és una cosa absolutament imprescindible.
Però que ens diga, que s'atrevisca a dir que la gestió serà privada o que serà pública.
Que ho diga, que no mantinga eixa incertesa.
Perquè en eixa incertesa estem segurs que al final s'adjudicarà, com està vosté adjudicant tots a la iniciativa privada.
Perquè la sanitat per a vostés és un negoci.
Més que tot és un negoci, més que una obligació, més que una necessitat de cara a la població.

I que em diga, una volta tinga ja la famosa maqueta, que tinga el pla funcional, que tinga tot això, quan de veritat començaran les obres d'eixe hospital que tanta falta fa.
Perquè vista l'experiència del centre d'especialitats, vista l'experiència del centre de salut mental i radiologia, és que podem tardar anys.
I no és per dir-li-ho, senyor conseller, és que podem tardar anys.
I la sanitat allí no pot continuar esperant.

Vosté sap la situació, diguem difícil, per dir-ho suaument, en què es troben la quantitat de llistes d'espera, que hi ha intervencions des de les més greus a les més simples.
I això, en una comarca com eixa, en ninguna.
Però nosaltres és que no tenim res més que ara una promesa molt recent.

Necessitem que vosté es comprometa més seriosament, que pose més diners en els pressupostos del que ha posat.
Que pràcticament m'imagine que és per a la maqueta, el projecte i pràcticament res més, 400.
000 euros.
I necessitem que eixe compromís, que pareix que ara va seriosament.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
es concrete de veritat.

Res més.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Oltra.

La veritat que ja trobava jo a faltar poder debatre amb vosté després de quatre anys fent-ho en la Conselleria d'Hisenda.
I vosté hui ha vingut ací a quedar bé amb la gent d'Elx, probablement, en la seua condició d'il·licità, però la veritat és que no s'ho sabia.
No s'ho sabia, del que estava parlant.
Vosté ha vingut ací a dir: "facen molts hospitals, molt grans, molts llits", perquè com ni governen ni governaran, aleshores queda molt bé vindre ací i dir això.
Però vosté sap que no té consistència el que està dient.

Mire, el mateix alcalde d'Elx, que és diputat d'estes Corts, i el Grup Parlamentari Socialista i per tant, l'alcalde d'Elx estan absolutament tranquils que s'està posant en marxa una iniciativa, dimensionada per a les necessitats d'Elx.
I a més, una iniciativa que, independentment, del model de gestió que es tinga, assumix junt amb altres iniciatives com la que li estava dient abans, de la unitat esta integral ambulatòria especialitzada, on n'hi haurà una oferta de cartera de servicis molt important, en un pressupost de 21 milions d'euros.
I a més també un edifici de salut mental, de radioteràpia oncològica, laboratoris i investigació de 7 milions i mig d'euros.
I a més un pàrquing d'al voltant de mil places en un pressupost de 10 milions d'euros.

Per tant, totes eixes actuacions en l'actual hospital d'Elx, millorarà de forma extraordinària l'oferta de servicis, a més de transformar habitacions dobles en habitacions individuals.
Millorarà, com dic, de forma extraordinària l'oferta de servicis des del punt de vista sanitària que té Elx.
I a més, tindrà un segon hospital, un segon hospital dimensionat a les necessitats que té en este moment la comarca d'Elx, en una zona de la ciutat d'Elx en direcció a Crevillent, i per tant, és de plena satisfacció per al conjunt dels ciutadans d'Elx, com dic, esta oferta de nova infraestructura sanitària que anem a plantejar.

Jo senc dir-li que vosté, bé, ha complit el seu paper, el vindre ací, el defensar més llits, més hospitals i més grans per a Elx, però cal situar les coses en el seu just terme i jo crec que el seu just terme és el que hem plantejat en este moment, un programa que com vosté sap s'emmarca dins del que és el programa este de construcció de centres sanitaris de la Comunitat Valenciana, un programa, a més, que utilitzarà aquelles noves formes de gestió que puguem, sempre i quan se complixquen eixos requisits de tindre una sanitat pública, una sanitat gratuïta, una sanitat universal, però, sobretot, una sanitat que siga eficient i, sobretot, que done resposta a les demandes que tenen en este cas els ciutadans d'Elx i de la seua comarca.

Res més, moltes gràcies.

 

***Pregunta formulada pel diputat Alfred Botella i Vicent, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, sobre quines gestions ha realitzat el senyor conseller per tal de donar solució als motius de la vaga de tècnics especialistes de laboratori i quina ha estat la posició de la conselleria en la negociació dels serveis mínims en la dita vaga (RE número 38.
224), al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet.***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per últim, anem a la pregunta formulada pel diputat Alfred Botella i Vicent, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-L'Entesa, registre d'entrada 38.
224, i que formula a l'honorable conseller de Sanitat.

Per tant, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta

Senyor conseller, quines són les gestions que ha realitzat vosté com a conseller per tal de donar solució als motius, que, com sap, són fonamentalment l'homologació i la titulació universitària a nivell europeu, d'eixa vaga de tècnics especialistes en sanitat?
, i quina ha estat la posició de la Conselleria en la negociació dels serveis mínims en dita vaga?

Dir-li que en les gestions va implícit, lògicament, saber quina és la seua posició al respecte i la seua opinió.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidenta.

Señor Botella, la pregunta que usted formula, que con gusto le contesto, afortunadamente, en el día de hoy tiene ya una vigencia pasada en la medida en la que, como usted sabe, ha sido desconvocada esa huelga y, afortunadamente, continúan con su actividad normal el conjunto de técnicos que hasta ahora estaban llevando a cabo una movilizaciones en defensa de unas reivindicaciones, que yo mismo insté al propio Ministerio de Sanidad y la Ministerio de Educación para que al menos tuvieran la opción de crearse una mesa de trabajo, una mesa de negociación que permitiera exponer estos planteamientos y tratar de buscar una solución que tenía honda trascendencia en el conjunto de la sanidad, por la importancia de la labor que desarrollan estos profesionales y también por la repercusión que podía tener en otras categorías profesionales, que estaban siguiendo muy de cerca este conflicto.

Desafortunadamente, el Ministerio de Sanidad y el Ministerio de Educación ha ido haciendo oídos sordos a esta reclamación, que ha llevado a que estos profesionales hayan tenido que tensar y llegar a una situación, estoy seguro, no deseada por ellos, para hacer valer sus reclamaciones.
En todo caso, como le digo, afortunadamente, un ejercicio de responsabilidad, probablemente o infinitamente mayor por parte de estos profesionales del que ha tenido la administración central, permite que hoy podamos decir que este conflicto ha terminado y que, por tanto, nuestros hospitales siguen contando con su inestimable trabajo.

Muchas gracias.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Botella.

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, afortunadament s'ha acabat amb la vaga, anit, perquè hi ha un principi d'acord entre els ministeris, jo diria que entre el conjunt de les forces polítiques del parlament estatal i els professionals tècnics especialistes sanitaris.
Però no era eixa la pregunta que jo li fea.

La pregunta que jo li fea, senyor conseller, era quines eren les gestions que vosté havia realitzat per tal de donar solució a eixe conflicte i, per tant, als motius que provocaven que es fera la vaga, i vosté diu que ha instat el Ministeri de Sanitat i d'Educació que es fera una mesa, i jo tinc de creure-m'ho perquè ho diu vosté.

De totes maneres, em sembla que vosté s'oblida d'una qüestió, i és que açò no és un problema nou, no és un tema que ve de fa unes setmanes ni de fa uns mesos.
Ve d'anys, que ací, en la Conselleria de Sanitat, s'ha tractat tant quan governava el Partit Socialista, com després quan han governat vostés, que han tengut reunions amb vosté en concret, que estan esperant encara que es complixca el compromís que vosté va adquirir respecte a la incorporació de les categories en els diferents llocs de treball dels hospitals i dels centres d'especialitat.
Que, a més a més, el tema de les categories de tècnic superior de documentació sanitària, de dietètica, de salut ambiental, etcètera, no?
, que es tinga en compte, i també la creació d'eixa figura del tècnic supervisor, que vosté ha incomplit en tot este temps des que es va acordar, i vosté això ho obvia.
Però també obvia que han estat governant huit anys a nivell de l'estat, han tingut el Ministeri de Sanitat i el Ministeri d'Educació i han segut incapaços de parlar d'aquesta qüestió.

I vosté parla ara de la responsabilitat dels professionals.
Efectivament que tenen molta responsabilitat, perquè han aguantat molts anys i no havien fet encara ninguna vaga com la que han fet en esta ocasió.
Però, a més a més, cal tindre en compte que ara plantegen una vaga i vosté, lluny de reunir-se amb ells, de vore què és el que estan demanant i com pot vosté incidir a nivell de l'estat.
.
.
Vosté diu que ha instat, doncs, molt bé, moltes gràcies.
Però, lluny d'això, vosté els crida a andana i el que fa és que l'acord que n'hi havia respecte als serveis mínims de la vaga, que havia segut signat entre la Conselleria i la part implicada en la vaga, vosté, amb les seues mans llavades, el que fa és recórrer a l'autoritat laboral per a trencar eixe acord i imposar un altre tipus de serveis que no són els serveis mínims i que, a més a més, crea conflictes dintre dels hospitals i dels centres entres els caps de servei i els mateixos treballadors.

Això és el que vosté ha fet, senyor conseller, i jo crec que és lamentable que a estes altures, doncs, un col·lectiu que segurament serà minoritari en el conjunt de la sanitat, però que és molt majoritari dintre del seu sector i que no se l'escolta per part de la Conselleria i tampoc se l'escoltava a nivell del Ministeri.

Ací hi ha hagut un principi d'acord, que n'hi ha de temps de complir fins a l'1 d'abril.
Li ho dic perquè eixa idea que vosté ha donat en els mitjans de comunicació que tampoc tenia tanta importància la vaga i tal, no?
.
.
.
Si no tenia tanta importància, no tenia per què trencar l'acord de mínims, perquè, en definitiva, doncs, bé, les coses haveren funcionat més o menys.
Però, en canvi, sí que tenia importància, és a dir, és evident que ha tingut molta importància, senyor conseller, i que jo crec que vosté el que ha de fer és impedir que es torne a produir una situació com eixa en abril i, per tant, en el Consell Interterritorial el que deu vosté incidir a eixa instància que ha fet ara el Ministeri de Sanitat i d'Educació, vosté deuria dir ara ací públicament quina és la seua posició al respecte de les reivindicacions dels treballadors i què és el que va a defendre en eixe Consell Interterritorial, perquè eixa és la garantia que ací, al País Valencià, almenys en el que li competix a vosté, n'hi haja o no n'hi haja acord en algunes qüestions a nivell de l'estat, vosté es comprometrà ací amb la gent afectada a portar-ho a efecte.

Jo crec, senyor conseller, que, la veritat, en este temps que ha passat ha perdut vosté una oportunitat d'or per a tractar d'acostar posicions entre la Conselleria i els afectats i, de totes maneres, mai es tard, senyor conseller, mai és tard i vosté encara està en condicions de vore en quina mesura reunir-se amb els mateixos afectats i en quina mesura en el Consell Interterritorial pot plantejar les coses tal i com ells.
.
.
*(Inintel·ligible)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Finalitze, per favor.

**El senyor Botella i Vicent:**

Acabe, senyora presidenta, dient-li, senyor conseller, que jo crec que tants dies de vaga, tants dies de tancament i de vague de fam, no es mereixen una resposta com la que vosté ha donat.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Botella, siento decírselo, pero es que es así, dar solución a las reivindicaciones planteadas por el colectivo de técnicos sanitarios era un estricta competencia del Gobierno central y no de la Conselleria de Sanidad, por tanto, nosotros no teníamos en nuestra mano la decisión última que pudiera permitir resolver este conflicto y acceder a sus reivindicaciones.

Nosotros lo único que podíamos era instar a los respectivos departamentos del Gobierno central el que tomara cartas en el asunto, y han pasado olímpicamente, tanto el Ministerio de Sanidad como el Ministerio de Educación, y han puesto a este colectivo en una tesitura muy desgraciada llevándole a que su conflicto se tensionara muy por encima de la voluntad de estos profesionales.
Profesionales, además, que llegaron casi al 50% del conjunto de ellos, en el inicio del periodo de huelga, si tenemos en cuenta que una buena parte tenían unos servicios mínimos que cumplir, servicios mínimos que aprovecho para decirle que se realizaron cumpliendo el artículo 10, como no puede ser de otra forma, del real decreto ley que regula las relaciones laborales y que, por tanto a la autoridad laboral así se le traslada.

Yo respeto mucho el derecho de huelga, es un derecho constitucional, lo respeto.
Pero respeto tanto más el derecho a la asistencia sanitaria, también constitucional, que tienen los valencianos y valencianas, y, por tanto, tengo la responsabilidad de tomar todas las medidas que sean necesarias para garantizar ese derecho.

La autoridad laboral tendrá que tomar todas las medidas que sean necesarias para garantizar otro tipo de derechos, pero yo, mientras tenga la responsabilidad de la sanidad, me voy a ocupar de que en el caso de conflicto tengamos garantizada la asistencia sanitaria de los ciudadanos de nuestra comunidad, y respetando las reivindicaciones que plantea este colectivo.
Nada tiene que ver una cosa con la otra.

Decirle, en este sentido, que, afortunadamente, como digo, gracias a un esfuerzo de responsabilidad por parte de estos profesionales, hoy el conflicto, digamos, por lo menos en esta primera etapa ha terminado, porque, efectivamente, estas son unas reivindicaciones que están encima de la mesa, que siguen latentes y que espero que por parte de los ministerios afectados y también a instancias nuestras, sean objeto de análisis, de estudio y de toma en consideración en la medida en la que se pueda, junto con, también, otras categorías profesionales en las que, digo, tiene directa relación.

Por lo demás, reiterarle nuevamente nuestra disposición, y la hago pública también a la del colectivo de técnicos, que la Conselleria ha estado en contacto con ellos viendo la evolución del conflicto que se estaba llevando, y ahora, pues, mostrarme satisfecho de que este, por lo menos, haya podido concluir y estos profesionales estén desarrollando su actividad a la plena satisfacción de la sanidad valenciana.

Muchas gracias.

 

***Preguntes números 152/04, 153/04, 154/04, 155/04 i 156/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejando Font de Mora Turón, sobre la suspensió dels concerts commemoratius del Dia de la Música Valenciana en la seua edició de 2004, que formula el diputat Vicent Escrig Peris, del GP Socialista (RE números 13.
352, 13.
353, 13.
354, 13.
355 i 13.
356).***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Finalitzades les preguntes amb caràcter d'urgència, anem a passar al punt número 7, amb el grup de preguntes que formulen a l'honorable conseller de Cultura, Educació i Esport, 152, 153, 154, 155 i 156, i que les formularà l'il·lustre diputat senyor Escrig, del Grup Parlamentari Socialista, sobre la suspensió dels concerts commemoratius del Dia de la Música Valenciana en la seua edició del 2004.

Té la paraula, senyor Escrig.

**El senyor Escrig Peris:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, en aquestes preguntes vaig a referir-me a un fet tan greu com important per als músics valencians com fou la supressió de forma unilateral del Dia de la Música Valenciana, tant en l'any 2004 com en l'any 2005, que ha suposat estos dos anys celebrar eixe dia dintre d'un silenci total per part de les nostres bandes de música.

Li pregunte, senyor conseller, per què no s'han celebrat eixos 365 concerts amb motiu del Dia de la Música Valenciana en els anys 2004 i 2005?
Quins criteris ha seguit vosté, o la Conselleria, per a anul·lar els dits concerts?
Existix algun interés per part de vosté del Dia de la Música Valenciana?
Esta mesura se va a consolidar en edicions futures?
Quina justificació pot donar vosté als músics valencians a l'opinió pública sobre dita suspensió?

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Escrig.
El Dia de la Música Valenciana, des de l'any 1999, s'ha celebrat a la nostra comunitat de diferents maneres i utilitzant diversos mitjans.
En primer lloc, regals institucionals a totes les societats musicals de la Comunitat Valenciana, que des del 2000 els regals consistixen en partitures de música editada per l'Institut Valencià de la Música, que s'envia a totes les bandes; la celebració d'un concert al Palau de la Música de València i, en tercer lloc, per mitjà de la celebració simultània de concerts per part de bandes de música de la Comunitat Valenciana en les seues respectives localitats, fets als quals vostés es referix.

L'any 2004, el Dia de la Música es va commemorar amb l'esmentat regal institucional, de partitures, amb també la celebració del concert al Palau de la Música de la ciutat de València, amb la participació de les bandes guanyadores del certamen de bandes.

I este mateix any, la conselleria creà un projecte nou, que va substituir la celebració simultània de concerts en un mateix dia i amb contingut semblant, si ve els concerts es celebren en distints dies, consistent en el finançament d'intercanvis entre les bandes de música de la Comunitat Valenciana.
Este projecte, que substituïx a l'anterior, permet l'ampliació del calendari d'actuació musical de les bandes, la seua interrelació, aconseguix una major promoció i difusió en celebrar-se els concerts en dies distints i aconseguint una major afluència de públic, possibilitant la seua assistència a diferents actuacions.

Enguany, el 2005, s'ha celebrat el Dia de la Música, amb l'enviament de la partitura, amb el concert commemoratiu i amb el manteniment del projecte de finançament dels intercanvis entre les bandes de música de tota la nostra comunitat.

Per tant, senyoria, el Govern Valencià, des de l'any 1999, continua celebrant el Dia de la Música i continuarà celebrant-ho en els pròxims anys amb distints tipus d'actuacions, que siguen cada moment el que Govern pense més acords per a la promoció i difusió de la música a la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Escrig.

 

**El senyor Escrig Peris:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, efectivament, hi ha hagut un projecte nou, que després parlarem d'ell, d'intercanvis musicals.
Però vosté el que ha fet ha sigut llevar un projecte consolidat, com són els concerts anualment de molta gent, per un projecte nou d'intercanvis musicals.

Bé.
Vull dir-li, perquè conste en el *Diari de Sessions*, que el 29 d'abril s'aprovà, com vosté sap, la Llei valenciana de la música, i fou un esdeveniment tan important que les bandes de música volgueren consolidar el Dia de la Música Valenciana fent música, oferir un concert extraordinari, amb una partitura d'un compositor valencià, una partitura encarregada per l'Institut Valencià de la Música, i on tot era música, senyor conseller.
Li ho dic seriosament que durant vint o vint-i-cinc dies, des del 29 d'abril, es feia música per tot arreu.

Es més, vaig a donar les dades exactes perquè tinga vosté un coneixement d'això.
Es feren 365 concerts anuals en 335 municipis, on participaren al voltant de 20.
000 músics i cobraven una quantitat per participar en eixos esdeveniments.

Hui, el Dia de la Música, senyor conseller, es resumix en una Dia de la Música que és tot un desert, és a dir, tres concerts en cada capital de província, total 150 músics aproximadament.
I, sobretot, vosté vol ficar en marxa eixe intercanvi musical.
Jo pensava que era un projecte més de la conselleria, però ha substituït una cosa per l'altra.

És més, senyor conseller, el consell rector, en l'any 2004, d'on era jo partícip d'eixe consell, aprovà la celebració del Dia de la Música Valenciana amb estos concerts, amb una partitura de compositor.
I de sobte vosté, unilateralment, anul·la i contradiu el dit pel consell rector i anul·la el Dia de la Música Valenciana.
Amb eixa actitud, senyor conseller, s'ha aconseguit fer un Dia de la Música Valenciana sense música.

I volguera en esta sessió plenària, senyor conseller, transmetre, i aixina s'acordà en la passada assemblea general de bandes, el malestar generalitzat dels nostres músics, directors, per la supressió ­senyor Maluenda, estic parlant amb el senyor conseller­, per la supressió del Dia de la Música Valenciana.

Té la conselleria, senyor conseller, la intenció d'institucionalitzar de nou el Dia de la Música Valenciana?
O es va a quedar en *agua de borrajas*, senyor conseller?
En tasques de gestió de la Federació, en l'assemblea, es dia clarament de tornar a eixe Dia de la Música Valenciana, i jo li ho transmet en nom dels músics valencians.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Escrig, vosté no pot transmetre res en nom de tots els músics valencians.
No pot.
Senzillament no pot.
Els que poden transmetre les coses en nom dels músics valencians és la federació de les associacions musicals de la Comunitat Valenciana.
Per tant, no s'irrogue vosté, no usurpe vosté cap atribució que no té, perquè això és il·legítim, és absolutament il·legítim.
A mi m'agradaria que diguera vosté el mateix front a tots els membres de la societat musical, de les federacions musicals, que van estar l'altre dia reunits i es van manifestar absolutament amb satisfacció amb el que s'està fent.

I vosté té molt mala sort, perquè resulta que li toquen les preguntes després de fets significatius.
L'altre dia, en Presidència de la Generalitat, vam signar un acord entre la federació de bandes de la Comunitat Valenciana, de societats musicals, i la Generalitat Valenciana, en la qual s'arreplegava una sèrie de línies de treball que estaven absolutament consensuades.
O siga, vosté està fora del temps, vosté està a contrapunt ­utilitzant un terme musical­ en el que a música es referix.
I té vosté moltíssima mala sort.

Jo li torne a dir: per què hem fet això?
A benefici de la música.
Mire, per què s'ha substituït la celebració de concerts pel tema d'intercanvis musicals?
Perquè té un major suport econòmic.
Vosté m'ha dit que eren 250.
000 euros la realització de concerts.
Jo li dic que amb el nou programa, són 420.
000 euros.
Per tant, el que toquen a cada banda és quasi el doble del que tocaven abans.
I per això estan satisfetes les bandes.
Un important increment econòmic.
Però, a més, un increment de l'ampliació del calendari musical, d'actuacions musicals, la seua interrelació ­després en parlarem­, la promoció, la difusió que això comporta en la xarxa de la nostra societat d'aficionats a la música.

Per tant, jo he de, primer, desmentir-li a vosté que siga vosté representant de tots els músics de banda de la Comunitat Valenciana, perquè no ho és, i és una il·legitimitat manifesta.
I damunt, per a desgràcia de vosté, això constarà també en el Diari de Sessions.

I en segon lloc, que no se suspenen els concerts simultanis entre les distintes bandes de música.
No es van suspendre en l'any 2004, perquè no van estar mai programades el 2004.
No van estar mai programades.
O siga, és que vosté diu: "És que va suspendre".
No, perquè no es van programar.
Per què?
Perquè sorgir un projecte nou, que és el finançament d'intercanvis entre les bandes de música, de les quals tindrem oportunitat de parlar.

Moltes gràcies, senyor president.

*(Ocupa la presidència el senyor president, Julio de España Moya)*

 

***Preguntes números 157/04, 158/04, 159/04, 160/04, 161/04 i 162/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejando Font de Mora Turón, sobre ajudes per a l'intercanvi entre societats musicals, que formula el diputat Vicent Escrig Peris, del GP Socialista (RE números 13.
423, 13.
424, 13.
425, 13.
426, 13.
427 i 13.
428).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, vamos a debatir las preguntas que van de la 157 a la 162, i que desarrolla don Vicente Escrig Peris, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre ayudas para el intercambio entre sociedades musicales.

Por favor, don Vicente.

 

**El senyor Escrig Peris:**

Gracias, señor presidente.

Senyor conseller, li aclarisc una cosa: jo, com a membre d'una banda que me delegà el seu vot i el contingut, tenia vot i veu.
I, per tant, puc fer cas, i he de fer cas, a eixa banda que me delegà ­no estic parlant amb vosté, senyor Maluenda, estic parlant amb el senyor conseller.
I, per tant, votí, i votàrem les bandes, perquè tenia eixa delegació de vot en eixa assemblea, que li conste.
Està clar, senyor conseller ?
Que li conste que.
.
.
almenys jo aní, que vosté ni se dignà en anar a la clausura, quan estava invitat a eixa assemblea.
Eren primer les motos que les bandes de música.
Enhorabona, senyor conseller.

Dir-li, en este joc de preguntes, quina és l'estructura i contingut d'eixos intercanvis musicals?
Quins criteris s'han seguit per a seleccionar les bandes de música en eixos intercanvis?
En definitiva, quines bandes van a accedir a eixes ajudes i, sobretot, quin és l'organisme que va a dirigir eixos intercanvis?
En quines dates i quina quantitat econòmica està prevista per fer eixos intercanvis musicals?

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Escrig.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

O siga, que ja hem reduït les coses a la seua dimensió.
Vosté parlava en nom d'una banda ­perfecte­, per la qual estava delegat, no en nom dels músics de la Comunitat Valenciana.
Perfecte.
*(Remors)* Perfecte, perfecte.
*(Remors.
El senyor president colpeja amb la maceta)*

Després, clar, vosté em té a mi en una alta estima.
Jo li ho agraïsc.
*(Veus)* Me té vosté en molt alta estima.
Perquè, clar, jo no tinc encara el do de la ubiqüitat, jo no puc estar a la vegada, com a responsable d'esports, en un lloc i en altre lloc que hi ha prou distància.
L'any passat vaig tindre fins i tot el do de la ubiqüitat, perquè com es celebra a Utiel, que queda propet del circuit, vaig poder anar, però com enguany era a Petrer, em va resultar absolutament impossible, amb el problema circulatori que este esdeveniment produïx.

Per tant, estes opcions.
.
.

 

**El senyor president:**

Señores diputados, por favor, mantengan la calma.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

.
.
.
estes opcions s'han de fer de quan en quan en la vida.
I, clar, jo sóc conseller de Cultura, Educació i Esport, hi ha esdeveniments esportius i culturals, però les federacions de banda de música saben, perquè vaig estar amb elles en la signatura d'eixe conveni amb el president de la Generalitat, que estic com a conseller a la seua disposició.

Anem al que li interessa.
La conselleria, precisament buscant fórmules imaginatives que servisquen al món de les bandes per a la major participació, per a la difusió i foment de la música, creà un projecte nou consistent en el finançament d'intercanvis musicals.

Este programa pel qual vosté s'interessa hui entre bandes pertanyents a la Federació de societats musicals de la Comunitat Valenciana, segons un conveni subscrit entre l'Institut Valencià de la Música i la Federació, té com a objectiu essencial fomentar eixe intercanvi entre el nombre més gran possible d'entitats musicals de la nostra comunitat.

El programa s'articula econòmicament a través d'una línia pressupostària nominativa a favor de la Federació de societat musicals de la Comunitat Valenciana, i està ­fixe's vosté, que tant li interessa la participació­, està organitzat, gestionat i executat per la pròpia Federació.
És a dir, és vosté, o la seua banda, en part.
.
.
vull dir, vosté és el qui ho organitza, ho gestiona i executa.
Quasi que m'ho podria explicar vosté a mi, en compte de jo a vosté.
Però, bé, ja veig que no té moltes ganes.
Li ho continue explicant.

En este programa participen bandes, bandes juvenils, cors, orquestres de les societats musicals que l'han sol·licitat a la pròpia Federació.
Els intercanvis, segons els programes previstos per la pròpia Federació, s'efectuen entre els mesos de juliol a novembre.
Per tant, han tingut un èxit absolutament aclaparador: més de 370 societats musicals han participat, amb una absoluta satisfacció per part de tots.

Per tant, jo crec que tant vosté, com a membre d'una banda de música, com jo, com a representant de la política musical i cultural de tota la comunitat, mos sentim molt satisfets, i estic segur que vosté estarà d'acord amb això.

Moltes gràcies, senyoria.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Escrig, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Escrig Peris:**

Gràcies.

Allò del *totus tuus*, m'agrada molt, senyor conseller.
M'agrada molt allò del *totus tuus*, sí.

Dir-li, senyor conseller, que no em sap greu quan es fan bé les coses.
I l'intercanvi de musicals és un projecte que, des del Partit Socialista, creem que és molt convenient.
Jo no el critique.
Al contrari.
Jo el que li dic és que vosté ha llevat un projecte, Dia de la Música Valenciana, per a ficar un altre projecte ­això és el que li dic­, quan els músics el que volen és tindre quan més projectes i programes, millor, senyor conseller.

Mire si són interessants estos intercanvis que està propiciant ­i li ho dic sincerament, i que són positius, i amb èxit­, una intercomunicació entre les bandes de les províncies, de les tres províncies; estan interrelacionant-se ajuntaments amb bandes i conselleria i està coordinant-se amb diputacions.

Per tant, li dic des d'ací que me pareix molt bé i són un èxit els intercanvis.
Jo no li lleve la raó ahí.
Jo crec que el que n'hi ha és que.
.
.
arreplegara també el projecte del Dia de la Música, amb eixos concerts de tots els músics, i junt a eixe, el projecte d'intercanvis musicals.

Tal vegada, senyor conseller, l'únic negatiu que li dic és que la consignació pressupostària per a l'any 2006 és molt curta, molt xicoteta.
Són 434.
00 euros, que creem que és una quantitat irrisòria, front a les nombroses despeses que té cada banda: autobusos, publicitat, manutenció dels músics, etcètera.
I creem que és un negoci ruïnós, valga l'expressió, per a les bandes nostres de les tres províncies.

Per tant, senyor conseller, el felicite per eixe projecte, sincerament, però crec que ja que estem en procés del projecte de llei de pressupostos, caldria augmentar esta quantitat de 434.
000 euros a 800.
000 euros, perquè segur que els músics li ho agrairan.
És un projecte que ha eixit de vostés, mos pareix molt bé, però ajude'ns un poc més, si pot ser, senyor conseller, sense acritud li ho dic, ajuden-los, perquè fa falta eixa ajuda a eixes bandes.
I si es pot dur *(inintel·ligible)* eixa línia d'intercanvis, també la línia d'entitat musical valenciana, dels concerts, millor encara.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Escrig.

Tiene la palabra, señor conseller.

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Sense acritud, senyor Escrig, en absolut.
Jo no sé perquè vosté diu açò de *totus tuus,* no sé a què ve, no sé per què.
En tot cas, bé, bo, no vull contestar.

Vosté demana, lògicament, més ajudes.
De fet, en esta línia està l'acord que vam signar l'altre dia, repetisc, entre la Federació de Societats Musicals i el president de la Generalitat i la Conselleria, en este sentit va encaminat, en tindre un marc estable de relacions, cosa que s'estava demanant pel món de la música de banda i que ara, per fi, després de molts anys, hem pogut signar.
És a dir, en eixe tema estem d'acord, en que hem d'anar.
De fet, si vosté repassa les xifres que jo li puc donar ara, sempre vorà com hem anat augmentat progressivament, de manera, per exemple enguany, en l'any 2006, el que es planteja per a 2006, en el pressupost que debatrem enguany, hi ha un 3,5% d'augment respecte a l'exercici passat amb 434.
700 euros.

Però a més vosté ha d'afegir a això el sosteniment de la Federació de bandes de música pròpiament, que açò també és important, amb un increment, també, del 3,5% per al 2006 amb 342.
050 euros.
I dir-li que en total, des de l'any 2003, s'han destinat al sosteniment de federacions de bandes de música, la quantitat de quasi un milió d'euros, que si afegim els 342.
000 euros del 2006 suposa al final una quantitat d'1,3 milions d'euros.
Si a més li afegim les ajudes en les escoles de música que serveixen, com vosté ben sap, per a finançar també les escoles de música de les societats musicals, de manera que són una ajuda directa, afegim a això 3,6 milions d'euros.
I si a 1,3 li afegim 3,6, quasi són 5 milions d'euros d'ajudes que van a les entitats de societats musicals.

Vosté, que durant molt de temps, ha sigut el *totus tuus* de la federació, perquè era el seu president i les tenia totes, les coneixia totes, eren totes seues, a la millor està vosté ací perquè d'alguna manera ha pegat eixe botet tan interessant des dels arpegis a la política, bé, com vosté sap perfectament, això ha sigut un panorama que no ha hagut mai en el món de les ajudes a les bandes de música a la comunitat.
Clar, la botella sempre estarà o mig plena o mig buida.
L'ampolla, com diria el senyor Ribó, sempre estarà mig plena o mig buida.
Per tant, vosté la veu mig buida i jo la veig mig plena.
Però tinc la impressió que s'està plenant molt ràpidament.

Moltes gràcies, senyor president.

 

***Preguntes números 167/04, 168/04 i 169/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejando Font de Mora Turón, sobre l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals, que formula el diputat Vicent Escrig Peris, del GP Socialista (RE números 14.
066, 14.
067 i 14.
068).***

 

 

**El senyor president:**

Continuamos en este duo con las preguntas 167, 168 y 169, que realiza don Vicente Escrig al honorable senyor conseller de Cultura.

Senyor Escrig.

 

**El senyor Escrig Peris:**

Gràcies, senyor president.

Finalment, volíem fer referència al que aparegué en els mitjans de comunicació sobre l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals.
En quins termes, senyor conseller, s'ha firmat l'acord entre conselleria i eixa orquestra?
Quina va ser la seu de dita orquestra?
I quin finançament públic o privat, si hi ha finançament públic o privat, va tindre esta orquestra, a fi de fer front a eixes temporades de concerts que es van a celebrar ací a València?

Li faig estes preguntes, perquè ens preocupa molt també el tema d'eixa proliferació d'orquestres que s'està donant a València, afortunadament, però que creiem que cal tindre un sentit comú per a poder establir estratègies de vore com es paguen eixes orquestres que, en definitiva, són orquestres públiques.
I, per tant, jo volguera un poc que em resolguera esta nova tesi de l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals com està, senyor conseller.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Escrig.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Escrig, hi ha un plantejament dual curiós, perquè diu: "estem preocupats per la proliferació d'orquestres que afortunadament es donen en la Comunitat Valenciana".
Està bé, estan preocupats per una cosa que succeeix afortunadament o benauradament, això és meravellós.
Que estiguen vostés preocupats per coses bones sempre serà benvingut.
Però en este problema no s'han, senyories, de preocupar.

La Generalitat Valenciana, a través de l'Institut Valencià de la Música, va subscriure el passat mes de juny de 2004 un protocol de seu i col·laboració, efectivament, amb l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals.
En este protocol s'acordà que l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals establirà la seu a la Comunitat Valenciana, on tindran lloc les seues trobades anuals i part de les seues activitats educacionals i de formació.
S'ha acordat també la subscripció d'un conveni de col·laboració en el que s'establiran els termes concrets de col·laboració entre les dos institucions.

En execució d'este compromís, el 31 de març d'enguany, de 2005, es va subscriure, efectivament, eixe conveni de col·laboració entre la fundació de la Comunitat Valenciana, Palau de les Arts, i l'associació Orquestra Mundial de Joventuts Musicals.
D'acord amb allò que s'ha estipulat en el referit conveni, la seu de l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals serà temporalment València per un període d'un any, coincident amb l'any 2005, renovable per anys successius fins a cinc anys, amb un finançament de 300.
000 euros.
I, respecte a este finançament, és la Fundació Comunitat Valenciana Palau de les Arts, la que es compromet a efectuar l'esmentada aportació per a sufragar, finançar i cobrir les despeses exposades en les clàusules tercera i quarta del conveni que determinen el següent, i llig literalment: 

"Clàusula tercera.
A fi que l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals puga desenrotllar la seua labor formativa i de perfeccionament musical, el Palau cedirà un local propi o extern per a la seu de l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals i posarà a disposició de l'orquestra una sala d'assaig i altres sales de classe necessàries durant el període de trobada i activitats musicals de l'orquestra".
I la clàusula quarta diu: "Igualment el Palau es compromet, durant el període de vigència del conveni, a sufragar les despeses derivades del funcionament de les instal·lacions cedides, així com els desplaçament terrestres, allotjament i manutenció completa dels membres que integren l'orquestra, que estarà composta per 110 músics".

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Escrig.

**El senyor Escrig Peris:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, presentar estes preguntes és perquè ens preocupa que orquestres simfòniques en la ciutat de València van a estar totes pagades amb diners públics.
I en el cas que ens ocupa serveix a una orquestra estrangera, de músics estrangers, desconeguda i a la millor sols dos o tres músics i el director d'orquestra, almenys el seu director és espanyol.
Ens preocupa, perquè des de l'obscurantisme i amagatalls que està duent-se la gestió tècnica del Palau de les Arts continua sent una entelèquia la seua programació, la planificació i les estratègies de gestió.
No sabem res, no sabem res.

Pensem que la marxa que porta el Palau de les Arts és portar i fer una orquestra simfònica amb músics estrangers, em referisc a l'orquestra del Palau de les Arts i de mostra un botó, senyor conseller.
Des del seu inici de la selecció hi ha un cúmul de despropòsits en eixa selecció, i em referisc a què tan sols sis músics valencians han passat a la segon fase de selecció.
Li demanem, senyor conseller, que fique ordre en el tema del palau, tots van a ser estrangers, intendent, directors, músics.
Han quedat fora de la selecció molts músics valencians d'una qualitat extraordinària, i em consta, senyor conseller, i em consta, tant de violins com de cor en general, s'han quedat fora.
I ara s'han de fer audicions a Londres i a Nova York per a complementar l'orquestra valenciana.

Músics estrangers.
I això no és bo, senyor conseller, perquè tindre una orquestra valenciana amb músics estrangers és una contradicció.
Fique ordre en eixe tema de selecció, li ho dic també a la secretària autonòmica de cultura, senyor Concha Gómez Ocaña l'altre dia, perquè hi ha des de les bandes, des dels músics valencians, des de la música valenciana, hi ha una preocupació molt gran de com quedarà l'orquestra simfònica del Palau.

Que vinguen orquestres com l'orquestra mundial de joves, em pareix molt bé, molt correcte.
Però fem del Palau de les Arts un lloc, també, valencià, per favor, senyor conseller.
Li ho demane per favor en nom dels músics o, si vol vosté, en nom del Grup Parlamentari Socialista en este cas.
Aleshores, fique ordre perquè al final tindrem una orquestra estrangera amb diners pagats valencians.
I pense que hi ha molts músics que han quedat desqualificats de la selecció d'aspirants i estan realment tristes perquè han d'anar-se fora i continuar eixe èxode de músics valencians fora de València.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Escrig.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Moltes gràcies, senyor president.

Passava baix un codonyer i em va caure un codony al cap.
Quins codonys!
Perquè, clar, vosté passant per l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals, que tindrà la seu al Palau, em planteja una qüestió que no té res a vore amb la pregunta que em fa.
Sí, sí, si jo ja sé que és molt intel·ligent per la seua part, i és veritat que és un tema que interessa, però que no té res a vore amb el que estem parlant, que són les actuacions realitzades en l'Orquestra Mundial de Joventuts Musicals.

Dir-li que, bo, tindrà la seua ahí, que es pagarà amb estos 300.
000 euros públics per tots els conceptes que jo li he dit abans; que ja estan fets dos pagaments, bo, està fet un pagament el 15 de maig i altre es farà en este mes de novembre.

I per la resta que vosté planteja, cal fer, com sempre hem fet ací a la Comunitat Valenciana, la conjunció entre allò propi i allò bo.
Si allò propi és bo, ho afegim, i allò que ve de fora i és bo ho incorporem a la nostra cultura.
Això és el que ha caracteritzat sempre la nostra comunitat.
Benauradament, el senyor Calatrava és valencià.
Però, bo, què sé jo.
Per dir-li un exemple, els pintors de la nostra Seu del Renaixement eren italians i van vindre d'Itàlia, han deixat ahí unes obres meravelloses.
I jo crec que en estos temes cal fugir del provincianisme, cal defendre allò propi, però fugir del provincianisme.

En igualtat de condicions, s'ha dit ja, que quan la puntuació siga la mateixa i un músic siga valencià i altre no, en igualtat de condicions es primarà el músic valencià.
L'altre seria indesitjable i vosté a més ho sap perfectament.
Perquè al final la gent quan sent la música el que no es pregunta és si els dits que toquen les claus de l'instrument o l'arc del violí són valencians o no ho són, sinó que veu la qualitat del resultat final.
Sempre procurarem que hi haja una arrel valenciana en totes les infrastructures i les estructures i les orquestres i els músics i tot, però, evidentment, amb un estàndard de qualitat molt important.

L'únic problema que tenim és que volem estar, des del començament de les tasques del Palau de les Arts Reina Sofia, volem estar sempre al més alt nivell mundial, si podem amb valencians i sinó com puguem.

Moltes gràcies, senyoria.

 

***Pregunta número 207/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejando Font de Mora Turón, sobre les deficiències del col·legi públic de Palomar, que formula la diputada Jeannette Segarra Sales, del GP Socialista (RE número 15.
563).***

 

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

A continuación la ilustrísima señora diputada doña Jeannette Segarra Sales, del Grupo Parlamentario Socialista, realiza la pregunta 207 al señor conseller de Cultura sobre las deficiencias del colegio público de Palomar.

 

**La senyora Segarra Sales:**

Senyor president, done per feta la pregunta.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora diputada.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Com és sobre Palomar, se'ns ha volat la coloma sense preguntar.
Però, bo, donem per feta la pregunta de Palomar, que la pregunta era ­ho dic per al coneixement de la cambra­: quines de les múltiples deficiències que presenta l'edifici del col·legi públic de Palomar pensa la conselleria corregir amb aquesta quantitat econòmica d'una assignació de 30.
000 euros.

Contestar-li que en l'aulari de la localitat de Palomar, del centre rural agrupat riu d'Albaida, s'han realitzat durant el curs 2004-2005 una sèrie d'obres per a adequar les instal·lacions dels lavabos, reparar les goteres i el sistema de calefacció per un import de 27.
000 euros.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra la señora Jeannette Segarra.

**La senyora Segarra Sales:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, Palomar ens mereix tot el seu respecte, i el seu alcalde, que està ací present, també.

Mire, senyor conseller, la pregunta va ser realitzada en agost de l'any 2004.
De totes formes, i desgraciadament, no ha perdut vigència, perquè Palomar, el seu col·legi, està patint la desídia de la seua conselleria des de fa molts anys, com ara en este poc de temps ­per això no havia perdut tot el temps abans­ li tractaré d'explicar.

Vosté sap que el col·legi públic de Palomar va ser construït en 1953 i que no s'han fet ni ha tingut reformes ni modificacions importants en estos 53 anys.
I si no s'ha fet, no ha sigut ni molt menys per falta d'informació de la seua senyoria de la situació en què es troba este col·legi.

Perquè des de l'any 1994 l'Ajuntament de Palomar ve denunciant els problemes d'enllumenat, de les cobertes, de les filtracions d'aigua, de la manca d'espai, de la deficiència de l'aulari, tant de les portes com de les finestres, que no són les adequades per a un centre escolar; del deficient sistema de calefacció, dels escalons.
I vosté sap que no es poden fer desdoblaments amb l'alumnat per no disposar d'espai.
No hi ha sala d'anglés, ni laboratori, ni aula de música, ni biblioteca, ni vestuari, ni dutxes, ni lloc obert per a l'educació física, i per suposat, no hi ha gimnàs.
És a dir, un llarg etcètera, perquè són 53 anys els que té este col·legi.

Vosté té en la seua conselleria fins i tot un vídeo de com és la situació d'este col·legi.
De totes maneres el convide a anar, no a les inauguracions dels nous, sinó a veure la situació real d'alguns dels col·legis que tenim al nostre país.

A més a més de les deficiències de les instal·lacions i la situació de precarietat i perillositat que suposa que els xiquets assistisquen a un col·legi públic sense les mínimes condicions de decència i seguretat, és el tracte que han rebut el seu ajuntament i els seus alcaldes ­no l'últim, tres alcaldes al front­ per part de la seua conselleria.
És un tractament humiliant.

Comença el 10 d'abril de 1995.
Es fa una xicoteta reforma a càrrec del pressupost municipal, i ja li demanen la necessitat de la intervenció de la Conselleria de Cultura i Educació.
El 14 d'abril de 1997 demanen audiència per a explicar la situació i demanar les seues millores.
El 8 de gener de 1998 tornen a demanar audiència i empara a la Conselleria de Cultura.
L'1 de juliol de 1998 incidixen una altra vegada perquè la situació s'agreuja.
El 18 de març de 1999 demanen una urgent actuació per les pluges i filtracions.
El 22 de novembre de 1999, altre escrit.
I contesten, i contesten, i no fan res del que van contestar.

El 6 març de 2003 li tornen a demanar audiència, i en este ja li expliquen que, després de tants anys, la situació del col·legi s'ha anat agreujant i pràcticament és irreversible.
Per tant, el conviden a fer una reflexió per a la construcció d'un nou col·legi.
Li cedeixen els terrenys per al centre a juny de 2001.
El març de 2003 li fan arribar un escrit del mateix professorat explicant-li totes les seues dificultats en els aularis.
I en este mateix li envien un informe tècnic i li tornen a demanar audiència.
El 15 de juliol de 2003 tornen a demanar parlar i entrevistar-se amb qui siga, amb la Direcció de Règim Econòmic.
Al final, al final de tot açò, entrevisten l'alcalde i agarren un compromís el dia 10 de setembre de 2003, on pot explicar la realitat del col·legi i els lliura un vídeo d'este, on es compromet el Consell a resoldre el tema.
Però tampoc és aixina.

A l'octubre de 2003 li envien un informe del president del Consell Escolar a la directora territorial informant de la situació, i també li tornen a enviar el vídeo.
L'11 de novembre de 2003 altra carta del senyor alcalde, i desesperació de veure que el Consell no fa absolutament res.

I després de totes estes gestions, reben una notificació de 30.
000 euros ­ara acaba de dir vosté que són 27.
000­.
Doncs mire, ells es pensaven que eren 30.
000, encara que la reforma no crec que valga molt més de 10.
000, perquè al cap de 12 anys han fet simplement la reforma d'unes cambres de bany i unes goteres.

Després de tantes denúncies per part del seu ajuntament, després de tanta paciència per part dels pares, de veure que els seus xiquets no tenen ni les mínimes condicions, després de tanta professionalitat per part del personal docent d'estar treballant en un lloc que és el més inadequat, i després d'estos onze anys, jo li demanaria que agafe el compromís en esta cambra ­i li he dit abans que està el seu alcalde ací­ que realment el col·legi nou de Palomar es farà al 2006.
I no li diga, com quan van anar l'altre dia a la inauguració del col·legi de Guadasséquies i els pares de Palomar portaven una pancarta demanant el seu col·legi, que ja era hora després de dotze anys, no ens diga que està en el Creaescola, perquè Creascola abasta a tots i no diu ni quan ni com.
Diga'ls que el 2006 eixe col·legi serà una realitat, perquè no hi ha dret que els xiquets de la nostra comunitat estiguen assistint en eixes condicions.

Res més.
Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Segarra.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Moltes gràcies, senyor president.

El col·legi va ser construït el 1953.
Pel que es veu estava novet, novet fins el 1995, pel que es veu.
Els problemes van començar l'any 1995.
*(Veus)* Des de 1953 allí no passava res.
És a dir que, clar, vosté també.
.
.
*(Veus)* En el 94.
En el 94 es va tot espatllar i allí ja no funcionava res.
Bé, com sempre, estem davant d'una utilització partidista d'un problema puntual.

Però el que importa és el que passa.
I vosté diu "no diga vosté que està en el programa Creaescola".
Clar que em demana que no ho diga, perquè vosté sap, com ho sap ja l'alcalde perquè se li havia comunicat pel director general de Règim Econòmic, que el programa estava en Creascola.
El problema és que l'alcalde no va informar els pares, perquè quan els pares em van preguntar a mi, quan estaven ahí amb la pancarta, jo els vaig dir "vostés saben que este col·legi està programat en Creascola?
", i em van dir "no ho sabem".
I jo vaig dir: "l'alcade sí que ho sap", "no ens ha dit res".
Jo què vol que li diga?
Si l'alcalde no informa els seus veïns, serà un problema de l'alcalde, no d'este conseller.

Però jo li he de dir, senyoria, que eixe col·legi està efectivament programat en Creaescola, i que Creascola sap vosté que és un programa plurianual.
Perquè vosté ha fet la corresponent demagògia: que el col·legi estiga en el 2006.
O siga, jo he d'anar al supermercat de col·legis, agarrar un col·legi i ficar-lo a Palomar.
Ja em dirà vosté com és possible dir, si no és una demagoga com vosté, que faça un col·legi d'ací al 2006, que queden mesos.
Per a quan?
Vosté el vol per a quant Per a Pasqua o per a Nadal?

No, senyoria.
Les coses s'han de plantejar d'altra manera, amb serietat.
Nosaltres estem actuant a tota la comarca.
Jo vaig dir allí, aquell dia que va anar el president a iniciar el curs a Guadasséquies, que forma part del centre agrupat Guadasséquies, Bellús, Benissuera i Palomar, que eixe centre, el centre de Guadasséquies ens va costar uns diners molt importants, més d'1 milió d'euros.
I anem fent actuacions per tota la Vall d'Albaida.
Hem fet més de 19 actuacions en el famós mapa escolar, més 8 que teníem programades en Creaescola; 8, entre les quals es compta la pròpia de Palomar.
És a dir, que la inversió fins ara ha sigut de 61 milions d'euros, i afegim 17 més per a Creaescola, i 78 milions a la Vall d'Albaida quan acabe Creascola.
I Palomar tindrà el seu col·legi.
Però no serà per les coses que vosté ha dit ací.
El tindrà per la voluntat d'este govern d'anar atenent a totes les necessitats.
*(Veus)*

El que no es pot fer, senyora Segarra, vosté que té al seu poble un preciós xalet ­que jo he passat per ahí­, sap que les coses costen de construir, saben que costen.
Aleshores nosaltres les plantegem en Creaescola.

Creascola és un pla que té cinc anys per a la seua creació.
Per tant, eixe és el termini.
De la mateixa manera que el mapa escolar tenia cinc anys.
Tot a la vegada no es pot fer.
El que vostés feien era no fer res.
Perquè no van fer res, res de res.
*(Veus)* Sí, senyor, és possible.
70 col·legis, 70 col·legis *(remors)* i instituts front a 400, front a 400.
Això és el que van fer vostés.

Palomar tindrà el col·legi *(remors)*, i Palomar tindrà un col·legi fet i construït per l'administració del Partit Popular.
I d'ací a cinc anys jo aniré.
.
.
*(veus)* o menys, d'ací a cinc anys o menys jo aniré amb vosté a inaugurar el col·legi.
Jo, com a conseller, i vosté, com a diputada de l'oposició.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

***Preguntes números 220/04, 221/04, 222/04, 223/04, 224/04 i 225/04 al conseller de Cultura, Educació i Esport, senyor Alejando Font de Mora Turón, sobre intervencions de la conselleria en el patrimoni cultural de Xèrica, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa (RE números 16.
517, 16.
518, 16.
519, 16.
520, 16.
521 i 16.
522).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Señores diputados, sosiéguense.

El siguiente bloque de preguntas corresponde, de la 220 a la 225 inclusive, del año 2004.
Y las realiza don Ramón Cardona i Pla, del Grupo Entesa, sobre intervenciones de la conselleria en el patrimonio cultural de Jérica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Señor conseller, en septiembre del año pasado una de las cúpulas de la iglesia dels Socors se derrumbó tras unas lluvias, y ese fue el motivo de las preguntas que le planteo en este momento.

En primer lugar, sobre la propia iglesia dels Socors, sí tenía noticias del estado de esta iglesia la conselleria.
Ahora bien, ¿se ha realizado alguna intervención en los últimos años?
, y ¿tienen alguna intervención prevista de ahora en adelante?

Por otra parte, fue motivo para preguntarle por el patrimonio de Jérica, que no se limita a la iglesia dels Socors, sino que está el castillo, la capilla románica del castillo, la cruz cubierta, que está en un punto de ruina inminente; el calvario, la iglesia de san Roque o la torre de La Alcudia.

Fue por eso que le preguntamos también por las intervenciones en Jérica en los últimos cinco años, si tiene alguna intervención prevista de patrimonio cultural de Jérica próximamente.
Y de una manera fundamental ¿qué presupuesto tienen las posibles intervenciones de la conselleria en el patrimonio cultural y artístico de Jérica?

Somos conscientes de que se ha avanzado la declaración de BIC del casco histórico de Jérica, pero lo que queremos saber es si esta declaración tiene adjunto algún tipo de cantidades económicas, alguna realización efectiva y no sólo la mera declaración de protección.

Gracias.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Bueno, señor Cardona, encantado de contestarle a esta pregunta en los mismos términos en que usted la formula y con el mismo instrumento glósico.

En la iglesia dels Socors en Jérica, que usted sabe que no es un bien de interés cultural, no está declarado como bien de interés cultural, y es de titularidad municipal, yo, claro, al principio cuando.
.
.
dije, hombre, un señor del Grupo de la Entesa preguntándome por la restauración de una iglesia; luego me enteré que es que estaba desamortizada y que pertenecía al municipio, y ya me tranquilicé.
Digo: si encima ahora me la hace en castellano, ya es que debe de tener fiebre.
*(Rialles)* Pero no, veo que está usted perfectamente bien, coherente con su manera de actuación política, lo cual me parece correcto.

Me pregunta en castellano porque es Jérica y por una iglesia porque está desamortizada y pertenece al ayuntamiento.
Pues le digo que esa iglesia pertenece precisamente al ayuntamiento, y no es un bien de interés cultural.
Por tanto, la responsabilidad fundamental, y usted lo sabe, porque entiende de temas de patrimonio, es municipal.

La conselleria, a través de la Dirección General de Patrimonio Cultural y Museos, a pesar de eso, a pesar de eso, de ser la responsabilidad municipal, ha realizado recientemente una intervención urgente por importe de 13.
000 euros, con el fin de cubrir la capilla para evitar la degradación del edificio.
Es una obra ésta de emergencia.

Se trata de un templo que está, como digo, fuera de culto, no se realiza ningún culto porque está secularizada por la desamortización, que ha servido a fines varios, ha sido almacén y ha tenido otros destinos, incluso el ayuntamiento ha abierto, sin ningún tipo de consulta con la conselleria, ha abierto una capilla a la calle, rompiendo lo que es la estructura de la pared de la capilla, y ha montado allí una oficina de turismo, con lo cual le dice a usted un poco el ambiente que hay en torno a ese bien cultural, que ahora parece que es como muy importante, ¿verdad?

Respecto a las intervenciones en el patrimonio cultural de la localidad de Jérica, la previsión que usted me hace y las cantidades, es una intervención para la renovación de cubiertas en la ermita de San Roque, o también llamada iglesia de Santa Águeda la Vieja, que ésta es un bien de interés cultural, por importe en torno a un cuarto de millón de euros, 250.
000 euros.
En estos momentos el proyecto ya está supervisado y, por tanto, está pendiente de ejecución.

Y una intervención para la restauración de la Cruz Cubierta de Jérica, que también se ha contratado la redacción del proyecto, y está previsto acometer y concluir la obra en el año 2006.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Señor conseller, en primer lugar, yo soy uno de los cuatro millones de valencianos que sabemos hablar castellano.
Yo soy perfectamente bilingüe, cosa que no pasa con todos los valencianos, por tanto, yo puedo utilizar perfectamente cualquiera de las lenguas.
Por otra parte, yo también quiero un respeto absoluto cuando yo utilizo el valenciano y quiera utilizarlo en cualquier operación, por muy burocrática o muy oficial que sea.

Bueno, por otra parte, señor conseller, un bien municipal es tan privado como un bien eclesiástico.
Yo lo que no comprendo es por qué hay ciertos bienes que tienen una ayuda o abierto permanentemente el grifo de las ayudas, y otros bienes que lo tienen siempre cerrado.
Y en este sentido, señor conseller, no le estoy diciendo que ayuden menos al patrimonio eclesiástico, lo que estoy diciendo es, como he pedido ya durante varios años, que se aumenten sustancialmente los recursos dedicados a rehabilitación del patrimonio civil.

Yo, en este sentido, simplemente para hacer notar algunas diferencias, quiero.
.
.
*La llum de les imatges* tiene 10,6 millones de euros en este presupuesto.
Está la Basílica de los Desamparados, está Santa María, como le comenté el otro día, la Diputación de Castellón tiene una partida, pero no para ella, no para la diputación, sino para las diócesis directamente, 1,15 millones de euros.
¡Que es dinero, eh!
Sin embargo, el patrimonio, el patrimonio civil no se ve premiado con los mismos recursos.
Por tanto, yo simplemente lo que estoy pidiendo sistemáticamente es que suban los recursos para patrimonio civil.

Por otra parte, el que la iglesia del Socors esté, como usted dice, desamortizada, no quita que el Ayuntamiento de Jérica y la gente de Jérica opine que es un monumento histórico-artístico al que le tienen un cariño y al que le tienen respeto y piden su restauración.

Se han realizado acciones muy negativas con respecto al monumento.
Cuando era propiedad privada se han hecho realmente actuaciones desafortunadas, pero el problema que yo le planteo es por qué la conselleria no intervino cuando ha habido peticiones frecuentes y constantes de la necesidad de intervención.

Para recordárselo, le diré que hace ocho años la antigua directora general de Patrimonio, doña Carmen Pérez, ya expresó su opinión de que había que actuar sobre este monumento, e incluso se llegó a realizar, o al menos se dijo que se realizaba, un proyecto de restauración.
No llegó de ninguna manera.

En este momento yo también soy consciente de las obras que se han realizado para impedir que el agua entre dentro del edificio, porque, claro, se cayó una cúpula, y eso supone una grave afectación a este monumento.
Pero lo que le estoy pidiendo, señor conseller, es si hay previstos algunos recursos para su restauración correcta, evidentemente para paliar todas las actuaciones negativas que se han llevado a cabo en ella.

Hay otros monumentos en Jérica.
Por ejemplo, este mismo no entra dentro del BIC, porque el BIC se acaba en las casas de enfrente.
Era potestad de la propia Conselleria poder extender el BIC para que entrara esta iglesia del Socors, pero no se ha hecho así.
Sin embargo, la diferencia entre esta zona que no es BIC y la zona que es BIC son cinco metros, y quizá sí que hubiera sido necesario introducir al menos este monumento en concreto.

Por otra parte, la actuación en la iglesia de San Roque, me alegro que diga que van a actuar, porque el presupuesto que había aparecido, había desaparecido de pronto y la gente de Jérica no sabía si realmente se iba a utilizar de manera adecuada.

Por tanto yo, señor conseller, lo único que le pido y es el motivo de esta interpelación, de esta pregunta, es que hagan intervenciones de patrimonio artístico de una manera planificada, que abarquen también al patrimonio civil y que, en este caso concreto, en el caso de Jérica, que son los que realizaron la petición de esta pregunta, que tenga especialmente en atención los monumentos que la gente de Jérica les está pidiendo.
No solamente también le diría los civiles, también los eclesiásticos.
Yo en este caso le estoy pidiendo también ayuda para la iglesia, la ermita de San Roque, también la para Cruz Cubierta, también para la capilla románica del Castillo, también para el Castillo, porque creo que lo necesitan.

Gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, desmentirle como falso que haya un abandono de la protección del patrimonio civil frente al eclesiástico.
Eso no es cierto.
Nosotros tenemos perfectamente líneas que van hacia el patrimonio civil como hacia el eclesiástico indistintamente, y solamente se atiende a su calificación dentro de la estructura de lo que son bienes patrimoniales.

Lo que ocurre, no se le ocultará, es que a lo largo de la historia, por razones que no desconoce, pues el conjunto en nuestro territorio de bienes que tienen algo que ver con el tema de la religión en cuanto a arquitectura, obras de arte, etcétera, han sido más proporcionalmente que las de tipo civil; pero nosotros tenemos planes sobre castillos, planes de recuperación de obras de piedra seca, declaración de patrimonio de la humanidad de una serie de conjuntos, etcétera, etcétera, con un programa de patrimonio artístico dotado de 14,2 millones de pesetas en este presupuesto, con un aumento del 26,9%, o sea, un aumento importante.
Atendemos tanto a lo civil como a lo religioso.

Pero hay más patrimonio religioso y, además, mucho que restaurar, porque algún incendio progresista del pasado deterioró algunas obras y algunas cosas *(remors)* y ha habido, lógicamente, que atender a esas cuestiones.
No tiene nada que ver, es un apunte histórico.
Lógicamente, hay que atender.
.
.
*(Veus)* Eso es así, es un hecho.
Entonces, hay que atender a esa restauración, pero simplemente porque son obras de interés civil, y el planteamiento de *La luz de las imágenes*, que ustedes lo saben, no es un planteamiento, en absoluto, que tenga nada que ver con esto.
Lo que ocurre es que son obras que pertenecen y se restauran y pertenecen al colectivo cultural de todos los valencianos.

Por lo pronto, eso.
Decirle: ¿cariño y respeto?
, no lo dudo que haya gente en Jérica que tenga cariño y respeto por esa iglesia, pero no el Ayuntamiento, porque el Ayuntamiento la tenía absolutamente abandonada, es más, la agredió haciendo una obertura dentro de la pared y construyendo allí nada menos que un centro de información turística.
Nosotros hemos actuado con una cobertura para evitar el derrumbe de las paredes, por 13.
000 euros, como una intervención de urgencia.

Fíjese usted la función de tutela que ejerce, que le puedo poner en su conocimiento que hoy mismo, tratándose del casco histórico de Jérica, de un BIC, hoy mismo, en la fecha de hoy, ha habido que suspender una obra en Jérica, según me informan los servicios de Patrimonio, una obra municipal ­municipal­ que afectaba al entorno de la iglesia de Santa Águeda, no la vieja, sino la del pueblo, sin autorización por parte de los técnicos, sin tener ningún tipo de autorización por parte de Patrimonio.
O sea que la conselleria tutela efectivamente, en la medida de lo posible, estos términos.

Pero, la riqueza patrimonial hace que tengamos necesariamente que establecer una gradación y una prelación, todo no se puede hacer y hay que atender a los bienes mejor calificados, porque yo imagino que usted, si sufriera un bien de interés cultural me echaría en cara que hubiera desatendido el bien de interés cultural en pro de otro que no es un bien de interés cultural.
Por tanto aquí, como todo es opinable, yo creo que usted ha cumplido perfectamente con su misión de hacer ver a Jérica su interés en estos aspectos, pero nosotros estamos bien tranquilos, porque los requerimientos de Jérica van a poder ser atendidos en dos obras bastante importantes dentro de lo que constituye su patrimonio histórico-artístico.

Muchas gracias, señoría.

 

***Pregunta número 233/04 al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre un pla de salut bucodental, que formula la diputada Encarnación Llinares Cuesta, del GP Socialista (RE número 16.
930).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, vamos a debatir la pregunta 233/04, que le hace doña Encarnación Llinares Cuesta, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre el plan de salud bucodental, al honorable señor conseller de Sanidad.

Doña Encarna, tiene usted el uso de la palabra.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Gracias, señor presidente.

Señor conseller de Sanidad, ¿qué medidas ha adoptado la conselleria para cumplir el compromiso electoral del presidente Camps de dentista gratis para las personas mayores?

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Llinares.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidente.

Señora Llinares, entre los objetivos y medidas que en materia de salud bucodental tenemos previstos acometer en los próximos meses en el marco del Plan de salud bucodental de la Comunidad Valenciana, está la atención a personas mayores de sesenta y cinco años.
El borrador del plan recoge entre sus objetivos el impulso de la vigilancia de la salud oral y la aplicación de medidas preventivas dentro de este importante colectivo de valencianos.

Entre las actividades concretas que está previsto que se aborden en esas unidades odontológicas están la exploración de la cabeza y cuello, cavidad oral, incluyendo partes blandas, exámenes dental, periodontal e inserción prótesis, valoración del flujo salivar, derivación de la asistencia especializada, si hay sospecha de algún problema oncológico y, por último, la educación sanitaria en salud bucodental, en la que se incidirá en la importancia de la dieta, la higiene y la autoexploración.

La concreción de todas estas medidas estará supeditada, lógicamente, a la aprobación de todos y cada uno de los pormenores del plan, plan que no ha visto la luz por estar en estos momentos a la espera de que por parte del Ministerio de Sanidad y Consumo se trate, en el seno del Consejo Interterritorial, la puesta en marcha de un plan de salud bucodental y su cofinanciación, que, como usted sabe, es un compromiso electoral del Partido Socialista.

Nada más.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra doña Encarnación Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Gracias, señor presidente.

La verdad es que no esperaba menos de usted, señor conseller.
Usted no se ha leído el programa electoral, porque en esto el gobierno de Zapatero no prometía salud bucodental para las personas mayores, era un compromiso del presidente Camps, y usted no me ha contestado a nada.

Un compromiso.
.
.
Mire, el 22 de agosto del 2002, previo a ser presidente dijo: "dentista gratis para los jubilados".
La verdad es que quedaba muy bien sobre el papel, pero la realidad es que a día de hoy no han hecho absolutamente nada.
Ustedes tienen un borrador del año 2003 guardado en el baúl de los recuerdos.
Ustedes, además, se aprovechan, y es lamentable decirlo, de crear falsas expectativas en las personas mayores, porque usted, además, sabe que más del 93% de las personas que tienen problemas de la salud bucodental no lo solucionan por problemas económicos, y ustedes han votado en contra a propuestas presentadas por el Grupo Parlamentario Socialista para ayuda a financiar prótesis.

Pero a usted le da absolutamente lo mismo, viene aquí y nos dice que lo hacen todo perfecto, pero la realidad es que todos los días las personas sufren el maltrato del gobierno del Partido Popular en políticas sociales.
Esa es la realidad dura y pura.
Por lo tanto, dos años y medio de no cumplir su promesa electoral, dos años y medio de escaquearse de sus promesas y programas electorales, dos años de victimismo y de bronca permanente y de culpabilizar al gobierno Zapatero de toda su incompetencia y de toda su mala gestión, y además ahora tienen la oportunidad, porque van a recibir mucho dinero, 483 millones de euros por la financiación extrasanitaria, tienen la oportunidad para poner una partida, para cumplir esa promesa electoral.

Y, además, el Grupo Parlamentario Popular tiene la oportunidad de votar a favor de la enmienda que vamos a presentar una vez más, cuantificada, para que de una vez por todas las personas mayores tengan garantizada una salud bucodental en condiciones, independientemente de los recursos económicos.

Por lo tanto, yo le rogaría, señor conseller, que no sea usted tan atrevido, que se ciña más a la realidad y, sobre todo, lo que tienen que saber los valencianos y valencianas es que a partir del 2007 esta comunidad no puede tener un presidente como el que tiene en estos momentos, necesita un cambio para que de verdad se apueste por los problemas reales y cotidianos, que se apueste por las personas, por solucionar la graves carencias que existen en políticas sociales y en políticas sanitarias, y eso es, desde luego, lo que ustedes se van a encontrar.

Porque ustedes, cuando hablan de la forma que hablan, hoy de las infraestructuras sanitarias, ustedes menosprecian a los valencianos y las valencianas, les menosprecian porque perciben todos los días que todo lo que ustedes dicen, por mucho que lo repitan, no es verdad, ¡no es verdad!
, y a ustedes les da absolutamente lo mismo.

La realidad es que dos años y medio y 740.
000 mayores de sesenta y cinco años que hay en esta comunidad están esperando a que el presidente Camps cumpla su promesa electoral, y, desde luego, yo les pido, de una vez por todas, que dejen de hacer partidismo político en algo tan importante como es la salud de los valencianos y de las valencianas, y ¡engañar!
, porque lo único que están haciendo es engañar todos los días.

*(Veus.
Pausa)* ¿Puedo continuar?
Pues, yo estoy encantada de continuar, como comprenderá.
.
.
*(Rialles i aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Pero yo creo que.
.
.

Muchas gracias.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Usted no ha contestado absolutamente nada.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Me imagino que me contestará ahora, porque todo lo que nos ha dicho es lo que está en el borrador del programa electoral.
.
.
 *(Rialles i veus.
S'interromp la gravació)*

 

**El senyor president:**

 

Señora Llenares, si yo la he avisado.
Si es que está tan abstraída en su dueto que no se había dado cuenta.
*(Remors)*

El señor Rambla tiene la palabra.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidente.

Señora Llenares, usted además hace aquí su soflama mitinera, independientemente del tema objeto del día, tira de disco duro, larga el discurso y le da igual de lo que estemos hablando, ni le corten ni no le corten.
Efectivamente, le quedaba un poco más porque se lo vengo escuchando habitualmente.
Sé lo que venía luego; gracias, presidente, por habérnoslo ahorrado.

En todo caso, señorías, sepa que en el Congreso de los Diputados, sus compañeros de partido, en una reunión de la Comisión de Sanidad celebrada el 5 de octubre del año 2004, el Grupo Parlamentario Socialista rechazó íntegramente una proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Popular por la cual se instaba al Gobierno de la nación a elaborar un Plan integral de salud bucodental para algunos colectivos como los mayores de 65 años.
*(Remors)* A dicha proposición, el Partido Socialista.
.
.

Presidente, por favor, me gustaría poder continuar con el mismo respeto que yo tenido hacia esta parlamentaria.

 

**El senyor president:**

Señores diputados.
Señora interpelante.
Procuremos auspiciar la calma necesaria para que podamos tener atención los unos a los otros.

Señor Rambla, ya puede usted continuar.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidente, muchas gracias.

Digo que a dicha proposición el Partido Socialista presentó una enmienda de sustitución que le cito literalmente, entre comillas decía: "Elaborar, de acuerdo con las comunidades autónomas, ­entre ellas, la nuestra­ y elevar al Consejo Interterritorial del Sistema Nacional de Salud ­que es lo que le he dicho en su pregunta­, para su acuerdo posterior, una propuesta de cartera de servicios donde se incluyan determinadas prestaciones de atención bucodental.
"

Pues, bien, señora Llinares, por un lado, pregunta aquí lo que sus compañeros de partido en Madrid no están de acuerdo, y, por otro, además, me repite la misma pregunta que hizo su compañera, María José Mendoza, en mayo de este mismo año respecto del mismo tema.

La verdad es que le pediría que trabajara un poquito más, perdiera un poquito más de tiempo en las preguntas que usted haga, que seguro que eso le va a dar un poco más de rigor en su actividad parlamentaria.

Pero, en todo caso, le quiero mostrar cuál es la propuesta que me ha hecho llegar el Ministerio de Sanidad sobre cartera de servicios en atención bucodental.
Pues, bien, su partido, en Madrid, nos ofrece una cartera de servicios, que nosotros hemos rechazado, en materia de salud bucodental, donde no se habla de las persona mayores; se habla de discapacidad, de niños, de atención bucodental a personas embarazadas, etcétera, pero no de personas mayores.

Por tanto, nuestro discurso de tratar de llevar a cabo una actuación en materia de salud bucodental para personas mayores no lo comparte, parece ser, su partido.
Por tanto, trate de hablar con ellos para tener, como digo, un discurso coherente.

Sepa, en todo caso, que por parte nuestra, como le he comentado en mi anterior intervención, aquí estamos ya ultimando la elaboración de un Plan de salud bucodental con el que cumplir nuestro compromiso electoral para esta legislatura, que le recuerdo son cuatro años.
Desgraciadamente, ese cumplimiento, como otros muchos, va a ser solo un cumplimiento que va a llevar a cabo el presidente Camps, no así el presidente Rodríguez Zapatero, respecto del que estamos acostumbrados ya en este corto tiempo que tiene en la presidencia del gobierno a esos incumplimientos y a ese permanente acoso a los ciudadanos de nuestra comunidad, en este caso hacia el conjunto de personas mayores de todo el Estado nacional, pero, especialmente también, a los de esta comunidad.

En todo caso, sepa usted, y, sobre todo, los mayores de 65 años, que nuestra comunidad, a través de las correspondientes unidades odontológicas, la problemática de la salud bucodental de mayores será pronto una realidad resuelta.

Muchas gracias.

 

 

***Preguntes números 251/04 i 252/04 al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre un nou pla per a fer front al problema de la legionel·la a Alcoi, que formula el diputat Alfred Botella i Vicent, del Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa (RE número 17.
566 i 17.
567.***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Vamos a ver, para terminar el bloque de las preguntas del año 2004, vamos a debatir la 251 y 252, que hace don Alfred Botella, del Grupo Entesa, sobre el nuevo plan para hacer frente al problema de la legionela en Alcoy.

Tiene usted la palabra, don Alfred.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Moltes gràcies, senyor president, i gràcies per incloure aquestes preguntes que, efectivament, fa un any que estan fetes.
De totes maneres, continuen tenint actualitat, malgrat el temps que fa que estan publicades.

Senyor conseller, són dos preguntes relacionades.
La primera és si està en condicions d'encarregar un estudi epidemiològic que tinga en compte les condicions orogràfiques, industrials, de salut, mediambientals, de moviments de terra, etcètera, a la ciutat d'Alcoi, davant del que aleshores feia deu brots de legionel.
losi i que ara ja fa tretze en estos moments, per a conéixer els orígens de la bactèria i per què es repetix amb tanta insistència la ciutat d'Alcoi i deixa en evidència com a ineficaces les mesures del propi Consell.

En segon lloc, saber, a banda de si està en condicions, si el conseller té la voluntat d'elaborar eixe nou pla que puga enfrontar amb efectivitat eixe malauradament mal endèmic en aquella comarca i que es base en eixe estudi epidemiològic, com ha dit abans, i que siga amb la participació de reconeguts experts en salut pública i legionel.
la.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Botella.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidente.

Señor Botella, la verdad es que usted creo que conoce muy bien la problemática de la legionela en Alcoy, no en vano proviene de esa comarca de nuestra comunidad y, por tanto, me sorprende que plantee este tipo de iniciativas cuando sabe los muchos esfuerzos que estamos haciendo, no solamente la Generalitat Valenciana, sino también los ayuntamientos de esa zona, como es el caso de Alcoy o el de Cocentaina, donde usted conoce muy bien, conoce muy bien y muy directamente cuáles son esos esfuerzos.

Pero, en todo caso, decirle que desgraciadamente cada vez que se produce un brote en esta zona se procede a la correspondiente investigación y siguiendo estrictamente unos protocolos que establecimos desde que en el año 99 aparecen, digamos, los primeros casos y, por tanto, la capacidad que tenemos ahora de determinar si estamos antes una neumonía por legionela u otro tipo de neumonías.

En este sentido, me gustaría que supiese que con el objetivo de aumentar la eficacia de los resultados de todas las investigaciones que se llevan a cabo, estamos analizando distintos factores, de tipo meteorológico, de tipo urbano, de análisis especial, de distintas zonas puntuales de la ciudad, para, de alguna forma, fruto de toda esta investigación ambiental poder llegar a la determinación más concreta de orígenes o razones.

En todo caso, hasta ahora todo nos lleva al convencimiento científico de que, fundamentalmente, son unas instalaciones de riesgo las que provocan los casos de legionela y lo que hacemos es tener protocolizadas todas las auditorías, todas las líneas de investigación, de seguimiento, de detección, de limpieza, desinfección y su puesta en funcionamiento cuando todo esto se cumple.

Decirle que, además, decidimos establecer una estrategia de investigación global que abarcase todos los enfoques y que permitiese replicar la cadena epidemiológica de la enfermedad, desde un reservorio privado de la bacteria hasta la llegada de la bacteria a las personas y que puedan enfermar.
Y, por ello, la Conselleria de Sanidad creó en su momento una comisión interdisciplinar que actualmente sigue trabajando.

Decirle, además, que en Alcoy y en su comarca, en concreto en la zona de Alcoy y Cocentaina, es la que hemos denominado zona de actuación especial para poder tener, todavía si cabe, mayor esfuerzo de seguimiento y de control.
Y gracias a él no hemos podidos terminar con todas las instalaciones de riesgo, aunque ha disminuido de forma extraordinaria el número de las mismas, pero, reiteradamente también, cada vez que estamos ante un caso de legionela siempre la relación termina con alguna de esas instalaciones de riesgo que usted conoce.

Por tanto, señorías, creo que además de ser evidente el esfuerzo que estamos haciendo en materia de investigación de las causas de la aparición de los brotes de legionela, creo que además éste es muy riguroso y muy reconocido desde el punto de vista científico.

Tenga, por tanto, su señoría la confianza de que, probablemente, está viviendo usted en una de las zonas de España, de Europa y del mundo donde mayor control, seguimiento e investigación se está realizando en este campo.
Y eso está permitiendo que con el enorme riesgo que puede haber, por parte de las instalaciones que allí se encuentran ubicadas, tengamos esta situación dentro de un control y dentro de unos porcentajes de número de casos que nos están apartando de los que en el pasado nos acompañaban y es fruto de ese seguimiento y ese control.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra don Alfred.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, el que jo conega bé aquella zona no m'habilita ni a conéixer quines són les raons que provoquen les situacions de legionel.
losi en la mateixa ni conéixer els esforços que vosté diu que està fent la conselleria i els ajuntaments, perquè vosté coneix igual que jo que, efectivament, hi ha una sèrie de directrius que han manat des de la pròpia conselleria i que n'hi ha ajuntaments que els han complit, com és el cas de l'Ajuntament de Cocentaina, on vosté sap que, a més a més, el regidor de sanitat és d'Esquerra Unida i ha estat col·laborant en la pròpia conselleria per a evitar que es donen situacions de legionel.
losi.

Però, no ocorre el mateix a l'Ajuntament d'Alcoi, a on vosté també coneixerà ­que últimament, a més, ha aparegut als mitjans de comunicació­ que no s'ha aplicat precisament les mesures orientades per la conselleria en el tema de l'aigua, amb l'empresa que gestiona el tema de l'aigua, respecte, com dic, al que la conselleria havia plantejat com a mesures preventives.

De totes maneres, jo he de dir-li que a mi no em tranquil·litza el simple fet que siga la zona que més inspeccions n'hi ha de tot el món en esta qüestió.
Ni em tranquil·litza a mi ni tranquil·litza als ciutadans d'aquella comarca, ni als que estan afectats, ni a aquelles persones que tenint empreses al respecte són contínuament investigades i contínuament inspeccionades, perquè complint els protocols que diu la conselleria, doncs, tornen a aparéixer casos de legionel·losi i es descobreix que, efectivament, els aparells de risc tornen a estar en eixos mateixos llocs.

Jo hauria de dir-li, senyor conseller, que ací no solament hi ha un esforç per part de la conselleria i dels ajuntaments, en este cas no de tots, sinó que també cal valorar que hi ha un esforç important per part de les empreses que estan sotmeses contínuament a eixes inspeccions, i que, a més a més, són empreses d'un sector que estan en una situació de crisi aguda, com és el cas del tèxtil, i que hi ha molts empresaris d'aquestos que estan treballant les seues empreses a ritmes molt baixos precisament per les condicions que s'imposen des de la pròpia conselleria, però també els propis treballadors.

Este estiu, senyor conseller, en una d'eixes empreses que ha resultat en vàries ocasions tindre aparells en situació de risc i que han aparegut casos de legionel.
la relacionats en estos llocs, doncs, eixos treballadors treballaven a sixanta graus de calor.
Han hagut d'aguantar situacions d'aquest tipus perquè els aparells d'aire condicionat estaven parats precisament per a evitar eixe tipus de situacions.

Vull dir que l'esforç està fent-se per part de tot el món i caldria reconéixer-lo en eixe aspecte.
Però, no solament jo pense que es tracta ací de reconéixer l'esforç, es tracta que eixa comissió interdisciplinar, que vosté diu que està funcionant, lògicament elabore una sèrie de mesures que no solament detecten en un moment determinat a on es produix el focus de legionel.
losi, sinó que, en definitiva, arbitre una sèrie de mesures que facen possible evitar eixa situació.

I, sobretot, jo crec, senyor conseller, que no és bo tampoc amagar en moments determinats dades de casos que es produïxen.
En l'última compareixença que vosté va tindre ací no va parlar de casos que estaven ocorrent eixa mateixa setmana i que, inclús, no va dir ací en el propi parlament.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

­Acabe, senyor president­ .
.
.
tampoc als propis mitjans de comunicació.
Jo vull recordar-li que és una malaltia de declaració obligatòria i que és lògic que la conselleria informe al respecte, sobretot per a poder prendre les mesures adequades des del punt de vista preventiu.

Vull acabar dient-li que a mi em semblen bé els esforços que es fan una vegada més, però pense que són insuficients i que caldria tractar per tots els mitjans d'elaborar eixe estudi rigorós, tenint en compte que hi ha unes obres que per primera s'han fet a Alcoi, que són les de moviments de terra en el riu Serpis, i que això està, diríem, al que són els peus d'eixes fàbriques en què després es detecten els focus de legionel·losi.
Jo crec que ahí és on caldria investigar, s'haurien de fer esforços en eixe aspecte i tractar de comprometre, lògicament, al propi Ajuntament d'Alcoi.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Botella.

Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidente.

Señor Botella, la verdad es que en materia de legionela le podré admitir.
.
.
, no aceptar o no compartir, pero sí que le podré admitir su crítica en el sentido de demandar una mayor actuación, cosa que no estoy de acuerdo, cosa que no se ajusta a la realidad, pero, en todo caso, puede formar parte de su estrategia política o parlamentaria.
Lo que sí que no le puedo admitir bajo ningún concepto es que ponga usted en duda la transparencia de la Conselleria de Sanidad en materia de publicación de los casos que hay de legionela, en absoluto.

Nosotros somos una comunidad que publicamos semanalmente todos los casos de legionela que se producen.
Y además, y además, cuando entendemos que estamos ante un brote de legionela, lo comunicamos ese mismo día directamente a los medios de comunicación, y además nos ponemos previamente en contacto con las autoridades de los respectivos municipios en los que se pueda producir para alertar y tomar las medidas de forma coordinada.

Por tanto, podré entender que usted plantee cualquier tipo de iniciativa de mejora.
Lo que no le puedo admitir, porque no se ajusta a la realidad y porque usted lo sabe que no es cierto, es que no somos transparentes a la hora de dar información.
Mire si somos transparentes, que esa transparencia semanal en dar información hace que en nuestra comunidad estemos siempre en candelero, todas las semanas, porque algún caso de legionela hay en algún punto de nuestra comunidad.
Mientras que en el resto de España dan al final la estadística anual, dicen que ha habido tantos casos y salen a tanto por mil habitantes, y terminado.
Y nosotros cada semana damos el parte de si ha habido cuatro, seis, catorce, uno, etcétera, etcétera.
Por tanto, por favor, no vuelva a insistir en esta falta de transparencia.

En todo caso, reiterarle el esfuerzo que estamos haciendo de detección y localización.
Sepa usted que hemos llevado a cabo 322.
092, repito, 322.
092 inspecciones en el año 2004, de búsqueda, detección y localización de instalaciones.
Y hemos encontrado 17.
760 instalaciones susceptibles de producir legionela en toda la comunidad: 3.
337 en Castellón, 9.
893 en Valencia y 4.
530 en Alicante.
Que no estaban censadas como instalaciones de riesgos, de ellas 4.
460 han sido catalogadas como instalaciones de alto riesgo, y el resto de bajo riesgo.

Mire usted si estamos haciendo un esfuerzo de determinación de todas y cada una de las instalaciones de riesgo en nuestra comunidad.

Y en lo que llevamos de año, en el primer semestre ya hemos realizado 5.
181 inspecciones más de estas características, y que está previsto llevar todavía en el resto de año 2.
112.
Y el número de casos declarados en el año pasado fue de 195 en toda la comunidad, frente a los 256 del año 2003, lo que supone un descenso ya del 25,7%.

Y en el caso de Alcoy, decirle que en este año 2005 se ha hecho ya hasta el 5 de noviembre, es decir, hasta hace prácticamente nada, 2.
230 inspecciones sólo en la ciudad de Alcoy, lo cual es una clara muestra del esfuerzo de seguimiento, de auditoria y de control que estamos llevando a cabo y que sufren los propios empresarios en dicha ciudad, porque son en muchos casos los responsables de estas instalaciones de riesgo.

Pero, en todo caso, tengo que reiterar también, y agradecer la colaboración del colectivo de empresarios, siempre tomando medidas o tratando de tomar medidas para tratar de evitar esta problemática.

Por tanto, les reitero, por no hacerles más larga ya mi intervención, porque usted bien la conoce, de todas las medidas que estamos llevando a cabo, le reitero, por tanto, todo el conjunto de actuaciones que estamos llevando a cabo, que permiten que en el caso de que se produzca algún caso, aunque éste sea aislado en la ciudad de Alcoy, poder conocer el origen, poder actuar con inmediatez y evitar que estemos ante un brote importante, circunstancia que llevamos ya unos meses teniendo, no solo en la ciudad de Alcoy, que hasta hace poco llevábamos nueve meses sin un solo caso, cuestión muy difícil en cualquier población de esas características, sino también en el conjunto del año con los casos, que sí que es verdad que se van teniendo, pero controlados, y no llegar a tener brotes importantes.

Muchas gracias.

 

***Interpel·lació a la consellera de Turisme, senyora María Milagrosa Martínez Navarro, sobre la política general de la conselleria amb relació als municipis turístics, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del Grup Parlamentari Socialista (RE número 30.
465, BOCV número 112).***

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al siguiente punto del orden del día, que es la interpelación a la consellera de Turismo sobre la política general de la conselleria con relación a los municipios turísticos, que formula el diputado don Francesc Colomer i Sánchez, del Grup Parlamentari Socialista.

Tiene la palabra el diputado interpelante.
Diez minutos.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera, molt bona vesprada.

La setmana passada ja vam tindre l'ocasió de raonar sobre turisme en la presentació del seu projecte per al 2006.
I una de les qüestions que més ens interessava i que pensem que més.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, por favor.
Perdón, señor diputado.

Les recuerdo a los señores diputados que, salvo consultas muy rápidas, utilicen el diálogo en el pasillo, por favor.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Gràcies, senyor president.

Ja li comentàvem que, a l'hora de parlar del municipi turístic, que és el motiu que ens porta aquesta vesprada a reflexionar sobre la qüestió, partim d'una idea que crec que compartim tots, vostés, nosaltres i molts operadors turístics.
I és que tenim la convicció, no únicament la convicció, sinó que pensem que és una aposta clara i, més enllà, fins i tot una realitat incontestable que el municipi és l'escenari bàsic on es desenvolupa, on pren vida l'activitat turística.

El turisme és la conseqüència, i vull que em sàpiga interpretar d'una vegada per totes, senyora consellera, perquè quan la critiquem vosté de seguida diu que estem en contra del sector, en contra de la comunitat, en contra dels municipis, en contra de les destinacions turístiques, en contra dels empresaris, en contra de tots.
I això és radicalment falç.
Vull que entenga que el turisme no és únicament la conseqüència de la seua gestió o de la gestió del conseller de torn, sinó que és la contribució, la suma de molts i molts factors, d'allò públic i d'allò privat.
Tot.
I d'allò públic, de tota l'arquitectura institucional disponible.
Una directiva comunitària que inste a preservar les zones humides, sens dubte està activant, està reactivant un producte turístic de primera magnitud.
Una directiva comunitària que parle de preservar zones humides és una fantàstica notícia per al turisme valencià, per exemple.

Per tant, qui fa turisme, qui es preocupa pel turisme, qui és responsable del turisme.
Hi ha molts agents des del que és públic al que és privat.

Des del sector privat per descomptat.
La creativitat de la gent, la capacitat d'iniciativa, l'empenta de la societat sobre la base de reconéixer que hi ha recursos turístics, que es transformen en productes, que es comercialitzen, i això genera un potencial que produïx riquesa.
També el caràcter del poble valencià ­li ho hem dit moltes vegades­, la idiosincràsia, la cultura de l'hospitalitat, genera producte turístic i ens fa ser el que hem sigut històricament, molt abans que vostés governaren i també després que vostés governaren.
Aquesta és una comunitat turísticament excel·lent, amb un potencial de futur extraordinari.

Que li quede ben clar que la nostra posició davant del sector turístic és positiva.
Una altra cosa és que vosté i la seua gestió presente molts àmbits absolutament vulnerables, manifestament millorables, i la crítica sap que la mantenim, i d'una manera a més contundent.

Però davant tot este panorama, reafirmem que el primer nivell de resposta que té el sector és el municipi, l'esfera municipal, l'escala municipal.
El municipi, per tant, esdevé en un actor fonamental.
Fonamental en el sentit de radical, en el sentit de fonament, de pilar, de suport on sedimentar l'oferta turística.
Per això són actors importants.
I per això el que fan vostés no ens agrada, no ens acaba d'agradar, perquè és insuficient, perquè no li han donat al municipi el reconeixement, la majoria d'edat que ja té per a conduir amb un protagonisme més rellevant el sector i l'oferta turística valenciana.

Cal reconéixer l'esforç i el parer d'avantguarda, la infinitat de passos, de gestions, d'energia desplegada d'infinitat de regidors, alcaldes, de patronats municipals, que sense recursos, sense pressupost, sense estratègia global clara, han sortit al món a promocionar, a comercialitzar, a projectar i a vendre els nostres, en el millor sentit de la paraula, vendre els productes turístics valencians.

Per tant, la contribució del municipalisme en les pitjors circumstàncies financeres ha sigut exemplar, i es mereix un reconeixement i el respecte de tots.

La interpel·lació que avui li presentem pretén revisar críticament la seua gestió, molt críticament la gestió, la concepció que té la Generalitat Valenciana, i especialment la Conselleria de Turisme en el més d'un any que té d'existència, respecte a la importància del municipi turístic.
Però la importància real.

Mire, vostés fa set anys que van activar ­més de set anys­ una llei que anava a salvar el municipalisme turístic valencià, la Llei 3/98.
El títol III dedicat específicament a parlar del municipi turístic.
Els convenis de compensació financera que finalment han resultat la gran frustració, el gran desencant i, en definitiva, la decepció generalitzada, no únicament d'alcaldes socialistes o d'altres partits, sinó també d'alcaldes, especialment alcaldes del Partit Popular.

Hi ha una llista d'espera en estos moments de més de 80 municipis que no entren en el lot de la qualificació de municipis turístics.
Fa tres anys que vostés no es prenen seriosament la qüestió i no declaren cap municipi turístic, i per tant no resolen els expedients que s'acumulen a les portes del Consell.
Això és desvirtuar la llei, trencar la llei i, d'alguna manera, en cometes o sense cometes, fer frau de llei.
Van il·lusionar aquells que es van deixar il·lusionar.
Però molta gent es va il·lusionar, molts municipis.
I jo crec que la dada és molt significativa, és per a estar molt preocupats.
Fa tres anys que molta gent ni per cortesia institucional reben notificació de què passa en la seua candidatura per tal d'entrar als convenis de compensació financera de la Llei 3/98.
Això és grolleria institucional.
Tots sabem per què.
Perquè la caixa està foradada i han gastat els diners en un altre lloc.
Però pensem que este balanç l'han de sentir, i l'han de sentir d'una manera absolutament contundent.
Van crear falses expectatives, i avui tenim el que tenim: un llistat de 80 municipis, de tots els colors polítics, que no són ni tant sols atesos amb educació per part del govern valencià.
Els municipis de l'interior especialment.

Vostés, fent un balanç del que ha significat esta llei, han dedicat cada any sols el 4% del pressupost d'estos convenis a l'interior.
Van crear fa un any i alguns mesos la Direcció General de Turisme d'Interior, que no ha significat cap revulsiu.
En el 2005, primer pressupost seu, senyora consellera, 300.
000 euros per a tot l'interior.
En el 2006 fan la previsió de 600.
000 euros.
El president Camps a l'abril de 2003, a Benidorm, al costat de Zaplana ­quan encara era possible veure eixa fotografia­, va prometre 600 milions d'euros, 600 milions d'euros, a la ciutat de Benidorm, per a turisme d'interior.
La mil·lèsima part, senyora consellera.
600.
000 euros és el que ha posat vosté enguany, fent un grandiós esforç, al pressupost.
Un de cada mil euros promesos.

Vosté ho sap, perquè a més estava al programa electoral del Partit Popular, i la promesa electoral del president Camps.
600 milions d'euros.
I tots ho sabem, tota la gent que està pendent d'estes notícies.
I enguany 600.
000.
No cal ser un savi expert en ciències exactes per a dir que tardaran mil anys en complir el compromís electoral.

El problema, senyora consellera, tampoc és que es limite en el turisme d'interior, en el turisme rural.
Podríem pensar que front a eixa carestia o eixe maltractament és que vostés han dipositat tots els recursos i tota la gestió en el litoral, que seria el litoral ben tractat, els municipis objecte de les atencions, de la sensibilitat, de la cura, dels recursos, dels diners del Consell.
Però això tampoc no és d'esta manera, ni molt menys.

Precisament, des que existix la conselleria no sols arriben menys recursos sinó que s'ha produït una retallada d'ajudes en allò que és més sensible, en allò que ens identificava a les platges valencianes, que qualificava les platges valencianes per davant d'altres de la resta de comunitats.
El producte sol i platja que vosté moltes vegades ha vullgut patrimonialitzar, ha vullgut apropiar-se d'ell i ha vullgut enganyar l'opinió pública dient que nosaltres estem en contra del sol i platja i dels productes tradicionals, sent absolutament fals, ha sigut vosté el càrrec públic que té el contrahonor d'haver-se carregat el que eren les ajudes que històricament van permetre renovar i qualificar tota la imatge de la cornisa litoral: les dutxes, rentapeus, els jocs, les passarel·les, estructures lúdiques, plataformes aquàtiques.
.
.
Tot això, que existix encara, però per primera vegada sense els recursos de la Generalitat.
Vostés els han fet, com el títol d'eixa pel·lícula ­ja li ho vaig dir un dia­, *Una proposición indecente* a tots els ajuntaments del litoral dient que a partir d'ara assumisquen les despeses de manteniment de totes eixes estructures del litoral que, torne a dir-ho, van qualificar i van dignificar la nostra oferta.

Per tant, poca sensibilitat amb l'interior; menys sensibilitat que mai amb el litoral i pel que sabem ­i acabe­ del pressupost 2006, les coses pinten pitjor, senyora consellera.
La setmana passada vosté va transmetre frustració, desesperança en estes qüestions vinculades al municipalisme, però a la millor ens sorprén i ens demostra en la seua intervenció el contrari.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Colomer.

Té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera de Turisme:**

 

Muchas gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

La pregunta de usted, señor Colomer, es ¿cuál era la política general de la Conselleria de Turismo con relación a los municipios de interior?

La política general de la Conselleria de Turismo con relación a los municipios no puede ser otra que la que se deriva de la Ley de turismo de la Comunidad Valenciana y del reglamento que la desarrolla que es por el cual se regulan todos los convenios previstos en esta ley.

La Ley de turismo de la Comunidad Valenciana crea y regula por primera vez la figura del municipio turístico, dedicando el título III a establecer unas directrices generales, un régimen especial acorde con su orientación turística, reconociendo el gran componente municipal del producto turístico y la asunción por los municipios de unos costes extraordinarios adicionales, generales, por dicha orientación.

La promulgación de la Ley de turismo de la Comunidad Valenciana, impulsada por el gobierno del Partido Popular, constituyó un hito fundamental en la política turística de nuestra comunidad.
Por primera vez se acometió una regulación integral de la actividad turística para garantizar el mantenimiento de nuestra competitividad, el desarrollo sostenible del turismo y la máxima aportación de este sector al bienestar de los ciudadanos, reconociendo en ella la importancia que tiene dicha actividad y en la estructura autonómica y, sobre todo, económica de nuestra comunidad.

De esta forma, nuestra comunidad autónoma fue pionera tras haber definido la figura de municipio turístico en proceder a su desarrollo reglamentario a través del reglamento regulador de los convenios previstos en la Ley de turismo.

Con el título III de la Ley del turismo se puso a disposición de los municipios turísticos de nuestra comunidad las herramientas necesarias para poder actuar de forma directa sobre los principales desajustes que se originan en los mismos como consecuencia directa de su actividad turística.
La Generalitat fue así la primera administración autonómica que dio una respuesta directa y eficaz aportando soluciones viables para solventar esas demandas municipales.

Es este, sin duda, el aspecto más novedoso de la Ley del turismo y que marcó un antes y un después en la legislación turística, no solo en el contexto jurídico valenciano sino en el ámbito legislativo nacional.

Con la creación de la Conselleria de Turismo, el Gobierno Valenciano ha querido dar un nuevo ejemplo a esa actividad.
Y la política que sigue la conselleria con relación al municipio turístico se basa en el espíritu y reconocimiento que emana de la Ley del turismo, teniendo siempre presente la importante componente municipal de este sector, tanto en la establecido en el artículo tercero de la ley como en el resto de programas y planes de la conselleria.

El procedimiento que sigue la conselleria para la declaración de municipio turístico es el que establece el capítulo III del título III de la Ley del turismo, es decir, tras la solicitud de declaración efectuada por el ayuntamiento se efectúa la tramitación del expediente desde la Agencia Valenciana de Turismo y, una vez finalizado, se dicta resolución provisional denegando o declarando el sí.

Tras el período de información pública, el Gobierno es quien acuerda la declaración de municipio turístico.
Una vez obtenida la declaración definitiva de municipio y como fórmula de colaboración económica con los mismos, la ley posibilita la celebración de tres tipos de convenio entre las corporaciones municipales y la Generalitat en función de los objetivos perseguidos por las entidades locales.

El primero es el Convenio para la compensación financiera, que tiene por objeto la compensación del esfuerzo financiero adicional realizado por los ayuntamientos que haya sido generado por el carácter turístico del mismo municipio y que no sean costeados o puedan serlo por medio de tributos.

El segundo es el Convenio para la adaptación de los municipios turísticos, que tiene como objeto la financiación conjunta con y/o el sector privado de proyectos dirigidos a la mejora de espacios de usos turísticos o de servicios tendentes a configurar un producto turístico más competitivo y a comunicar la imagen de una oferta de calidad capaz de satisfacer las exigencias de la demanda respecto a los aspectos y equipamientos urbanos y medioambientales.
Y que persiguen, además, la viabilidad y sostenibilidad del desarrollo; los planes Millor, por ejemplo.

El tercero es el Convenio para la competitividad y la comunicación, que tiene por objeto colaborar en la promoción y comercialización tanto en un ámbito nacional como internacional del municipio en sus correspondientes mercados.

Hasta la fecha, el Consell ha declarado 111 municipios turísticos, y quisiera destacar el esfuerzo económico que estas declaraciones suponen para la administración de la Generalitat, teniendo en cuenta que desde el ejercicio 2000, en el que se puso en marcha el programa relativo a municipios turísticos hasta la fecha, se han transferido a los ayuntamientos declarados más de 27 millones de euros a través de la suscripción de los tres tipos de convenios que prevé la Ley del turismo.

En cuanto a la política diseñada por el Consell para los próximos años, en lo que se refiere a la potenciación y desarrollo del municipio turístico, partimos de la firme creencia de que estos constituyen la base del crecimiento y la puesta en valor de los recursos y la oferta turística de nuestra comunidad.
Por ello, conscientes de esa realidad hemos creado una serie de líneas de actuación y hemos potenciado diferentes programas que tienen como punto en común el impulso y apoyo a los municipios, sean o no, o estén declarados o no, municipios turísticos.

Entre las líneas de actuación a las que se les ha dado un mayor impulso destaca el desarrollo de planes estratégicos, tanto de excelencia como de dinamización, en colaboración con el Gobierno central y las administraciones locales, para incrementar la competitividad.
En la actualidad están en vigor los planes de Benicàssim, Alcoy, Segorbe, Montanejos, Vinaroz, Alcalà de Xivert, Torrevieja y Rincón de Ademúz, y está prevista la firma de convenios para la puesta en marcha de los planes de Sagunto y Xàtiva.

También apoyamos a los municipios del litoral en la gestión y puesta en valor de las playas, su principal recurso turístico, con la instalación de infraestructura higiénica y lúdica y a través de la línea de colaboración para la implantación de sistemas de calidad y gestión medioambiental en nuestras playas.

Además, hemos creado nuevamente ­esto es nuevo­ un Plan de potenciación turística de municipios pequeños con el que se pretende apoyar el desarrollo de proyectos de inversión que tengan por objeto la creación, mejora, adecuación o adaptación de recursos turísticos de naturaleza histórico-artística o cultural, ecologista, paisajística o medioambiental.

Asimismo, hemos puesto en marcha un nuevo programa de potenciación turística de comarcas rurales, con el objeto de fomentar el turismo e impulsar la actividad en áreas rurales de la comunidad, apoyando el desarrollo de planificación estratégica de nuestro turismo en comarcas de interior.
Como ejemplo le citaría el Plan de la montaña de Alicante y el Plan de La Canal de Navarrés.

Y, finalmente, hemos publicado una orden de ayudas destinadas a la promoción y difusión de eventos turísticos en municipios del interior de nuestra comunidad, a través de la cual apoyamos la realización de acciones y eventos singulares en los municipios que contribuyan a la difusión y conocimiento de fiestas, costumbres y tradiciones nuestras, y al conocimiento de un producto turístico o la difusión de un destino.
Y también con este objetivo estamos ultimando la redacción de un proyecto de decreto que regulará las fiestas de interés turístico de la Comunidad Valenciana.

Estas, señores, son las líneas básicas de la conselleria en lo que se refiere a los municipios turísticos.
Es decir, una firme apuesta por su desarrollo y consolidación como fundamento de nuestro sector, siempre en el marco de la Ley del turismo de nuestra comunidad y, además, a través de otros diferentes programas de apoyo al turismo desde la base municipal, que son totalmente nuevos y usted ha podido comprobar que se está trabajando en ellos.

Nada más.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora consellera.

A continuación tiene la palabra el señor Francesc Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera, gràcies també per la seua explicació que fonamentalment ens deixa insatisfets.
Ens ha contat la mecànica per a optar a ser municipi turístic.
Ha fet una relació literal del que és l'articulat de la Llei 3/1998, el títol III, però el que la llei no diu és l'existència de *numerus clausus*.

Vosté ha segut alcaldessa d'un poble i això mereix molt de respecte, i el nostre el té.
Però, vosté què pensaria com a alcaldessa i com a ciutadana i com a persona que jo crec que espera que l'administració no li falte al respecte, que 80 municipis que estan esperant una declaració no tinguen cap tipus de resposta i no tinguen cap tipus de tractament per part de l'administració de la qual vosté és responsable?
Abans jo li he dit que això és una grolleria, però jo crec que és molt més, és incomplir la llei perquè en cap lloc de la llei parla que es tancaran expedients i vosté, en el calaix, perquè el té foradat perquè ha malgastat en altres coses, vosté no pot donar resposta ni tan sols per a dir que esperen, que això encara és més greu, que és la cortesia, l'educació mínima que se mereixen els ajuntaments ­torne a dir-ho­, vosté ha segut alcaldessa i segurament no li agradaria, en el seu dia, que s'oblidaren de vosté, no de vosté sinó de tots els seus ciutadans.
I és el *modus operandi*, la manera, l'estil de govern que tenen vostés, i alguna responsabilitat tindrà en eixe sentit.

Huitanta ciutats de la Comunitat Valenciana estan esperant una carta que els diga que no n'hi han diners, que algun dia n'hi hauran i algun dia seran tractats amb la dignitat que la llei els prometia, des del 1998, que se'ls anava a tractar.
Vosté me té de contestar!
*(Veus)* Vosté té de traslladar algun missatge a eixos vuitanta municipis.
Ja li ho vaig dir la setmana passada i avui veig que continua mirant cap a un altre costat.
No me torne a llegir l'articulat de la llei, que ens el coneixem.

Jo crec que el problema és de reconéixer la maduresa dels municipis a l'hora de protagonitzar l'espenta en el sector turístic.
Mire, vosté ha de tindre clar si es vol reconéixer la competència, la legitimitat, la capacitat interlocutora, però no d'una manera aïllada, selectiva, un per un, des de la fortalesa del Consell a la debilitat del xicotet que li va a demanar, doncs, algun tipus, doncs, de subvenció o d'ajuda per a la seua realitat municipal.

Ha de crear el marc institucional de diàleg, d'escoltar, de parlar, de concertar, de consensuar amb els municipis, i això ho tenia perfectament orquestrat en el nostre autogovern, que era el Consell Valencià de Turisme, que en deu anys, la dècada del Partit Popular, s'ha reunit dos vegades, i que vosté el va reunir enguany, en l'època Camps, que és el gran responsable de tot el que estic dient, el va reunir una vegada.
I allí es va escoltar per primera vegada l'opinió directa dels alcaldes i del municipalisme, i supose que va dependre la lliçó i va escoltar el gran malestar i el gran ressentiment que té el municipalisme turístic valencià respecte a la seua actitud i a la falta d'ajudes i al gran trencament que hi ha entre el discurs oficial tromfalista, eufòric, i la realitat dels municipis, que cada vegada es paga més tard, més poc i més mal.

Eixe és el gran sentiment que hi ha al si del municipalisme valencià, i van ser alcaldes de Benidorm i altres, precisament del Partit Popular, els que van encapçalar aquella espècie de rebel·lió contra la política turística del Consell, especialment des que hi ha una conselleria de turisme, des que està vosté, senyora consellera.

Nosaltres pensem que ha de contestar als huitanta municipis que estan esperant algun tipus de resposta, encara que siga negativa, ha de dir com va a compensar que molts municipis del litoral enguany han presentat una imatge de platja pitjor que altres anys.
Jo sé que hi ha municipis del litoral que enguany no han pogut muntar, i a vosté la pot fer riure, com en la primera intervenció, que m'he adonat que se'n ria, però hi han municipis de litoral que enguany no han muntat les plataformes lúdiques que tant d'èxit i tant de prestigi i bona reputació han donat a les nostres platges, perquè no ha arribat la subvenció de la Generalitat, i això està molt mal!
, perquè des que vosté és consellera, les platges, els pobles turístics, tenen menys oferta, menys atractiu, menys qualitat respecte a la que tenien en un passat.

Vosté té de dir com compensarà, com recompensarà eixes realitats i té de dir quin tipus de missatge d'esperança i de futur i d'alegria i d'optimisme envia al municipalisme, perquè quan torne a convocar el Consell Valencià de Turisme, si no ha "untat" ­i ja sé perquè dic esta paraula­ els municipis del seu propi partit que es van rebel·lar contra vosté, tornarà a tindre gresca, i no s'ho mereixen, no perquè siguen alcaldes del PP o zaplanistes, sinó perquè al capdavall defenen o traslladen el sentiment del municipalisme valencià.

No és un bon símptoma, i acabe amb esta qüestió, que en política d'ajuda als municipis d'interior vosté haja ventilat quasi tots els diners disponibles del 2005 en ­li ho vaig dir l'altre dia i li ho repetixc­ restaurar o signar convenis en el seu municipi ­que em sembla molt bé i s'ho mereix!
­, en Novelda, poble de la consellera, i en el poble del director general de Turisme, Genovés.
Ahí han dedicat el millor dels recursos.
.
.

**El senyor president:**

Senyor Colomer.

**El senyor Colomer i Sánchez:**

.
.
.
de turisme d'interior.
Que em sembla molt bé, que s'ho mereixen, però li recomane, i acabe senyor president, una mirada més integral, més generosa i més plural de la Comunitat Valenciana.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Colomer.

Tiene la palabra la señora consellera.

Señor Camarasa, mesure.
.
.
*(Remors)* Señores, mesuren.
.
.

**La senyora consellera de Turisme:**

Señor Colomer, voy a intentar contestarle punto por punto.

Primero, el otro día tuvimos la oportunidad en la comisión de economía de explicar los presupuestos.
Usted ha dicho aquí que se destina a los municipios de interior nada más que 600.
000 euros.
Yo creo que usted tiene un problema y es que no ha entendido bien los presupuestos, no ha podido descifrarlos.

Le voy a explicar, y además les voy a dar nombres y apellidos de las líneas que tienen los presupuestos de la Conselleria, para que pueda comprobar una vez más que lo que usted ha dicho es totalmente falso.

Mire, el importe total dedicado en la Conselleria de Turismo a turismo de interior asciende a 2.
751.
600 euros.

**El senyor president:**

Señores.
.
.

**La senyora consellera de Turisme:**

No los 600.
000.
Efectivamente, tenemos una línea, que es la línea T6405000 por un importe de 600.
000 euros, para la ayuda a difusión de recursos y eventos turísticos, pero debe de usted buscar otra, que se conoce que no la ha encontrado, que es la línea SE000048, por un importe de 1.
075.
500 euros, para la mejora de recursos turísticos de pequeños municipios de interior.
Está con nombres y apellidos.
De verdad, míresela, porque ya es la segunda vez que se lo digo.

Respecto a lo que nos dice usted que damos menos ayudas a municipios, mire, no lo puedo entender.
Usted dice que nada más contentamos a nuestros municipios.
Mire, todo este listado es un listado de convenios que ha firmado este año la Conselleria con los distintos municipios de la Comunidad Valenciana.
Precisamente hoy he estado en el Ayuntamiento de Villena, nada sospechoso, digo yo, donde hemos firmado un convenio por importe de 30.
000 euros.
Mañana tendré el placer de estar en Callosa d'En Sarrià, nada sospechoso, pienso yo, también a firmar un convenio.

Pero es que desde la Dirección de Interior, le digo, hemos firmado Callosa, Chera, Castalla, Enguera, Genovés, Manises, Moixent, Villena, Alicante, Alcira, tenemos convenios con Requena.
.
.
Mire, de verdad, para nada.
Todo esto es un listado de los municipios que a través de convenios, de esos convenios que recoge la ley de turismo y que tenemos en los planes, hemos firmado.
Mire, yo, sinceramente, le digo, yo creo que aquí los únicos descontentos son ustedes, porque sus alcaldes están encantados *(veus)*, ¡pero encantados!
A mí, la alcaldesa de Villena me manifestaba hoy públicamente ante los medios de comunicación el agradecimiento de ese Ayuntamiento, de esa corporación por la contribución de la Conselleria y de la Generalitat, la apuesta por el municipalismo.

O usted no lo sabe o es que usted.
.
.

**El senyor president:**

Por favor, señora consellera.

**La senyora consellera de Turisme:**

.
.
.
obvia ­sí, termino­.
.
.

**El senyor president:**

¡Señor Such!

**La senyora consellera de Turisme:**

Efectivamente, lo voy a corregir, para que vea que usted se equivoca: no hay 80 municipios pendientes, hay 83, y estamos preparando ya expedientes, porque antes de que finalice este año, estarán parte de esos municipios declarados turísticos.
Pero le voy a decir más, el año pasado los convenios de compensación se subieron un 4%.
No diga usted, de verdad, que cada vez damos menos.
En todo caso, lea usted y aplique los porcentajes adecuadamente.

Nada más.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora consellera.

Bien, antes de levantar el pleno, quiero comunicarles a los miembros de la Junta de Síndics que mañana, en el descanso del desayuno, tendrá lugar la reunión de la Junta de Síndics, para ordenar los plenos de los días 16 y 17.
Que tomen nota de ello y programen sus agendas.

Se levanta la sesión hasta mañana a las diez de la mañana.

 

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 35 minuts)*