Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 de juliol de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 33 minuts.
Presideix el vicepresident primer de les Corts Valencianes, senyor Rafael Maluenda Verdú.
Sessió plenària número 76.

Declaració institucional de suport a la proposta de concessió de Premi Nobel de la Pau a la Fundació Vicent Ferrer

El senyor vicepresident primer:

Pregue que ocupen els seus escons.

Gràcies, senyories.

Senyories, esta presidència, d'acord amb els grups parlamentaris, amb el màxim respecte i consternació vol manifestar el nostre enorme pesar per l'accident que un grup de cooperants espanyols han patit en Perú i en el que tristament ha mort la voluntària cooperant valenciana de Navarrés, M.
ª José Such, i a més han patit ferides de consideració altres cooperants valencians, concretament el seu espós Alan Santonja i el matrimoni format per Sílvia Albert i Sergio Serra, tots ells de Xàtiva, als quals desitgem una ràpida recuperació.

M.
ª José Such tenia 31 anys i ha mort en el millor de la seua vida, però el seu record seguirà viu entre tots els que l'han conegut, ja que ha sigut sempre un exemple de sacrifici i solidaritat.

M.
ª José va acudir a Perú amb molta il·lusió disposada a inundar el cor dels xiquets de la seua simpatia i afecte, però un lamentable i trist accident va acabar amb la vida d'esta exemplar voluntària cooperant valenciana.

El nostre més profund respecte i admiració per al record de M.
ª José, i el nostre més sincer condol als seus familiars i amics.
També a tot el cooperativisme valencià per esta irreparable pèrdua.

Descanse en pau, M.
ª José, i invite les seues senyories que guardem un minut de silenci en la seua memòria.

(La cambra guarda un minut de silenci) (Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, declaració institucional de suport a la proposta de concessió de Premi Nobel de la Pau a la Fundació Vicent Ferrer, signada per tots els grups parlamentaris.

«La Fundació Vicent Ferrer té el seu origen a l'Índia en 1969 i, des del principi, el seu objectiu és fer front i buscar solucions a l'empobriment extrem que patia la comunitat rural de la regió d'Anantapur, en la qual l'escassedat d'aigua, la falta de les condicions mínimes de sanitat i educació havien deixat sense esperança milers de sers humans.

»Una idea que ha hagut de salvar moltes dificultats abans de convertir-se en una
realitat esperançadora per a milers de sers humans condemnats d'una altra manera a la misèria i a la injustícia social.

»Assentada en l'humanisme i el principi d'actuar per a resoldre, la fundació va posar en marxa un programa de desenrotllament integral basat en la millora
de les condicions de vida de les comunitats més discriminades dins del sistema de castes hindús: els dalits o intocables, els grups tribals i les backward castes.
La seua intervenció s'estén a 2.
278 pobles i beneficia més de dos milions i mig de persones i és desenrotllada per un equip de més de mil huit-centes persones, el 99% d'elles són naturals de la regió.

»Les seues principals àrees de treball són l'impuls del dret a l'educació, la implantació d'una xarxa sanitària a l'abast de tots, la promoció de la integració social i laboral de les persones discapacitades, la participació activa de la dona, l'accés a una llar digna per a cada família i la creació d'infraestructures per a la lluita contra la desertització.

»La filosofia del treball que realitza la Fundació Vicent Ferrer es basa en l'acció i situa les persones com a motor i objectiu del canvi a través de la seua participació activa en el desenrotllament social.
Considera indispensable el respecte a la
cultura i els costums, i manté una gestió compromesa i transparent des de la seua vocació de permanència.

»La seua labor ha merescut nombroses distincions concedides per entitats i
institucions de reconegut prestigi a nivell nacional i internacional.

»La Generalitat va posar en marxa fa una dècada un programa d'acció conjunta amb la Fundació Vicent Ferrer, gràcies al qual s'han finançat la majoria dels projectes de la fundació i s'ha convertit en la institució espanyola que dedica major recursos als dits programes.

»Això ha propiciat un estret vincle entre la fundació i La Generalitat, que s'afig al ja existent entre el seu fundador, Vicent Ferrer, i la Comunitat
Valenciana on va passar part de la seua infància.

»La tenacitat i l'esforç del seu fundador Vicent Ferrer, valencià d'adopció, han fet possible el desenrotllament d'una labor encomiable per part d'esta entitat compromesa en el procés de transformació d'una de les zones més pobres i necessitades de l'Índia.

»El poble valencià ja va rendir el seu particular homenatge a la fundació i a Vicent Ferrer al concedir-li, en 2009, l'alta distinció de La Generalitat i, en paral·lel, ha sorgit la iniciativa de la societat valenciana de promoure la
candidatura de la Fundació Vicent Ferrer al Premi Nobel de la Pau de l'any 2010, a la qual cosa ha d'afegir-se l'adhesió dels màxims representants de la comunitat a la proposta de concessió del premi Nobel a la Fundació Vicent Ferrer.

»Les Corts, com a màxim òrgan de representació de tots els valencians, se sumen a esta iniciativa i manifesten el seu complet
suport a la concessió del Premi Nobel de la Pau de 2010 a la Fundació Vicent Ferrer per la seua defensa de les persones sense esperança, per la seua lluita contra la pobresa i a favor de la justícia, la seua labor a favor de la solidaritat entre persones i pobles i, en suma,
per representar un símbol d'esperança per a la humanitat.
»

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Projecte de llei d'estatut de les persones cooperants valencianes.
Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 246)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, continuant amb l'ordre del dia, el primer punt és: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat sobre el Projecte de llei d'estatut de les persones cooperants valencianes.

Per a presentar el dictamen de la comissió, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Manuel Mata.

El senyor Mata Gómez:

Molt excel·lent senyor president.

Excel·lents senyores i senyors.

Il·lustres diputats.

Me correspon, com a membre de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, per acord de la mesa de la comissió, presentar davant del ple d'esta cambra el dictamen del Projecte de llei regulador de l'estatut de les persones cooperants valencianes.

El projecte de llei tingué entrada en el registre de Les Corts el dia 11 de maig de 2010, tramitat mitjançant el procediment d'urgència per la Mesa de les Corts Valencianes el 18 de maig, i publicat en el Bolletí Oficial de les Corts Valencianes número 233 del dia 21 de maig.

El termini de presentació d'esmenes va concloure el 2 de juny del present any i es va presentar una esmena a
la totalitat, amb text alternatiu, per part de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits.
Esta es va publicar l'11 de juny i fou debatuda i rebutjada al ple celebrat el 16 de maig passat.

Les esmenes parcials presentades foren un total de 24, corresponent 19 al Grup
Socialista i 5 a l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits.

Després de la celebració del debat a la totalitat es va reunir la mesa de la comissió el mateix dia 16 de juny per a elaborar el document d'ordenació d'esmenes parcials presentades al projecte de llei.
Este document va ser publicat
al Bolletí Oficial de les Corts Valencianes número 241 de 21 de juny.

El mateix dia es va reunir la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat per al debat de les esmenes i l'elaboració del dictamen de la comissió.

En el debat en comissió s'incorporaren al dictamen 2 esmenes d'aproximació i 6 esmenes parcials, quedant per al debat que ara comencem un total de 15
esmenes.

El dictamen de la comissió que presente en este moment davant de les seues senyories, ha segut publicat al
Bolletí Oficial de Les Corts número 246, de 9 de juny.

Per tot això, espere i desitge que durant el debat del dia d'avui fem, les senyories, fem un suprem esforç per a millorar la llei en els termes en què va eixir de la comissió.

Moltíssimes gràcies i bon treball.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Mata.

Per a fixar la posició dels grups, en representació de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, la il·lustre diputada senyora Marina Albiol, té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Bon dia també a les persones del món de la cooperació que avui ens acompanyen.

En primer lloc, he de dir que acabem de presentar des d'Esquerra Unida la retirada de l'esmena número 15 perquè n'hi havia una errada tècnica i és evident que el capítol que des d'Esquerra Unida volem que s'elimine és el capítol que fa referència als missioners i missioneres i no l'altre.

Ja vaig dir el dia que vam defensar l'esmena a la totalitat presentada per nosaltres, per Esquerra Unida, que aquest és un projecte de llei que poc aporta de nou si tenim en compte que l'any 2006 es va aprovar al Congrés dels Diputats l'Estatut del cooperant, d'obligat compliment per a tot l'estat.

Inclou aquesta llei autonòmica, això sí, dues novetats que no vol dir dos avanços o dos coses que ens serveixen per a millorar sinó més bé tot el contrari, i és ahí on Esquerra Unida hem centrat les nostres esmenes fonamentalment.
Per una part,
la inclusió dels missioners i missioneres com a cooperants sobre la que després tornaré i, per l'altra, la reiterada apel·lació a la condició de valencians i valencianes com a requisit.

Han de ser les ONGD les que han d'estar acreditades com a valencianes i no les persones que tenen una relació contractual o de voluntariat amb elles.
Aquesta és una fórmula que exclou persones que estan desenvolupant la seua acció humanitària o la seua acció en programes de cooperació amb ONGD del País Valencià i que si el projecte es queda tal com està no podran accedir a allò establert en aquesta llei si en el moment de la contractació no tenien acreditada l'habilitat administrativa al nostre país.
Són les organitzacions les que han d'acreditar la seua territorialitat mitjançant la seua inscripció en el registre d'agents de la cooperació internacional al desenvolupament del País Valencià perquè, l'altra cosa, no és més que posar traves al treball d'aquestes organitzacions no governamentals.

L'altra novetat que aporta aquest projecte de llei és una atípica figura de missioner cooperant que o bé és redundant o bé és una ficció.
Una figura per la qual els valencians i valencianes amb vincle institucional
amb qualsevol comunitat religiosa poden acollir-se a tots els beneficis
arreplegats en la present llei amb la sola condició d'inscriure's en el registre autonòmic de cooperants valencians.
Una injustificable redundància inútil.
Que quede clar que avui en dia la condició de religiós o religiosa no és excloent de la figura de cooperant ni de la figura de voluntari o voluntària.
Totes les persones vinculades a qualsevol església que vagen a realitzar funcions de cooperació ja poden, ara per ara, registrar-se en qualsevol de les dos figures, o la
figura de cooperant o la figura de voluntari, i tindre, per tant, els mateixos
drets.
Religiosos, religioses, laics, laiques, que van a treballar com a
cooperants tenen un marc de drets i obligacions de compliment obligatori a tot
l'estat i en igualtat de condicions.
Per tant, no s'entén aquesta incorporació.

No és la figura de missioner la que atorga la condició de cooperant, sinó la seua tasca, la seua acció en favor del desenvolupament.
I de la mateixa manera que tots els cooperants no
són missioners, tots els missioners no són cooperants.
La condició de missioner no porta implícita la condició de cooperant.
I jo crec que la definició de cooperant de l'estatut del cooperant estatal és molt clara i pense que nosaltres no ens n'hauríem d'haver eixit d'ahí en ningun moment.
De fet, diu que són cooperants les persones físiques majors d'edat que amb una adequada acreditació, formació o titulació acadèmica oficial i una provada experiència professional tenen encomanada l'execució d'un determinat projecte o programa en l'exterior en el marc de la cooperació internacional per al desenvolupament de l'acció humanitària.

Per a la resta, per a les activitats religioses en països empobrits ja existeix, per exemple, un marc regulador que és el concordat de l'Església catòlica amb l'estat espanyol o qualsevol altre acord que es puga realitzar amb altres
confessions religioses.
Però no ho barregem tot perquè si no, al final, tot es confon, tot és el mateix, quan en realitat no és així i sembla que pot ser un poc eixa la intenció de la conselleria.

Bé, i per acabar, dir que, des d'Esquerra Unida, hem presentat algunes esmenes més, que em semblen importantíssimes pel que fa els drets sociolaborals dels i les cooperants.
Pensem que, per
una part, cal assegurar que aquelles persones cooperants que es troben en una
situació d'atur han de mantindre íntegres els seus drets adquirits a l'Inem, al Servef o a les borses d'ocupació pública; així com decidir, en el cas que es tinga dret al subsidi, de quina manera volen fer
efectiu el seu cobrament.
Per altra part, cal assegurar, també, que la persona cooperant que es trobe al servei de l'administració pública valenciana mantindrà els seus drets d'antiguitat, de categoria, de retribucions i de destí després del seu retorn.

I aquestes qüestions sí que em semblen qüestions que realment ens ajudarien a millorar la situació dels i les cooperants del País Valencià; això altre, com dic, és només un intent de confondre, de barrejar coses que no tenen molt a vore unes amb
altres.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Albiol.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories, ja ho hem dit abans de començar en el primer punt del plenari, realment hem fet el record a la cooperant, a
María José Such, morta, per tant, avui és.
.
.
morta, precisament, en el seu treball com a cooperant.

Per tant, és necessari també el record a la persona, però també, diguem, donar-li, en este moment, la importància que té la tasca.
.
.
, les persones que estan, d'una manera totalment voluntària, realitzant esta tasca de cooperació en els altres països del món, la major part de vegades en situacions extremadament difícils, que demana una dedicació especial a elles.
Per tant, malgrat allò que hem fet ja en començar el plenari, també volíem fer, des de Compromís, este record especial per a ells, especial per a ells i.
.
.
la coincidència ens porta hui a valorar la llei de cooperants valencians.

Nosaltres hem presentat les nostres.
.
.
, diguem, les nostres diferències amb allò que marca la llei, i que jo diria que estan agrupades totes elles en una doble
direcció.
La primera, les primeres divergències que tenim és el que és la definició de cooperant, el concepte de cooperant en l'aclariment de qui és, i qui no és, cooperant.

Nosaltres pensem que, per una part, cal demanar la formació, titulació i experiència professional, però, també, lògicament, dins del marc del que és un dels programes de cooperació.
I demanem que conste específicament.
Però no només això, també, sinó estem marcant l'obligatorietat del sistema de la relació que existisca dins del programa de cooperació, que és, dins de l'ordenament jurídic laboral, la relació funcionarial, o de personal al servici de les administracions públiques, o també ahí s'incloïa el compromís de voluntariat, ja que la llei també inclou, encara que es diu de cooperants, també inclou el que és la figura del voluntariat dins dels programes de cooperació.

Dins de la definició, i coincidint amb la senyora Albiol, que m'ha precedit, he de dir que hem demanat la supressió del capítol V.
Precisament, ella ho ha exposat claríssimament, i en la mateixa línia, hem de dir que les persones missioneres, lògicament, quan estan en tasques de cooperació, considerem que ja estan fent estes tasques i, per tant, complixen tots i
cadascun dels requisits.

De l'altra manera, donant-los un capítol específic per a només estes persones, resulta que li donem una importància dins del programa de cooperació excessiva, en el sentit que la tasca del cooperant ha de ser idèntica, tant si se fa des de dins del que és, diguem, la relació amb una confessió religiosa determinada, com si se fa des de, simplement, la representació social que, a través d'una ONG o d'algun dels programes de cooperació, es vullga fer.

Per tant, és en eixa línia que mostrem la nostra disconformitat amb allò que es proposa.
Però també hi ha un segon apartat, un segon apartat, i ja m'oblidava de dir també que hi ha una qüestió que, precisament, hem demanat que s'aclarisca, i que tampoc consta, que és: quina relació està ahí.
.
.
, per exemple, el voluntariat.
El voluntariat en el nostre marc estatal no
apareix dins de la figura del cooperant, és distinta.
Ací es barreja, d'alguna manera, el cooperant, es barregen els missioners i es barregen també els voluntaris.
Per tant, d'alguna manera, eixa barreja fa que hi haja una indefinició del que és la figura del cooperant.

A més d'això, parlàvem, en un altre aspecte, de la relació laboral, els drets laborals, els drets de les persones cooperants valencianes.
I, per tant, demanàvem la consideració especial per a aquells que estiguen en situació de desocupació quan accedixen a un treball, a una tasca de cooperació internacional; de manera que demanem que se conserven tots els seus drets
adquirits, a través de l'Inem, del Servef, les borses d'ocupació públiques, en la situació en què estiguen.
Quan una persona va a desenvolupar una tasca de cooperació, si ací estava aturada, que això no li represente després una pèrdua dels drets que tenia, com, si no es contempla, passarà.
(So d'un telèfon mòbil)

També, demanàvem, en la mateixa línia, que conserve l'antiguitat en les borses de treball i que se li compute el temps que està com antiguitat en l'ocupació.
Tampoc que puga ser penalitzada de cap manera la seua presència en un programa de cooperació perquè perga llocs en la seua borsa o llista de desocupació.
Demanem també, que no està explícit en la llei, el suport en la reinserció laboral i la integració social del cooperant quan retorne al seu treball; ha estat en unes tasques
determinades i necessita, o pot necessitar, una ajuda en esta reinserció laboral.
Demanem que això conste específicament.

Demanem també que es mantinguen, en la mateixa línia, tots els seus drets d'antiguitat, de categoria, de retribucions i destí en el lloc de treball quan es reincorpore a ell.
I, lògicament, que tinga dret a la percepció del seu salari de l'administració, durant un període mínim de tres mesos.
Eixes són les nostres peticions.
Eixes considerem que són les millores.
Eixes considerem que.
.
.
, és indispensable, per si hi ha un reconeiximent, com acabem de dir ací, tots per unanimitat, a la tasca i a la figura dels cooperants, de les persones
cooperants, és precís que ho manifestem donant-los els avantatges, protegint-los dels desavantatges
que puga tindre l'abandonar el seu lloc de treball, l'abandonar el lloc on tenen la petició de treball, durant un temps determinat, per a fer unes tasques socials de
primer ordre.

És en esta via, com he dit, primer, demanem aclariment del que és la figura del cooperant, aclariment de qui és cooperant i qui no.
Demanem que desaparega eixe capítol dels missioners, no perquè estem en contra que els missioners que estiguen de cooperació puguen participar, en absolut, es mereixen tot el nostre respecte; sinó simplement perquè ja estan dins de la llei, dins del marc legal, com un cooperant més.
Demanem que s'aclarisca també el que és, dins del programa de cooperació, la figura del voluntari.
I, per últim, demanem la protecció laboral, la reinserció social i la conservació de tots els drets en la seua petició de treball.

És per això que, si no es dóna solució a estos termes, no anem a donar recolzament a la llei que es proposa.
Demanem,
pensem que és de justícia, a més, hem coincidit tots els grups en estes, en una forma o altra, en estes
peticions, i per tant, jo demane que el grup majoritari tinga la necessària visió de futur per a aconseguir el consens en esta llei.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Pañella.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Clara Tirado té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Hoy, finaliza el debate sobre el Proyecto de ley del estatuto de las personas
cooperantes valencianas para su posterior votación y, desde luego, si la aritmética parlamentaria no falla, saldrá aprobado con los votos del Partido Popular.

Un proyecto de ley que la diputada del Partido Popular definía en el debate de totalidad como «precioso», ése era el adjetivo que pretendía atribuirle.
Y, claro, yo le diría que las cosas bonitas no siempre son útiles, señorías, y éste podría ser, desde luego, un claro ejemplo.

Cuando tuvo lugar el debate de totalidad de este proyecto de ley, el Grupo
Socialista no presentamos enmienda que solicitara la devolución del texto, en aras a intentar acercar algunas posiciones, mejorar la norma y
adecuarla al rigor necesario.
Porque lo que sí que es cierto es que, a lo largo de todo el articulado, existen determinadas
cuestiones cuyos principios y, si quieren, filosofía no compartimos.

A lo largo de todo el trámite parlamentario, hemos procurado favorecer el consenso, que tan solo hemos
alcanzado en algunas cuestiones, pero seguramente no en las más importantes.
Pero, sobre todo, este proceso también nos ha servido para conocer la obsesión del conseller y del Partido Popular en enarbolar banderas para, una vez más, constituirse en oposición frente al gobierno central, que es, en definitiva, lo que les preocupa y les
ocupa.

Y, señorías, así se han retratado en los medios de comunicación.
Ustedes nos traen una ley cuyo único objetivo es intentar, sistemáticamente, azotar al Gobierno de España, con lo que sea y cómo sea.
Y se valen para ello de la tergiversación, de la manipulación y de la hipocresía, porque les recuerdo que, cuando ustedes gobernaban en España, no hicieron nada por desarrollar la Ley de cooperación internacional de 1998, y fue precisamente un gobierno socialista quien,
cumpliendo con lo dispuesto en esta ley, dio respuesta al núcleo de reivindicaciones de las personas cooperantes, aprobando el Estatuto del
cooperante en mayo de 2006.
Ustedes, señores del Partido Popular, desde 1998 hasta 2004, nada de nada.

Con la aprobación del estatuto a nivel estatal cumplimos no sólo con un deber jurídico dispuesto en la ley de cooperación, sino también con un deber moral en el que se daba el paso definitivo para que los
cooperantes dejaran de ser vistos como personas que desarrollan una labor
meramente transitoria, reconociéndoles de este modo nuevos derechos, reconociendo su trabajo como un elemento
estratégico a la hora de avanzar hacia una cooperación de calidad y dignificando las condiciones en las que desarrollan la ejecución de sus proyectos, para avanzar hacia una mayor eficacia.

Con la aprobación del Estatuto del cooperante, se sentaron las bases de un marco jurídico sin precedentes en España, con el objetivo de asegurar las garantías laborales, fiscales y sociales de los cooperantes españoles que trabajan en el extranjero.
Por el contrario, aquí en nuestra comunidad, el Partido Popular pretende erigirse en la vanguardia y
en la ampliación de derechos, a nuestro entender, sin éxito, porque, como dijimos en su momento, este proyecto de ley no consigue
construir esa nueva idiosincrasia en la cooperación valenciana, como se pretende, ni logra cubrir ni siquiera las expectativas de
las ONG ni de los cooperantes valencianos, porque resulta poco convincente a la
luz del escaso contenido complementario que aporta sobre el Estatuto del
cooperante a nivel estatal.

Es un texto exiguo en la supuesta mejora y ampliación de los aspectos recogidos en la norma estatal aplicados a nuestra realidad
concreta y, por otra parte, muy ambicioso, pero sin el rigor suficiente, a
nuestro entender, como ya les dije, con la inclusión de un capítulo específico dedicado a las personas misioneras.

Como decía al inicio de mi intervención, se han incorporado algunas enmiendas a la ley, presentadas por nuestro grupo.
Destacar en este punto las referidas al artículo 5, en el que se regulan los derechos de la persona cooperante.
En este
apartado, hemos conseguido ampliar el concepto de pareja de hecho, inscrita
debidamente en el registro correspondiente, incluyendo a la pareja del
cooperante que tenga una relación análoga, como beneficiaria también de esas ayudas contempladas en la ley.

Otra de las incorporaciones que se realizan a partir de enmiendas presentadas
por el Grupo Socialista, define los plazos máximos de desarrollo reglamentario de la ley y del registro autonómico de las personas cooperantes valencianas, que no se establecían en la letra de la norma inicialmente, a pesar de que el propio dictamen del
Comité Económico Social aconsejaba que las disposiciones reglamentarias, necesarias para el
desarrollo de la ley, fuesen dictadas por el Consell en el menor plazo posible.

Del mismo modo, durante el trámite parlamentario que supone la celebración de la comisión para el debate de enmiendas, se transaccionaron dos de ellas.
Si bien es
cierto que se han alcanzado pequeños acuerdos en algunos términos, también es verdad que en lo esencial se han mantenido las diferencias y la distancia
que nos aleja desde el inicio.

Distancia, también hay que decirlo, que ustedes han alimentado con su actitud prepotente y su
voluntad ventajista para anticiparse no se sabe muy bien a qué, porque, desde luego, no han cubierto las expectativas de mejora de l'estatuto español, que, aunque les pese, ha supuesto la vanguardia y un gran avance en el
reconocimiento de las especificidades propias de los cooperantes, de su
estabilidad y de su seguridad.

Por este motivo, decidimos mantener en este pleno las enmiendas que fueron
rechazadas en la comisión.

El primer bloque de enmiendas que hoy quiero defender solicitan nuevamente la
eliminación del capítulo IV, dirigido a las personas misioneras y la supresión de todas aquellas referencias que, con un tratamiento específico, se realizan a lo largo del articulado en torno a las personas misioneras
distinguiéndolas del resto de cooperantes.

Y quiero, además, aclarar un aspecto que ustedes, señores del Partido Popular, han tergiversado y manipulado para confundir a la
ciudadanía.
El Estatuto de los cooperantes a nivel estatal no excluye a los misioneros.
Más bien al contrario.
Realiza precisamente un tratamiento serio y riguroso y
resuelve esta cuestión incluyendo en la disposición adicional el arbitraje de los mecanismos necesarios para que los cooperantes
vinculados a confesiones, iglesias o comunidades religiosas, cuando ejecuten
proyectos de cooperación financiados por la EFI, puedan adherirse al seguro colectivo en las
condiciones que se determinen por la Agencia Española de la Cooperación Internacional.

Las personas cooperantes laicas o misioneras tienen los mismos derechos y
deberes establecidos en el texto de le ley, porque ya se recoge en el mismo la
condición de personas cooperantes y de agentes de la cooperación internacional al desarrollo.

Nuestra intención con esta supresión es, por tanto, enfocar con el mayor rigor posible el objeto de aplicación de la ley, tal y como establecen las observaciones que se detallan en el
dictamen elaborado por el Comité Económico y Social, que ustedes, señorías, han hecho caso omiso.

En este informe se les indica la eliminación del capítulo específico para las personas misioneras atendiendo a la inexistencia de diferencias
entre los requisitos y beneficios que la ley establece para los cooperantes
valencianos y la no distinción entre un cooperante laico y uno religioso.

Pero, claro, esto no les convencía, porque de ese modo se quedaban sin bandera, sin argumentos y sin justificación, aunque fuese impregnado de toda falsedad para confrontar con el Estatuto del
cooperante a nivel estatal y con el gobierno socialista.

Pero, fíjense cómo ustedes acaban siendo presos de sus propias contradicciones y se enredan en
su propio argumentario que nos aceptan una enmienda, que es la que han
utilizado como elemento de crítica y como ejemplo de la supuesta exclusión de las personas misioneras del estatuto a nivel central.
Y es precisamente la
definición del tipo de relación que debe haber entre el cooperante y la entidad agente de desarrollo,
recogiendo la relación laboral-funcionarial o de personal al servicio de las administraciones públicas.

Acabo.
Señorías, en definitiva, todas estas enmiendas que les hemos presentado hoy son el
reflejo de la responsabilidad que como partido político ejercemos, en este caso, para intentar mejorar un proyecto de ley con mucho
continente declarativo, sobre todo el que no se expresa en la norma, pero que
se pretende rebelar a través de los medios de comunicación, pero, desde luego, con escaso contenido normativo.

Así que les pedimos, de nuevo, una reflexión, que tomen en consideración estas enmiendas, que las aprueben, porque responden no solo al criterio de un
grupo político, de la mayoría de los grupos políticos, sino que también responde al sentir mayoritario de las ONG de nuestra comunidad, que se
expresan como voz colectiva a través de la entidad que las aglutina, como es la Coordinadora Valenciana de ONGD.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Tirado.

En representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Herminia Palomar té la paraula.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor presidente.

Es un honor para mí encargarme de la defensa de este proyecto de ley, porque se trata de un texto
lleno de medidas positivas que pretenden fomentar la solidaridad de la sociedad
valenciana en el mundo, apoyando y protegiendo a los valencianos y valencianas
que realizan esta importante labor.

Les anuncio que rechazamos sus enmiendas porque no mejoran el texto.
Y este
proyecto de ley, digan ustedes lo que digan, va más allá del estatuto nacional, llenando sus vacíos y ampliando los derechos y prestaciones de las personas cooperantes
valencianas.

Así, prevé un total de 84 medidas, que tienen como objetivo impulsar la labor del
cooperante y facilitarla en todo lo posible, de las que 28 benefician a las
personas cooperantes valencianas y otras tantas a las personas misioneras
valencianas y voluntarias valencianas.

¿Quién no estaría de acuerdo en apoyar esto?
¿Quién se negaría a recibir más derechos y más prestaciones que promuevan y faciliten su labor?
¿Quién?

Yo no voy a enumerar todas las medidas contempladas en este texto normativo,
pero sí quiero resaltar algunas, las más destacables, como, por ejemplo, las que atañen al ámbito familiar de la persona cooperante valenciana.

Este proyecto de ley quiere apoyar tanto a su cónyuge, a la pareja de hecho, como a sus hijos menores, como aquellos hijos
afectados de discapacidad que convivan con la persona cooperante, de forma que
la familia pueda trasladarse con esta, apoyándolos económicamente en los gastos del primer viaje de ida y para el viaje de vuelta a
nuestra comunidad de su pareja e hijos.

Asimismo, prevé una ayuda económica para los gastos que genere la previsión social específica en el país de destino.
En dicha previsión, deberán estar asegurados, en todo caso, la pérdida de la vida y la invalidez permanente, una atención médica y hospitalaria similar a la cobertura a que se tiene derecho en España por cualquier contingencia acaecida en el país de destino, la atención psicológica o psiquiátrica si hiciera falta en el caso, revisión médico-sanitaria específica a su regreso a la Comunidad Valenciana y la repatriación en caso de accidente grave, enfermedad grave, fallecimiento, catástrofe o conflicto bélico en el país de destino o en el territorio de destino.

Por otro lado, estable un ayuda económica para los gastos de escolarización en el país de destino de los hijos menores e hijos afectados de discapacidad que convivan
con la persona cooperante, en la parte no sufragada por el agente de la
cooperación internacional al desarrollo con el que tenga establecida la relación jurídica.

También en el ámbito familiar, el proyecto de ley posibilita que cuando la persona cooperante
valenciana esté ejerciendo su tarea sin acompañamiento familiar, pueda recibir una ayuda económica para los gastos de viaje cada cinco años al lugar de residencia de algún familiar.

En definitiva, señorías, este proyecto de ley pretende hacer atractiva la cooperación para quienes tienen formación y preparación suficiente, evitando que quienes tengan cargas familiares se vean desmotivados
por la dificultad de atender a su familia.

¿Quién estaría dispuesto a rechazar estas ventajas y prestaciones para la familia de las
personas cooperantes?
Si alguien lo hiciera, no se podría entender.
Y ¿qué me dicen respecto al retorno de nuestros cooperantes que llevan años fuera de la comunidad y necesitan el apoyo para volver?
¿También vamos a dejarlos desamparados tras años de dedicación solidaria porque el estatuto nacional nada dice al respecto?

Este proyecto de ley pretende todo lo contrario.
Y por ello, prevé ayudas económicas para los gastos de viaje de retorno, así como contempla el apoyo en la reinserción laboral e integración social de estos valencianos y valencianas.

Con estas prestaciones, por ejemplo, la persona cooperante valenciana que
hubiera pasado más de quince años realizando su tarea de cooperación fuera de España, si retornara definitivamente a nuestra comunidad, podrá solicitar de La Generalitat una ayuda económica para los gastos correspondientes al viaje de retorno.

También una vez retornada a la comunidad, si hubiera pasado más de diez años en tareas de cooperación y no hubiera alcanzado todavía la edad de jubilación y no tuviera derecho a una prestación por desempleo, podría solicitar de La Generalitat su inclusión preferente en programas de reinserción laboral.

¿Por qué dejar pasar la oportunidad de otorgar estos derechos a las personas cooperantes
valencianas?
Nosotros no lo vamos a desaprovechar.

Nuestros cooperantes se exponen diariamente a riesgos frente a los que se
encuentran desprotegidos por el estatuto nacional, como son los secuestros u
otros actos violentos.
El proyecto de ley que hoy debatimos también quiere apoyar a los cooperantes valencianos en este punto, y para ello prevé una indemnización tanto en el caso de daños físicos como psíquicos.
Pregúntenles ustedes si están expuestos cada día a estos riesgos o no.
Pues hay que preverlos, aunque ustedes no lo quieran
reconocer.

El proyecto de ley aumenta la asistencia a las personas cooperantes valencianas
para que se sientan más acompañadas en todo momento.
¿Tenemos que privarles a estas personas cooperantes de esta asistencia?
Nosotros
creemos que no.

En cuanto a las medidas que contempla el proyecto de ley, hay una última que quisiera resaltar, puesto que es fundamental para la figura del
cooperante, que es la de procurar una mejor formación y cualificación de las personas cooperantes valencianas.

El texto normativo que hoy debatimos pretende que las personas cooperantes
valencianas puedan adquirir la mejor formación y cualificación en estas tareas y seguir formándose para afrontar nuevas tareas de cooperación en el futuro.
¿Vamos a privar a las personas cooperantes valencianas de estas ventajas?
Nosotros creemos que no.

El estatuto nacional del cooperante excluye de su regulación y deja totalmente desamparados a dos colectivos que realizan día tras día una importante labor de cooperación para el desarrollo: las personas misioneras y las personas voluntarias.

El proyecto de ley valenciano no quiere cometer el mismo error, y por ello,
prevé para las personas voluntarias y las personas misioneras valencianas que
realizan tareas de cooperación para el desarrollo, los mismos derechos y prestaciones que reconoce para las
personas cooperantes valencianas.
Es decir, las mismas 28 medidas que regula en
beneficio de las personas cooperantes para cada uno de estos colectivos.

En la Comunidad Valenciana tenemos a más de treinta mil personas voluntarias que realizan tareas de cooperación para el desarrollo en los países estructuralmente empobrecidos.
¿Es posible obviar este hecho y dejar a estos ciudadanos y ciudadanas valencianas
sin derechos porque el estatuto nacional del cooperante los excluye?
Nosotros
no lo vamos a permitir.

Las personas voluntarias valencianas se exponen a los mismos riesgos y
situaciones que las personas cooperantes, a pesar de que realizan su labor
altruistamente, y sin ampararse en una relación jurídico-laboral con la entidad que colabora.

Este proyecto de ley pretende apoyar a nuestros voluntarios, es absolutamente
necesario.
Para nosotros fue una irresponsabilidad por parte del gobierno de
Zapatero excluirlos de la regulación estatal.
Nosotros no podemos ni queremos cometer el mismo error.
O ¿es que pretenden dejar desatendidas a personas voluntarias valencianas que
luchan en Colombia contra el hambre infantil, o a personas voluntarias que están en Haití?
Nosotros, no.

La normativa estatal también excluye de su regulación a las personas misioneras, pero esto es totalmente injusto.
Y por eso, este
proyecto de ley les reconoce los mismos derechos que a las personas
cooperantes.
O ¿es que acaso están dispuestos a dejar desamparadas a personas misioneras valencianas, como las
que se encuentran en Perú desde 1993 y que han fundado en Lima un colegio para niños sin recursos?
¿O a personas misioneras valencianas que se encuentran en la India o en el Congo
expuestas continuamente a posibles casos violentos y que sienten peligrar su
vida, sin, por cierto, preocuparles demasiado?
Nosotros, no.

El pueblo valenciano siente un gran afecto y admiración por estos dos colectivos, que trabajan de forma totalmente altruista y
desinteresada.
¿Quién no tiene algún antecedente familiar o algún conocido voluntario o misionero que realiza su labor en el ámbito de la cooperación al desarrollo?
El pueblo valenciano no entendería que desamparásemos a aquellos personas que nada piden y que lo ofrecen todo, muchas veces
hasta la vida.

Desde luego, y para terminar, les diré que el grupo parlamentario al que represento no está dispuesto a privar a las personas cooperantes misioneras y voluntarias de todos
estos derechos y prestaciones que recoge el proyecto de ley.

Este proyecto solo plantea ventajas y beneficios para las personas cooperantes
misioneras y voluntarias y ningún inconveniente.
No queremos dejar en situación de desamparo a ningún ciudadano o ciudadana de la Comunidad Valenciana que quiera desarrollar tareas
de cooperación al desarrollo en países estructuralmente empobrecidos.
Allá ustedes si lo hacen.
Nosotros, no.
Porque les vamos a ayudas en todo lo posible
a aquellos que han dado mucho y se merecen todavía más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Palomar.

Torn de rèplica.
La il·lustre diputada senyora Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyora Palomar, vaig a llegir-li part d'una de les esmenes presentades per Esquerra Unida.
Una de les nostres esmenes diu.
.
.
, proposa afegir un apartat nou a l'article 5 dels drets de les persones cooperants del País Valencià.
És una esmena que diu que les persones cooperants mantindran els seus drets íntegres en l'Inem, en el Servef, en les borses públiques d'ocupació, etcètera, etcètera, ¿no?
Parla de mantindre l'antiguitat en les borses d'ocupació, de no poder ser relegat dins de cap borsa o llista d'atur ni ser penalitzat de ninguna manera, parla de recolzament a la reinserció laboral i integració del cooperant quan torna de la seua feina dins del marc de cooperació per al desenvolupament, parla d'oferir-li eines de formació, incentius meritoris per l'accés a la borsa de treball, ajuda psicològica perquè la seua reinserció siga la més adequada possible.
N'hi ha un altre punt que parla de l'administració pública valenciana, de com s'han de mantindre els drets d'antiguitat, de categoria, de retribucions i de destí relatius al seu lloc de treball després del retorn del període de cooperació en exterior, parla de percebre un sou de l'administració corresponent durant un període mínim de tres mesos.
.
.
¿Val?
Aquesta és una de les esmenes presentades per Esquerra Unida.

I deixe'm prestades les seues paraules, per un moment, deixe'm prestades les seues paraules: «¿Quién estaría dispuesto a negar esto?
» El Partido Popular.
«No se podría entender -per descomptat, Esquerra Unida, no ho entenem- por qué dejar pasar la oportunidad de que las personas cooperantes tengan este derecho.
» Vostés estan deixant passar l'oportunitat que les persones cooperants tinguen aquestos drets que nosaltres
estem plantejant en aquestes esmenes.
«¿Pero vamos a privar a las personas cooperantes de estas ventajas?
»: sí, vostés, estan privant les persones cooperants d'aquests avantatges que nosaltres, des d'Esquerra Unida, estem demanant en aquestes esmenes, perquè són vostés.
I per a nosaltres açò és el més important pràcticament de totes les esmenes que hem presentat, i vosté no ha dit ni una paraula, no ha donat ni una explicació de per què vostés, el Partit Popular, es nega a recollir aquestos drets que nosaltres estem
proposant.
(Veus)

I cal dir que estes coses no ens les inventem nosaltres, no és una cosa que ens hem inventat Esquerra Unida.
Nosaltres el que hem fet és traslladar les propostes d'aquelles persones que estan fent una tasca impressionant en el món de la cooperació, el que hem fet és traslladar les propostes de les ONGD des del País Valencià aglutinades en la coordinadora valenciana d'ONGD, persones que estan fent una gran tasca a pesar del Consell i a pesar dels
retalls del Consell, tot cal dir-ho.

I aquest projecte de llei no és que no ha complit les expectatives d'Esquerra Unida o no ha complit les expectatives dels altres grups de l'oposició, és que no ha complit les expectatives de les organitzacions que es dediquen a fer
tasques de cooperació.
Aquesta llei, en realitat, senyora Palomar, podria haver servit per a
completar, per a desenvolupar la llei estatal, per a adequar-la a la nostra
realitat, a la realitat de la cooperació al País Valencià, però no ho han fet, no ho han fet, no han millorat la situació.

En realitat, el que han fet, el que han preferit és perdre eixa oportunitat i únicament el que volien és tirar endavant amb el capítol de la llei dedicat als missioners i missioneres.
És en realitat.
.
.
, eixe era l'únic objectiu d'aquesta llei.
(Remors) I cal dir que l'estatut del cooperant de nivell estatal ni desempara ni exclou ni discrimina a
ningú, ni els missioners i missioneres ni els voluntaris o voluntàries, que simplement es regulen, els voluntaris i voluntàries, per un altre.

Són vostés els que diferencien i els que discriminen, perquè són vostés els que distingeixen entre cooperant laic o cooperant religiós, són vostés, senyora Palomar, n'hi ha un capítol en aquesta llei per a distingir i per a diferenciar.
Per a nosaltres tenen
els mateixos drets i els mateixos deures tots els cooperants, ja siguen
religiosos o siguen laics; per a vostés.
.
.
, són els que discrimina i els que diferencien.

I, a més, cal dir que vostés estan legislant sobre la base de mentides.
Vostés estan legislant sobre la base de coses que no són certes, i això és una greu irresponsabilitat.
Estan legislant confonent la gent i basant-se en qüestions que no són certes, i això és una irresponsabilitat que en algun moment hauran d'explicar.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Palomar, li tinc de dir que m'ha decebut la seua.
.
.
, sobretot el final, la seua.
.
.
, el final de la seua
intervenció, perquè mos ha vingut a dir que o jo o el caos, (remors) o el que vostés diuen o el desastre, la desatenció, l'abandonament.
.
.
I, no.
Potser no volia dir-ho, però la meua conclusió del que he sentit me trau ahí.

Mire, jo crec que vosté han fet unes aportacions, i vosté les ha citat ací.
No li ho vaig a discutir, i nosaltres li n'hem posat unes altres.
Jo li demane que les pose en la balança.

Mire, m'ha parlat vosté de les ajudes de viatge i escolarització i tal.
Molt bé, correcte.
No, no, és que ningú de nosaltres hem dit que lleven això, clar, però nosaltres li hem dit posen també la millora dels drets laborals, la seguretat en el retorn al seu treball en
unes condicions dignes, la reinserció laboral, pose.
.
.
, i vostés me diuen «no, això no», estan dient.
I jo només trobe una explicació, perquè.
.
.
, i l'explicació és en relació a la seua política general, a la política del Partit Popular general, perquè garantir els drets laborals és garantir ¡drets!
, ¡drets!
Donar una ajuda específica per a un viatge, donar una ajuda específica per a una escolarització en un.
.
.
, per a una, és garantir clientelisme.
¡Sí, senyora Palomar, sí!
, drets contra el clientelisme.
Drets, perquè els té el cooperant, o la gràcia divina de sa majestat que li fa una concessió.
¡Eixa és la gran diferència entre el seu concepte i el nostre concepte!

Igual que no els llevem drets tampoc als missioners.
.
.
Escolte, vostés són els que fan una diferenciació, perquè li dediquen un capítol sencer.
¿Vostés volen que s'assimilen?
Amb un article simplement, amb una frase, com dir «els missioners en tasques de cooperació s'assimilaran en tots els drets i deures que consten ací a la resta de cooperants».
Mire, fan una referència, però, clar, vostés amb una referència no en tenen prou, perquè la paraula clau és
clientelisme.

Seguim.
No drets, clientela.
I, de fet, tantes vegades ens recorden ací «mireu els vots».
.
.
Però jo tantes vegades dic «mirem com els aconseguixen».
.
.
¡Oi, oi, oi, oi!
Mirem com els aconseguixen, ¿eh?

Eixa és la situació.
No volen els drets expressos, volen favors.
I ahí, ¿on entrem?
Mire, vostés tenen una constància de dir «volem un capítol específic per als missioners».
Bé, nosaltres hem dit, no estem en contra de la seua homologació en absolut, però no tenen per què tindre eixa diferenciació, més en un estat laic, encara menys.

Però vostés volen ressaltar eixa relació amb l'església realment.
Jo ho trobe.
.
.
, volen guanyar-se el cel, però volen guanyar-se el cel perquè tenen molt de pecador ahí entremig, ¿no?
(Remors) Amb pecats públics, jo no entre en els privats, pecats públics, perquè si fem una revisió territorial, començarem amb les illes, amb el senyor Matas, per cert, ambaixador valencià; començarem pel nord, amb el senyor Fabra, a qui li demana en este moment l'acusació particular vint anys de presó; passarem per ací, per esta casa, amb el nostre president, amb qui està imputat dins del cas Gürtel; i passem al sud, al senyor Ripoll i el cas Brugal, que fins ara era un
rom,
(inintel·ligible) .
.
.
una part molt negativa.

El senyor vicepresident primer:

Senyor, vaja a la qüestió, per favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

Per tant, en estes circumstàncies.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, a la qüestió, per favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, senyor president, de seguida.

Per tant, vull dir, no sé.
.
.
, sí que sé, de fet, li ho he definit, per què fan això.
Clar, i ahí és quan perd sentit tota la seua intervenció.
.
.
Desatenció dels cooperants, que volem deixar fora les persones missioneres i els
voluntaris.
.
.
¿Qui ho ha dit?
¿Qui ho ha dit?
Vostés són els únics que els volen diferenciar especialment, i nosaltres diem que dins de la
llei tenen el seu lloc i ningú, jo no ho he sentit, els ha negat el dret a percebre en igualtat de condicions
allò que els correspon a tots els cooperants.

Mire, eixa imatge de Zchwarzenegger en salvació dels cooperants, no li va, no li va, de veres.
Siguem sensats, diguem les coses
pel seu nom: vostés han dit unes millores, nosaltres n'hem posat unes altres, la diferència és que nosaltres a les millores que vostés han proposat hem dit que sí, i vostés, a les millores que la resta de grups hem proposat, han dit que no.
Eixa és la realitat.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señora Palomar, señores del Partido Popular, no acudan ustedes al sensacionalismo (veus) para intentar argumentar algo absolutamente falso como es la exclusión en el estatuto nacional de los misioneros.

El estatuto nacional ni distingue ni discrimina a ningún cooperante, todos los cooperantes laicos y religiosos tienen los mismos
derechos.
Son ustedes los que pretenden realizar una discriminación absolutamente injustificada.
Pero, además, usted resaltaba y señalaba el establecimiento sobre todo de ayudas económicas, pero, lo.
.
.
bien es cierto es que ustedes se han negado a regular otros ámbitos también esenciales para favorecer su reinserción en la sociedad, la de los cooperantes en el mercado de trabajo, y su integración social, con el objetivo de acometer la sensación de desarraigo que les provoca el alejamiento de su entorno durante largos
periodos de tiempo.

Ustedes se han negado a recoger medidas, por ejemplo, que impidan la penalización de la persona cooperante mientras dure el periodo de ejecución del proyecto que debe desarrollar y este se encuentre en el desempleo en el
momento previo a su partida.
Ustedes se han negado a incluir aspectos que
favorezcan la estabilidad laboral de las personas cooperantes a su regreso en
el caso de que su puesto de trabajo habitual se encuentre al servicio de
cualquier administración pública valenciana e independientemente de que su situación de interinidad o fijeza en su puesto o categoría.
.
.
Pero, señorías, sobre todo resaltaría la falta de oportunidad de esta ley tal y como se ha concebido, para la
ampliación, la supuesta ampliación de derechos y ayudas, y destacaría, por el contrario, que el estatuto del cooperante a nivel estatal ya involucra
a las comunidades autónomas e introduce el criterio de complementariedad a través de convenios de colaboración para la regulación de intercambio de información, registro de personas o entidades promotoras de la cooperación internacional, contratos y acuerdos complementarios de destino de los
cooperantes y, en su caso, para la determinación de la aportación económica que corresponda a las comunidades autónomas para adherirse al seguro colectivo promovido por la AECI, un instrumento
de coordinación necesario, sin duda, para incrementar la efectividad y la eficiencia en la
gestión de los recursos y medidas previstas y para evitar la duplicidad de información.

La pregunta es: ¿resulta pertinente existiendo una normativa estatal?
Lo cierto es que a la luz
del escaso contenido complementario que aporta sobre el estatuto del cooperante
a nivel estatal, parece que no.
Y lo cierto es que ha resultado ser una cuestión meramente estratégica en lugar de una cuestión jurídica y moral de reconocimiento de más derechos que centrara realmente el debate.

Señorías, estamos ante un nuevo ejemplo de publicidad y autobombo, de cortina de humo
para intentar ocultar bajo esa capa grisácea la polémica en torno al impuesto revolucionario del 1% de las subvenciones (aplaudiments) de los diferentes proyectos que cooperación que obligaron a asumir a la ONG para intentar tapar la decepcionante historia
del recorte presupuestario del 35% para cooperación internacional o del tijeretazo de la convocatoria de los proyectos de
cooperación, que ya sitúan el desplome en un 45%, casi treinta millones de euros que representan una
minoración de casi la mitad del presupuesto; o para cubrir la miseria de una mentira que
ustedes repiten constantemente para ver si se convierte en cierta y en
realidad, como es que esta comunidad cumple con el 0,7 de ayuda oficial al
desarrollo, cuando está en un 0,21%, una falacia, señorías, que se da de bruces con el escenario que viven cotidianamente las ONG
valencianas y que recientemente visibilizaron con la entrega de más de ochocientas firmas en el registro de La Generalitat solicitando el
cumplimiento del pacto valenciano contra la pobreza y el cumplimiento de ese
0,7.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyora Tirado.

Senyora Palomar.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor presidente.

Mire, yo puedo llegar a comprender el papelón que tienen ustedes tres para subir a esta tribuna para poder dar argumentos
para no apoyar este proyecto de ley.
Lo puedo entender.
(Aplaudiments) Pero de ahí, de ahí a escuchar alguna de las afirmaciones que se han hecho desde esta tribuna, hay
un mundo.
Como para todo, a cada uno el tiempo nos pone en nuestro sitio.

Mire, han hablado ustedes de algunos temas que nada tienen que ver con el
proyecto de ley para dar argumentos.
Y lo de sensacionalismo y el final de la
señora Tirado también lo dejaré yo para el final.

Mire, señora Albiol, usted presentó una enmienda, como usted ha comentado aquí, con unos términos que si hubiese estado el día de la comisión mi compañera de grupo parlamentario le hubiera explicado el porqué del rechazo.
Pero yo no tengo ningún problema en hacérselo hoy.

Usted proponía una serie de medidas dentro de esa enmienda que usted sabe que si un
cooperante se va con un contrato laboral, tiene las mismas condiciones que
cualquier otro español.
Lo que usted pretende con esa enmienda es casi enfrentar al cooperante con
la situación que tienen algunos parados hoy en España, y creo que no es de recibo.

Además, yo la animaría que si usted está tan convencida de aquellas medidas que proponía en la enmienda, pues lo haga usted a nivel estatal, porque la normativa a la
que hacía referencia era estatal.
Perdóneme, es así.

Yo aquí he oído algunas cosas como le quería contestar al señor Pañella.
Mire, si por una cuestión formal de artículo o capítulo usted no va a votar a favor de esta ley, de verdad que nadie se lo va a
entender.
Yo no, pero es que el resto, tampoco.
Porque, mire, yo comprendo lo
que le decía al principio, pero creo que es más fácil llegar a esta tribuna y oponerse de lleno a algunos de los asuntos que usted
no crea que deben de reflejarse en la ley pero, vamos, decir que una mera
cuestión formal le hace rechazar o apoyar esta ley, mire, señor Pañella, yo, desde luego, no lo puedo entender.

Y, señora Tirado, mire, usted dice aquí en esta tribuna que usted en ningún momento hace referencia a una exclusión de los misioneros.
¿Y por qué los excluye aquí?
Mire, (remors) mire, yo no voy a entrar en un diálogo con usted porque ya lo tuvimos en la comisión.
Y le diré que léase usted bien, que léase usted bien el estatuto nacional porque creo que no se lo ha leído.
Y yo no perderé el tiempo leyéndoselo.
Sí, pues si lo tiene, léaselo bien.
Pero léase con un poquito de atención la disposición adicional quinta y, especialmente, el artículo 6.
Porque, mire, las condiciones que pone no las pueden cumplir ni los
voluntarios ni los misioneros.
No las pueden cumplir.

Y, por eso, la normativa valenciana así lo refleja.
Y yo le digo que se lo lea bien, no que lo tenga usted ahí en el escaño, que se lo lea bien.

Yo, para finalizar, les diré que el estatuto nacional fue decepcionante, decepcionante para todo el
colectivo de los cooperantes españoles.
Y así lo hicieron público, porque no atendía ni a los familiares ni a alguno de los asuntos que yo sí que les he reflejado que refleja la ley, porque ustedes aquí no han dicho en ningún momento ninguno de los derechos que tienen los cooperantes a través de esta ley valenciana.
Se dedican simplemente a criticar el proyecto de ley o
a hablar de sus enmiendas, que ya lo hicimos en la comisión, pero no han dicho ninguna -yo sí que los he reflejado.

Y, miren, para finalizar, lo que ustedes tienen con el conseller Blasco ya es obsesión.
Yo, me lo haría mirar.
Me lo haría mirar porque luego sus compañeros se copian las leyes que propone el conseller Blasco y ustedes quedan muy mal.
Yo me pondría a trabajar, a apoyar a los colectivos a los que representa y a los que van
dirigidos todos los derechos de esta ley y me olvidaría de fanatismos y de obsesiones, que seguro que nos llevan a mejor punto de
encuentro.
Y una ley solidaria hoy esperaba compañeros solidarios.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, finalitzat el debat anem a passar a votar les esmenes per l'ordre en què han sigut mantingudes davant d'este ple.

Del primer bloc, del Grup Parlamentari Socialista, si no tenen inconvenient les
seues senyories, podem votar conjuntament la número 1, 3, 7, 11, 13, 14, 18, 21 i 24.
Passem, doncs, a votar.
Comença la votació.
(Remors) Senyories, per 42 vots a favor i 48 en contra, queden rebutjades estes esmenes.

Ara, si no tenen inconvenient, podem votar conjuntament la resta de les esmenes
d'este grup, que són la 6 i la 16.
Comença la votació.
Gràcies.
38 vots a favor, 48 en contra i 4 abstencions.
Queden rebutjades estes dos
esmenes.

Passem al bloc de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits.
Han presentat un escrit retirant l'esmena número 15.
Passem a votar, separadament, l'esmena número 4.
Senyories, comença la votació.
38 vots a favor, 48 en contra i 4 abstencions.
Queda rebutjada.

Passem a votar ara l'esmena número 10.
Comença la votació.
41 vots a favor, 48 en contra i 1 nul.
Queda rebutjada esta esmena.

Passem a votar l'última esmena, que és la 23.
Comença la votació.
7 vots a favor, 48 en contra i 35 abstencions.
Queda rebutjada esta esmena.

Senyories, finalitzada la votació de les esmenes, passem a votar l'articulat del projecte de llei.

Votem l'article 1.
Comença la votació.
48 vots a favor i 42 en contra.
Queda aprovat l'article 1.

Passem a votar ara l'article 2.
Comença la votació.
86 vots a favor i 3 en contra.
Queda aprovat este article.

Si no tenen inconvenient, senyories, votem conjuntament els articles 3 i 4.
Comença la votació.
48 vots a favor, 42 en contra.
Queden aprovats estos dos articles.

Votem ara l'article 5.
Comença la votació.
48 vots a favor, 7 en contra i 35 abstencions.
Queda aprovat.

Si no tenen inconvenient, votem conjuntament els articles 6, 7 i 8.
Comença la votació.
Per unanimitat, queden aprovats.

Si no tenen inconvenient, votem conjuntament els articles 9, 10 i 11.
Comença la votació.
48 vots a favor i 42 en contra.
Queden aprovats.

Votem ara l'article 12.
Comença la votació.
48 vots a favor i 42 abstencions i ningun vot en contra.
Queda aprovat este
article.

Votem l'article 13.
Comença la votació.
85 vots a favor i 3 abstencions.
Queda aprovat este article.

Votem l'article 14.
Comença la votació.
48 vots a favor i 42 en contra.
Queda aprovat.

Si no tenen inconvenient, podem votar conjuntament la disposició addicional, la transitòria, la derogatòria, la final primera, final segona.
.
.
(Remors) No, fins a?
, fins a la derogatòria?
(Remors) Correcte.

Disposició addicional, la transitòria i la derogatòria.
Comença la votació.
87 vots a favor i 3 abstencions.
Queden aprovades.

¿Podem votar la disposició final primera, segona i tercera?
No.
Primera i segona.
Doncs, passem a votar
disposició final primera i segona.
Comença la votació.
52 vots a favor, 38 abstencions i ningun vot en contra.
Queden aprovades.

Votem la disposició final tercera.
Comença la votació.
88 vots a favor i 1 abstenció.
Queda aprovada.

Votem ara l'exposició de motius per a incorporar-la com a preàmbul de la llei.
Comença la votació.
Per 48 vots a favor i 42 en contra queda aprovada.

I ara, senyories, votem el conjunt de la llei.
Comença la votació.
48 vots a favor i 42 en contra.
Senyories, queda aprova la Llei d'estatut de les persones cooperants valencianes.

¿Grups que vullguen explicar el seu vot?
Per l'Agrupació de Diputats No Adscrits, la senyora Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Des d'Esquerra Unida acabem de votar en contra d'aquesta llei perquè estem convençuts i convençudes que no és el millor estatut de les persones cooperants que podem tindre al País Valencià, perquè pensem que aprovant avui aquesta llei tal com s'ha quedat, hem perdut l'oportunitat de complementar i de desenvolupar la llei estatal i adaptar-la a la
realitat de la cooperació del País Valencià, que haguera segut el més desitjable.

Esquerra Unida hem votat en contra perquè el Partit Popular únicament ha fet aquesta llei per incloure el capítol dedicat als missioners i missioneres.
Acaben vostés, senyors i senyores del Partit Popular, acaben vostés d'aprovar una llei per als i les cooperants sense els i les cooperants.

El senyor conseller va dir que aquesta era una llei per a millorar la situació laboral, per a millorar en drets.
I com és possible que els grups de l'oposició els traslladem en esmenes les inquietuds de les persones cooperants i vostés no les aproven?
Com és possible que facen l'estatut per a les persones cooperants i no arrepleguen totes les seues
propostes?

No es pot fer l'estatut per a les persones cooperants i després obviar bona part de les seues aportacions, que nosaltres hem traslladat ací en forma d'esmenes, bona part de les aportacions que estan fent les persones que realment
es dediquen a tasques de cooperació i de desenvolupament.

Fa unes setmanes, el senyor Blasco, conseller de Solidaritat i Ciutadania, el
dia que es va presentar aquest projecte de llei ací, a Les Corts, va dir que aquest era un reflex del compromís del Consell amb la solidaritat i amb el món de la cooperació.

Senyor Blasco, les persones cooperants sí són l'expressió de la solidaritat del poble valencià, però, per descomptat, no aquest Consell del Partit Popular.
Aquest Consell no és l'expressió de la solidaritat.
Aquest, de fet, és el Consell de la insolidaritat.
Ja he exigit, alguna vegada, en aquesta
cambra, des d'aquesta tribuna, que deixen de prostituir el llenguatge, que deixen la perversió de les paraules i que canvien el nom de la conselleria, que de ciutadania, no sé si els queda alguna cosa, però la solidaritat fa molt de temps que es va esfumar de les bancades blaves, si és que alguna volta l'han tinguda, i deixem que ho dubte.

Aquest és el Consell que botant-se la llei de cooperació que vostés mateixa es van aprovar i que botant-se també el pacte contra la pobresa que també han signat, han convertit el 0,7% del pressupost de la Generalitat valenciana d'ajuda al desenvolupament en un miserable 0,2%.
Són vostés el Consell de la insolidaritat.

Als països empobrits, els xiquets i xiquetes continuen morint-se de malalties que són fàcilment curables, el percentatge de persones que no poden accedir ni tan sols a
l'aigua potable va en augment i, cada any, les guerres i la misèria fa que milers de milions de persones s'hagen de desplaçar de les seues terres.
Però el Consell del Partit Popular ha decidit retallar, enguany, a la meitat el
pressupost per a cooperació, en un procés de caiguda continuada des de fa quatre anys, estem en el 0,2% d'ajuda al desenvolupament.
Per cert, tot cal dir-ho, i enguany també s'ha sumat al retall en cooperació el govern central, amb els retalls de Zapatero, també; els uns i els altres!
Però avui estem ací, en el País Valencià, i cal dir que ací el 0,2% és el que n'hi ha en estos moments.

I aquest és també el Consell de la propaganda, el Consell que obliga les ONGD a destinar l'1% de les subvencions que reben a propaganda, que no a sensibilització, perquè no és el mateix.
Perquè propaganda és el que vostés fan; sensibilització tots estaríem disposats, però vostés fan propaganda.
I vostés tenen la barra de presentar-se ací, en Les Corts, en aquesta cambra, com a un govern solidari i compromés amb els països empobrits, quan són el Consell del 0,2% d'ajuda al desenvolupament i de l'1% per a la propaganda.

Escolten vostés el que diuen aquells per als quals suposadament vostés fan aquesta llei, escolten el que diuen els cooperants, les persones
cooperants del País Valencià, que la setmana passada li van presentar més de 1.
000 signatures reclamant el 0,7% dels pressupostos de La Generalitat per
a l'ajuda al desenvolupament.
Escolten-los, això és el que han de fer i deixar d'aprovar lleis que poc ens serveixen per a avançar.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Bé, ocasió perduda, ocasió perduda d'arribar al consens pel costum, per sistema, de no escoltar a tota la societat.
Esta llei és representativa de com governa el Partit Popular, només contempla, només escolta un sector de la societat.
Aquell sector que no se plega a la seua
voluntat està fora de les seues mesures, està fora.
Ho lamente.

Tenen, com he dit ja, un gran problema, un greu problema, escoltar.
No saben
escoltar.
No saben escoltar a tota la societat.
I, precisament, perden vostés la visió completa d'allò que haurien de tindre.

Mire, tanta falta de costum d'escoltar tenen, que de les intervencions que hem fet, en particular, de la meua,
se fixen en un punt i s'obliden de totes les altres coses, s'obliden de totes les altres coses.
I això és perquè no tenen el costum d'escoltar els altres, sinó tenen el costum de replegar, reinterpretar i donar-li la volta.
I aixina no
arribem a cap lloc.
Esta llei havia d'haver eixit d'ací per unanimitat.
I no ha eixit per unanimitat, perquè no s'ha acceptat allò que tot un sector de Les Corts, un sector, tots els altres grups, hem volgut
proposar.
I que, per cert, proposem després d'escoltar, no inventem, proposem després d'escoltar, efectivament, després d'escoltar el representant dels cooperants o d'alguns, també.
Però eixes millores que procedixen d'un costat, vostés no les volen.

Per tant, esta no és la llei de tots nosaltres.
Esta és la seua.
Serà nostra perquè l'acceptem, perquè la majoria la imposa, i també l'acceptem i l'assumirem, però no perquè la nostra voluntat haja estat eixa.
I això és un error de partida, i en una llei d'aquestes característiques crec que és un error que li llevarà funcionalitat, entre altres coses, perquè, com ja he dit, en la balança del que proposen i en l'altre plat de la balança, amb allò que hem proposat els altres grups.
.
.
, ha quedat molt desequilibrada.
El pes de
les propostes que hem fet nosaltres és molt major, les propostes nostres eren molt més substancioses que aquelles que vosté ha defés ací i que ha explicat.

Ja ho he dit, pense que la filosofia la he definit ja en la meua segona
intervenció, la filosofia que jo els veig.
I, mire, ho senc, perquè allò que vosté mos ha dit, allò que vostés han explicat ací també es podia portar a terme sense la necessitat de fer una llei, perquè les mesures que vosté mos ha dit ací no alteren substancialment allò que ja tenien.
Mentres que aquelles que són més significatives són les que vostés han negat la possibilitat.

Per tant, lamentar que una llei d'este tipus, com vosté ho ha dit, no vaja per unanimitat.
Però, clar, és que vostés tenen un concepte del consens, com el que ja he dit abans, i és que és veritat: o jo.
.
.
-sí- (rient) el consens és el que uns diuen.
No, el consens és assentar-se i acceptar les bases, i acceptar.
.
.
Aixina no arribem mai al
consens.
El consens ha segut «mire, aproven el que nosaltres proposem», perquè les esmenes que han acceptat no han canviat pràcticament res, i hem seguit exactament igual.
I tampoc he sentit raonaments que
explicaren el perquè no se vol ampliar estos drets laborals -que això sí que és substancial- en els cooperants.
Això no ho he sentit, i per tant, per a mi això ha segut molt, molt important, i a mi ningú m'ha contestat al respecte d'estos.
Sí que m'ha contestat en altres coses, però en això que és essencial, substanciós, d'això no diuen res.

Bé, aleshores, esta serà la seua llei per devoció i la nostra, per obligació.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Sí, senyora Enma Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Señor presidente.

Señorías.

En primer lugar, tengo que decir que el Grupo Parlamentario Popular ha aprobado
esta ley porque consideramos que es una ley ambiciosa, necesaria, justa,
oportuna, útil, integradora y, además, solidaria.
Y les tengo que decir además, (aplaudiments) que es que no comprendemos, de verdad, no comprendemos cómo pueden no haberla apoyado y cómo esta ley, que tendría que ser aprobada por unanimidad.
.
.
, ustedes han defendido algo absolutamente indefendible.

Y le quiero decir, por ejemplo, empezando por usted, señor Pañella, y se lo voy a decir con cariño, pero se lo voy a decir, que si tanto peso tenían sus enmiendas, pues haberlas presentado en plazo.
Si usted las hubiera
presentado en plazo, las podríamos haber transaccionado.
(Aplaudiments)

Y a la señora Albiol, que habla del «Consell de la propaganda», pues, mire, este Consell es el que está en 31 países, 31, haciendo cooperación en casi doscientos proyectos.
Ése es el Consell que usted llama «Consell de la propaganda».
Seguro que los cooperantes y las personas que están recibiendo esta ayuda a través de estos proyectos no lo consideran así.

Y si hubiera estado aquí la señora Tirado, que se ha marchado, le hubiera podido decir que deje de mentir, que
deje de mentir, creo que estaba esperando y sabía que se lo íbamos a decir, ¡se cumple el 0,7%!
, se cumple totalmente, lo que ocurre es que no se computan sólo los proyectos de la coordinadora.

Y, mire, también le tengo que decir, como no está ella, se lo diré a los otros.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Iranzo, està en torn d'explicació de vot.

La senyora Iranzo Martín:

.
.
.
-sí, perfecto, pero ahora sigo explicando mi voto- es que hay 37 firmas de ONG que han apoyado -las tengo aquí- que han apoyado este proyecto de ley, que además tengo que decir que fue aprobado por el Consejo Valenciano de Cooperación al Desarrollo, que incluye las ONG, y que muchas propuestas fueron recogidas
allí.

Y, sinceramente, no encuentro explicación, porque es una ley necesaria en cuanto que completa las carencias e
imprecisiones de la norma estatal, ampliando las prestaciones y los derechos de
los cooperantes valencianos, y que, probablemente, algún grupo político no ha querido apoyar porque dejaría en evidencia a la señora Pajín, que llevó adelante la ley del cooperante.
(Aplaudiments)

Es una ley ambiciosa, tremendamente ambiciosa, que da un paso más para refrendar la ya de por sí ambiciosa tarea de los cooperantes valencianos con 84 medidas, 84.
Una ley
justa, que hace justicia, reconociendo derechos y prestaciones, incluyendo a
los familiares de los cooperantes, que habían sido absolutamente olvidados en la norma nacional, que no era ley, en la
norma nacional, con la correspondiente decepción por su parte, que tengo también aquí una carta en la que la Asociación Profesional de Cooperantes, en su día, demostraba la decepción que tenían.

Por lo tanto, es oportuna, porque recoge y responde las reivindicaciones del
propio sector, (veus) y viene a solucionar la situación decepcionante de los propios cooperantes que sufrieron en su día.
Y, evidentemente, si recoge las reivindicaciones, es útil, porque respalda y garantiza la ya de por sí útil labor de los cooperantes, dándoles prestaciones que de algún modo podrían impedir que personas con la cualificación adecuada realizaran su labor, garantiza apoyos a todos.

Y tengo que decir que es una ley -y lo digo con mucho orgullo- que potencia la cooperación, sumando esfuerzos a favor de los cooperantes, añadiendo más derechos y prestaciones a los que contemplaba el real decreto del estatuto del
cooperante, ¡y no quitando ninguno!
, no quitando alguno de ellos, porque es una ley que sólo sabe de sumas y de multiplicaciones.
Suma derechos y prestaciones, multiplica
apoyos, multiplica trabajo y multiplica garantías.
Y por eso les vuelvo a decir que es absolutamente incomprensible que no haya
sido apoyada por unanimidad, y por eso comprendo que algunos de ustedes hayan
abandonado, porque el papel que están haciendo ahora es difícil de explicar.

Es una ley que integra la labor de cooperación de colectivos como los misioneros o voluntarios, que realizan tareas de
cooperación, siendo, por tanto, merecedores de los mismos derechos y prestaciones que los
cooperantes valencianos.

Es una ley que se merece una sociedad justa, que reconoce los valores de sus
individuos sin distinción de creencias.
Una ley que reconoce derechos basados en la labor que realizan
las personas y no en base a las creencias de las personas.

Es una ley absolutamente arraigada en nuestra sociedad.
Porque díganme ustedes, ¿quién no tiene un familiar en Valencia que sea misionero o que sea voluntario
realizando tareas de cooperación?
Una ley arraigada en la sociedad.

Y yo les digo que el Grupo Parlamentario Popular.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Iranzo, pregue finalitze.

La senyora Iranzo Martín:

.
.
.
debemos sentirnos orgullos.
Y si no digo orgullosos -acabo, señoría-, si no digo orgullos, porque en tarea de cooperación la labor que realizamos nunca es suficiente, sí al menos debemos estar contentos, felices y estimulados para seguir trabajando,
especialmente en un día como el de día, en el que esta ley ha sido aprobada gracias a los votos del Grupo
Parlamentario Popular.
(Aplaudiments) ¡Enhorabuena a todos!

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Y especialmente, enhorabuena a la sociedad civil valenciana.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Iranzo.

Senyories, finalitzat este punt, suspenem la sessió per cinc minuts perquè se puguen formalitzar les transaccionals al següent punt, al punt segon, i aixina no pararem el ple.
Gràcies.
Cinc minuts.

(Se suspén la sessió a les 12 hores i 10 minuts)

(Es reprén la sessió a les 12 hores i 13 minuts)

Projecte de llei de mesures urgents per a agilitar l'exercici d'activitats productives i la creació d'ocupació (procedent del Decret llei 2/2010, de 28 de maig).
Dictamen de la Comissió de Medi Ambient (BOC número 246)

El senyor vicepresident primer:

Passem al segon punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Medi Ambient sobre el Projecte de llei de mesures urgents per a agilitar l'exercici d'activitats productives i la creació d'ocupació.

Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula el seu president, l'il·lustre senyor Andrés Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Ilustres señoras diputadas e ilustres señores diputados.

Me corresponde, como presidente de la Comisión de Medio Ambiente y por acuerdo unánime de esta, realizar la presentación del dictamen del Proyecto de ley de medidas urgentes para agilizar el
desarrollo de actividades productivas y la creación de empleo.

La tramitación de este texto normativo como proyecto de ley tiene origen en la decisión del Pleno de las Cortes Valencianas del 16 de junio de 2010, fecha de
celebración de la sesión plenaria en la que se validó el Decreto ley 2/2010, del Consell, del mismo título, y se otorgó su tramitación como proyecto de ley mediante la adopción de la Resolución 364/VII, sobre la aceptación de la propuesta de tramitación como proyecto de ley.

Aquel mismo día se reunió la Mesa de las Cortes, una vez valido por el pleno el Decreto ley 2/2010 y
aceptada la propuesta de tramitación como proyecto de ley para acordar la tramitación del mismo por el procedimiento de urgencia, de acuerdo con el artículo 137.
3 del reglamento de las Cortes.
En la misma reunión, la Mesa de las Cortes acordó el envío a la Comisión de Medio Ambiente y la apertura del correspondiente plazo de presentación de enmiendas.
La Mesa de las Cortes, de acuerdo con el artículo 93.
2 del real.
.
.
, del RC y de conformidad con la Junta de Síndicos, acordó que el plazo para que los grupos parlamentarios presentaran enmiendas al
proyecto de ley finalizara el día 25 de junio, y se presentó una enmienda a la totalidad con texto alternativo por parte del Grupo
Parlamentario Compromís, que fue rechazada en la sesión plenaria celebrada el 29 de junio del 2010.
Una vez rechazada esta enmienda a
la totalidad, la Mesa de la Comisión de Medio Ambiente, en reunión celebrada el 28 de junio del 2010, realizó la recepción de enmiendas y validó el documento de ordenación de enmiendas preparado por los servicios de la institución.
A este proyecto de ley habían sido presentadas un total de 59 enmiendas parciales, 7 del Grupo
Parlamentario Popular, 11 del Grupo Parlamentario Socialista, 9 del Grupo
Parlamentario Compromís y 32 de la Agrupación de Diputados No Adscritos, que fueron recogidas en el documento de ordenación de las enmiendas.

La Comisión de Medio Ambiente se reunió posteriormente el 30 de junio del 2010 para aprobar el dictamen que hoy
presento ante sus señorías.
Durante la discusión en comisión fueron aprobadas un total de 7 enmiendas parciales.
Como se desprende de lo señalado, ha existido un debate importante en torno a este proyecto de ley y, en
estos momentos, para su debate ante el pleno de la cámara, se ha mantenido un total de 52 enmiendas, 32 de la Agrupación de Diputados No Adscritos, 11 por parte del Grupo Parlamentario Socialista y
11 por el Grupo Parlamentario Compromís.

Espero y deseo, como presidente de la Comisión de Medio Ambiente, que durante el debate del día de hoy sea posible alcanzar el máximo de los consensos y espero que el trabajo sea igualmente positivo de todos
los componentes de esta cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ballester.

Senyories, a este projecte de llei, i abans que comencem amb el seu debat, la
presidència vol informar que s'ha presentat una esmena tècnica i dos esmenes transaccionals a les esmenes 13 i 47 del Grup Parlamentari
Socialista, que entenem se retiren en benefici de les esmenes transaccionals.

I abans d'iniciar el debat, pregue a la senyora secretària primera lligga el contingut tant de la tècnica com de les dos transaccionals, la 1 i la 2.

La senyora secretària primera:

Gracias, señor presidente.

La enmienda transaccional firmada por todos los grupos parlamentarios y, a
efectos de tramitación, la agrupación no adscrita, es la siguiente.
En el artículo 2.
3 del proyecto de ley, quedaría redactado de la siguiente.
.
.
, en el apartado h, de la siguiente manera: «Estacionamiento de maquinaria y vehículos pesados así como almacenamiento de vehículos en recintos que, en todo caso, deberá cercarse adecuadamente y como regla general mediante pantalla vegetal.
Se
exceptúa el almacenamiento de vehículos al final de su vida útil, el cual se entenderá incluido en las actividades a las que se refiere la letra e del presente apartado.
»

Otra enmienda transaccional, donde se añade una disposición adicional única al proyecto de ley quedando redactada de la siguiente manera: «En el plazo de seis meses a partir de la entrada en vigor de esta ley, el
Consell aprobará un decreto que regule la coordinación de los instrumentos y procedimientos contenidos en la Ley 9/2006, de 28 de
abril, de evaluación de los efectos de determinados planes y programas en el medio ambiente con los
instrumentos y procedimientos establecidos en la legislación valenciana en materia de ordenación del territorio y urbanismo.
» También firmada por todos los grupos y a efectos de trámites de la agrupación no adscrita.

Y, por último, enmienda técnica que modifica el último párrafo de la exposición de motivos, quedando redactada de la siguiente manera: «En su virtud, a propuesta del conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda y previa deliberación del Consell en la reunión del día 28 de mayo del 2010, se adoptó el Decreto 2/2010, del Consell, de medidas urgentes, para agilizar el ejercicio
de actividades productivas y la creación de empleo.
Este decreto fue validado por el Pleno de las Cortes Valencianas en
su reunión de 16 de junio de 2010, acordándose su tramitación como proyecto de ley.
» También firmada por todos los grupos parlamentarios y, a efectos de trámites, por la agrupación de no adscritos.

Eso es todo, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora secretària primera.

Bé, senyories, aclarits estos aspectes, passem ja al debat, en primer lloc, en
representació de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, il·lustre diputat, senyor Luis Torró, té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, no cal dir que no compartim aquest projecte de llei, ni pel procediment ni pel
contingut ni tampoc per la seua oportunitat, ¿no?
, però vaig a reservar-me estes consideracions, diguem, de caràcter més genèric per a l'explicació de vot, ¿val?
Per tant, tractaré de parlar estrictament de les esmenes que plantegem, ¿no?
, 32 en total, unes esmenes que s'adrecen bàsicament en dues direccions, ¿no?
, unes a la major, ¿eh?
, suprimir la major part de les modificacions en bloc, ¿val?
; altres, a minimitzar els efectes de les modificacions.

Per tant, la majoria del Partit Popular escàs podria haver optat per aprovar, si no totes, algunes modificacions parcials,
per tal, sobretot, de deixar algunes coses que entenem que són especialment greus tal i com estaven.
Ja sé que resulta un poc estrany això de defensar lleis tan dolentes com la llei del sòl no urbanitzable o la LUV, però l'explicació es troba en què les modificacions aprovades, que no se'ns oblide que estem parlant d'una sèrie de modificacions que ja tenen força de llei, les empitjora evidentment, ¿eh?
, i això, des del nostre punt de vista fa que pose en evidència, ¿no?
, que la gestió del Partit Popular és la prova viva i irrefutable de la validesa universal de la llei de Murphy, ¿no?

Pel que fa a les modificacions que s'han aprovat sobre la LUV, les nostres esmenes s'adrecen sobretot a tractar d'evitar.
.
.
, no vaig a parlar de totes les coses, d'algunes només, d'evitar despropòsits com que el sòl dotacional s'allunye del sector (inintel·ligible) .
.
.
requalificat o que es mantinga la transparència en la informació pública en els plans, en compte de reduir-la com fa el decret, ¿no?

D'altra banda, pel tema de.
.
.
, pel que fa a la llei del sòl, les modificacions de la llei del sòl no urbanitzable, d'una banda tenim de començar per que les modificacions plantejades en l'ocupació de parcel·les en sòl rústic, des del nostre punt de vista és senzillament incomprensible, ¿no?
, perquè el text presenta com a modificacions uns textos que reproduïxen paraula per paraula el tenor literal de la llei original, i des d'Esquerra Unida i des dels moviments ecologistes i també des de moviments de defensa del territori, entenem que l'ocupació amb construccions del 50% de les parcel·les rústiques és exageradament alta i sols servix de pretext
 justificatori, per a vulnerar allò que hauria de preservar-se, és a dir, el mateix sòl agrari, ¿no?
Per això proposem que s'incremente l'espai lliure de construccions fins al 90%, i per això tampoc no hem acceptat la transaccional que ens proposava el Partit Popular que
plantejava un 75%, però sols per a activitats de venda de producte en la pròpia parcel·la, que és, probablement, el cas en què més justificat podria estar un cert marge de tolerància en aquesta qüestió, ¿no?

De la resta d'esmenes, destaque aquelles que s'adrecen a mantindre distàncies mínimes en construccions.
Pensem que el desenvolupament turístic no pot servir com a excusa, ja que el mínim precisament és una garantia de la qualitat en el turisme.
També volem que es mantinga la preceptivitat d'informes com el de cultura, que es mantinguen els drets municipals en distintes
qüestions, o sobretot que seguixquen existint terminis raonables perquè l'administració puga valorar adequadament els expedients de declaració d'interés comunitari i no incrementar la facilitat per a seguir urbanitzant
indiscriminadament.

Creiem que les dificultats de la indústria valenciana no se superen ni tan sols mínimament amb aquestes mesures.
És precisament en les activitats industrials en les que cal tindre una cura molt
especial, perquè les seues afeccions ambientals en general són majors, i en compte de posar en pràctica una autèntica política industrial i d'ordenar sols per activitats econòmiques per a fer una oferta raonable i dimensionada de sòl industrial públic i de qualitat, el PP ens aboca una vegada més a la política de barra lliure, ¿val?

Pel que fa a VAERSA els exigim la supressió in toto, ¿eh?
, perquè entenem que, com demostren les nostres esmenes parcials, el que vostres
pretenen és anar més enllà pel pedregós i obscur camí de les externalitzacions.
Volem que els funcionaris, que, per definició, són independents del poder polític, tutelen els actes administratius de La Generalitat en defensa de la
legalitat procedimental, açò és, en defensa de l'interés comú.

De la mateixa manera, volem impedir que l'ampliació de la capacitat d'endeutament no acaben convertint VAERSA i l'entitat de sanejament en uns altres forats negres de deute públic ineficient com ara són altres organismes com CIEGSA.
No contribuirem que continuen arruïnant els serveis públics per a acabar justificant la seua (inintel·ligible) .
.
.
.

I, per últim, vull destacar entre les 32 esmenes la que demana supressió de la disposició transitòria tercera.
La supressió de les prevencions de caducitat dels PAI no desenvolupats atempta directament a
l'interés públic i provoca la desaparició d'una de les escasses eines limitadores de l'urbanisme insostenible que hem patit.
Amb això el que s'aconseguirà serà mantindre al congelador uns desenvolupaments urbanístics que esperaran vents més favorables.

Tenim en compte que darrere de tot açò està l'enorme endeutament privat de les entitats financeres i públiques que patim este país, un endeutament que és la causa principal de la crisi i que el manteniment d'eixe endeutament el que fa és allunyar els horitzons per poder-la superar.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Bon dia, diputats i diputades.

Gràcies, senyor president pels deu minuts que me toquen.

Deia el senyor Ballester que en este debat s'havia produït un debat important.
Nosaltres discrepem en açò i és pel que anem a exercir el dret a vot de forma negativa, és a dir, anem a votar en contra de totes les intencions que té el Partit Popular en este projecte, esperant que vostés aproven les nostres de supressions i de modificacions de les competències de VAERSA.

Nosaltres creguem que no ha sigut un debat important, vostés l'han dotat de.
.
.
, doncs, d'una agilitat almenys insultant.
A més, els tràmits pels quals ha passat este projecte, començant per ser un decret, doncs, nosaltres entenem que va ser per a saltar-se
justament aquest tràmit important que deuria tindre les modificacions que se plantegen per part del
Grup Parlamentari Popular.

A més, simplement començant pel mateix projecte, el nom que atorga el sentit del mateix projecte,
nosaltres creguem que el Partit Popular està fent un exercici prou pervers diguent que aquest projecte respon a.
.
.
, doncs, a
agilitzar l'exercici d'activitats productives i de la creació d'ocupació.
No han sabut explicar quines són esta agilització de les activitats productives i de la creació d'ocupació, perquè fins i tot el conseller va dir que era per llavar-li la cara i salvar-li els
quartos, en tot cas, als elements especulatius que han estat, doncs, gestionant
l'acció urbanística al nostre país en els darrers anys.

En les esmenes vostés han introduït a més les noves.
.
.
, doncs, nous.
.
.
, en la línia de saltar-se més tràmits garantistes que oferien almenys estes normatives urbanístiques vigents que nosaltres no compartim en el fons, però sí que és cert que dintre de les normatives urbanístiques hi havien unes garanties, ja dic, que vostés estan modificant, les estan llevant, i en les esmenes que van plantejar li van
donar una altra vuelta de tuerca a esta dinàmica que nosaltres creguem que és prou errada.

Exemples n'hi han molts, i jo voldria en la meua exposició dir-los, ¿no?
, que hi hagen obres menors que ara puguen fer-se sense llicència municipal, doncs, nosaltres creguem que no té cap sentit, perquè vostés apel·len a la bondat de no sé sap bé qui.
La bondat és que tu demanes una llicència i com que vas a fer qüestions d'acord amb la llei, no tindràs ningun problema per passar este tràmit.
I, per tant, si te saltes este tràmit és que alguna cosa de bondat.
.
.
, doncs, queda en el camí o, permetre, per exemple, instal·lacions hoteleres i de restauracions en sòl no urbanitzable.
Vostés explicaran exactament per a què.
Açò és una qüestió que nosaltres creguem que dóna lloc, ja dic, obertura a este
todo vale que ha sigut la política urbanística que ha fomentat el Partit Popular.

Per tant, les modificacions, les que venien ja del mateix decret, que s'introduïen, nosaltres creguem que s'han d'eliminar i per això presentem les esmenes de supressió perquè eliminen els elements garantistes que tenien les normatives urbanístiques i que, de fet, foren les que van aplaudir en el seu dia quan el senyor
Blasco va elaborar aquesta llei urbanística, van aplaudir que vosté fomentaven els elements garantistes i ara, de sobte, els lleven sense explicar
exactament per què.
Perquè, ja dic, el que expliquen és que per agilitar l'activitat productiva i la creació d'ocupació, però això és la gran fal·làcia d'este projecte.

Miren cap a altre costat, no aporten solucions noves sinó continuar amb la dinàmica d'especulació i de destrucció del territori.
Però més encara, quan ja se'n van de la part normativa urbanística a la part de VAERSA i de l'EPSAR tornen a caure dintre d'eixa dinàmica autodestructiva del sector públic valencià, desestabilitzen el sistema públic atorgant-li a esta empresa més competències perquè se gestionen per part d'elements privats i, a més, allarguen pagaments que generen més interessos de demora que generen molt més deute del que ja tenim.

Doncs, ni per unes qüestions, les qüestions urbanístiques, ni tampoc per les que tracten d'estes empreses públiques, compartim el sentit d'esta normativa.

Per tant, no creguem que les motivacions clares i que, a més, van acompanyades del que el conseller en el seu dia va dir, que és llavar-li la cara als elements especuladors i desnaturalitzar la funció pública siguen a dia d'avui una prioritat.
Sí potser per al Partit Popular, però no per a Compromís.

El recorregut d'este projecte, a més, ha segut vergonyós.
Ja ho saben vostés.
És una nova forma de fer les coses que vostés apliquen a tot el que toquen.
Vostés, els van saltar.
.
.
, es salten l'obligació de modificar amb profunditat les normatives urbanístiques, un procés participatiu que ja havia començat, miren cap a altre costat, obvien aquestes qüestions que fins i tot els experts van dir, ja dic, que devien ser una qüestió primordial en les lleis urbanístiques i, a dia d'avui, les trastoquen i les esborren.

Però, més encara, ho feren via decret per a no haver de sotmetre's a un altre element participatiu i consultiu que és el tràmit de la consulta jurídica al Consell Jurídic Consultiu.
Teníem dret també nosaltres a conéixer l'opinió i, per tant, potser hagueren allargat els tràmits.
Clar, vostés tenien massa pressa.
Massa pressa i, una qüestió que jo crec que és important ressaltar: quan vostés van afirmar que la sentència que es produiria per la llei urbanística, la que està en espera, podria ser capital per a l'urbanisme valencià i que fins i tot aquesta sentència havia d'esperar a fer les modificacions urbanístiques importants perquè haurien de respondre a les garanties i consideracions necessàries, doncs, nosaltres creguem que vostés estan justament justificant el que estem diguent, que és que ni este projecte és garantista ni tampoc és capital per a l'urbanisme valencià.
I nosaltres sí que creguem que això deuria ser una prioritat en estes Corts i no el que estan fent vostés avui en este projecte.

Perquè, clar, vostés estan llavant-los la cara als elements especuladors.
Però és que en esta crisi, que és una crisi greu a nivell estatal, és cert, però també que té elements particulars en la nostra comunitat, tothom ja sap, i vostés ho neguen, no sé per què, però tothom ja sap que la crisi en el País Valencià és molt més dura i molt més greu per les particularitats i, moltes d'elles, per les polítiques urbanístiques que han desenvolupat vostés, no solament de la nefasta gestió sinó dels elements i les polítiques de depredació i especulació que vostés han fomentat.
I, aleshores, quan hi ha una crisi, no solament s'ha de pagar el qui l'ha provocat.
Vostés, políticament no han assumit les responsabilitats però ara pretenen llavar-li la cara, ja dic, a qui en aquell moment va apostar per
esta política nefasta i d'especulació i pels elements financers que també apostaren en el seu dia per esta.

De fet, hem perdut les caixes d'estalvi i justament perquè van abandonar la seva raó social per a fomentar la política urbanística del Partit Popular.
I, per tant, no sé a qui li estan llavant la cara vostés.
La crisi han de, vostés, assimilar que té unes responsabilitats no solament polítiques sinó també, en estos elements especuladors, que van apostar i van afavorir esta política urbanística desaforada i de destrucció del territori, i han de pagar la crisi també.

I jo, sentint-ho molt, això és assumir responsabilitats d'empresa.
És a dir, l'empresa fa una aposta.
Si surt bé va endavant i té uns beneficis que ningú dels que vostés volen llavar-los la cara s'ha enrecordat de repartir els beneficis de forma equitativa, per exemple, i ara
resulta que quan tenen pèrdues, vostés volen salvar-los.
I això ho fan també políticament.
No volen assumir les responsabilitats, els vanaglorien quan les coses
sembla, i estan maquillades, sembla que vagen bé i, després, quan van malament vostés no donen la cara.

La nostra esmena, l'única que té un sentit, ja dic, perquè la resta vol esborrar les malifetes que vostés plantegen en el seu projecte, parla de VAERSA, i és per a justament desfer el que ara és VAERSA.
VAERSA, el seu funcionament està demostradament ja en entredit.
És un funcionament nefast, fa una política de malbaratament de recursos i no respon als seus objectius, i damunt vostés volen donar-li el caramelet perquè puga tindre més competències.
Doncs, no és així.

Com que no han sabut fer les coses, en tot cas se l'ha de penalitzar per no saber fer una gestió, ja dic, d'una manera eficaç i, per tant, en tot cas hauria de reconduir el seu funcionament perquè faça una cosa que nosaltres creguem que hauria de ser una política primordial en aquest govern.
I és que es centralitze la gestió de treball contra els incendis forestals en un únic organisme perquè a dia d'avui està distribuït, aquestes competències, en diverses empreses fins i tot d'àmbit estatal i en diverses conselleries.
I, per tant, com que no entenem que a
VAERSA avui se li done un caramelet, com que entenem que la seva finalitat a
dia d'avui respon a purs interessos obscurs i poc transparents com fa el Partit
Popular en tot el que toca, volem reconduir eixa funció que té a la funció de protegir contra els incendis forestals.
I eixa és l'única esmena que contemplem com a bona en este projecte.

I, per tant, la resta, demanem la seva supressió perquè no tenen sentit i, ja dic, vénen a, de nou, doblegar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
un sistema públic i salvar-los la cara als elements especuladors que han produït aquesta crisi que a dia d'avui estan fent vostés que paguen tots els valencianes i valencianes.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Adolf Sanmartín, del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Un mes després d'haver-se aprovat aquí el que és la validació del decret llei, des d'aquest grup parlamentari assenyalar que malgrat algunes petites diferències seguim insistint en el mateix.
El grup parlamentari del Partit Popular i,
en este cas concret, el Consell, amb l'excusa de la crisi econòmica actual, amb l'excusa d'agilitar determinats tràmits urbanístics per a fomentar determinades activitats productives, de tapadillo vol modificar de forma substancial el que és el règim jurídic d'una empresa pública important, com és VAERSA, que, per cert, ara fa vint-i-quatre anys des de la seua creació, però també modificar substancialment alguns dels preceptes de la Llei urbanística valenciana.

Anem per parts.
Respecte a VAERSA, no canviem la nostra postura.
Seguim amb les
esmenes de supressió al que vostés plantejaven i les justifiquem igual que les justificàvem fa un mes aquí, en el ple, i fa dos setmanes en comissió.

Què significa este decret per a l'empresa pública VAERSA?
En primer lloc, pensem que significa el traspàs de tota una sèrie de funcions que nosaltres considerem públiques, funcions més pròpies, més pròpies de funcionaris que de personal laboral contractat.
Jo he de recordar que es
traspassa actualment, gràcies a este decret, tota una sèrie de funcions que van des de la contractació d'obres i projectes fins a l'execució d'aquests projectes una vegada estiga ja realitzat.
Inclús, inclús es permet fixar tarifes als usuaris.
Pensem, i jo els recorde, que una cosa és com fa vint-i-quatre anys que es va crear VAERSA per a agilitar determinades
funcions de la Conselleria de Medi Ambient, però una altra és assumir tota una sèrie de funcions que jo penso que seria més correcte que estigueren desenvolupades per funcionaris de la conselleria,
sobretot en qüestions tan delicades com és l'urbanisme o el tema de medi ambient.

Però, a mi, sincerament, me preocupa encara més la possibilitat que se li dóna a VAERSA i, sobretot a les seues empreses filials, d'adjudicar directament, clar, evidentment amb les restriccions que comporta la
llei de contractació de les administracions públiques, perquè, clar, possibilitat d'adjudicar directament, vostés ho fan solament per una cosa, per a fugir del control de l'administració general de La Generalitat, a través de VAERSA.
Clar, com fugen del control de l'administració general de La Generalitat, utilitzen un informe d'auditoria, que és una auditoria privada que se passa, a qui?
, a la sindicatura, una sindicatura
que a la vegada no fiscalitza més allà del 3% dels contractes que es posen damunt la taula.
Clar, aleshores, vostés utilitzen, en este cas concret, adjudicar directament a través de VAERSA per a fugir d'aquest control de l'administració de La Generalitat.

En definitiva, és el que.
.
.
Vostés introduïxen opacitat i discrecionalitat a una empresa que ja de per si era opaca i
discrecional però, sobretot em preocupa que utilitzen VAERSA a través d'aquest decret per a manegar contractes públics i, sobretot, sobretot, per a seleccionar personal d'acord amb interessos concrets, en este cas interessos partidistes.

Jo li dia l'altre dia al senyor Blasco.
.
.
Avui li contestaré en la rèplica perquè no vaig tindre possibilitat l'altre dia.
Jo això ho qualifique com a nepotisme i tracte de favor, però no perquè ho diga jo sinó perquè les inspeccions contínues, sistemàtiques per part de Treball, d'ofici, inspeccions d'ofici, així ho diuen.

I, per últim, per últim, este decret, abans de passar ja a la part d'urbanisme, aquest decret possibilita també externalitzar el deute de la conselleria.
Vostés diuen, «la Conselleria de Medi Ambient retalla el seu pressupost», però el que vosté fan és traslladar el deute, a qui?
, a una empresa a fi com és VAERSA controlada totalment per vostés i, en definitiva, amb unes intencions que no responen a les finalitats públiques de la seua creació.

Si passem al tema urbanístic, que és la segona part d'aquest decret llei, jo els faria una pregunta: què comporta, què comporta -interrogant- aquest decret en la Llei urbanística valenciana sobretot?
Doncs, comporta, comporta més caos normatiu però, sobretot, més inseguretat jurídica que la que està actualment.
Portem tota una sèrie de promulgacions de lleis, decrets, resolucions, modificacions de decrets,
etcètera, que introduïxen una inseguretat jurídica brutal.

Jo, li dic sincerament, mire, li hem fet propostes i m'han aprovat dos esmenes, propostes molt concretes, modificacions molt concretes,
ara, este grup parlamentari mai pot estar d'acord sobretot en el que és la disposició transitòria tercera.
Me pareix que és un escàndol, li dic, senyor Marí Olano, li dic sincerament que me pareix que és un escàndol que vostés, de tapadillo, intenten introduir a vore si a este Grup Parlamentari Socialista se li colava
un gol.
Mire, vostés el que no poden dir és «anem a aplicar, que és el que diu aquest decret, anem a aplicar una moratòria a troche y moche, generalitzada fins a desembre de 2012, dos anys i mig de moratòria per a tots aquells PAI, programes d'actuació integrada, que havien quedat caducats, caducats, per què?
, per incompliment dels terminis d'execució, havia passat el termini.

Clar, jo el que sí que entenc, i nosaltres són coresponsables amb els empresaris d'esta Comunitat Valenciana i, sobretot, amb el crèdit que han donat caixes i bancs per a desenvolupar això, que la situació econòmica de crisi actual comporta, doncs, una certa flexibilitat, evidentment.
Però d'aquí a una moratòria generalitzada per a tots.
.
.
Diu: «I, a més, no cal que ho demane ningú, no cal que ho demanen, si expressament no diu La Generalitat que no se dóna i se concedix esta moratòria.
»

Clar, nosaltres com som un grup polític responsable, jo li vaig presentar la possibilitat de transaccionar i li vaig
dir: per què en lloc d'aplicar una moratòria generalitzada no apliquem una pròrroga excepcional?
, perquè també som conscients de la crisi econòmica actual.
I esta pròrroga excepcional, en què consistia?
Que únicament permetrem esta moratòria de dos anys i mig sempre que se confirme la precarietat financera del
promotor, que mos ho demostre que realment és aixina, o, segon, que estiguen conformes tots els propietaris, perquè, al cap i a la fi, són els propietaris els que paguen els costos d'execució, bé en metàl·lic, o bé en què?
, en parcel·les edificables.

A partir d'aquí, a partir d'aquí, no se pot tornar a reclassificar, llevat que siga l'ajuntament, per declaració d'interessos legals i tal, que ho vullga agafar per gestió directa.
Però el que no es pot permetre és la moratòria general que vostés apliquen.

I adone's de la bona voluntat del que li parla, que inclús li afegia en una altra esmena, a vore si era possible transaccionar, li dia:
aprofiten d'una vegada per totes aquest decret per a introduir, per a introduir aquí, a la Comunitat Valenciana, una llei estatal aprovada ja fa més de quatre anys, i que ho han fet quasi totes les comunitats autònomes.
Que vostés la transacció l'han acceptada, i li agraïsc això de la llei d'avaluació dels efectes sobre determinats plans i programes sobre el medi ambient.

I, per últim, per últim, li he de dir que no ens pareix correcte això de la declaració de responsabilitat.
Jo, l'altre dia, a la comissió, no vaig tindre oportunitat de contestar perquè se'm va acabar.
.
.
A vore, vostés no poden convertir una llicència d'obres menors, i jo vinc d'ajuntaments i estic als ajuntaments, amb una declaració de responsabilitat.
Vostés diuen amb això: «A partir d'ara, els ajuntaments no firmaran llicències d'obres menors, sinó simplement el qui demana la llicència -una reparació d'un bany, d'una teulada i de tal-, simplement, signant la declaració de responsabilitat n'hi haurà prou.
»

Jo li dic sincerament una cosa.
.
.
, vosté me dia: «Home, Adolf, és que ho has d'aprovar, que ve d'una llei estatal» me dia el senyor Marí Olano.
No és veritat.
El que diu esta llei estatal de fa dos anys, que respon a una
transposició d'ordenament jurídic espanyol al nostre ordenament, parla únicament de lliure accés a determinades activitats de servei.
Per a això és la declaració de responsabilitat, però no per al tema de llicències.
A més, jo li he de dir una cosa, vosté sap millor que jo que a un ajuntament una llicència d'obra menor, sobretot, en ajuntaments menuts, que no tens capacitat de vigilància, se convertix la reparació d'una teulada en un increment de volumetria.

I, per tant, jo li dic que, ¿com és possible que en context actual d'obertura de nombroses diligències, per part de la fiscalia, d'irregularitats de vivendes il·legals en sòl no urbanitzable, com se'ls ocorre a vostés, com se'ls ocorre a vostés esta proposta?
Jo li demano, de veres, major prudència i menor desregulació en un tema que és bàsic per als ajuntaments, perquè vosté sap millor el que passaria.
En definitiva, després seguirem ja en la rèplica.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor José Marí Olano, del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señor presidente.

Antes de entrar en el asunto, quiero, señor Sanmartín, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, trasmitirle nuestra condolencia
por el fallecimiento de su padre y reconocer el esfuerzo que hace estando usted
aquí hoy, esfuerzo que le dignifica a usted y dignifica a toda la institución.

Dicho esto, voy a ir por partes, y voy a.
.
.
Hay una expresión que han utilizado creo que dos de ustedes, al hablar de modificaciones, «de tapadillo», la han referido a VAERSA, la han referido a la ley urbanística valenciana.
Mire, aquí, de tapadillo no hay nada, se me ocurren pocos foros más públicos que las Cortes Valencianas.
Y estas modificaciones, en último extremo, no se están tramitando por decreto ley, las estamos tramitando como proyecto de ley.
Y la
propuesta de que se tramiten como proyecto de ley a esta cámara la hizo el Grupo Parlamentario Popular.
Aquí, de tapadillo, nada.

Se han podido presentar enmiendas por los grupos parlamentarios que las han
querido presentar, y reconozco de nuevo el esfuerzo del Grupo Parlamentario
Socialista y de la Agrupación de Diputados No Adscritos tomándose en serio este debate, las han presentado, se han valorado, se ha llegado a
alguna enmienda transaccional; en otras, hemos estado cerca de llegar a ellas,
hemos debatido y se aprueba lo que la voluntad mayoritaria de la cámara considera.
Pero, de tapadillo, nada.
Debate.
.
.
, han tenido ustedes toda la oportunidad de debatir, tanto de lo que se tiene
que debatir porque está en el proyecto de ley, como de lo que no se tiene que debatir, porque han
utilizado en parte este debate para hablar de otras cosas que no tienen nada
que ver con este debate.
Por lo tanto, de tapadillo, nada.

En segundo lugar, también un tema que es general y común a los dos grupos parlamentarios enmendantes y la Agrupación de Diputados No Adscritos, el tema de VAERSA.
Mire, especialmente va por el
Grupo Parlamentario Socialista, yo podría llegar a compartir determinadas críticas que se hacen no a VAERSA, sino al instrumento jurídico que es VAERSA, los medios propios, siempre y cuando ustedes no utilizaran
estos medios propios.

Yo no entiendo por qué critican a VAERSA, diciendo que se va a tener menor fiscalización, que hay más facilidades de contratación que no aparecen u opacidad en la contratación, cuando VAERSA contrata exactamente igual que contrata Tragsa, ¡exactamente igual, señor Sanmartín!
Exactamente igual.
Idéntico.
Pero ya no sólo Tragsa, se lo dije el otro día, además de Tragsa: la Sociedad Estatal de Infraestructuras y Equipamientos
Penitenciarios; la Sociedad Estatal de Navegación Aérea; la sociedad catalana Instituto Cartográfico de Cataluña, creada por ustedes, señores socialistas; las sociedades de gestión urbanística de Galicia y el Banco de Tierras de Galicia, creado por ustedes, señores socialistas; la Sociedad de Servicios del Principado de Asturias, creado
por ustedes; la Empresa Cántabra para el Desarrollo de las Nuevas Tecnologías de la Administración, creada por ustedes; la empresa patrimonial de les Illes Balears y la Empresa
de Gestión Medioambiental de Andalucía.
Todas ellas creadas por ustedes, todas ellas son medios propios y todas ellas
contratan de una manera exactamente igual que Tragsa, idéntica, aplicando los mismos preceptos, aplicando en particular la Ley de
contratos del sector público, aprobada en el año 2007, a propuesta del gobierno socialista.

Por lo tanto, a ustedes no les molesta el medio, a ustedes no les molesta el
instrumento.
A ustedes lo que les molesta es no gestionarlo ustedes.
Pero para
eso lo que tienen que hacer es ganar unas elecciones.
Es así de sencillo.

VAERSA contrata a su personal con sujeción a lo establecido en la normativa de contratación del empleado público y con sujeción a lo establecido, a partir de ahora, una vez entre en vigor, a la Ley de la
función pública valenciana en lo que sea aplicable, que se aprobó aquí el otro día con amplio consenso entre los grupos parlamentarios mayoritarios.
VAERSA
contrata con arreglo a ley de contratos.
Todos los procedimientos de adjudicación de VAERSA están sujetos en la selección del contratista a la normativa de contratos administrativos.
Y eso es así, y no es de otra manera.
Y si en eso, en esa sujeción a la ley de contratos se tienen dudas respecto de algo, que se actúe, pero yo no he visto nunca ningún contrato de VAERSA anulado por los tribunales, nunca, nunca.
Así que con eso creo que se responde suficientemente a los infundios que se han
lanzado a propósito de esta modificación de VAERSA.

Se ha hablado de muchas cosas con relación a esto, si es personal, que si no sé qué.
.
.
Yo me pregunto, igual alguno de ustedes me lo puede aclarar, creo que el señor Romeu, creo que es un militante socialista que tuvo alguna intervención en el último proceso de primarias de su partido, es un destacado directivo de una
empresa pública.
A mí me gustaría saber qué currículum tiene este señor para ser destacado directivo de una empresa pública, porque hasta donde yo alcanzo, la experiencia empresarial de este señor y su formación económico-empresarial es nula.
Es una empresa pública.
Se supone que para gestionar una empresa pública pues.
.
.
, y este señor está ahí.
Nadie nos ha explicado nunca nada.
Cosa que me parece bien.
No digo nada más, no digo nada más, pero para que hablemos de este tipo de cuestiones.

En segundo lugar.
.
.
(Veus) ¡Si éste es el tema!
Si ustedes han sacado lo de VAERSA (inoïble) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Marí Olano:

.
.
.
no lo he sacado yo.
Éste es el tema.
Éste es el tema, hombre.

Para cosas más concretas, le agradezco, señor Torró, el esfuerzo que ha intentado hacer con relación a la enmienda transaccional non nata, que se nos ha quedado ahí, en el parto.
Sí que le quiero decir una cosa con relación en general a gran parte de sus enmiendas, señor Torró.
Mire, cuando ustedes nos proponen supresiones, o cuando nos proponen cosas
totalmente distintas a las que están en el texto, como, por ejemplo, el que las infraestructuras dotacionales no
tengan que ser contiguas al sector al que se adscriben, sino que pueden ser discontiguas, están pidiéndonos cosas que son totalmente contrarias, totalmente contrarias a lo que
nosotros estamos apoyando a través de este decreto.

Yo sé que hay una filosofía muy distinta entre la utilización del suelo no urbanizable por parte de su grupo parlamentario y por parte del mío.
Pues esa filosofía totalmente contradictoria, totalmente distinta, hace que no podamos llegar a
consensos a determinadas cuestiones.

Ustedes, por ejemplo, con esta enmienda non nata nos proponían incluso un aspecto más restrictivo que la situación de partida, que es la situación de la aprobación originaria de la ley del suelo no urbanizable.
Ya, desde el año 2004, se permite que la mitad de la parcela pueda estar ocupada por
edificaciones e instalaciones necesarias para la actividad de que se trate.
Ustedes proponían ahora reducirlo al 90%.
Mire, no tiene ningún sentido.
Si lo que nosotros proponemos es precisamente incrementar las
actividades que se puedan realizar, porque entendemos que es bueno para la
creación de empleo.
Desde luego, este decreto ley, ni lo hemos pretendido, no va a ser
la panacea para la creación de empleo, pero ayuda, ¡claro que ayuda!
Ayuda a que se puedan abrir, por ejemplo, más establecimientos de turismo rural en las zonas rurales de interior que lo
necesitan, ayudan a simplificar los trámites administrativos, suprime determinados trámites administrativos sin quitar una sola garantía.

Se ha hablado, también, de eliminación de garantías.
A mí ya me contarán qué garantías se ha eliminado respecto de las previstas en la legislación urbanística de ordenación del territorio actual, porque yo no he encontrado ninguna.
Los derechos de los
propietarios siguen siendo los mismos, siguen teniendo la misma participación general, siguen estando sometidos al mismo trámite de consultas, sigue siendo obligatorio.
.
.
Es más, se han incrementado incluso algunos trámites especiales de consultas, como ocurre especialmente con todo el tema de la
evaluación ambiental estratégica.
Claro, a mí me gustaría que me dijeran qué garantías se han eliminado.

He visto que les ha preocupado particularmente y, sobre todo, al señor Sanmartín.
.
.
, yo me he tomado bastante en serio la enmienda suya a la disposición transitoria tercera, la hemos estudiado en profundidad, se lo aseguro, no ha
sido una.
.
.
Yo comparto con ustedes que hay una situación de crisis determinada, hay una situación de precariedad financiera de las empresas inmobiliarias a la que hay de tratar
de ayudarles en la medida posible.

Ustedes, señor Sanmartín, no hablan de precariedad financiera en su enmienda.
Ustedes en su enmienda
hablan de causas de fuerza mayor, es la expresión que utilizan, «fuerza mayor», no precariedad financiera.
Probablemente, si lo hubieran orientado por el
aspecto estrictamente financiero, me da la impresión de que les ha dado miedo orientarlo así, o de que les ha dado un cierto respeto, podíamos haber llegado a un consenso y podíamos haber encontrado vías de solución.
Ustedes hablan de fuerza mayor.
Reconduciéndolo a ley de contratos, porque esto son en realidad modificaciones de la ley
de contratos, porque están hablando de la resolución del contrato entre urbanizador y ayuntamiento.
Por fuerza mayor, en la ley de
contratos del sector público, aprobada a propuesta del gobierno socialista, se entienden básicamente los accidentes atmosféricos.
Ustedes no han hablado de precariedad financiera.

Nosotros además no es cierto que hagamos una reclasificación global.
Nosotros dejamos a cada ayuntamiento que resuelva como estime
oportuno, señor Sanmartín.
Es el ayuntamiento el que es capaz de valorar hasta qué punto se necesita, o no se necesita, prorrogar, por decirlo así, la reclasificación del suelo.
Es el ayuntamiento, es cada ayuntamiento, porque esto es una
circunstancia muy concreta de cada PAI concreto.
Por eso, también, no sólo afecta a las cuestiones financieras de las entidades financieras o de los
promotores; esto a afecta a los miles de propietarios particulares que tienen
una parcelita en un PAI, ¡que hay muchos, oiga!
Estoy seguro que más de uno tiene.
.
.
, o ustedes mismos, o algún familiar que tiene una parcelita que está en un PAI, como lo tienen miles de valencianos.
Es que eso también les afecta a ellos, señor Sanmartín.

Y, luego, exigir el acuerdo del 100% de los propietarios para que no se
produzca la caducidad del PAI.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Marí, pregue que vaja acabant.

El senyor Marí Olano:

.
.
.
-sí, señor presidente, acabo enseguida- me parece que es, cuanto menos, utópico.
Eso no sirve francamente para nada, excepto en los PAI en los que hay uno
o dos propietarios, que francamente son los menos.

Yo les agradezco de nuevo, especialmente a la asociación de diputados no adscritos y al Grupo Parlamentario Socialista, el interés que han demostrado al menos en la tramitación del proyecto de ley, les agradezco las enmiendas formuladas y les agradezco
las transacciones a las que hemos podido llegar.

Pero con independencia de eso, esto tiene unos objetivos muy claros, los
objetivos los respalda el Grupo Parlamentario Popular, y por eso hemos
rechazado el resto de sus enmiendas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Marí.

Senyor Sanmartín, la mesa s'adherix també a l'expressió de condol que li ha manifestat el senyor Marí Olano.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé.
Vull també, en nom meu i de l'agrupació de diputats, manifestar-li el condol al senyor Sanmartín, perquè tampoc no coneixíem aquesta trista circumstància.

Bé, anem a vore.
Nosaltres no hem parlat de tapadillo, perquè no sé si realment el terme és adequat, però sí que ens queixem de tota la tramitació.
Vull dir, estan tramitant-se i modificant-se lleis fonamentals, i a més, aspectes fonamentals d'eixes lleis, a través d'un mecanisme de decret.
Perquè el que estem discutint ací és si modifiquem el que ja està aprovat, que ja està aprovat.
El dia 16 de juny ja vam aprovar, vam convalidar este decret que ja
està en vigor.

Per tant, jo no sé si eixa és una bona forma de tramitar reformes com les que vostés estan plantejant-mos ací, per començar per l'últim que s'ha discutit ací, el tema dels PAI, que és un tema realment importantíssim.
Perquè, evidentment, té tota una sèrie d'implicacions financeres molt greus, que tots som conscients d'elles, però que també té una sèrie d'implicacions ambientals molt greus, perquè estem convalidant ací i donant barra lliure a tots els PAI que hi han pendents, absolutament a tots,
independentment que no hi haja ningú que en estos moments estiga disposat a comprar un pam d'eixes edificacions que, teòricament, haurien de fer-se.
Jo no he visitat per ahí -no sé si vosté ho ha fet, eh?
-, jo no he visitat per ahí PAI d'estos que estan ahí.
.
.
I això és un autèntic despropòsit, com quasi tot el que fan vostés en urbanisme.

Hi ha un tema que a mi em sembla especialment greu.
Vosté ve ací a dir-mos que quan estem queixant-nos de VAERSA, diu: «No, amb el que vostés diuen, jo en principi estaria d'acord, però, clar, el problema és que vostés no ho fan.
» Jo, sincerament, a mi em cauria la cara als peus de vergonya de vindre ací amb eixe tipus d'argumentacions.

Perquè anem a vore.
Està mal gestionar les empreses públiques d'eixa manera, sí o no?
No està mal gestionar-ho així?
Aleshores, vosté l'únic que pensa ací és que com el PSOE també ho fa, vostés també tenen perfecte dret a fer-ho.
És que eixa és l'argumentació que vosté ha donat ací.
En ningun moment entren a considerar el tema dels funcionaris, de si es
privatitzen determinats aspectes d'això.
Això no ho consideren.
Simplement, el més que arriben a dir és que la llei permet.
.
.
bé, la llei ja vorem el que permet o deixa de permetre, perquè ací el que vostés fan en la ratlla de la llei o una miqueta més de la ratlla de la llei, caldrà vore al final açò com para.

Després, el tema de la transacció que s'ha quedat aixina.
.
.
eixa que vosté està portant.
És que jo, de veres, m'agradaria que m'ho aclarira.
Com és possible que vostés parlen de l'article 2, que a més després es queda axina.
.
.
?
Article 2.
1 -el que estem discutint ací-: «El paràgraf segon de l'article 20 queda redactat de la manera següent.
.
.
» No vaig a llegir-ho, però el que vostés diuen és exactament el mateix que ja dia el paràgraf segon de l'article 20 de la Llei de sòl no urbanitzables.

Aleshores, açò quina esmena és?
Açò quina modificació és?
És que no és una modificació.
El que haurien de fer-se vore és quines persones estant assessorant-los, perquè és exactament igual.
I el mateix en l'altre, quan diu.
.
.
L'article 27.
3, exactament igual.
És a dir, el que aprovem hui ací és el que ja està aprovat en la Llei de sòl no urbanitzable.
Aleshores, què estem aprovant ací, coses que ja estan aprovades?
Vull dir, de deveres que això és un tema greu, eh?
Per tant, no té sentit allò del 90%.
El que no té sentit és això que estic dient-li.

I el tema que no es lleven garanties.
Com que no es lleven garanties?
Clar que
es lleven garanties!
 Estan absolutament acurtant quasi tots els terminis per a fer coses.
.
.
, per a
fer declaracions d'interés comunitari, que normalment són declaracions que requerixen un temps d'estudi molt gran, perquè afecten a activitats que són molt sensibles per al medi ambient.
I vostés es dediquen sistemàticament a acurtar-ho, amb la qual cosa els que tenen d'avaluar eixes declaracions d'interés comunitari no tindran temps suficient per a avaluar realment si eixes
activitats.
.
.
, però això és llevar-li garanties a les coses.
Vosté ho pot plantejar com vullga.

I els dic el d'abans.
Açò, el que vostés practiquen és la política de barra lliure.
Això és el que vostés volen, barra lliure i, quan més lliure, millor.

Miren, no els preocupa ni l'activitat productiva ni l'ocupació, només els preocupen els beneficis -que si vostés consideren que això són beneficis industrials, a la millor- dels especuladors que els sostenen amb donacions molt generoses i irregulars.
.
.
estan sostenint-los en el poder.
I, atenció!
, el que acabe de dir és una caracterització extremadament benèvola de la realitat, eh?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, volia dir-li al senyor Sanmartín que el Grup Parlamentari Compromís l'acompanya en el sentiment i que no dubte que en tot el que li faça falta comptarà amb nosaltres, amb tot el meu grup parlamentari.

Entrant en el debat, jo, sincerament, no em sorprén que el senyor Marí haja vullgut fer este.
.
.
bé, este exercici d'obviar totes les qüestions que hem plantejat des del Grup Parlamentari Compromís.
A mi em sembla una errada per la seua part, perquè vosté valora esmenes que modifiquen el text que vostés plantegen, però no valora altres esmenes que demanen la supressió.
Són igual d'esmenes l'una i l'altra i totes tenen un fonament.
I vosté, a l'explicació que jo he donat de per què nosaltres plantegem la supressió de les modificacions que toquen vostés en les lleis urbanístiques, no sap explicar-se.

Jo li he dit clarament: explique vosté en què afavorix astò la creació d'ocupació?
En què?
Crearà ocupació estable i no precària?
Farà que sortim de la crisi d'una manera més ràpida?
Aprofundirà en indústries molt més productives i innovadores?
En què?

Vosté diu: «Gràcies per plantejar un debat seriós.
» I ens ha obviat perquè creu que no ho hem plantejat seriós.
Però debat seriós en quina part?
En quina part tindríem d'haver enfocat este debat seriós?
Si és pel títol, directament haguérem presentat totes les normatives, tots els projectes de llei d'àrea econòmica que té el meu grup parlamentari.
Les presentem, vostés no les tramiten.
Perquè si és per agilitzar els sectors productius i crear ocupació, directament ens haguérem anat a parlar del programa econòmic, no?
Si aprofundim després en el que vostés plantegen.
.
.
Clar, les modificacions.
.
.
Vostés el que volen és que parlem del que vostés diuen.
Doncs no.

Perquè el problema és que nosaltres volem parlar del que és seriós, del que és capital, com vosté ho qualificava en el primer debat.
I és que les normatives urbanístiques a dia d'avui s'han de revisar de forma estructural, no anecdòtica i puntual i, a més, amagant les seves intencions, que són de nou afavorir a aquells que han provocat la crisi més greu en el País Valencià que la resta de l'estat.
Continuar esta dinàmica autodestructiva del sistema públic valencià.
Doncs tindríem d'haver presentat, bé, totes les esmenes que presentàrem en aquell.
.
.
De fet, les vam estar mirant.
Però és que de les moltíssimes, centenars d'esmenes que presentàrem a totes les lleis urbanístiques, com comprendran, creiem que no era seriós, perquè nosaltres haguérem fet reformes no anecdòtiques i per a llavar-li la cara als amics del conseller i companyia, i cia, no?

Però és que, a més, si continuem, i parlem.
.
.
.
, dius: anem a parlar de VAERSA.
I, clar, i vostés això tampoc ho consideren seriós.
Mire, està demostrat que VAERSA fa una gestió nefasta.
Ho diuen els mateixos treballadors, ho diuen les xifres del
malbaratament, del que costa el funcionari al que costa un treballador de
VAERSA.
I vosté diu: «Ai!
, aquí és que no hi han denúncies, etcètera.
» Perdó!
La inspecció de treball li ha demanat a la conselleria que li done la relació de llocs de treball de VAERSA, i la conselleria, de forma formal, en contestació a la inspecció de treball, li ha dit que no pot dir-li el nombre de treballadors que hi ha en
VAERSA.
Ho ha dit este senyor d'ací davant.
No pot dir quanta gent treballa per a l'empresa pública.
Això és bona gestió?
A la inspecció de treball, no a nosaltres, a la inspecció de treball, que està estudiant les denúncies dels treballadors.
Si això no és gestió nefasta.
.
.
Si això a vostés els val per a mirar a un altre costat, doncs no, doncs no.

Però és que nosaltres hem dit: bé, anem a parlar d'incendis, perquè considerem que és una cosa important.
A vostés això.
.
.
, és que ja és de riure.
Els (inintel·ligible) .
.
.
i els incendis, bé.
.
.
Doncs a nosaltres ens preocupa, per exemple, que el senyor Cotino arribe a
la conselleria, i en eixa dinàmica que fa en tot el que toca, resulta que arribe i 2,4 milions d'euros de personal del Pla de prevenció d'incendis forestals 2009-2010, el senyor Cotino agafe els 2,4 milions d'euros de personal i compre cotxes perquè hi haja huella dactilar i que s'encenguen amb la huella dactilar.
No solament això, sinó que al seu amic i company, Felipe Espinosa, li compra un Discovery IV, d'al voltant de 43.
000 milions, perquè vaja a passejar-se com si fóra d'ús privat.
Ens preocupa la gestió d'incendis forestals, sí, perquè ens hem quedat sense 2,4 milions d'euros perquè el senyor conseller, doncs, faça estes qüestions a una empresa privada, li compre els cotxes i de pas li'n done un al seu company de partit.

I per acabar, li dic: vostés diuen que no lleven garanties.
Però si solament en una esmena seva, llegint-se-la, li tindria de caure la cara de
vergonya.
Diu: «Todos los informes exigidos por esta ley que tengan que ser evacuados.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue acabe, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
-acabe de seguida- deberán estar en un plazo máximo de un mes.
» I després diuen: «Transcurrido este plazo, la falta de emisión no impedirá la continuación del procedimiento.
» I això què vol dir, i això què vol dir?
Això vol dir que no li farà falta que hi haja una resolució.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

I, per tant, estan llevant garanties.
És que vostés fins i tot en la literalitat s'enganyen del discurs que estan plantejant ací.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Senyor Marí, allò de tapadillo és un adjectiu qualificatiu que he utilitzat jo, però que l'he utilitzat no per a denunciar que aquest grup no hi haja tingut possibilitats
de debatre-ho, en absolut, sinó de tapadillo -i és l'acusació que els faig aquí- és que tota una sèrie de disposicions.
.
.
, la major part de disposicions d'aquest decret són meres modificacions adjectives i les utilitzen -què?
- per a introduir dos o tres qüestions bàsiques, bàsiques, de tapadillo, en tota una sèrie de disposicions que a penes comporten canvis legislatius en este sentit.

En segon lloc, Tragsa i VAERSA.
A vore.
El tema de VAERSA.
Per fi, m'ha acceptat aquí -ja no m'ho ha contradit- que VAERSA els suposa una menor fiscalització de les despeses.
Per primera vegada, sí.
Ja no m'ho ha discutit avui, perquè vosté sap que és veritat.
Jo el que li dic és que vostés, a través de VAERSA, escapen a la Intervenció General de La Generalitat, perquè el que presenten vostés és un informe d'una auditoria privada que va a la Sindicatura de Comptes, i la Sindicatura de
Comptes a penes escull el 3% dels contractes.
Per això, en este sentit, vosté, per primera vegada, m'accepta que gràcies a VAERSA tenen una menor fiscalització.

Quin és el problema aquí?
La diferència entre Tragsa i VAERSA.
Mire, vosté l'altre dia se va escudar en el següent.
Me dia: «L'article 4.
.
.
» Me dia aquí: «Senyor Sanmartín, l'article 4 diu que VAERSA no podrà exercir potestats administratives.
» Se'n recorda que m'ho va dir en la rèplica?
Diu: «No es preocupe perquè això que m'està dient d'usurpació de funcions públiques i tal, no és possible perquè l'article 4, apartat 7, diu que no es podran exercir potestats administratives.
» Jo hui vaig a contestar-li amb sentències molt recents de VAERSA.
Vosté sap millor que jo que la inspecció de treball, la inspecció de treball ha fiscalitzat quasi el 80% dels contractes de VAERSA, trobant en
ells irregularitats no solament laborals, i per laborals, òbric parèntesi, m'entenc a concatenat tota una sèrie de prestacions de treball a través de contractes d'obra i servei, quan haurien de ser contractes indefinits, però no me referixc a això, me referixc a.
.
.
, ha estat el jutge el que ha dit que VAERSA trasllada
personal a la conselleria, concretament, més de huitanta persones als serveis centrals de Francesc Cubells, quasi el 80% a
la Direcció General de Canvi Climàtic posats per VAERSA allí, personal que, al fer les denúncies la fiscalia adone's que ha dit.
.
.
, ha dit, primer, irregularitats laborals, estan utilitzant una
forma de contractació que és irregular, vostés haurien de fer contractes indefinits i no per obra o servei quan duren quatre
o cinc anys; i no el més important: este personal laboral que vostés traslladen de VAERSA a la conselleria està exercint funcions de pur i dur funcionariat, ¡dels funcionaris!
, ¡pur i dur!
Mire el que diu la sentència.

Diu, Jutjat Social número 16, València, la darrera sentència de 18 de gener de 2010.
.
.
Tenim aquí dos denúncies d'una farmacèutica i una biòloga que exercixen funcions per a VAERSA i estan treballant a conselleria, i li
diu la sentència: «En la ejecución de sus cometidos no existe diferencia alguna entre la actividad desarrollada
por ambas trabajadoras respecto a otro personal de la consejería con rango de funcionario de la administración autonómica.
» ¡Ho diu la mateixa sentència!
Esta és l'acusació que jo li faig.
Per tant, senyor Marí, quan me cite l'article 4.
.
.
, tranquils, que no suposarà exercici de potestat administrativa, ¡no és veritat!
, vostés contracten a través de VAERSA, traslladen este personal a la conselleria i els fan fer el que
volen a este personal, i encara més, estan realitzant funcions de funcionaris en qüestions tan delicades com poden declaracions d'impacte ambiental, autoritzacions ambientals integrades, tema de
requalificacions, etcètera, etcètera.
Ho diuen les sentències.
¿Vol més sentències?
És a dir, no ho dic solament jo al respecte.
Per tant, m'agradaria que pogués rectificar este tema.

I, per últim, no me queda ja temps, el tema de la declaració responsable.
Li dic sincerament, els ajuntaments no podem substituir, no deguem
substituir una declaració d'obra menor per una declaració de responsable, si no, els gols que mos colaran, seran tremends, perquè si l'ajuntament, m'és igual que siga gran, que siga menut, no té capacitat de verificar el que s'està fent, i vosté sap que reformant, donant la llicència per a reformar una petita teulada, mos incrementen la volumetria, i vosté ho sap millor que jo, però, sobretot, sobretot, en les denúncies, amb la gran quantitat de denúncies que tenim de vivendes il·legals en el sòl no urbanitzable, ¿com s'atrevixen vostés a intentar desregular una cosa que no està legalitzada a nivell estatal?
, perquè ja li he dit a què responia esta llei.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Sanmartín.

Senyor Marí Olano, per a finalitzar este debat.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señora Mollà.
.
.
señor presidente.
.
.

Señora Mollà, yo no es que les haya obviado, es que ustedes no han hecho nada, no han
aportado nada a este debate distinto de lo que aportaron en el debate de
totalidad, no han hecho nada nuevo, por lo tanto, no tengo nada que debatir con
ustedes nuevo.
Han aportado cosas nuevas tanto la Agrupación de Diputados No Adscritos como el Grupo Parlamentario Socialista, y les he
contestado, hemos debatido, hemos llegado a acuerdos o no hemos llegado a
acuerdos, (remors) pero ustedes no han aportado nada nuevo.
Por lo tanto, nada tengo que decirles.

Es falso que.
.
.
Bueno, es falso.
.
.
, no aciertan ustedes, como le quieran
llamar, no quiero parecer.
.
.
, cuando dicen que se suprimen garantías.
No se suprimen garantías.
La introducción de un procedimiento de urgencia no es una supresión de garantías, es introducir un procedimiento de urgencia que se puede aplicar en casos
tasados y que, por otra parte, (remors) si quiere que le diga la verdad, incluso se podía haber hecho directamente aplicando el procedimiento de urgencia con carácter general previsto por la Ley de régimen jurídico de las administraciones públicas.
El artículo setenta y no recuerdo cual de la ley prevé una reducción de los plazos a la mitad de los procedimientos declarados de urgencia.
(Remors) O sea, eso no es una reducción de garantías.

Como tampoco es una reducción de garantías la cuestión de que pueda continuarse adelante el procedimiento si no llegan los informes.
Es más, eso, eso mismo, está previsto por la Ley 30/1992, solo que el plazo de un mes en la Ley 30/1992 es
de diez días.
Lo que hacemos en realidad es ampliar el plazo que prevé la Ley 30/1992 en el triple, lo triplicamos, y el informe siempre se puede
emitir.

Lo que no puede ser es que quede paralizado un procedimiento porque un órgano decide no emitir un informe por la razón que sea.
Muchas veces, ese órgano no lo emitirá por una razón, la que sea, una razón plausible, pero otras, no, y lo que no puede ser es que el ciudadano, que en último extremo es el interesado en ese procedimiento administrativo, se quede sin
tener resolución porque se ha quedado paralizado en no se sabe qué dependencia administrativa.
.
.
Sea de la que sea, así de sencillo.

Es más, nos hubiera encantado poder hacer esto con la administración general del estado, lo que pasa es que es meternos.
.
.
, obligar a esto con trámites previstos en la legislación del estado, quizás es meternos en vericuetos competenciales y constitucionales que no tenemos
ganas.
Así de sencillo.

VAERSA.
Mire, señor Sanmartín, yo conozco bien.
.
.
, conozco bien todas estas cuestiones de personal de
empresas que están en órganos administrativos, eso ocurre.
.
.
, que están físicamente o que realizan funciones que, en parte, coinciden con las realizadas
por órganos administrativos.
La esencia de un funcionario es la producción de actos jurídicos.
El día que usted me enseñe un acto jurídico, una declaración de impacto ambiental, un acto jurídico, una.
.
.
¡No, no, no, no, no!
, informes, ¡no!
, seguro que no, señor Sanmartín, seguro que no hay un informe formalizado y previsto por la normativa
aplicable
(veus) que sea firmado por un trabajador de VAERSA.
¡Seguro que no!
.
.
.
¡Seguro que no, señor Sanmartín!
Serán otro tipo de informes, serán evaluaciones previas.
El informe lo firmará un funcionario que habrá supervisado la labor de quien tenga que supervisar, y eso lo hace VAERSA, es
posible que lo haga VAERSA, y lo hace la Confederación Hidrográfica del Júcar, y, si quiere, le doy nombres y teléfonos.
.
.
Los que trabajan para mí, como abogado del estado, de vez en cuando yo requiero un informe de la
Confederación Hidrográfica del Júcar, y llamo por teléfono,
(veus) ¿eh?
, y llamo por teléfono.
No, soy el conocedor de la administración, tanto de esta como de la que ustedes dirigen, señora.
.
.
(Veus) Lo que pasa es que les molesta, a ustedes.
.
.
, el problema.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, respecten la intervenció.

El senyor Marí Olano:

.
.
.
es que les molesta, (aplaudiments) les molesta.
Ustedes critican lo que ustedes hacen, ¡si es que es así!
, ¡si es que es así!
¡En todo, oiga, en todo!
, ¿yo qué quiere que le diga?
Por eso se pone usted como se pone, «¿es el abogado o es el».
.
.
, pues, mire, soy la dos cosas, abogado del estado y diputado, cosa que usted
no es, ¿qué quiere que le diga?
, y conozco las dos administraciones y por eso pongo
ejemplos de las dos administraciones, porque ustedes hacen exactamente lo mismo
que critican.
Critican VAERSA, pero hacen lo mismo con Tragsa, critican VAERSA,
pero hacen exactamente lo mismo con todas las sociedades que le he narrado
antes.
Igual.
Y a mí me parece bien, yo no estoy en contra de VAERSA,
(inintel·ligible) .
.
.
 estoy contra de los medios propios, de los servicios técnicos instrumentales de la administración, no estoy en contra, y no la he criticado.

Lejos de mí.
.
.
, han dicho que yo he criticado a VAERSA, que, por primera vez he reconocido
que tiene menos fiscalización.
No, mire, VAERSA es una empresa pública exactamente igual que todas las empresas públicas y tiene un régimen de fiscalización distinto del régimen de fiscalización de la administración general.
Las de la administración de La Generalitat, las del Ayuntamiento de Gandía, las del Ayuntamiento de Xàtiva y las de la administración general del estado.
Es distinto.
¿Por qué?
Porque lo permite la legislación del estado, que es la básica,
(remors) lo permite la legislación del estado, que es básica.

Si ustedes no están de acuerdo en eso, es muy sencillo, saquen un precepto de legislación básica estatal que diga, artículo primero, se suprimen las empresas públicas, y se acabó el problema.
.
.
Y se acabó el problema.
Lo que pasa es que ustedes no quieren que nosotros utilicemos
exactamente los mismos medios que ustedes utilizan, eso es lo que les pasa a
ustedes con VAERSA y con tantas.
.
.
, con tantas otras cosas.
(Veus)

Me gustaría explicarle.
.
.
, explicarme.
.
.
un poco más en algunas cuestiones, como, por ejemplo, la de los PAI.
Mire, hay PAI que son
un despropósito y otros PAI que no son un despropósito, así de sencillo.
Así de sencillo.
En todos los ayuntamientos.
Los PAI no los aprueba La Generalitat,
los PAI los aprueban los ayuntamientos, y hay ayuntamientos de todo tipo.
Sí, los aprueban los ayuntamientos, hay muchos PAI que no requieren aprobación definitiva de La Generalitat, señor Sanmartín, solo requieren la aprobación definitiva.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

.
.
.
cuando es reclasificación o cuando es modificación del planeamiento estructural, pero muchos PAI no requieren eso y los aprueban
todo tipo de ayuntamientos.
(Remors)

Si ustedes están tan en contra de los PAI, yo me pregunto ¿por qué durante el tiempo que, por ejemplo, el señor Signes fue alcalde de La Alcudia, se aprobaron PAI en La Alcudia?
¡Que hubiera gestionado el urbanismo su ayuntamiento sin PAI, que lo podía haber hecho en régimen de gestión directa.
¿No están ustedes en contra de los PAI?
, ¿por qué han aplicado.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Marí, pregue finalitze.

El senyor Marí Olano:

.
.
.
durante tantos años los PAI, los han utilizado?

Si es que es en todo.
(Veus) Lo que les digo, aplíquense la vara de medir que nos quieren aplicar a nosotros, aplíquensela ustedes primero, y así tendrán algo de seriedad.

Muchas gracias (inoïble) .
.
.
.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Senyories, finalitzat el debat, si no tenen inconvenient, iniciem les votacions
votant conjuntament les dos esmenes transaccionals, que impliquen la retirada,
com s'ha dit abans, de les esmenes 13 i 47, i l'esmena tècnica.
¿Hi ha algun inconvenient?
Doncs, votem conjuntament.
Comença la votació.
78 vots a favor, 6 en contra i una abstenció.
Queden aprovades.

I ara, del bloc d'esmenes del Grup Parlamentari Socialista, votem en primer lloc i conjuntament,
si no hi ha inconvenient, les esmenes 7, 20 i 33.
Comença la votació.
34 vots a favor, 46 en contra i 7 abstencions.
Queden rebutjades.

Votem les esmenes 18, 52 i 54.
Comença la votació.
36 vots a favor, 46 en contra i 4 abstencions.
Queden rebutjades.

Votem ara l'esmena 41 i 29, que són la resta de les defensades pel Grup Parlamentari Socialista.
Comença la votació.
41 vots a favor, 45 en contra.
Queden rebutjades.

Passem ara al segon bloc, que és de l'Agrupació de Diputats No Adscrits.
Votem en primer lloc l'esmena número 3.
Comença la votació.
Queda rebutjada per 46 vots en contra, 37 a favor i 4 abstencions.

Votem l'esmena 4.
Comença la votació.
3 vots a favor, 46 en contra, 38 abstencions.
Queda rebutjada.

Votem l'esmena 5.
Comença la votació.
37 vots a favor, 46 en contra i 4 abstencions.
Queda rebutjada.

Votem l'esmena 6.
Comença la votació.
3 vots a favor, 80 en contra i 4 abstencions.
Queda rebutjada.

Votem l'esmena 10.
Comença la votació.
7 vots a favor, 46 en contra i 34 abstencions.
Queda rebutjada.

Votem les esmenes 11 i 12.
Comença la votació.
7 vots a favor, 80 en contra i cap abstenció.
Queden rebutjades.

Votem les esmenes 14 i 15.
Comença la votació.
3 vots a favor, 80 en contra, 4 abstencions.
Queden rebutjades.

Ara l'esmena 16.
Comença la votació.
3 vots a favor, 46 en contra, 38 abstencions.
Queden rebutjades.

L'esmena 17 i 19.
Comença la votació.
3 vots a favor, 80 en contra i 4 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmena 21.
Comença la votació.
7 vots a favor, 80 en contra, ninguna abstenció.
Queda rebutjada.

Votem l'esmena 22.
Comença la votació.
37 vots a favor, 46 en contra, 4 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmena 23.
Comença la votació.
7 vots a favor, 80 en contra.
Queda rebutjada.

Esmena 24.
Comença la votació.
3 vots a favor, 80 en contra, 4 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmenes 25 i 26.
Comença la votació.
3 vots a favor, 79 en contra, 4 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmena 27.
Comença la votació.
37 vots a favor, 46 en contra i 4 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmena 28.
Comença la votació.
41 vots a favor, 46 en contra.
Queda rebutjada.

Esmena 29.
Comença la votació.
36 vots a favor, 46 en contra, 5 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmenes 30 i 31.
Comença la votació.
3 vots a favor, 79 en contra, 4 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmenes 38 i 39.
Comença la votació.
4 vots a favor, 79 en contra, 4 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmena 40.
Comença la votació.
41 vots a favor, 46 en contra.
Queda rebutjada.

Esmena 43.
Comença la votació.
2 vots a favor, 80 en contra, 4 abstencions.
Queda rebutjada.

Resta d'esmenes d'ADNA, que són 49, 51, 55 i 56.
Comença la votació.
7 vots a favor, 46 en contra, 34 abstencions.
Queden rebutjades.

Tercer bloc, que són les esmenes del Grup Parlamentari Compromís.
Votem conjuntament les esmenes 1, 8, 32, 44, 46, 48 i 50.
Comença la votació.
7 vots a favor, 46 en contra i 34 abstencions.
Queden rebutjades.

Esmena 37.
Comença la votació.
38 vots a favor, 46 en contra, 3 abstencions.
Queda rebutjada.

Esmena 42.
Comença la votació.
41 vots a favor, 45 en contra.
Queda rebutjada.

Senyories, finalitzada la votació de les esmenes, si no tenen inconvenient, podem votar conjuntament els articles
de l'1 al 6, que són tots; la disposició addicional única, que és nova, fruit de la transaccional; la disposició transitòria primera a la tercera, la disposició única i la disposició final primera i segona i l'exposició de motius per a incorporar-la com a preàmbul de la llei.
Hi ha inconvenient?
Passem a votar-les.
Comença la votació.
46 vots a favor, 41 en contra.
Queden aprovades.

Votem ara el conjunt de la llei.
Comença la votació.
Per 47 vots a favor i 40 en contra queda aprovada la Llei de mesures urgents
per agilitzar l'exercici d'activitats productives i la creació d'ocupació.

Algun grup vol explicar el vot?
Senyor Torró.

El senyor Torro Gil:

(Inoïble) .
.
.
vull dir, començaríem recordant que -ja ho he dit abans-, que esta aprovació i este ple de hui està fet, diguérem, ja aposta perquè açò tinga la menor transcendència possible.
En cap cas es justifica la urgència de l'adopció que estem fent ací.

Jo inclús haguera plantejat una altra esmena al títol de la llei.
En compte de mesures urgents per agilitar l'activitat productiva i l'ocupació, crec que l'esmena podria haver sigut: mesures per conservar el model urbanístic insostenible i malbaratador i per a facilitar l'endeutament descontrolat del Consell i la gestió opaca i arbitrària de l'administració pública valenciana.
És un poc més llarg, però, és clar, més clar i més ben definit.

Perquè ací sembla que la crisi econòmica servix per a justificar qualsevol cosa, des de reformes insostenibles per
part del Partit Socialista, com ara estes qüestions que no tenen.
.
.
Analitzant-lo amb un mínim d'objectivitat, resulta sorprenent que el Partit Popular s'encabote i perservere en el manteniment d'un model de creixement que és precisament el que ens ha abocat a la crisi.
Un model que és el que fa que la crisi siga especialment intensa al País Valencià, un model que, de passada direm que, a més de les seues negatives conseqüències econòmiques i socials, té uns efectes gegantins sobre el medi ambient.

Jo crec que vindre ací a proposar-nos agilitar els projectes en sòl urbanitzable, com si no ens trobàrem rodejats de sòl urbanitzable no desenvolupat, és simplement un autèntic despropòsit.
Ningú no pot creure que eliminant l'obligació de publicar els plans en el DOCV es puga activar l'economia, ni que eliminar el concert previ farà créixer els municipis, ni en què beneficia l'ús públic el tema que els elements de la xarxa primària, les reserves dotacionals, s'adscriguen a sectors que no siguen limítrofs.
Haurien d'explicar en què es fonamenta la modificació que elimina la caducitat d'espais, haurien d'explicar també quins són els beneficiaris públics de la privatització que vostés estan fent de l'administració pública i facilitant l'endeutament incontrolat, com fan en l'entitat de sanejament o en VAERSA.

Jo ja he dit alguna cosa, i no tinc molt de temps, però sí que vull remarcar que és difícil exagerar les conseqüències negatives i perverses que té per al bé públic la gestió arbitrària i allunyada del control democràtic que vostés practiquen en l'administració valenciana.

Facen un favor als valencians i a les valencianes i, de pas, a vostés mateixos com a partit, perquè si seguixen perseverant en aquest model, que l'únic que fa és afavorir la corrupció, només aconseguiran accentuar el deteriorament de les institucions democràtiques en general i, molt en particular, de la seua pròpia gestió.
Voten en contra d'aquest decret transformar-lo en llei.
Esperen a reformar amb consultes i
realisme i sense esperar un altre miracle urbanístic.

Ens presenten -i acabe, senyor president- açò com a una bestreta de futures reformes, quan el que és evident és que amb les seues reformes no hi ha futur.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

El Grup Parlamentari Compromís ha votat en contra d'aquest projecte de llei perquè, malgrat que hem intentat explicar el perquè, doncs, el que sí que hem trobat a faltar és la motivació i les preguntes que hem deixat damunt la taula i que el Partit Popular no ha
sabut contestar.

Hi han moltes qüestions que han quedat, ja dic, en l'aire i que, en tot cas, deurien ser contestades pel govern del Partit Popular.

Diuen vostés, en la definició d'aquest projecte, que vénen a agilitar el desenvolupament d'activitats productives i generar ocupació.
Això, al final, algun dia, ho hauran d'explicar.
Algun dia, algun dia, els demanarem, ja dic, que reten comptes d'este projecte i diguen exactament on han agilitat vostés l'activitat productiva i quanta generació d'ocupació ha dut a terme aquest projecte.
Algun dia els demanarem explicacions, vostés no sabran contestar.

Han quedat coses també en l'aire.
Per exemple, què tenen de dir vostés de les milers i milers de vivendes, per exemple, sense vendre al territori
valencià?
És que donant llum verda a tots els PAI que fan i generen més vivendes no hipotecarà el futur de les que ara estan pendents d'ocupar-se, per exemple?
Tenen vostés alguna planificació respecte açò que no siga el todo vale, i encara més, i encara més, aprofundir i fer més gran la ferida?

Per exemple, tampoc han sabut explicar per què el senyor Blasco en el seu dia, que fou qui va impulsar el canvi normatiu de la
llei urbanística, va vendre -qualificat per nosaltres- garanties en estes normatives com a justament el bot de qualitat que es feia en
la nova normativa.
I ara vostés qualifiquen estes garanties -ja dic, per a nosaltres- de coses sense importància, tràmits que el que fan és, doncs, que poden desparéixer, perquè res canvia.
Això vostés ho van ponderar en el seu dia en els canvis normatius.
Justament les que ara
estan vostés negant, foren la màxima del govern del Partit Popular introduir estes modificacions i les van
vendre com a garanties de sostenibilitat ambiental.
Doncs ara vostés les lleven.

Per què no han explicat exactament què és el que passa en VAERSA?
També deuríem saber açò.
També això deuria haver-se quedat aclarit, si volien veritablement aprofundir i dotar-la
de més competències a esta empresa pública, que no funciona i que, a més, treballa amb l'opacitat i l'obscurantisme que fan vostés en totes les coses que toquen.

Per què vostés no han sabut explicar quina és la raó per la qual no assumeixen les responsabilitats de la crisi econòmica?
Per què no expliquen que aquesta crisi és molt greu en el País Valencià, justament, justament, per la política urbanística que vostés han estat promocionant, juntament amb els actius financers i amb els agents
especuladors?
Ja han caigut les caixes d'estalvi -ja els ho vam dir- justament per açò.
I vostés ara volen llavar-li la cara als elements especuladors que han seguint la senda
del Partit Popular en la política urbanística, aprofundint en unes greus conseqüències no solament mediambientals, sinó econòmiques, fins al punt de situar-nos front la crisi en una posició molt més dèbil que la resta de comunitats.

Per què tampoc expliquen açò?
Per què fan este tipus de discursos políticament correctes i després no volen assumir que les coses no estan funcionant com han de funcionar?
I,
sobretot, encara no han sabut explicar per què vostés no reaccionen per a, veritablement, fer el que en principi sembla que este
projecte tenia voluntat de fer, que, ja dic, és d'una vegada posar-se les piles, deixar d'estar en esta paràlisi sotmesa que té el senyor Camps i el govern del Partit Popular i generar ocupació, que tanta falta fa en esta comunitat i tan poca reacció té dels nostres governants.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Explicació del vot.
Nosaltres hem votat que «no» a aquest projecte de llei pel que hem vingut dient en comissió i aquí en plenari.
Pensem que, insistisc, de tapadillo, li ho dic sincerament, vostés, utilitzant com a excusa el que és la crisi econòmica, però, sobretot, la possibilitat d'agilitzar determinats tràmits urbanístics per a fomentar la producció i la productivitat en determinats sectors, ens introduïxen, què?
Modificacions substancials, a) en el tema de VAERSA, empresa pública bàsica no solament per a la Conselleria de Medi Ambient, sinó per al funcionament del que és la pròpia generalitat, i b) modificacions substancials en legislacions bàsiques, com pot ser la llei de sòl no urbanitzable o la llei urbanística valenciana.

En el tema de VAERSA, insistir de nou, no podem votar a favor, ja que s'estan, pensem, usurpant tota una sèrie de funcions que són més pròpies de funcionaris que de personal laboral contractat i, sobretot, en l'experiència que tenim de VAERSA en els darrers anys.

Insistisc que part del personal de la conselleria és personal de VAERSA.
Evidentment que no és acte jurídic, senyor Marí, evidentment que no és un acte jurídic, ja s'encarregarà prou de no signar una resolució una persona contractada laboral.
Evidentment, faltaria menys!
Però sí que li hauran passat tots els informes i hi haurà una persona que es dedicarà únicament a firmar, vosté ho sap això.
Evidentment, clar, i per això jo li dia la sentència que li dia que el jutge diu de forma fefaent, de forma fefaent, que s'estan exercint funcions pròpies de funcionaris públics per part de personal contractat laboral.

I en la part d'urbanisme, insistisc, lamento que no hàgem pogut arribar a acord en aspectes que jo pense que són essencials.

Els agraïsc que vostés ens hagen aprovat determinades esmenes, com és el cas del desenvolupament aquí, a la Comunitat Valenciana, del que és una llei bàsica estatal dels efectes de determinats plans i projectes sobre el medi
ambient, perquè és bàsic.
Però pensem que hi havien dos aspectes que eren crucials, i que hagueren, vostés, tingut de fer un major esforç per a arribar a un acord: el tema de la declaració de responsabilitat, jo pense que és una desregulació i una imprudència brutal que introduirem en l'urbanisme valencià, i, sobretot, el tema de la pròrroga o moratòria que vostés apliquen fins a desembre de 2012.

Insistisc una cosa, en aquesta moratòria, nosaltres estem d'acord de les dificultats creditícies que estan passant els nostres empresaris; encara més, tenim clar les dificultats financeres i el que repercutix en el teixit
productiu de la nostra Comunitat Valenciana, però pensem que no pot ser per a tots, pensem que s'ha de justificar esta precarietat financera, esta falta de disponibilitat de crèdit, i sobretot que estiguen conformes els propietaris perquè, al cap i a la fi, vosté sap, igual que ho sé jo, que qui paga les conseqüències són aquells que han pagat, bé en metàl·lic, o bé en parcel·les urbanitzables.
Però el més fort de tot, introdueix, introdueix un caos normatiu brutal i, sobretot,
inseguretat jurídica a la que ja tenim en l'urbanisme valencià.

Vosté sap que teníem la Llei reguladora de l'activitat urbanística, la substituírem per la Llei urbanística valenciana, i a partir d'allí, el desordre, el desordre normatiu ha estat tremend, tenim una gran quantitat
de decrets llei, de lleis, de projectes, de tal, que introduïxen una inseguretat i un caos total, que este decret llei no ve a solucionar.

En definitiva, i acabe, pense que han perdut una oportunitat tremenda per a
arribar a un acord amb una oposició que pretén governar, sobretot, en temes bàsics, com és l'urbanisme i el medi ambient valencià.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Sanmartín.

Senyor Marí Olano.

El senyor Marí Olano:

Gracias, presidente.

Ésta es la antesala de una reforma futura, probablemente no la veamos en esta
legislatura.
.
.
En la legislatura que viene seguro que hay una reforma de calado de la
legislación urbanística valenciana, seguro.
(Veus) Seguro, porque, ocurra lo que ocurra con la sentencia que tiene dictar el
tribunal de justicia, próximamente, en el mes de diciembre, en el mes de enero, ocurra lo que ocurra, la
legislación urbanística valenciana tendrá que modificarse.
Lo dije en mi intervención en el debate de convalidación del decreto ley y lo vuelvo a decir ahora, ése será el momento.
En estos momentos, no tenemos todavía las bases necesarias para poder hacer una reforma de calado con plenas garantías de continuidad, entre otra cosa, porque el modelo urbanístico español, -español, no valenciano, español- el modelo urbanístico que ustedes mismos comparten, porque ustedes son los autores de la LRAU, y
la LUV no es más que la continuación, la evolución natural de la LRAU, ese modelo urbanístico está puesto en discusión por la Unión Europa.
Puesto en discusión desde mi punto de vista, y desde el punto de vista de la mayor parte de los
autores urbanísticos, de los autores urbanísticos, le puedo citar muchos, personas más o menos cercanas a posiciones ideológicas de su partido, dicen que incorrectamente, dicen que con finalidades
espurias.
Yo lo comparto.
Pero, en fin, tendrá que haber una sentencia, y esa sentencia será la que nos dará las bases para modificar.

Mientras tanto, hemos aprobado un decreto ley que contiene las modificaciones
de la legislación urbanística puntuales, en las que precisamente en el trámite de consulta pública que está llevando a cabo la conselleria, con objeto de articular la futura modificación del derecho urbanístico valenciano, todo el mundo, prácticamente, todo el mundo está de acuerdo.
Todo el mundo está de acuerdo que el concierto previo tenía que suprimirse, se ha suprimido; todo el mundo estaba de acuerdo con la cédula territorial de urbanización no tenía sentido, se ha suprimido; todo el mundo estaba de acuerdo con que se tenían flexibilizar determinadas actividades generadoras de empleo.
.
.
-no voy a decir, lo repito, que sea la panacea, pero sí es una piedrecita más- determinadas actividades generadoras de empleo en el suelo no urbanizable, se
ha hecho.
Por eso hemos apoyado este decreto ley, estábamos apoyando al gobierno desde el primer momento y por eso lo seguimos
haciendo ahora.

Por eso, además, y ahora me refiero a una cuestión que no he tenido tiempo de referirme antes, pero que usted se ha referido en
tres veces y por eso me voy a referir a ella, que es a lo de la licencia de
obra menor.

Mire, en primer lugar, se permite que cada ayuntamiento haga lo que quiera, no
se impone a un ayuntamiento una tesis a otra.
Si ustedes no están de acuerdo con eso, ya doy por supuesto que sus ayuntamientos, o los
ayuntamientos que ustedes gobiernan, no aprobarán la sustitución de la licencia de obra menor por la declaración responsable.

En segundo lugar, las declaraciones responsables, o declaraciones, es una técnica tan extendida en el ámbito jurídico como que todo nuestro derecho tributario está sobre la base de ella.
A usted no le liquidan la renta, señor Sanmartín, usted va y le dice a Hacienda cuándo tiene que pagar.
Es usted el que se lo dice a Hacienda.
Y convendrá conmigo que el ámbito tributario es al menos tan importante como el urbanístico, y no pasa nada.

En tercer lugar, yo no sé si ustedes han leído bien nuestra enmienda.
Al final de nuestra enmienda dice: «Sin perjuicio de las potestades municipales de comprobación o inspección de los requisitos habilitantes para el ejercicio del derecho.
» La administración puede inspeccionar, exactamente igual que inspecciona que una persona ha
pedido una licencia de obra menor y está haciendo una obra mayor, puede inspeccionar que una persona que ha hecho una
declaración responsable de obra menor está en realidad haciendo una obra mayor, y adoptar las medidas oportunas,
exactamente igual.
Lo que es importante es que la administración tenga una noticia de que se va a realizar una obra menor, la tiene igual a
través de la licencia que a través de la declaración.

Y yo, francamente, francamente, igual es que yo soy ultraliberal, según el punto de vista de algunos, igual es que es así, pero yo francamente no entiendo para qué necesito pedirle permiso al ayuntamiento para cambiarle los azulejos al cuarto
de baño de mi casa, oiga, ¡no lo entiendo!
, no lo entiendo, no lo he entendido nunca y sigo sin entenderlo
ahora.
Entiendo perfectamente que si yo quiero ponerle tres pisos más a mi casa requiera licencia del ayuntamiento, pero no entiendo que si yo le
quiero poner parqué a mi casa, o le quiero cambiar las baldosas, o quiero cambiar los muebles de la
cocina, tenga que pedirle permiso al ayuntamiento.
No lo entiendo.
En su
mentalidad igual sí que lo entienden.
Luego, por favor, me lo explican, porque yo sigo sin
entenderlo.
Por eso se ha introducido esto,
(veus) por eso se ha introducido esta enmienda, y yo estoy de acuerdo.
(Veus) No, no, señor Mata, no.
No se hunde el piso.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, no dialoguen.

El senyor Marí Olano:

.
.
.
¡no se hunde el piso por cambiarle las baldosas, señor Mata!
No se hunde el piso por cambiarle las baldosas, no, ni por cambiar el
modelo de retrete.
No, señor Mata, no, no se hunde el piso, (veus) usted sabe que no.
Además, usted mejor que nadie del Grupo Parlamentario Socialista sabe que no, o sea,
que no me venga con pamplinas.
Por eso, por eso lo hemos hecho.

Y, francamente, yo creía que en esto es una cosa que nos apoyarían.
La verdad es que lo creía, porque lo veo normal.
Yo ahora sí, sólo le digo una cosa, espero que a ningún ayuntamiento socialista se le ocurra sustituir el trámite de licencia de obra menor por declaración responsable, porque entonces les ocurriría lo de siempre, que dicen una cosa y hacen otras.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Senyories, esgotat l'ordre del dia d'esta sessió extraordinària del ple, la presidència vol agrair la col·laboració de totes les seues senyories i declara closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 13 hores i 54 minuts)