Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 18 de setembre de 2002.
Comença la reunió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 80.
Primera reunió.**

 

 

 

***Jurament o promesa de les noves diputades de les Corts Valencianes, il·lustres senyores Rosa Isabel Ribes Abel i Elvira Suanzes Fernández, de GP Popular.***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue que ocupen els seus escons.

Bon dia, il·lustres diputades i il·lustres diputats.

La Presidència accepta l'oferta de les Corts i declara obert el període de sessions.

D'acord amb l'article 56 del Reglament, he de comunicar a la Cambra que durant les darreres vacacions parlamentàries la Mesa de les Corts Valencianes s'ha reunit en deu ocasions, en les dates que a continuació s'especifiquen: En el mes de juny, el 18, 21, 25 i 26, i en el mes de juliol, el 4, 9, 15, 17, 18 i 25.
I no s'ha reunit la Diputació Permanent.

A continuació, pregue una modificació de l'ordre del dia, d'acord amb l'article 63 del Reglament de les Corts Valencianes, i es proposa l'alteració de l'orde del dia amb la inclusió d'un nou punt referent al jurament o promesa de dos noves diputades.
Hi ha algun inconvenient per a la modificació de l'ordre del dia?
Per assentiment, el primer punt de l'ordre del dia és el jurament o promesa de dos noves diputades a les Corts Valencianes, les il·lustres senyores Rosa Isabel Ribes Abel i Elvira Suanzes Fernández, en substitució dels il·lustres diputades i diputades senyora Encarna Cervera Mañas i senyor Miguel Ángel Barrachina Ros.

Pregue a les noves diputades que es posen en peu i, segons les nomene, formulen la seua afirmació de promesa o jurament d'acatament.

Il·lustres senyores diputades, senyora diputada Rosa Isabel Ribes Abel, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'Autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat Valenciana?
Ilustre señora diputada, ¿juráis o prometéis que en tanto como tengáis el cargo de diputada acataréis la Constitución y el Estatuto de Autonomía sin engaño y guardaréis fidelidad a la Generalitat Valenciana?

 

**La senyora Ribes Abel:**

 

Sí, jure.

 

**La senyora presidenta:**

 

Il·lustre senyora diputada Elvira Suanzes Fernández, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'Autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat Valenciana?
Ilustre señora diputada, ¿juráis o prometéis que en tanto como tengáis el cargo de diputada acataréis la Constitución y el Estatuto de Autonomía sin engaño y guardaréis fidelidad a la Generalitat Valenciana?

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Sí, promet.

 

 

 

 

***Projecte de llei de protecció contra la contaminació acústica (RE número 39.
003, BOCV número 154).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del PaísValencià (RE número 41.
743, BOCV número 170).***

 

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Siguen benvingudes a estes Corts Valencianes.
Estic segura que faran un bon treball com a diputades d'esta Cambra.

Segon punt de l'ordre del dia: debat de totalitat del Projecte de llei de protecció contra la contaminació acústica.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació del projecte, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

 

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Hace hoy exactamente dos meses se publicaba en el *Diario Oficial de las Comunidades Europeas* la nueva directiva de evaluación y gestión del ruido ambiental.
La Unión Europea respondía de este modo a la creciente sensibilización existente en la ciudadanía europea ante los problemas producidos por la denominada contaminación acústica.

En franca consonancia con este proyecto de la Unión, el Gobierno de la Generalitat ha impulsado durante esta legislatura la tramitación del Proyecto de ley contra la contaminación acústica que hoy tengo la satisfacción de presentar en estas Cámara.

Con esta ley se da respuesta a una de las demandas más sentidas por una sociedad urbana y avanzada como es la valenciana.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor conseller.

Per favor, senyories, pregue silenci.

Continue, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Gracias, señora presidenta.

La lucha contra el ruido es uno de los grandes objetivos en la consecución de un estado óptimo de salud ambiental y, por consiguiente, de la calidad de vida de los ciudadanos.
Y este objetivo está en consonancia con todas las líneas de la política ambiental diseñada y ejecutada por el Gobierno de la Generalitat durante esta legislatura.

Los logros de este Gobierno en materia de protección activa del territorio, conservación de nuestros montes, lucha contra los incendios o política de residuos no admiten comparación con ninguna situación precedente.
Y todos tienen en común una visión global y avanzada dirigida a la mejora de la calidad de vida de los ciudadanos y a conseguir un desarrollo sostenible en cuanto a lo económico, lo social y lo ambiental.

Esta ley, que refleja la posición del Gobierno Valen-ciano respecto al problema del ruido, es una ley pionera en el conjunto del Estado, que precede incluso a la propia ley estatal, y se ha convertido en un referente obligado en otros territorios.

Así, la apuesta por una sociedad más sostenible que el Gobierno de la Generalitat está impulsando en documentos marco, como la importancia de la estrategia valenciana de la sostenibilidad, se proyecta también en textos legales concretos como el que hoy nos ocupa.

Gracias a esta ley vamos a acabar con todos los problemas que conciernen a este fenómeno indeseado que es el ruido.
Para ello, la acción pública plantea una doble perspectiva: los elementos preventivos y los elementos correctivos.

En primer lugar, para evitar la aparición de problemas, el proyecto fija unos efectivos mecanismos de coordinación entre el planeamiento urbanístico y la planificación acústica.
En este sentido, se crea la figura de los planes acústicos municipales como instrumento de planificación obligatorio en todos los municipios de más de 20.
000 habitantes y voluntario en el resto.
Planes acústicos compuestos de dos documentos: uno de diagnóstico, los mapas acústicos; y otro de actividad y de actuaciones, los programas de actuación.

La ley también identifica los sectores de actividad que son grandes focos de ruido: la industria, la construcción, el transporte, las actividades de ocio.
.
.
En cada caso se fijan los estándares adecuados recogidos en la directiva europea, las instalaciones y elementos técnicos de corrección, así como el régimen de horarios más pertinente para estas actividades.

Junto a estos aspectos preventivos, el texto, conocedor de la realidad, fija instrumentos de reacción ante las situaciones problemáticas ya existentes.
Para hacer frente a estas, se recoge en el articulado de la ley la declaración de zonas acústicamente saturadas como herramienta eficaz de respuesta rápida ante la detección de problemas, flexible en su vigencia y determinada en la consecución de un objetivo: la recuperación de los niveles sonoros regulados para cada zona en el propio texto legal.

En paralelo, el texto fija un completo régimen de inspecciones, de infracciones, sanciones, tendentes a garantizar el cumplimiento de los estándares de calidad que la propia norma fija.

En otro plano de actuación, esta ley pretende estimular la asunción de responsabilidades por los titulares de actividades a través de los sistemas de autocontrol en ella establecidos.
Me gustaría destacar, entre todos ellos, la inclusión de los estudios acústicos en los estudios de impacto ambiental, la creación de libros de registro en las actividades clasificadas como molestas, la realización de auditorias acústicas o la ampliación del campo de intervención de las estaciones de ITV, al incluir en sus funciones la realización de las mediciones sonoras.

El papel a desempeñar por los municipios en la aplicación de esta ley resulta de una importancia fundamental.
El hecho de que vivamos en un mundo cada vez más urbano, de ciudades, en el que la Comunidad Valenciana no es ninguna excepción, obliga a que sea la administración más próxima al ciudadano quien deba fundamentalmente hacerle frente con los instrumentos que la Generalitat, a través de su capacidad legislativa y planificadora, pone a su disposición, garantizando de esta forma una cobertura legal a sus actuaciones y uniformando estas en todos los municipios de la comunidad.

La actuación pública contemplada en esta ley queda de este modo informada por el principio de la subsidiariedad, lo que se traduce en un refuerzo de la esfera de competencias que, en materia de medio ambiente urbano, tienen atribuidas las corporaciones locales.

A fin de apoyar e impulsar la actividad a desplegar por los municipios en este campo de actuación, y de manera inminente tras la aprobación de la presente ley, la Conselleria de Medio Ambiente elaborará el Plan acústico de acción autonómica, donde se integrarán, entre otros contenidos, y tal como prevé el propio texto legal, las medidas de financiación necesarias para garantizar una aplicación efectiva de lo dispuesto en él.

Pero con ser importantes todos estos instrumentos, debemos de tener claro que la resolución del problema del ruido pasa por una amplia concienciación y corresponsabilidad ciudadana, y en este marco es donde hay que valorar especialmente los aspectos educativos de este texto legal.

Todos, Administración, partidos políticos, propietarios de actividades, usuarios o simples ciudadanos, debemos sentirnos obligados e implicados en la modificación de determinados hábitos de conducta diaria.
Este es el debate que desde la Conselleria hemos pretendido suscitar a través de las reuniones celebradas con todos los colectivos implicados.

El reto pasa por fomentar una nueva cultura ciudadana a través de la aplicación de nuevos instrumentos de educación ambiental.
El proyecto así lo prevé en ya citado plan de acción autonómica.
Pero no me cansaré de repetir que la ley no constituirá nunca un fin en sí mismo, sino una herramienta para la consecución de los objetivos anhelados.

Por último, quisiera referirme al amplio consenso conseguido tanto entre los distintos colectivos que han intervenido en el proceso como por los organismos consultivos y de participación realmente reconocidos.
De estos, el Comité Económico y Social aprobó por unanimidad un dictamen favorable con un voto particular, que en realidad fue una aportación constructiva al anteproyecto de ley.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

También, por otra parte, en el Consejo Asesor y de Participación de Medio Ambiente el dictamen fue favorable por abrumadora mayoría de sus miembros.
Quiero recordar que en este organismo están representados la mayoría de los sectores y agentes sociales de la Comunidad Valenciana: los municipios y provincias, las cámaras de comercio, asociaciones, universidades, asociaciones empresariales, de agricultores, federaciones, los grupos ecologistas, los sindicatos, etcétera, etcétera.
Todos, sin excepción, han efectuado aportaciones y sugerencias que han enriquecido notablemente este proyecto de ley, y desde aquí quiero expresarles mi agradecimiento.
Es precisamente en el marco de este amplio consenso cuando me cuesta entender esta enmienda a la totalidad, a no ser por cuestiones de mero electoralismo que no tienen nada que ver con la defensa de la calidad de vida de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Considero, pues, ya para terminar, que estamos ante un texto que, con los ajustes y mejoras que resulten de su tramitación parlamentaria, se hallará en condiciones de desempeñar fiel y eficazmente los objetivos para los que ha sido elaborada, y para el que me gustaría recibir, habida cuenta del respaldo social con el que ha contado, un voto de confianza de esta Cámara.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Defensa de l'esmena a la totalitat.
Té la paraula el senyor Ribó, en representació d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Senyor conseller, anem a intentar explicar-li els motius d'aquesta esmena a la totalitat, però, per suposat, li ho anem a intentar explicar des d'un element que ens sembla significatiu.

El nostre grup, en l'any 1995 va presentar una proposició de llei sobre contaminació acústica perquè enteníem que era un greu problema.
Per tant, li ho presentem des de la legitimitat d'haver estat el primer grup que en aquestes Corts ha presentat un projecte de llei, fa set anys, aproximadament.
Per tant, el tema és important, efectivament, el tema ens sembla significatiu.
I nosaltres hem presentat aquest projecte de llei perquè entenem que la llei no respon a la problemàtica de la contaminació acústica del nostre país.

Abans d'entrar en el tema, mire, hi ha un aspecte a què sí que volia referir-me quant a la seua intervenció.
Vosté ha fet una intervenció que "somos pioneros en el conjunto del Estado" respecte a la presentació d'una llei de contaminació acústica.
Este terme l'utilitzen vostés d'una manera molt alegre.
"Pionero" acostuma a ser el primer, i crec que l'utilitzen d'aquesta manera.
No és cert.
Vosté sap que hi ha altres comunitats que han publicats lleis de contaminació acústica.
Catalunya, per exemple, fa molt poc de temps.
Una llei, per cert, molt més seriosa que la seua i que d'alguna manera no li vaig a negar que ens ha inspirat algunes de les esmenes parcials.
75 n'hem presentat per veure si podem millorar-la d'alguna forma, perquè suposem que aquest debat a la totalitat no eixirà amb un resultat positiu.
Tenen vostés majoria i sabem el seu resultat.
Però sí que volem ressaltar aquesta idea.
De "pioneros", res, eh?
De "pioneros", res.
Vostés en 1995 van dir que presentarien una llei aquí.
L'han presentada en 2002.
Restem els anys, en són set.
De "pioneros", res.
Hi ha altres comunitats, i està la documentació aportada per a estudiar aquesta llei, que tenen lleis de contaminació abans que esta.

Mire vosté, hi ha una altra cosa que a nosaltres, i d'alguna manera ja entrant en el tema i referint-me a la seua intervenció.
.
.
Vosté ha parlat d'assumpció de responsabilitats.
I nosaltres diem: sí, en la seua llei es planteja l'assumpció de responsabilitats cara els ajuntaments.
Però el que no veiem, el problema i un dels nuclis fonamentals que no veiem, és l'assumpció de responsabilitats per part de la Conselleria de Medi Ambient, o com es diga en un futur si s'organitza la Generalitat d'una altra manera.
Aquí, en aquesta llei, l'irresponsable general respecte a la contaminació acústica és precisament la Conselleria de Medi Ambient.
Li ho vaig a justificar després amb textos seus.

I, clar, vosté ha utilitzat un principi, que és el principi de subsidiarietat.
Açò vol dir que els ajuntaments facen unes coses, però és que la Conselleria n'ha de fer unes altres.
I on estan?
Eixa és una de les nostres grans crítiques a aquest projecte.
Una de les gran crítiques és precisament plantejar-se que ho facen els ajuntaments.

Bé.
Nosaltres tenim molt clar que el soroll, que la contaminació acústica, és un problema mediambiental molt greu al nostre país.
Una dada recent.
Síndic de Greuges: és la segona queixa més important en l'informe del 2000.
112 queixes concretament.
I han aparegut durant este estiu problemes respecte a la contaminació acústica.
És un dels problemes que més preocupa a les valencianes i els valencians.

Nosaltres tenim clar que la contaminació acústica genera problemes de salut, esta descrit en la bibliografia: Pèrdua de capacitat auditiva, hipoacúsia, concretament de 3.
000 a 6.
000 hertzs, concretament, quan s'està en el món del treball a més de 85, amb una pressió sonora de més de 85 dB.
Això està descrit.
Per cert, dels temes del món del treball, en la seua llei, senyor conseller, ni una sola referència.
Les indústries són cap a fora, cap a dins no es toquen.
I és un tema també important, també hi ha problemes de soroll dins: efectes sobre el sistema nerviós, interferència amb el somni, interferència amb la comunicació oral.
És conegut també que a més de 55 dB ­decibels­ concretament hi ha problemes de comunicació ja a un metre.
Competència amb activitats mentals i psicomotores, per exemple, és difícil conduir un vehicle amb un nivell de pressió sonora com a vegades veiem a les ciutats com a conseqüència dels altaveus.
Jo crec que està clar això, ho tenim tots clar, està descrit i és una qüestió evident.

Hi ha problemes econòmics importants també.
Jo en faré menció a dos concretament: la pèrdua de valor de molts pisos que estan ubicats en zones d'elevat nivell de contaminació sonora, acústica, produït a vegades per un tema que vosté en la llei sí que planteja, és cert, els problemes de l'oci, els problemes dels veïns, problemes locals, que són els que vosté tracta, o produït per problemes no locals.
Perquè, clar, la V-30 genera problemes de contaminació acústica que no són locals; un tren genera problemes de contaminació acústica que no són locals; una avions quan aterren, concretament a Manises, generen problemes de contaminació acústica en tots els barris de Patraix, de Mislata, de Quart, etcètera, que no són problemes locals o jo crec, concretament, nosaltres creiem que les entitats locals no tenen capacitat de solucionar-ho.
Evidentment, són problemes d'aquest tipus.
Problemes concretament en el turisme.
L'altre dia un informe d'una professora, d'una catedràtica de sociologia, dient-nos que la pèrdua d'interés turístic de la nostra costa era deguda concretament al desenvolupament excessiu, al desordre, al soroll i a la pol·lució.
I açò és una dada objectiva important.
Estic segur que vostés la valoraran d'una manera adequada.

Per tant està claríssim.
El nostre país és un dels països amb un nivell de contaminació acústica més elevat.
Mire vosté, informe de l'Ocde, som el segon país del món, després de Japó ­a Espanya em referisc ara­ amb un nivell de contaminació acústica més elevat.
El 74% de la població viu en zones acústicament deficients, amb un nivell sonor superior a 55 decibels; el 23% en zones acústicament inacceptables, superior a 65.

Si mirem els mapes acústics concretament que s'han fet ­és un estudi de la seua conselleria, no estava vosté­ en ciutats com València, Alcoi, Gandia, Mislata, Alacant, Paterna, Aldaia, Villena, Benidorm, platja de Gandia, ens trobem amb uns nivells de pressió sonora absolutament inacceptables moltes vegades on, per exemple, a València el 83% de les mesures tenen un nivell sonor equivalent de més de 65 decibels.
I aixina podríem seguir.

Per tant, el problema està ahí.
Nosaltres ho tenim molt clar, ho tenim clar.
Però, clar, el problema està que per a vostés no hi ha pràcticament més que una font de soroll.
I els estudis diuen que el primer problema del soroll no és un problema local, és el tràfic rodat, local o no local, el problema del trànsit.
Açò el que diuen els estudis.
I vostés ho han omés d'una forma descarada.

Nosaltres, per tant, estem d'acord que s'ha de resoldre el problema, ho hem presentat fa molts anys.
Però nosaltres entenem que aquesta llei seua és una llei d'escaparata, és una llei que té moltes trampes i és una llei que està feta sobretot, senyor conseller, per a dissimular, per a dissimular.
És una llei on el Govern no aporta ni un dur per a resoldre el problema.

Jo li vaig a llegir concretament l'informe econòmic del secretari general.
"Este anteproyecto de ley no va a suponer un incremento del gasto público, ya que no está en su espíritu condicionar las inversiones públicas.
Se concluye que el presente anteproyecto de ley no comporta incremento de gasto".
Jo li pregunte: com va a resoldre vosté els problemes de contaminació acústica, fins i tot el problema de conscienciar, que ha parlat vosté ací?
Com va a fer vosté els plans acústics?
Com va a fer els mapes acústics?
Com va a fer, fins i tot, fins i tot, la regulació dels aparells de mesura?
Com es van a fer totes estes coses?
Açò va a ser gratis?
Açò és gratis.
Vosté ho té?
No ho té.
Com es va a fer açò?
Si vosté està afirmant que no va a haver ni l'increment d'un duro en els pressupostos, com va a fer tot el que s'hauria de fer per a prevenir la contaminació acústica?
Clar, jo sé com ho va a fer, es diu en la pàgina anterior: com el soroll és un problema local, "a los ayuntamientos".
Això es diu subsidiarietat.
Nosaltres li diem un poquiu de *morro*, senyor conseller, amb claredat.
És carregar el mort de la contaminació acústica a qui no té recursos, a qui ni s'han complert les promeses de donar els recursos necessaris.
Pacte local, se'n recorda?
"Que ho facen els ajuntaments!
" No senyor.
Hi ha coses que han de fer els ajuntaments, però hi ha coses que té vosté l'obligació de fer.

Com va a enfrontar el problema?
Eixe és el gran secret que vosté ens ha de dir.
¿Té vosté, té vosté en la seua conselleria mecanismes, persones preparades, els elements per enfrontar tot el que planteja una mínima llei de contaminació acústica seriosa?
Eixe és el problema.
No ho hem vist.
I el senyor secretari general, el senyor Lamparero actualment, ens diu que no es va a incrementar el pressupost.
Estupend.
Això serà *el milagro de los panes y los peces*.
Estupend.
A nosaltres ens sembla que és realment un tema preocupant.

Mire vosté, hi ha un altre tema que ens preocupa.
I per exemple està perfectament contemplat en la llei catalana.
Li he posat abans els exemples de la contaminació extralocal.
Jo li posaré un exemple.
La V-30, quan passa per Xirivella, passa aproximadament per uns edificis del segon pis.
Estos pisos tenen un nivell de contaminació sonora intolerable.
Però açò no és un problema local, eh?
, la V-30 no és una carretera local.
L'autovia d'Ademús, quan passa per la zona de Paterna, passa pel costat d'una sèrie d'edificis i altres que s'estan construint amb un nivell de contaminació sonora intolerable.
I açò no és problema local.
Qui ho va a arreglar?
On està en la llei?
Eixe és el problema.

Els avions, que li he mencionat abans, quan passen per damunt de València.
.
.
I d'això s'ha parlat en aquestes Corts, vam presentar una moció al voltant d'açò per qüestions de contaminació acústica, per qüestions de seguretat.
Estan passant, perquè volen, per damunt de la ciutat de València, quan tenen un passadís que és el nou llit del Túria.
Qui li va a posar el control a Aena perquè faça entrar els avions de manera que la contaminació acústica disminuïsca?
Qui?
La senyora alcaldessa?
És que crec que no té competències.
La senyora alcaldessa de Quart?
Crec que tampoc.
Eixe és el problema.
Qui ho va a fer?
On estan els mitjans?
Quan tenim els problemes de les entrades dels trens, que generen molta contaminació acústica, no són qüestió local.
Els carrega vosté el mort als ajuntaments.

Mire vosté, hi ha un altre tema que em sembla molt important.
Dintre de les fàbriques també hi ha contaminació acústica.
On està en la seua llei?
És que és el lloc on està més estudiat.
On estan totes les mesures per a solucionar aquest tema?
O és que dintre de les empreses no hi ha problemes de contaminació?
Jo crec que és evident que sí.
Per què no s'ha inclòs absolutament res?
El món del treball és un món en el qual no hem d'intervenir?
Nosaltres entenem que és imprescindible.

Hi ha un altre aspecte.
Jo li he dit que és una llei que està feta amb trampa.
Vosté ha parlat, i li vaig a mencionar, de les zones saturades acústicament.
Efectivament és un problema, el barri del Carme per exemple ara, va ser el barri de Sant Josep, han estat molts barris en València, la zona de Salamanca, etcètera.
Però mire vosté, l'article 29: correspon a l'ajuntament d'ofici començar tot el procés de declaració.
Però després hi ha una trampa, diu: "després del tràmit d'informació pública, la conselleria competent emetrà durant el termini d'un més un informe vinculant sobre la proposta de declaració.
" I diu a continuació: "La seua absència d'emissió durant el termini establert donarà lloc a la interrupció del procediment.
" I tornem a començar.
Mire vosté en els temes de contaminació acústica hi ha molts problemes.
Jo no vaig a recordar-li les associacions de veïns amb què m'he entrevistat amb ells i he parlat amb ells.
Hi ha molts problemes respecte a açò.
No és pot, només perquè vosté, la seua conselleria, o no tinga persona o no li interesse, es torna a començar, i no hi ha zona de declaració acústica.

Li vaig a posar un altre problema bonic de vore del fet que és una llei amb trampa.
Article 39, locals tancats: sales de festes, discoteques, *tablaos* i altres locals autoritzats per a actuacions en directe.
Nivell de pressió sonora màxim permés: 104 dB ­decibels.
L'OMS diu que a partir de 90 hi ha un nivell de perill clar.
I vosté ho arregla d'una manera brillant.
Jo li he de felicitar.
Diu: "en aquells locals on el nivell sonor siga superior a 90 decibels s'haurà de col·locar en els seus accessos un avís perfectament visible sobre les seues conseqüències nocives".
Estupend.
Posarem, com a les caixetes de tabac, "es peligroso el tabaco.
.
.
"

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ribó, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Estupend.
Mire vosté, em sembla.
.
.
És que no hi ha treballadors que treballen ahí tots els dies?
A nosaltres ens sembla realment intolerable.

Mire vosté, nosaltres pensem que per a fer una llei d'aquest tipus, en primer lloc, s'ha d'estendre al lloc de treball; s'han de controlar las infrastructures de transport, les noves i les velles, que generen problemes; s'ha de dotar la Conselleria de Medi Ambient d'un instrument seriós per abordar la contaminació acústica; s'han de baixar alguns màxims, com per exemple els famosos 104 decibels; s'ha obligar els ajuntaments, no suggerir.
.
.
*(Inoïble)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ribó, acabe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
les ordenances acústiques; s'han d'abordar seriosament les zones saturades acústicament.
I, per suposat, senyor conseller, tots els anys s'ha d'assignar una quantitat per a resoldre este problema greu.
Com diu el secretari, si es fa d'aquesta manera serà una bonica llei que tindrem en el palmarés, però que servirà per a molt poc.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Torn en contra?
Té la paraula la senyora Pérez Barber, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Pérez Barber:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

La veritat és que no té cap sentit esta esmena a la totalitat que han presentat.
Vosté ho sap i, a més, quan veiem les esmenes que han presentat i que ja discutirem en el seu moment, queda totalment clar.

Ha dit vosté ací que no respon a la problemàtica de la contaminació acústica i que no és pioner.
Sap que no és veritat.
L'única comunitat que ha aprovat, en el mes de juny, una llei d'unes característiques similars, però que no és igual que esta, és Catalunya.
Esta llei, sense entrar en ningun tipus de polèmica, arreplega tot el que estableix la directiva recentment aprovada també.
I, a més, vosté sap que és una llei molt més seriosa que arriba a molts problemes que no arriba l'altra llei que vosté ha mencionat ací.
És l'única llei que hi ha aprovada en tot l'Estat espanyol.
Vosté ho sap.
I no és la primera volta que el seu grup defensa ací el model català sempre en una aprovació d'una llei.
Però jo l'únic que vull dir-li és que vosté estiga alerta perquè va a trobar-se, possiblement, amb un recurs inconstitucional per la invasió de competències que ha fet la llei catalana.
I no vaig a entrar en més polèmica sobre això perquè ho vorem molt prompte.

Després, he de dir-li també que les esmenes ­vosté ho ha dit, vosté ací en la trona­, que la majoria d'elles les han copiat d'eixa llei.
Però no diu res més, o siga, a l'única cosa a què s'han dedicat és a copiar els articles textualment, igual igual, que la llei catalana.
Però res més.

També ha parlat que no hi ha previsió econòmica.
El conseller ho ha dit en la seua intervenció ­no el deu haver atés­, i ha dit que la Conselleria elaborarà un pla d'acció autonòmica on s'integraran, entre altres continguts i tal com preveu el mateix text legal, les mesures de finançament necessàries per a garantir eixa aplicació efectiva que tots volem.

Què més li puc dir?
Doncs, li puc dir a muntó però, realment, vosté l'única cosa que ha fet ha sigut reiterar-se alabant, com sempre, la llei d'una altra autonomia, que discrepem que siga bona per a mosatros.

I sí que li he de dir que considerem que és una llei necessària ­en això vosté sí que ha coincidit i ha dit que ja fa molt de temps que estava d'acord­; que el soroll és un problema que, efectivament coincidim amb vosté que els ciutadans opinen que és el problema mediambiental més important després dels residus; que existix un buit legal, que els ajuntaments per a poder lluitar contra tot este problema dicten ordenances sense tindre una normativa i sense poder aplicar-les després correctament i que, per tant, és necessari l'harmonització entre els municipis de la Comunitat Valenciana per a poder lluitar contra la contaminació acústica.

És una llei avançada en el temps, perquè assumix totes les propostes més noves dels projectes comunitaris, cosa que no fa la llei que vosté ha mencionat, i en el contingut, perquè actua en el plànol de la prevenció i en la defensa, a través ­com ha dit també el conseller­ del pla acústic municipal, que serà obligatori per a tots els municipis de més de 20.
000 habitants i optatiu per als de menys habitants.

I a més, també, s'han previst les zones acústicament saturades per a quan ja està el problema creat declarar la zona acústicament saturada i poder actuar amb els instruments que la llei proporcionarà.

És una llei nova i és la primera de tot el territori espanyol després de la catalana.
És nova perquè a més crea la planificació acústica com a instrument de prevenció i relaciona eixa planificació acústica amb el planejament urbanístic.
Al mateix temps, introduïx sistemes d'autocontrol a través d'auditories acústiques, i obligant a portar llibres de control en les emissions i estudis acústics incorporant la variable del soroll, que s'haurà de tindre en compte en tots els estudis d'avaluació de l'impacte ambiental, en els casos que siguen activitats susceptibles de generar soroll.

En conclusió, dir-li que l'objectiu de la llei és millorar la qualitat de vida dels ciutadans.
És una llei, en definitiva, destinada a millorar la qualitat de vida urbana perquè entenem que no sols s'ha de millorar l'hàbitat del camp sinó també l'urbà, que és on es concentra el major nombre d'habitants.

És una llei que per a la seua elaboració i aplicació resulta imprescindible i fonamental la intervenció i participació dels col·lectius més directament implicats en la seua aplicació, i que ha tingut un gran suport per la majoria de sectors, com també havia dit ací anteriorment el conseller i com vosté també sap perquè li consta en tota la documentació que té.
Ha sigut recolzada pels agents socials de la Comunitat Valenciana, municipis i províncies, cambres de comerç, associacions empresarials, associacions d'agricultors, grups ecologistes, sindicats.
I, per tant, li repetisc que no podem entendre esta esmena a la totalitat perquè si no és per mer electoralisme no té res a vore amb la defensa de la qualitat de vida dels ciutadans de la Comunitat Valenciana.

És una llei eficaç i necessària, i esperem que al llarg de la tramitació i el debat de les esmenes en la comissió i en el ple siga recolzada pel seu grup, que té tanta sensibilitat en estos problemes de contaminació acústica i en tot el que té a vore amb el soroll.

També vull dir-li que este document és la resposta més eficaç del Govern al problema de totes les societats avançades.
La societat és hui l'hàbitat del 85% de la població.
Este text, com ja li he dit, fixarà el marc de l'actuació pública en la lluita contra el soroll per a millorar la qualitat de vida de tots.

La regulació del soroll es dividix també en determinades activitats com són també la construcció i treball de la via pública, activitats comercials, industrials, espectacles i locals d'oci i mitjans de transports i soroll domiciliari, cosa que vosté ha dit ací que tot astò no estava arreplegat en la llei, i no és cert.

L'altre dels aspectes que caracteritza la llei és la participació de totes estes entitats municipals que faran que es puga portar cap avant, permetent els ajuntaments comptar amb tots eixos mecanismes i els instruments necessaris per a lluitar contra este problema de caràcter clarament local, ja que encara que vosté diga que no és clarament local, encara que siga un problema de transports, sí que està localitzat en un punt concret, i quan no haja d'actuar, per suposat, l'ajuntament, la Conselleria no va a deixar d'actuar en aquests punts on no puga arribar l'administració local.

En definitiva, dir-li que tot astò posa la capacitat normativa que té la Generalitat, la posa a disposició de tot el ciutadà, garantint la cobertura legal de les accions.

També insistim molt en tot el tema laboral, perquè la majoria de les esmenes que vostés presenten també van dirigides en eixe sentit.
I he de dir-li també que eixes propostes, com ja sap, estan regulades ja perfectament en la llei.

Els estudis d'impacte ambiental de les infraestructures de transports deuen comptar amb el seu apartat corresponent de contaminació acústica.
I, a més, la protecció contra el soroll laboral està regulada en la normativa corresponent de seguretat i higiene en el treball i salut laboral, en el Reial decret 1316/1989, de 27 d'octubre, que a més té caràcter bàsic.

Per tot astò que li he dit ­espere que el seu grup recapacite­, deuria retirar esta esmena a la totalitat i com açò no va a fer-ho, sí que espere que al final, en el treball que es faja en comissió i en ple, recolze la llei perquè és bona per a tots i vostés, a més, creuen en ella i creuen que és veritat el que jo li he dit, i que la llei catalana no és tan bona, com vosté ha defensat ací sense entrar en ningun tipus de polèmica més.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez Barber.

Per a rèplica, senyor Ribó?
Té la paraula per a rèplica, per cinc minuts.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora portaveu.

En primer lloc, dir-li que no és cert el que vosté ha dit.
A veure, el terme "majoria d'esmenes" copiat des de la llei catalana.
.
.
Jo no sé que entén vosté per "majoria".
Concretament el meu grup ha fet 76 esmenes.
Les últimes esmenes que va fer, és cert, n'hi han algunes que sí.
.
.
, n'hi han dos annexos concretament que nosaltres els hem agafat de la llei catalana, a més, va arribar al final, però n'hi ha un article que sí que em sembla important i que en aquest sentit nosaltres creguem que s'ha d'insistir, estiga en Catalunya o estiga en Madrid, o en Castilla y León, me dóna exactament el mateix, i és que en els pressupostos de la Generalitat es contemple ­i és una de les esmenes­, es contemplen els recursos necessaris perquè aquesta llei tire endavant.
I aquesta és una de les grans crítiques.

Per tant, no s'obsessione amb Catalunya.
Ha donat la coincidència que Catalunya ha tret una llei abans que aquí.
I hi han aspectes que no m'agraden.
Jo compartisc amb vosté que hi han aspectes que no m'agraden d'aquesta llei, però hi han aspectes que són positius.
Per exemple: es planteja amb molta més serietat ­i açò sí que ho hem agarrat nosaltres­ el fet de què fer amb les infraestructures que no depenen d'un ajuntament, que poden dependre de l'Estat, que poden dependre de la diputació, que poden dependre de la Generalitat corresponent, què fer amb els problemes.
.
.
, si són vells o són nous, com resoldre els problemes de contaminació acústica.
Aquí els temes estan pràcticament no contemplats.
Els altres aspectes.
.
.
, mire, vosté, amb tot el *carinyo* li he de dir que nosaltres hem utilitzat moltes fonts per a fer aquestes esmenes, des de treballs de la mateixa Conselleria fins als plantejaments del Consell Jurídic Consultiu.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

Un moment, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
passant per la nostra llei.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.
.
.
Senyories, pregue silenci per favor.

Continue, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Per tant, no s'obsessione amb Catalunya ni amb la llei catalana.
L'única cosa que s'ha de ressaltar és que pioners no són, altres han corregut més que vostés.
Jo crec que està clar.

Hi ha tres idees que sí que li voldria ressaltar.
La Conselleria no té els mecanismes per a poder fer complir aquesta llei.
Per tant, és una llei d'escaparata o que carrega el mort als ajuntaments.
I la demostració és molt clara.
Jo li vull tornar a citar.
.
.
És que a mi em sembla molt clar, el document del secretari de la seua conselleria és molt clar.
Diu: "Esta atribución competencial.
.
.
" Diu: "Atribuyendo en general a las entidades locales la facultad de aplicación de la norma.
.
.
" Diu: "Esta atribución competencial no supone en absoluto un traspaso de competencias a los ayuntamientos.
" Mire, sap què vol dir això?
Hi ha un refrany que ho diu molt clar: *Excusatio non petita*.
.
.
, ja no continue, perquè vosté sap la continuació.

El senyor secretari general és conscient que li està carregant el mort als ajuntaments i que no tenen recursos.
És conscient totalment.
Jo faig una llei.
.
.
"El ruido es una cuestión local", gran eslògan d'aquesta llei, i com és local, "a los entes locales".
No, no, mire, no.
El soroll no és una qüestió local.
Té elements locals, té elements supralocals.

I aquest tema nosaltres li'l volem ressaltar.
Vostés, aquest tema no l'han volgut contemplar.
El soroll diuen tots els estudis que l'element fonamental és el tràfic rodat.
I resulta que açò és o local o no local.
I que afecta.
I qualsevol país desenrotllat veu, per exemple, que al costat de les seues autovies hi han pantalles acústiques per a prevenir la contaminació.
En este país veure açò és un *rara avis*.
És pràcticament inexistent.
En alguns llocs està, en alguns llocs s'ha ficat.
Però, com es plantegen aquestes temes?
No es plantegen aquestes temes, no es planteja concretament en aquesta llei.
Aquest és el tema fonamental.

Nosaltres demanem en les esmenes que hi haja una unitat operativa per al control de la contaminació.
I ahí sí que hi han diverses esmenes, senyora portaveu, set o huit.
Un apartat especial per a fer una entitat que puga abordar aquestes temes, tot el que diu la llei.
I que, evidentment, tinga pressupost.
És que si no, qui ho va a fer?
La pregunta del milió és qui ho va a fer?
Els ajuntaments?
Clar, és molt còmode fer lleis aixina.
"Estamos muy preocupados con la contaminación acústica.
.
.
" a treballar, ajuntaments.
No, mire, nosaltres pensem que vostés també han de treballar.
Que vostés han de dur els controls.
Que vostés han de controlar que les ITV, per exemple, en el tema de les motos faran, i en el tema dels cotxes, els controls corresponents.
Que vostés hauran de controlar els mapes acústics, els plans acústics.
Qui ho va a fer?
Eixe és el problema.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Amb quins diners ho va a fer?
O és *el milagro de los panes y los peces* o això és una llei molt bonica però que no serveix per a res, senyor conseller.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica té la paraula la senyora Pérez Barber.

 

**La senyora Pérez Barber:**

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, la majoria de les esmenes significatives estan copiades literalment de la llei catalana.
La resta és palla.
I no m'obsessione, de ninguna manera.
No és la primera llei que copien.
Vostés ja van presentar ací un text articulat de la Llei de mediació familiar que el van copiar totalment també de la catalana.
Sense introduir absolutament res, ni un punt ni una coma.
I ja li ho va dir la meua companya quan va defensar eixe projecte ací, Macarena Montesinos.

I no és cert que anem a carregar-los el problema als ajuntaments.
Li ho he dit jo i li ho ha explicat també el conseller i a més ho té en el text de la llei, però vosté no vol això.

Els proporcionem a través d'esta llei els instruments per a poder lluitar contra la contaminació acústica.
Això és el que anem a fer.
Proporcionar a través d'una normativa, que ara no la tenen, la ferramenta necessària per a poder treballar i per a poder actuar en tots els llocs a on n'hi han problemes de soroll molt grans.
I per això creem dos formes: els plans acústics municipals i les zones acústicament saturades, perquè els plans acústics municipals es podran fer en aquells llocs a on no està encara creat el problema, i en les zones que ja estan acústicament saturades es podrà també actuar fent eixe altre tipus de plans.

I, efectivament, la Conselleria de Medi Ambient serà la que controlarà tot això.
I ho controlarà ­jo li ho he explicat adés­ a través de les auditories acústiques, dels llibres de control de les emissions, d'estudis acústics, incorporant la variable del soroll en tots els estudis d'avaluació de l'impacte ambiental en els casos que siguen activitats susceptibles de generar la contaminació acústica.
I també li he dit ­li ho he explicat jo i li ho ha explicat el conseller­ que la Conselleria elaborarà eixe pla acústic d'acció autonòmic a on s'integraran, entre altres continguts i tal com prevé el mateix text legal, les mesures de finançament necessàries per a garantir l'aplicació efectiva de la mateixa llei.

O siga, que no estem passant ningun mort a cap de lloc.
Estem creant els instruments necessaris per a poder treballar; estem creant, també, eixe pla acústic d'acció autonòmica que serà la Conselleria de Medi Ambient qui el crearà i qui, a més, controlarà que, efectivament, tot això és faja correctament, perquè és la seua obligació.
A través d'astò, d'esta llei que el Govern Valencià està fent, els ajuntaments també podran actuar, que ara no tenen ningun mitjà per a poder actuar.
Com tenen un problema tan greu, el que estan fent és dictar ordenances i dictar normatives, que després no poden portar a la pràctica correctament, perquè no tenen eixa ferramenta i no tenen els instruments necessaris per a poder-ho fer.

Per tant, no és cert el que vosté està plantejant ací, i seguixc dient-li: no mos obsessionem en res, són vostés els que s'entossudixen en traslladar-mos els models d'altres autonomies; el problema de les altres autonomies no té per què ser ací i mosatros no tenim per què anar a copiar el que fan altres, sinó crear instruments, treballar i aconseguir que eixos problemes no existixquen.
I vostés, que estan conscienciats en eixe problema, el que deuen fer és donar-li suport, millorar el projecte de llei i donar-li suport.

Però no s'han atrevit a presentar un text alternatiu en l'esmena a la totalitat!
Per què?
Perquè saben que és una llei bona, perquè saben que és una llei que funcionarà, i perquè saben, a més, com vosté ha dit, que és un dels majors problemes que patixen els ciutadans, que la majoria dels ciutadans, quan els enquestes, et diuen que després dels residus, el segon problema mediambiental més greu és el de la contaminació acústica.
Que és cert que de cada dos queixes al Síndic de Greuges en problemes de medi ambient una és pel problema de la contaminació acústica.
Vostés no tenien un text millor, si no, l'haveren presentat.

Han presentat esmenes, i el que esperem és que a través d'eixes esmenes siguem capaços entre tots de millorar tot el text normatiu i que, al final, li donen suport, perquè és bo per a tots i perquè, a més, és el que el seu grup sempre ha estat demanant i el que el seu grup pensa.

Per tant, esperem que puguem arribar, en el seu moment, a eixe encontre necessari perquè es puga posar en funcionament correctament la llei.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez Barber.

Té la paraula per a fixació de posició el senyor Peris, en representació del Grup Mixt.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats i diputades.

La fixació de posició en aquest cas, del nostre grup, serà una fixació de posició no sobre la llei, eixa fixació serà al final del procés del debat de les esmenes parcials, tenint en compte si la voluntat del PP és de modificar de manera molt important el seu contingut, i per això nosaltres ara manifestem que ens abstindrem en la proposta a l'esmena a la totalitat.
I anem a intentar argumentar-ho.

Si estiguérem davant d'una llei com d'algunes de les quals anem a discutir, que modifiquen seriosament, o contrareformen lleis anteriors que nosaltres considerem positives, estaríem votant a favor d'aquesta esmena a la totalitat.
Perquè nosaltres considerem que estem davant d'una llei que, com les finques en algunes zones d'Espanya, són "manifestament millorables" i "manifestament esmenables".
Però estem davant de la primera vegada que ve a aquesta Cambra una llei sobre la contaminació acústica, i, per tant, pensem que tard, efectivament, hi va haver un projecte de llei presentat a l'any 1995, molt tard, però més val tard que mai, i, per tant, sí que pensem que és important que al nostre país, que a la nostra comunitat, hi hasca una llei de contaminació acústica, encara que no siga el text actual el que a nosaltres ens agrada.

Perquè, efectivament, el text passa de puntetes sobre el soroll molest, sobre els grans nivells de soroll molest que generen les infraestructures del transport col·lectiu.
Els avions, i no solament els cotxes, els avions, els ferrocarrils.
.
.
, generen molts sorolls que no són solament matèria de competència municipal, sinó supramunicipal i, moltes vegades, fins i tot, no competència de la Generalitat Valenciana.
.
.
la infraestructura!
, sí la protecció del medi ambient!
, no ens equivoquem, senyor conseller, la infraestructura no és competència, però sí la protecció del medi ambient.

Pensem que hi ha excessiva inhibició del paper de la Conselleria.
Per exemple, què passa en les poblacions de menys de vint mil habitants?
Que els pobles menuts van a tindre eixa capacitat tecnològica i fins i tot de funcionaris per a controlar el soroll molest?
, torne a dir.
És a dir, ahí nosaltres pensem que la Conselleria parla dels mapes acústics de més de vint mil habitants, i altres pobles, als menuts, què passarà?
, qui ho controlarà?
, qui ho inspeccionarà?
, quina capacitat tindran de fer eixa gestió?

Nosaltres pensem que hi ha tota una sèrie d'aspectes molt negatius en la llei, quan com per exemple contemplen la possibilitat que no es tinguen en compte els nivells de protecció acústica, si hi ha problema econòmic de determinada infraestructura.
Nosaltres no volem canviar medi ambient per problemes econòmics.
Això també és un dels temes que són claríssimament millorables, i que si no fóra aixina, possiblement nosaltres, que ara estem diguent "discutixca la llei", "que no es retire", acabaríem votant-la a favor, efectivament, s'han de distingir els dos nivells de debat.

I pensem que hi ha un tema que no s'ha introduït, un tema nou, que nosaltres pensem que ho havérem pogut pensar: el soroll no és sempre molest, ni tots els sorolls són molestos; i la intervinent del Partit Popular anteriorment ha dit: "El soroll és un problema".
No: l'excés del soroll, o el soroll fora d'hores, o el soroll inadequat, o determinats nivells de soroll.

Hi ha, justament, sorolls que impedixen escoltar sorolls bonics.
Justament, el problema no és el soroll, és el soroll estrany, el soroll alié, el soroll fet per altres infraestructures no habituals.
I per això nosaltres pensem que la llei, i aixina ho aportem, podria parlar dels sorolls ambientals, del soroll que també forma part del paisatge, també forma part del medi ambient.
O siga, hi ha tota una sèrie de sorolls tradicionals.
I ho volem dir perquè de vegades, també, eixes modes contra tots els sorolls podrien portar que es mesuraren sorolls tan tradicionals com les campanes el dia de la festa gran d'un poble.
I ho advertixc, i ho advertixc, i per això nosaltres pensem que hi ha tota una sèrie de sorolls, que també s'hauria de contemplar eixe soroll ambiental, eixa qualitat del soroll dels carrers, també és una aspecte que s'ha oblidat la llei i que pensem nosaltres que està.

Com la llei hauria de fer explícita aposta, explícit objectiu d'introduir referències al foment, justament, del contrari: dels transports que no generen soroll, al foment de l'ús alternatiu de la bicicleta.
.
.
És a dir, hi ha tot un oblit en la llei que a anem a mesurar tots aquests temes que generen i anem a fer una voluntat política i pressupostària de fomentar, justament, les alternatives que generen molts menys sorolls.

És a dir, ho torne a dir, hi ha tota una sèrie d'aspectes molt negatius de la llei, pensem que hi ha excessiva inhibició de les competències de la Conselleria, pensem que de manera massa alegre deriva el problema en la responsabilitat municipal.
.
.
És més tolerant la llei que ordenances municipals que ja existixen en alguns ajuntaments del nostre país, de la nostra comunitat, és més tolerant, és a dir, alguns, en puritat, no sé jo si al final s'hauria de modificar a la baixa el que alguns ajuntaments, utilitzant les seues majories ja controlen avui.
.
.
i, per tant, ens preocupen tota una sèrie d'eixos aspectes.

Per això, si la llei s'haguera de quedar aixina, a nosaltres no ens agrada, no ens agrada la llei que ha presentat el PP, però sí que pensem que ens equivocaríem també si no la discutírem, si no passàrem a tindre, a dotar-nos, almenys, d'un instrument de control de la contaminació acústica.
Per això, en aquest moment, nosaltres anem a esperar a veure quina capacitat d'esmenar, de recollir propostes, té el proposant, i definirem la nostra posició després del debat final de les esmenes en aquest plenari.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per a fixació de posició el senyor Pérez Baldó, en representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

El Grupo Socialista está convencido de la necesidad de un texto legal que permita clarificar el marco de actuación de las distintas administraciones públicas, sobre un problema que afecta, y cada vez más, a la inmensa mayoría de la ciudadanía.
Y no solamente porque la directiva sobre la gestión ambiental recientemente publicada en la Unión Europea aporte cuestiones decisivas en el problema que ya existía, sino porque es un problema que es un clamor en la ciudadanía en muchos aspectos de nuestras ciudades.

Mire usted, señor conseller, por darle un ejemplo nada más, la contaminación sonora es una preocupación desde hace mucho tiempo, generalmente va pareja a la motorización de nuestras ciudades y a otros fenómenos colaterales a ello.
En el 1986, la Ocde, a través de un estudio que se hizo, concede a España el poco honorífico segundo puesto en el *ranking* mundial, después de Japón, como ciudades de mayor contaminación acústica.
Y estudios posteriores, precisamente, dicho con las debidas precauciones, hacen afirmar a algunos analistas que España le disputa ese poco honroso primer puesto a Japón en cuanto a ciudades ruidosas.

Por lo tanto, ese problema no es de ahora, otra cosa es que ustedes se hayan dado cuenta ahora.
Y, por supuesto, precedentes hay, y estudios hay muchísimos.
Mire usted, en el 1979 y en el 1981, el primer mapa acústico que se hace en el país se hace en la ciudad de Valencia, y ya entonces empiezan a detectarse problemas importantes de contaminación acústica, de contaminación sonora.
Por decirle algún ejemplo, los valores que soportaba la población, el 80% de la población, eran superiores a 65 decibelios, y ese nivel sonoro es un nivel que todos los organismos internacionales determinan como muy poco adecuado para entornos urbanos.

Por lo tanto, si seguimos las mediciones posteriores, la preocupación sobre el tema que ha habido en la Comunidad Valenciana, del 1984, del 1987, del 1992.
.
.
, y en el 1993, un estudio muy completo que prácticamente engloba al 96% de las ciudades de la Comunidad Valenciana, pues vuelve a insistir en la persistencia de un problema.

Entonces, el mantenimiento de los niveles sonoros, que normalmente todos los estudios determinan que en el 90% de los casos son producidos por el tráfico en nuestras ciudades, es un asunto que trae ya consecuencias importantes y que por parte de todos los municipios, o la mayor parte de los municipios de la Comunidad Valenciana, dan lugar a problemas importantes que en este momento no pueden resolver los ayuntamientos, porque carecen del marco jurídico adecuado para poder acometerlo.

Pero coincidiendo en ese punto fundamental de que es necesario un texto legal en el cual se pueda trabajar en la evitación de este problema, tenemos que plantear tres cuestiones fundamentales.
Nuestra posición con relación al texto legal, es que en el trámite parlamentario puedan mejorarse sensiblemente algunas deficiencias que nosotros entendemos importantes.

La primera de ellas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

La primera de ellas es modificar, evitar el desplazamiento de la responsabilidad que se hace a los municipios sobre el tema del ruido, de la contaminación acústica.
Y otro, el problema del desplazamiento de la financiación, que prácticamente la Conselleria elude alguna responsabilidad en ese tema.
Sobre ese bloque de enmiendas nosotros estaríamos dispuestos a llegar a una profundización de la solución de esas deficiencias de la ley.

Otro problema importante que vemos en la ley es el tema de la prevención.
Aquí se ha enfatizado el tema de las zonas acústicas saturadas, como si eso fuese un invento de la ley.
Usted sabe perfectamente, y hay infinidad de publicaciones donde viene reflejado, que muchos ayuntamientos que han realizado mapa sonoro.
.
.
­esto es una figura que ya está estudiada, las zonas acústicamente saturadas­ el problema que les surge a los ayuntamientos es que no tienen instrumentos jurídicos para poder tomar medidas.

Por lo tanto no es una novedad de la ley.
La ley la incorpora, lo incorpora, pero termina por no resolver los instrumentos adecuados para que los ayuntamientos puedan resolver el problema.
Porque el tema de la financiación es una cosa fundamental.
Muchos ayuntamientos no van a tener capacidad financiera para acometer este problema, y por supuesto no podrá hacerse solamente con la intervención de los ayuntamientos, sino que la Conselleria de Medio Ambiente, o la conselleria que ostente las competencias de Medio Ambiente tiene una responsabilidad clara en este asunto.

Y finalmente el tema de la participación.
Consideramos que no se puede enfatizar en la exposición de motivos, y en las declaraciones públicas que se hacen, el tema de la participación y, luego, pues, por ejemplo, que esa participación ciudadana en la elaboración de los mapas sonoros quede reducida a cero.
Por lo tanto, si se enfatiza la participación, concédase en el texto legal el cauce adecuado a la participación.
Esas tres cuestiones, desde nuestro punto de vista, son fundamentales.

Hay otro bloque de enmiendas que no es que sean de tono menor, pero en cualquier caso ustedes verán.
*(Remors)* Por una parte una serie de deficiencias técnico jurídicas, que si ustedes quieren resolverlas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyories.
*(Remors)*

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

.
.
.
será su cuestión.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Nosotros, evidentemente.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

.
.
.
tenemos la obligación de ponerlas de manifiesto, porque pueden ser un serio problema para aplicar correctamente la ley.
Yo espero que se reflexione sobre estas cuestiones, porque hay unas cuestiones que pueden ser de difícil solución si no se corrigen en la ley.

Y hay otro bloque de enmiendas que son estrictamente técnicas.
Que si ustedes quieren recogerlas, las recogerán, y si no las quieren recoger, pues habrá definiciones de parámetros y métodos de medida que no están suficientemente evaluados, no están suficientemente definidos.
Por lo tanto, ustedes verán.

Los tres bloques fundamentales afectan a las cuestiones que hemos dicho inicialmente.
El desplazamiento de la responsabilidad a los municipios y de la financiación, eso hay que corregirlo en la ley.
La Conselleria tiene que comprometerse.
El tema de la prevención.
Hay que insistir en el tema de la prevención.
No podemos conformarnos con decir: declaramos zonas acústicamente saturadas.
Pero la prevención no es declarar zonas acústicamente saturadas, porque eso es el reconocimiento del fallo de la prevención, señor conseller.
Por lo tanto, habrá que implementar instrumentos que eviten que lleguemos a declarar zonas acústicamente saturadas.
Eso no es prevención.
Eso, señor conseller, es el reconocimiento del fallo de los mecanismos de prevención.

Por lo tanto, si la ley enfatiza los temas de prevención, y además ustedes nos vienen diciendo que las zonas acústicamente saturadas es un invento de la ley, pues habrá que matizar ese optimismo y poner las cuestiones en su debido lugar.

Por lo tanto, nosotros como coincidimos en la necesidad de este texto legal.
.
.
no de este texto, de un texto legal de evitación de la contaminación sonora en la Comunidad Valenciana, no hemos pedido la devolución del texto porque en primer lugar hay una cuestión básica, y es que a las alturas que estamos en esta Cámara prácticamente, si se produce la devolución, no habría técnicamente plazo para que esa ley entrase dentro de esta legislatura, por lo tanto, aunque eso sería, lógicamente una decisión de la mayoría de la Cámara, hemos creído que una posición razonable era intentar, a través del trámite parlamentario, que la mayoría aceptase una serie de enmiendas.

Por lo tanto, en ese ánimo hemos trabajado durante todo este verano, con el inconveniente añadido que los avatares del fin del pasado período de sesiones, de alguna forma ha evitado, o ha impedido por cuestiones de tipo reglamentario, que hubiese el período de ocho días de prórroga en el que se podrían haber perfilado algunas cuestiones técnicas, que ya lamentablemente pues solamente van a quedar a la posibilidad de que en el desarrollo reglamentario se resuelvan.
Ya no hay prácticamente tiempo de hacerlo.

Entonces depende de la mayoría de la Cámara que soporta al gobierno que entienda de la necesidad de considerar seriamente las enmiendas que se presentan, para que esta ley, que consideramos muy necesaria, pueda ser un instrumento eficaz para resolver el problema de la contaminación acústica en nuestros pueblos y ciudades.

Queda todavía recorrido en el trámite parlamentario para que se manifieste esa voluntad de la mayoría.
Y naturalmente el sentido final de nuestro voto a la ley dependerá, naturalmente, de la acogida que tengan estas enmiendas que nosotros consideramos fundamentales para que la ley pueda ser ese instrumento.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez, vaja finalitzant.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Creo que con lo expuesto puede entenderse nuestra abstención ahora a la propuesta que plantea el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida.
Pero que nuestra decisión final estará, naturalmente, en apoyar o no la ley en la medida que el Grupo Popular, la mayoría de esta Cámara, tenga en cuenta las enmiendas que se le plantean que mejorarían sustancialmente esta ley, y que podrían ser un instrumento adecuado.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez Baldó, acabe.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.
Si no se dan esos requisitos evidentemente nuestra posición, ya pueden entenderlo, pues no sería de apoyo a la ley.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula per a rèplica, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Hem demanat aquesta intervenció de rèplica, perquè intentant fer un resum ràpid, almenys del que hem entés, es basa l'abstenció a la proposta d'Esquerra Unida d'esmena a la totalitat en la necessitat d'un text legal.
Jo crec que aquest és l'element, és la gran argumentació que ha donat el portaveu del Partit Socialista del País Valencià.

Bé, nosaltres hem dit que enteníem que feia falta una reglamentació.
És més, som l'únic grup, a part del Govern que ha presentat ara, que va presentar ja fa molts anys una reglamentació, una llei, una proposició de llei de contaminació acústica.
Per tant, nosaltres compartim aquest argument.
Però el que no podem compartir és que faça falta qualsevol text legal.
Però és que el problema està ahí, és que nosaltres entenem que aquesta llei no arregla res.
Eixe és el problema.

O siga, d'alguna manera, i agafant les afirmacions que s'han fet ací, és cert i compartim jo crec que tots els grups de l'oposició, que hi ha aquí un tema greu de traslladar la responsabilitat de la contaminació acústica, i per suposat els temes de finançament, als ens municipals, als ajuntaments.
Bo, si es trasllada què guanyem?
La segona afirmació que jo crec que s'ha dit i també voldria agafar-ho.
No és cert, com s'ha dit abans.
Home, es parla de zones saturades acústicament.
És cert, però mire, jo li vull recordar.
.
.
vosté crec que no és de València, però jo li vull recordar que en estos moments hi ha un barri a València que ha estat declarat zona ZAS, saturada acústicament, precisament el barri de Sant Josep, des de fa molts anys per part de l'ajuntament de València.
Per tant, les mancances legals no impossibiliten que un ajuntament declare aquest barri com a zona saturada acústicament.
Per tant, hi ha legislació que permet açò.
Jo crec que està.

Nosaltres compartim la idea, que no l'hem explicitada d'una forma clara, d'una manca de participació.
Però nosaltres voldríem insistir.
On estan els altres problemes on ha d'actuar positivament el Govern de la Generalitat?
Doncs jo crec que s'ha afirmat, i segurament estàvem parlant del mateix text, del mateix document: la gran part del problema de la contaminació acústica és deguda al trànsit.
Si en el tema del trànsit rodat sí que tenen competències els ajuntaments, el problema és el trànsit, que no és local, el problema és el trànsit supralocal: competències estatals, autonòmiques, de diputació.
On qui treballa aquests temes.
Eixa és la gran pregunta.
Eixa és la gran pregunta.

I evidentment ahí aquesta llei no arregla res.
El problema per a nosaltres, i és el motiu pel qual jo he volgut eixir a replicar, és que entenem que qualsevol text legal no ajuda.
Qualsevol text legal serà utilitzat en el futur com una excusa que ja tenim una llei però és una llei que no arregla res.
A vegades, i alguns tenim experiències en algunes lleis, a vegades és millor esperar un poc per a què d'alguna manera es puguen plantejar lleis que arreglen els problemes.

Nosaltres pensem de veritat que aquesta llei no arregla cap problema seriós de contaminació acústica.
Evidentment que fa falta un text nou.
Però els problemes locals, d'alguna manera els ajuntaments que han volgut ho han arreglat, hi ha moltes ordenances municipals, però tots els altres problemes no s'arreglen.
I el fet de tenir una llei farà que després no aparega en el catàleg les possibilitats de millorar aquesta llei.

Per tots aquests motius nosaltres entenem que aquesta llei hauria de tornar, hauria de tornar concretament al Govern.
Se li hauria de tornar al Govern, no per a que no en faça una altra, no perquè tarde set anys més, sinó senzillament perquè presente prompte una llei.
I és cert que estem en el temps que estem, estem en un període on és difícil ja plantejar-se una llei que passe per aquestes Corts.
Però també és cert que nosaltres estem convençuts que aquesta llei no va a modificar significativament els problemes de contaminació acústica del nostre país.

Els ajuntaments continuaran en els seus recursos, és a dir, en la seua manca de recursos, fent el que puguen, i tots els altres temes que s'haurien d'abordar no s'abordaran.
Per tant, nosaltres entenem que aquesta llei aporta poc.
Sobretot aporta.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
una excusa perquè el Govern diga: "tenemos Ley de contaminación acústica".
Molt bé, però si no arregla la contaminació acústica, l'única cosa que tenim és una excusa per a no fer res, i a més una excusa per a retardar una adequada Llei de contaminació acústica en el nostre país.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica al senyor Ribó, té la paraula el senyor Pérez Baldó.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Ribó, con toda cordialidad, alguna precisión.

Yo mucho me temo que al final del camino, esta bifurcación de caminos, va a haber una gran coincidencia, porque mucho me temo que las cuestiones fundamentales que planteamos a la ley, mucho me temo que no van a ser admitidas.
Y digo mucho me temo, porque usted podrá coincidir conmigo en las cuestiones fundamentales que adolece el texto.
Pero nosotros no hemos dicho cualquier texto, señor Ribó.
Reconozca usted que no hemos dicho cualquier texto.
Hemos dicho que.
.
.
he creído entender en sus palabras.

Por lo tanto, no vale cualquier texto.
Este texto puede ser la base con alguna dificultad para poder acometer las cuestiones fundamentales que nosotros anunciábamos, y creo que ya coincidimos en una serie de cuestiones.
El tema municipal y la financiación, y el tema del desplazamiento a los municipios de determinadas responsabilidades que habían de ser de la conselleria competente en Medio Ambiente.
El tema de la prevención que no está suficientemente resuelto en la ley.
Creo que podrá haber una gran coincidencia.
Y el tema de la participación.
Las cuestiones técnicas las dejaremos a la responsabilidad del Gobierno, que acepte o no acepte las razonables enmiendas que se le plantean.

Pero, en cualquier caso, yo creo que en esas tres cuestiones, que son básicas, y yo me he leído naturalmente sus enmiendas, y al hilo de eso, habrá que aceptar que si ustedes no creyeran en el perfeccionamiento de la ley hubieran omitido hacer enmiendas parciales.

Por lo tanto, evidentemente, antes que, antes que, en una pura racionalidad, dejar pasar una ley con defectos importantes, nosotros hemos preferido el esfuerzo, y creo que vamos a coincidir con ustedes en muchas cuestiones, de poder enmendar aquellas cuestiones que consideramos que son enmendables.

Espero que esta premonición de hoy, de encontrarnos al final del camino, ojalá sea encontrarnos al final del camino para aprobar una ley que haya podido la mayoría de esta Cámara aceptar las enmiendas que se le proponen.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Baldó.

Té la paraula la senyora Pérez Barber per a rèplica.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Señoría.

Yo le quiero agradecer al Grupo Parlamentario Socia-lista el tono de la intervención.
E intentaremos que ese consenso sea posible y acercar las posiciones en el trámite parlamentario, porque creo que hay cosas en las que coincidimos plenamente.

Coincidimos en que es una ley necesaria, en que el ruido es un problema, en que, efectivamente, existe un vacío legal; que los ayuntamientos dictan ordenanzas sin normativa que les respalden y también mapas acústicos pero sin esa normativa; y también que es necesario armonizar todo esto entre los municipios de toda la Comunidad Valenciana y la propia Conselleria.

También estamos de acuerdo en todo lo que se refiere a la prevención.
Estamos de acuerdo, pero discrepamos en que la ley no tenga previsto todos los mecanismos necesarios para esa prevención.
Porque sí que crea la planificación acústica como instrumento de prevención y relaciona esta con el planeamiento urbanístico, introduciendo sistemas de autocontrol con las auditorias acústicas, con los libros de control de las emisiones y con los estudios acústicos, incorporando, como ya he repetido, las variables del ruido en todos los estudios de evaluación del impacto ambiental en los casos en que sean actividades susceptibles de generar ruido.
Y todo ello también regulando la declaración de zonas acústicamente saturadas como instrumento de respuesta y, al mismo tiempo, también con los planes de acción municipal.

Pero, claro, hay una discrepancia importante: que no estamos de acuerdo en lo del desplazamiento de la responsabilidad a los municipios.
Eso no es cierto.
Cuando se estudia la ley con detenimiento se ve claramente que eso no es así.
La Conselleria ­lo ha repetido el conseller y lo he repetido yo a lo largo de la mañana­ lo que hace es crear los instrumentos necesarios para poder aplicar la normativa.

Y también ha explicado el conseller, y he repetido yo insistentemente, que con el plan acústico de acción autonómica, que elaborará la Conselleria de Medio Ambiente, entre todos los contenidos que preverá estará el de las medidas de financiación necesarias para garantizar la aplicación efectiva de lo dispuesto en el texto legal.

Por lo tanto, pensamos que todo esto será mejorable también en el trámite parlamentario en su momento, y esperamos que al final se pueda llegar a ese consenso.
Pero entendemos también que ese desplazamiento de responsabilidad no se produce y que la responsabilidad económica de la Conselleria, en lo que tenga que ser necesario, también estará previsto en su momento.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula per a rèplica el senyor Pérez.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora Pérez Barber, yo no quisiera en modo alguno estropear este incipiente idilio.
Y digo no quisiera estropearlo, en vista de sus palabras, porque yo estaría dispuesto a hacer casi cualquier cosa, casi cualquier cosa, porque esta ley saliese adelante con las correcciones adecuadas en bien de los ciudadanos.

Pero mire usted, señora Pérez Barber, el artículo 4, cuando habla de competencias administrativas ­se lo digo por aquello del desplazamiento de la responsabilidad a los ciudadanos­, dice concretamente en su apartado dos: "En defecto de atribución expresa, la competencia será municipal".
Eso no es desplazamiento de la responsabilidad a los municipios.
O sea, que todo aquello que no contemple la ley en cuanto a atribución expresa a la Generalitat, a la Conselleria de Medio Ambiente o al ayuntamiento, cualquier ayuntamiento lo puede recibir de inmediato como efecto residual de la ley.
Eso es desplazamiento de la responsabilidad.
Y ese desplazamiento de la responsabilidad hay que modificarlo porque podremos encontrarnos con la imposibilidad de aplicación de la ley en muchos municipios que no tienen capacidad para llevar adelante esa responsabilidad.
Por lo tanto, ese desplazamiento de responsabilidad hay que corregirlo.

Y, evidentemente, aquí viene de nuevo la tan debatida ley catalana, y hay que traerla a colación.
Efectivamente que hay que citarla, porque en algunas cuestiones teníamos que mirarnos en esa ley porque hay cuestiones novedosas interesantes.
Y es que no hacen el desplazamiento de la responsabilidad a los municipios y reconocen expresamente las ayudas de la Generalitat para los planes acústicos y para llevar a cabo el desarrollo de la ley a todos aquellos municipios que no tienen capacidad para poder realizarlo.

Por lo tanto, la cuestión está sobre la mesa.
Léase, señora Barber, el artículo 4 de la ley, cuando habla de competencias administrativas, y dígame usted si no es desplazamiento de la responsabilidad que todas las competencias residuales no previstas se le endosen a ayuntamientos que pueden no tener en absoluto capacidad para poder aplicar una ley de esta naturaleza.
A eso me refería cuando hablaba de desplazamiento de la responsabilidad.

Y cuando hablaba de financiación, que, claro, esto también puede ser una cuestión controvertida, pero si queremos que la ley salga adelante con posibilidades, ser un instrumento eficaz, tendremos que resolverlo.
Y tendremos que resolverlo, naturalmente, admitiendo, como admite la ley catalana, la posibilidad, señor conseller, de ayudas económicas a los municipios que no tengan capacidad para poder aplicar los preceptos de la ley.
Y eso está en la ley catalana.
Y, evidentemente, tendremos que mirar en la legislación comparada; cuando se hace cualquier norma de derecho positivo, evidentemente hay que mirar legislación comparada y hay que ver lo de bueno que tienen otras legislaciones y, si es posible, poder aplicarlo.

Pero, yo no quiero insistir más en la cuestión, no quiero estropear en modo alguno esa posibilidad de acuerdo para el mejoramiento de la ley, pero yo lo digo con toda la seriedad y con toda la responsabilidad: nosotros estamos dispuestos a trabajar, a seguir trabajando, porque esta ley salga y sea un instrumento eficaz.
Lo que no apoyaríamos en ningún momento, señora Barber, es el texto como en este momento está o sin las modificaciones que consideramos esenciales y que de alguna manera ustedes ya han reconocido, aunque sea en parte.

Entonces, abordemos el debate parlamentario de forma positiva, trabajemos, admitamos y escuchemos los discursos del otro, sus razones, y seamos capaces de ofrecer a los ciudadanos una ley necesaria, una ley que puede contribuir de forma notable, si se mejora, al bienestar de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Baldó.

Votació ordinària del debat de totalitat del Projecte de llei de protecció contra la contaminació acústica.
L'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
*(Pausa.
Remors)* Senyories, comença la votació.
*(Pausa.
Remors)* Ara comença la votació.
El resultat de la votació és de 4 vots a favor, 41 en contra i 35 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat.

Se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 5 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 28 minuts)*

***Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana (RE número 39.
560, BOCV número 159).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt (RE número 41.
104, BOCV número 170).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt tres de l'ordre del dia: debat de totalitat del Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana.
L'esmena a la totalitat del Grup Mixt.

Té la paraula per a la presentació del projecte de llei pel Consell, l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Comparezco ante el Pleno de las Cortes para presentar el Proyecto de ley de protección civil y gestión de emergencias de la Generalitat Valenciana.

Como conocen sus señorías, la materia objeto del presente proyecto de ley es de especial relevancia en la Comunidad Valenciana.
Las graves alteraciones climatológicas propias de nuestra comunidad han provocado a lo largo de nuestra más reciente historia situaciones tan graves como las inundaciones de 1982, 1987 o, más recientemente, en el año 2000.

Estos fenómenos obligaron a movilizar todos los medios personales y materiales existentes, e hicieron patentes la necesidad de coordinar las actuaciones de las distintas instancias públicas y privadas.

Hasta la fecha, la Comunidad Valenciana se ha regido por la Ley 2/1995, de organización del servicio de emergencias de la Generalitat Valenciana.
El tiempo ha demostrado que los instrumentos de dicha norma son insuficientes y su ámbito de aplicación excesivamente parcial.
Al ser creada con precipitación y como instrumento para responder básicamente a los graves incendios acaecidos en aquella época, la ley que ahora se pretende derogar se circunscribía principalmente a este tipo de emergencias.
A la postre estas limitaciones afectan también a la regulación del personal adscrito al servicio de emergencias, restringido al cuerpo de bomberos.

El carácter parcial de la ley que ahora se deroga ha impedido a su vez un adecuado desarrollo normativo de la misma.
Pese a ello, durante los últimos ejercicios la Gene-ralitat ha mejorado ostensiblemente sus sistemas de actuación frente a situaciones de emergencias, siendo el ejemplo más patente la eficaz labor de prevención de incendios forestales de los últimos años.

Sin embargo, esta ley ha revelado imprescindible la creación de un nuevo modelo para afrontar las situaciones de emergencias y de protección civil, un modelo basado en mecanismos más ágiles, eficaces y respetuosos con las competencias de las demás administraciones públicas con participación en esta materia.

El texto que se presenta responde a este nuevo modelo.
Partiendo de la idea del respeto al ejercicio legítimo de sus competencias por parte de todas las administraciones públicas, crea un mecanismo global de protección civil para afrontar todo tipo de emergencias, cualquiera que sea su naturaleza, porque la respuesta frente a situaciones de riesgo debe ser global, superar estrechas limitaciones territoriales y basarse en la especialización técnica.

Para ello, este proyecto ha creado nuevos instrumentos de intervención bajo la dirección y coordinación de un mando único que garantiza una respuesta integral, sustituyendo el viejo modelo territorial, por otro lado, basado en la respuesta especializada ante situaciones concretas.
Esa es la finalidad del texto que se presenta, una vez informado por el Consejo Jurídico Consultivo, y que a continuación paso a exponer a los miembros de esta Cámara.

El objeto del presente proyecto es, pues, la regulación de las actuaciones de protección civil y gestión de emergencias en el ámbito de la Comunidad Valenciana.
El proyecto que se presenta define los objetivos fundamentales de todas las administraciones que de una forma u otra participan en las mismas.
Ha sido el fin primordial regular los principios de coordinación, solidaridad, lealtad institucional, asistencia recíproca y mutuo auxilio, como ejes de la actuación conjunta de todas las entidades implicadas.
Como ejemplo de ello, se crea por primera vez la Comisión de Protección Civil, como supremo órgano consultivo e integrado por representantes de todas y cada una de las instancias territoriales.

Sin embargo, actualmente no puede obviarse la enorme importancia de las entidades privadas y los particulares en este sector.
Por ello, la ley lo tiene en cuenta, regulando sus derechos y obligaciones y estableciendo un sistema integrado de comunicaciones y emergencia al que deberán adecuarse los procedimientos de intervención privados.

Siendo el objeto de la ley hacer frente a situaciones de emergencia, regula los distintos planes de protección civil, entre los que destacan como principal novedad los llamados protocolos operativos, concebidos como el instrumento básico de actuación de los centros de coordinación de emergencias.
Por tanto, los citados protocolos, junto con los ya existentes planes territoriales, planes especiales y procedimientos de actuación, conforman una estructura que garantizará la compatibilidad y la integración de las acciones de las distintas administraciones implicadas, al objeto de intervenir diligentemente frente a cualquier tipo de emergencia allá donde se produzca.

Por otra parte, la ley desgrana la organización competencial de la Comunidad Valenciana en materia de emergencias y protección civil, pues, como se ha comentado, la integración de las distintas instancias administrativas es la base de una eficaz respuesta ante situaciones de riesgo.

El texto no ignora el importante papel de los ayuntamientos y diputaciones provinciales.
A partir de la entrada en vigor de esta ley será obligatorio para los primeros elaborar, en el marco de la legislación estatal sobre el régimen local, planes territoriales y especiales.
Paralelamente, se otorga a las diputaciones la competencia para prestar servicios de protección civil a los municipios que no cuenten con estos, por dispensa o por no resultar obligados, de acuerdo con la ley estatal de régimen local.
Esta última previsión evitará duplicidad de actuaciones al tiempo que posibilitará que la totalidad de las administraciones cuenten con planes, lo que resulta clave en la consecución de los objetivos de esta norma.

La operatividad de esta norma radica principalmente en la nueva regulación de la figura del mando único.
Este se configura como el ejercicio de acciones de coordinación y dirección de todos los servicios de intervención.
Al mismo tiempo, se le atribuyen, entre otras, las funciones de declarar fases o situaciones de emergencia, adoptar las medidas en estos casos y determinar los recursos humanos y materiales necesarios que se deben movilizar en cada situación.
Como requisito ineludible para garantizar la eficacia y efectividad de la figura del mando único, una vez declarada una situación de emergencia todas las administraciones públicas deberán poner a su disposición los recursos que precisen ser movilizados para afrontar eficazmente dicha situación.

Vistos ya, señoras y señores diputados, los objetivos, los principios y la actuación de las distintas administraciones públicas implicadas en la materia, pasaré a analizar una de las grandes novedades contempladas en este proyecto: la definición y clasificación de los servicios de intervención frente a emergencias.
Esta definición y clasificación se lleva a cabo en el título tercero del proyecto de ley.
Los servicios de intervención frente a emergencias se definen como un conjunto de colectivos y organizaciones existentes en la Comunidad Valenciana cuyo objeto es la protección de las personas, de los bienes y del medio ambiente.
Estos servicios se clasifican en esenciales y complementarios.

La Ley de protección civil y gestión de emergencias regula como esenciales al servicio de bomberos, integrado por el personal encargado de la prevención y extinción de los incendios de las entidades locales y de los consorcios de bomberos, cuya organización, estructura y funcionamiento interno se regularán reglamentariamente.
Bajo la dependencia de los consorcios provinciales de bomberos, se integran las brigadas rurales de emergencia, a las que, en función de su preparación específica, se les encomienda preferentemente la extinción de los incendios forestales y la intervención en otras emergencias de origen meteorológico, sin perjuicio de atribuirles cualesquiera otras funciones, de acuerdo con la normativa vigente.

Como servicios esenciales, se recoge también a los bomberos voluntarios y al servicio de atención sanitaria urgente, este último formado por personal perteneciente a la Conselleria de Sanidad que prestará, entre otras funciones, la asistencia sanitaria in situ, clasificará a las personas afectadas por emergencias, en aras a establecer la prioridad de actuaciones, y organizará el transporte sanitario urgente de los afectados a los centros hospitalarios.

Los servicios de intervención complementarios estarán constituidos por los bomberos de empresa, el voluntariado de protección civil y otros servicios dependientes de las administraciones de la Comunidad Valenciana no clasificados como esenciales.

Este proyecto de ley incide en la formación y capacitación de estos bomberos y abre la posibilidad de convenios de colaboración de la Generalitat Valenciana con organizaciones y empresas que cuenten con estos servicios.

Capítulo aparte merece la figura del voluntariado de protección civil.
El Gobierno Valenciano es consciente de esta realidad social cada vez más trascendente y por ello dictó la Ley 4/2001, de 19 de junio, del voluntariado.
La importancia de su labor en el ámbito de protección civil, manifestada en tantas ocasiones, merecía y precisaba de un tratamiento legal más específico y a ello se ha dedicado el capítulo cuarto de la ley que se presenta.

Las funciones de los voluntarios de protección civil se determinarán en los planes municipales.
Este protagonismo local irá acompañado de ayudas económicas para aquellos ayuntamientos que creen su agrupación local de voluntarios, con el fin de que las dotaciones dispongan de los mejores medios para desarrollar su función.
También se otorgarán ayudas a otras asociaciones y entidades que colaboren en labores de protección civil.
No descuida este texto la protección y el amparo a estos voluntarios y por ello impone el aseguramiento obligatorio, para hacer frente a los riesgos que pudieran sufrir en el ejercicio de sus funciones.

Una vez definidos los servicios de intervención, el proyecto de ley que se presenta regula su funcionamiento.
Declarada una situación de emergencia, los servicios se organizarán en unidades básicas de intervención a las órdenes del mando único.
Estas unidades básicas de intervención se integrarán por personas y recursos de los distintos servicios de intervención bajo la responsabilidad de un profesional de los servicios esenciales.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

La composición será realizada por el mando único en función de la clase de emergencia a la que haya decidido que haga frente la unidad.

Por otro lado, el proyecto de ley consciente de la trascendencia de la formación y profesionalidad del personal integrante de los distintos servicios de intervención, crea la Escuela Valenciana de Protección Civil.
Su función primordial consiste en formar adecuada y específicamente a todos los sectores, organizaciones y colectivos intervinientes.
El Gobierno tiene el convencimiento de que solo mediante una adecuada formación podrá disponerse del personal capacitado y profesional que requieren las situaciones de emergencia.
Un personal bien formado será un personal más eficaz a la hora de actuar.

Por otra parte, el proyecto de ley dedica uno de sus títulos a la regulación de las dos instancias fundamentales encargadas de la gestión de emergencias: los centros de coordinación y el teléfono 112.
Los primeros tendrán un ámbito de actuación provincial, correspondiendo al centro de Valencia el seguimiento, la información y la coordinación de la estructura de protección civil y emergencias de la Comunidad Valenciana.
Estos centros de coordinación coordinarán los servicios de intervención ante situaciones de grave riesgo, catástrofe o calamidad pública, al tiempo que se constituirán en plataformas básicas que permitirán activar los distintos planes, situaciones de emergencia y coordinar las acciones de los servicios de intervención.

La efectividad ante las situaciones de riesgo exige disponer de información actualizada de forma permanente.
Para lograrlo, se regula la red troncal de comunicaciones de emergencias, que canalizará la totalidad de la información de los distintos centros de emergencias y servicios de intervención.

Por otro lado, la participación ciudadana resulta primordial para afrontar las posibles emergencias.
Por ello, este proyecto potencia la plataforma operativa del teléfono 112.
Como sus señorías ya conocen, dicho servicio se ha configurado él mismo como multilingüe, prestando su servicio no solo en las dos lenguas oficiales de la Comunidad Valenciana, sino también en las principales lenguas de la Unión Europea.
El proyecto que se presenta regula el establecimiento de un sistema de gestión en el que toda la información del 112 estará integrada en la red troncal a la que se acaba de hacer mención.

Por último, para asegurar la efectividad de las obligaciones contempladas en la ley, se describe de forma exhaustiva y minuciosa el procedimiento sancionador en esta materia, sancionándose con rigurosidad y ejemplaridad las infracciones a la misma.
Tales sanciones pueden alcanzar la cantidad de 600.
000 euros e ir acompañadas de medidas tales como la clausura temporal de los locales, centros o instituciones.

En definitiva, señoras y señores diputados, la presente norma supera definitivamente el estrecho marco legislativo en que nos movíamos hasta la fecha.
La vieja Ley 2/1995 fue redactada con excesiva premura ante un nefasto año 1994 con más de ciento cuarenta mil hectáreas arrasadas por los incendios forestales.
Por ello, se remitía únicamente al riesgo de los incendios y a un solo servicio operativo, los bomberos, y ni siquiera hacía mención en su articulado a un problema tan candente en nuestra comunidad como son las inundaciones.

El proyecto que ahora se presenta, como se ha visto en esta exposición, contempla y regula las emergencias en un sentido amplio y global, abandonando el viejo criterio de la estricta especialización y abogando por los conceptos más actuales en la materia, que se basan en actuaciones multidisciplinares bien coordinadas.
Cada vez es más evidente que la adecuada gestión de las situaciones de emergencia y urgencia deben fundarse en el trabajo conjunto y coordinado de todos los servicios y colectivos que intervienen en este campo.
La consecución de este objetivo clave para dar una eficaz respuesta a las situaciones de grave riesgo, catástrofe o calamidad pública, es el fin primordial de esta futura norma.

Muchas gracias, señorías.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats i senyores diputades.

Estem davant, per a nosaltres, d'una llei innecessària, inoportuna, que no necessitem i que sota una parafernàlia d'articulat, molt d'ell copiat literalment de lleis estatals que, a més, estan ja d'aplicació al nostre territori, amb la paraula *inundacions* pretenen.
.
.
, perquè no estava en l'anterior llei, la llei del 1995, pretenen que eixa llei no parlara del servei d'emergències, i sí que parlava del servei d'emergències.
No és cert que la llei del 1995 no contemple les emergències, no és cert.

O presenta com a novetat, el comandament únic, com si l'article 8 de la Llei 2/1995 no tinguera el comandament únic.
És a dir, és una llei que solament té una funció, solament té un objectiu: eliminar una transitòria.
La funció de la llei d'emergències que avui se'ns presenta té una única funció: derogar la transitòria primera de la Llei 2/1995, que marcava l'horitzó del cos únic de bombers de la Generalitat Valenciana.
Això és el que no es va aplicar, efectivament, de la Llei 2/1995, i això és el que pretén únicament, l'objectiu polític real del PP: fer impossible, frustrar, la importància, la necessària per a millorar.
.
.
No hi ha qüestió millor per a coordinar uns bombers que siguen tots un cos únic de bombers.
Ahí sí que hi ha comandament únic, comandament únic, mitjans únics, professionals únics, cohesió, eficàcia i coordinació.

Això és el que pretén aquesta llei.
Per això nosaltres no compartim eixe principi.
No compartim eixe objectiu.
I per això presentem una esmena a la totalitat.
És l'única pretensió.

Nosaltres pensem que era molt més prioritari, efectivament, convertir eixa transitòria de la Llei de 1995, eixa primera transitòria, en una llei específica de bombers de la Comunitat Valenciana que integraria en un únic servei de la Generalitat Valenciana els actuals consorcis de les actuals províncies de València, Alacant i Castelló, així com alguns altres consorcis que n'hi han de menor àmbit territorial.

Pensem que és una llei inoportuna perquè arriba a les Corts Valencianes sense comptar amb el recolzament dels representants dels treballadors del sector, que moltes vegades es juguen la vida en l'extinció d'un incendi o en la realització d'un salvament i que, malgrat les propostes que havia acceptat l'anterior conseller d'Administració Pública, ara comproven en el projecte presentat com no s'han recollit les seues reivindicacions.
I crec que avui mateix s'han mobilitzat per a fer-ho públic i manifest.
És un projecte que frustra les expectatives que la mateixa Conselleria havia generat als representants sindicals que havien estat negociant durant moltes hores eixa possible llei de bombers valencians.

Vostés coneixen perfectament que el sector, i també la racionalitat per a una major eficàcia i eficiència en la gestió de les emergències, reclama la coordinació i ordenació conjunta dels serveis de prevenció, extinció i salvament, la homogeneïtzació dels bombers valencians i un acord marc que regule a tots els treballadors del sector.

Li ho reclama el sector professional de les emergències, li reclamen eixa coordinació i integració d'eixos mitjans humans i materials al servei de la societat valenciana.
No estem d'acord amb aquest projecte de llei perquè amb ell justament pretenen consolidar l'actual divisió dels bombers en diferents consorcis i eliminar definitivament eixa possibilitat que contemplava la transitòria de la 2/1995.
I ho ha dit el senyor conseller perfectament.
I ho diu la llei: "No anem a ocupar les competències que tenen altres entitats".
Sota eixe eufemisme de no ocupar les competències el que està fent-se és consagrar definitivament eixa divisió que augmenta la ineficàcia dels serveis de bombers i d'emergències.

Nosaltres, per això, fonamentalment per això, encara que no solament per això, pensem que caldria tornar aquest projecte de llei al Consell perquè realment és innecessari per a abastar la coordinació i efectivitat de tots els col·lectius, perquè per a eliminar eixa transitòria només fea falta un article d'eliminar la transitòria, i a la llei de 1995 està el comandament únic, el servei d'emergències, és a dir, seria clarament innecessària, i la part de la protecció civil que és literal de la llei estatal, se transcriu i ja està, i no hi ha més problema.

Nosaltres pensem que esta derogació de la transitòria de la Llei 2/1995 és el triomf del provincialisme, del localisme més conservador.
És en matèria d'emergències, l'aplicació de l'estratègia política que el PP denomina "segona descentralització".
I realment amaga una nova centralització provincialista amb l'enfortiment del poder de les diputacions provincials en detriment de les autonomies, en aquest cas, de la Generalitat Valenciana.

El problema és que en aquest cas, més que en altres matèries, es comprova com el debat entre el model d'autogovern dels pobles, que en el cas valencià és clarament contrari al model provincial de la dreta, va molt més enllà, si fóra poc en ell mateix, d'un debat de límits territorials.
El problema és que el provincialisme en la divisió dels consorcis de bombers afecta l'eficàcia i l'eficiència en els serveis d'emergències i en l'extinció dels incendis.

Quan el PP amb aquest projecte de llei està soterrant temporalment ­perquè no hi ha llei que altra majoria no puga reformar o derogar­, dic que amb aquest projecte estan consolidant les dificultats per a coordinar i treballar conjuntament en els moments en què més es necessita.

Han presentat el comandament únic ­que ja li ho he dit­, que contempla l'article 17 del projecte com si fóra una novetat.
S'ha de llegir l'article 8 i al final el que fan en l'article 17 és fer més epígrafs, però ve a dir el mateix, que en casos d'emergències el senyor conseller que tinga en eixe moment les competències de protecció civil és el que mana.
Això ho dia l'article 8 de la Llei 2/1995, i ho diu l'article 17 de l'actual proposta de llei.
No hi ha cap novetat ni cap canvi real en la gestió de les emergències.

Després es fa tot un seguit d'anomenar que les ambulàncies també són.
.
.
Clar, evidentment, els serveis urgents de la salut són cossos essencials en les emergències.
No s'està descobrint res.
O és que podia ser d'una altra manera, que els serveis urgents de la salut no foren essencials en els serveis d'emergències?

No podem compartir com la voluntat política de recuperar obsoletes institucions provincials, nefastes per a la vertebració del poble valencià, vaja a més a més en detriment d'una major eficàcia i eficiència en les actuacions davant de les emergències.

Però a més de soterrar la possibilitat del cos únic de bombers valencians que contemplava tímidament la transitòria de la llei que ara deroguen, sense haver-la aplicat, també rebutgem el projecte de llei per a la introducció evident de la privatització d'aquests serveis, ja encetada amb les brigades helitransportades ­no sense problemes­, que ara amb el text de l'article 35 podria ampliar-se a tots els serveis, doncs es parla de convenis amb empreses en matèria de prevenció, extinció d'incendis i salvaments.

Eixe és el segon principi que no podem compartir: que també ací, en les emergències i incendis, introduïsquen vostés el negoci privat.
Que sé que no sempre, però que en aquestes matèries tan sensibles i perilloses, quan estem tractant de la seguretat de les persones i de la protecció i salvament dels béns materials i els béns naturals, una gestió empresarial poc escrupolosa, podria portar a una ineficàcia que podríem lamentar amargament en vides de víctimes, en pèrdues materials o en accidents dels mateixos treballadors de les emergències.

I les informacions, senyors i senyores diputats, que nosaltres hem pogut recaptar de la ja en marxa gestió privada de les brigades helitransportades, ens fa ratificar-nos en el nostre principi programàtic de preservar el caràcter públic de la gestió de les emergències.

Hem d'estar segurs de la gestió de les empreses que treballen garantint la nostra seguretat en els moments de les emergències o en la seua prevenció.
No és de rebut que poguérem entrar en la dinàmica dels incompliments dels convenis per a l'augment dels guanys empresarials, retallant hores de personal, o proveint material de vol de més que dubtosa utilització, ampliant la privatització a més serveis que els que estan ja de les brigades helitransportades.

Aquest diputat, que és grup, voldria que tots els col·lectius humans que presten serveis de prevenció i extinció d'incendis i salvament ­efectivament, serveis essencials a més del voluntariat­ pertanyen a l'administració i siguen empreses públiques.
És un servei que hauria de ser públic i gratuït, cosa que tampoc garantix el text del projecte de llei, no acaba sabent-se si el servei d'emergències serà gratuït o no serà gratuït.

No voldríem, no volem que aquest projecte puga generalitzar en un sector que hauria de ser d'allò més homogeni possible, les diferències salarials, de tipus i durada de contractació, de formació, fins i tot de tracte, que puguen haver entre les diferents empreses privades.
I, sobretot, que el benefici privat puga anar en detriment de l'eficàcia en les actuacions contra els incendis o els salvaments.

No podem compartir amb el PP el principi que tot és privatitzable.
Tot no està subjecte, no pot estar subjecte a la competència empresarial del mercat.
Ni tampoc que per definició la gestió privada siga millor que la pública, i menys en matèria d'emergències i de salvament.

La llei ­ja ho hem dit, ho repetim­, és una transcripció literal de lleis estatals, com la de protecció civil 2/1985.
El que ve a dir és allà on diu ".
.
.
i les comunitats autònomes faran.
.
.
", doncs, nosaltres ho posem ahí en la llei i així la fem grosseta, per a amagar realment l'únic objectiu, bé, el doble objectiu: la privatització i la derogació de la transitòria, i és l'única raó que fa que la llei realment tinga un text llarg.
Al final, amaga eixos dos objectius.

I per aquestes raons, perquè mantenim la idea que per a una major eficàcia dels nostres bombers caldria anar a un servei públic valencià d'emergències, amb un cos unificat de professionals, sota el comandament únic de la Generalitat, que és per a nosaltres a qui li pertoca, demanem el vot a favor de la nostra esmena a la totalitat i la retirada, la devolució del Projecte de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per al torn en contra, té la paraula el senyor Díez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Peris.

Vaig a iniciar esta intervenció en contra de la seua esmena a la totalitat, vaig a començar per a on vosté ha acabat i per on precisament ha fet vosté molta incidència, que ha segut en eixa suposada privatització d'estos servicis que se plasmen en este projecte de llei.

Mire, senyor Peris, el que no se pot fer és el que vosté ací ha dit i la conducta que vosté està adoptant en este projecte de llei que no mos pareix que siga el que esta cambra se mereix.

En primer lloc, vosté està tergiversant el text legal.
Quan està dient que en l'article 35, com en el 34, com en el 33.
.
.
, el que veu vosté en la seua òptica de profeta ­li ho dic amb tot el respecte del món­, està dient vosté que ahí darrere hi ha una privatització.
I mire, vosté llija el títol d'eixe capítol tercer on estan eixos articles 33, 34, 35, als que vosté ha fet referència, i vorà que estan referint-se als servicis complementaris i no s'està parlant només que de servicis complementaris a on se diu la possibilitat d'establir convenis de col·laboració.
No estiga vosté traslladant això a un supòsit de privatització, que no és eixe el camí que seguix l'articulat al qual vosté s'ha referit.

Esta llei, senyor Peris, esta llei el que fa és una coordinació de tots els riscs tant en matèria d'incendis forestals com en matèria de situacions que se vénen repetint en la nostra comunitat, per desgràcia.
I el que se fa en esta llei és prendre el concepte que del terme *protecció civil* mos dóna el Tribunal Constitucional, com un conjunt d'accions dirigides a evitar, reduir o corregir els danys causats a persones i béns per tota classe de mitjans d'agressió i per elements naturals o extraordinaris en temps de pau.

Eixe concepte, globalitzat, si em permet la paraula, és el que esta llei pretén.
Treballar en el futur d'una forma coordinada tots els servicis d'emergència, de prevenció de riscs, de prevenció d'incendis forestals.
I tot això necessita una coordinació.
No es tracta d'actuar en negatiu, com vosté pretén que esta llei l'única cosa que busca és derogar la transitòria de la Llei 2/1995.
Estem parlant, i el Govern Valencià sempre parla en positiu.
I esta llei és parlar en positiu per fer un text legislatiu, perquè hi haja un ordenament jurídic que permeta que totes les situacions d'emergències de riscs propis de la nostra comunitat i d'altres, però que a la nostra comunitat se venen demostrant una vegada darrere una altra, que se puga actuar d'una forma conjunta.

I vosté considera que són els dos motius que vosté planteja per a este debat de la totalitat, dos motius fonamentals.
Un, la inoportunitat d'esta llei.
I l'altre, que no se regula o que se fuig de regular, unificar, el cos de bombers.
L'oportunitat o inoportunitat és una cosa que és tan evident que estem en una situació a la Comunitat Valenciana, on només disposem d'alguna que altra llei dispersa en esta matèria, i que se vulga reunificar per a què els servicis estiguen coordinats i reunificats, que vosté parle que és inoportú, mos pareix fins i tot increïble.

I que per a fonamentar eixa inoportunitat vosté faça referència a una certa concentració o manifestació d'algunes persones, que per al seu coneixement li he de dir que són dènou persones, que corresponen a un sol sindicat, a un sol sindicat, que representa el 0,83 de la representació sindical, i que a més, ni tan sols en eixa concentració, ni tan sols estan tots els representants sindicals d'eixe sindicat que és l'únic que s'ha concentrat.
Per al seu coneixement, i per a la seua informació.
Aleshores, basar vosté la inoportunitat de la llei en eixa concentració, mos pareix que és ridícul o mos pareix que no té vosté altre tipus d'arguments.

Mosatros, el Govern i el Grup Parlamentari Popular, el que és respectuós en una cosa que vosté ací en esta trona ha predicat moltes vegades, que mosatros també hem mantingut però que hui vosté és contradictori, i entre en la segona part o en el segon motiu de la seua esmena a la totalitat.
Quan diu vosté: "en compte de fer esta llei que se regule un cos únic de bombers"; fugim del provincialisme, fugim dels consorcis.

Doncs mire, senyor Peris, ací hem de ser respectuosos, hem de ser respectuosos en la legalitat.
I hem de ser respectuosos en les competències que cadascú té.
I hem de ser respectuosos en l'autonomia dels ajuntaments.
I la Comu-nitat Autònoma Valenciana, i ninguna comunitat autònoma, en tant en quant que existeix una llei bàsica estatal, que és la Llei de règim local, que és la que definix les competències dels ajuntaments; mentre això estiga aixina, no trobem títol jurídic suficient com per a què la Generalitat faça el que vosté vol que faça.
Perquè no tenim títol jurídic suficient, li repetisc, per a determinar la competència a favor de la Generalitat Valenciana, en matèria de creació i sosteniment dels servicis de bombers.
Perquè això correspon als municipis.
I de forma subsidiària o complementària a les diputacions provincials, li agrade o no li agrade a vosté.
I això és d'acord, conforme li he dit, a la Llei de bases de règim local.

El que sí fa la Generalitat, conscient d'eixe problema, i des d'un sentit de la responsabilitat de govern, el que sí que fa és coordinar eixos servicis de bombers, eixos consorcis provincials de bombers.
El que sí que fa és coordinar-los, participar activament en el desenrotllament i en l'exercici, en les intervencions d'eixe consorci provincial de bombers.
I també en esta llei que mos ocupa, està referint-se de forma concreta a eixa intervenció del Consell Valencià, de la Generalitat Valenciana, de la conselleria competent; eixa intervenció inclús preveu la possibilitat, esta llei, de dotar d'un mecanisme jurídic a nivell reglamentari, per a què eixes situacions que se podien produir i que no s'estan produint ja, d'una dispersió de gestió entre les distintes províncies, que inclús se pal·lie encara més del que s'ha pal·liat.

Com?
Definint a nivell reglamentari quines són les intervencions.
Però és que inclús m'atrevisc a dir-li, que ni tan sols faria falta eixa definició reglamentària, perquè entenc que esta llei que ací mos ha presentat hui, este projecte de llei que ací mos se presenta, al criteri del Grup Parlamentari Popular està representant l'esforç d'un govern preocupat per les situacions que se vinguen produint i que es puguen produir en el futur; de fer una llei que coordine de forma eficaç tots els servicis d'emergència, de prevenció d'incendis, d'extinció d'incendis, de risc, en definitiva, que afecten a les persones, als béns materials o als béns humans.

El que passa és que vosté ha confós, i ha confós esta llei en uns interessos que no són els interessos generals.
Una llei ha de buscar interessos generals, no ha de buscar interessos particulars; no ha de primar en una llei els interessos de grup front als interessos generals, i vosté pareix que este projecte de llei no se l'ha pres seriosament.
I no sols és que no s'ha pres seriosament este projecte de llei, sinó que a més no s'ha pres vosté seriosament a este Parlament.
I li ho dic des de l'afecte, des de l'estima i des del respecte que me mereix vosté com a persona, vosté com a diputat, i les persones que estiguen darrere de vosté, aquell grup o aquelles persones que creguen en la seua gestió.

No se pot prendre a broma estes Corts i fer una esmena a la totalitat, i després fer, com vosté ha fet, esmenes parcials, on cada esmena està dedicada únicament i exclusivament a sol·licitar la supressió de tots i cadascun dels articles un per un.
Això, li ho dic en tot el respecte, és quasi quasi una burla a este Parlament.
Per això li deia al principi d'esta intervenció, que, senyor Peris, vosté no està actuant d'una forma clara en esta intervenció de vosté, en esta postura davant d'este projecte de llei que presenta la Conselleria d'Administracions Públiques.

Res més.
Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat senyor Díez.

Per a rèplica, el senyor Peris té la paraula.
*(Remors)*

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

És veritat això, eixa frase feta que hi ha amors que maten.
Menys mal que vosté m'aprecia, em respecta.
.
.

Senyor Díez, jo li promet que per a mi aquest Parlament és la màxima representació del meu poble.
I per a mi el màxim orgull d'un polític valencià és estar en aquest Parlament, i fer política des de la Generalitat per a defensar els interessos del poble valencià.
Per a mi segur.
Per a mi segur.
No sé si això és compartit en els escons que vosté representa.
Per tant, el respecte, absolutament, senyor Díez.

El que passa és que no sempre es coincidix en l'oportunitat i en el fons d'una llei, i en els principis.
I unes vegades fem esmenes a la totalitat, i en l'anterior llei no hem fet esmena a la totalitat.
O em burlava abans o em burle ara, no servix sempre.
De veres, li ho promet que no m'ho prenc a broma.

Pense que prendre's-ho a broma és emmascarar, simplement voler derogar una transitòria en tota una parafernàlia d'una llei buida de contingut real.
I vaig a dir-li-ho, perquè és que si no, tots els plans que ha fet el PP d'emergències i de salvaments, és que no tindrien suport legal.
És a dir, si no s'haguera pogut fer el Pla especial front al risc d'incendis forestals aprovat l'any 1998 en un decret; si no s'haguera pogut fer el Pla especial davant el risc d'inundacions aprovat per vostés l'any 1999; si no s'haguera pogut fer la Comissió de Protecció Civil de la Comunitat Valenciana en decret del 1999.
Que avui el conseller ací ha dit que era novetat.
I vostés feren un decret l'any 1999 ja pel qual la regulaven, l'harmonitzaven i la posaven en funcionament.
.
.

Si és una llei completament buida de contingut.
Els qui prenen a broma aquest Parlament són vostés que es pensen que els diputats no mos llegim els projectes de llei.
Mos llegim el projecte de llei, les lleis anteriors i els decrets.
I li ho torne a dir.
És una llei innecessària, que amaga carregar-se la transitòria que permetia el cos únic.

I un no troba competència quan no vol.
Ací no hi ha cos únic perquè no estan disposats vostés a carregar-se, o a disminuir en les seues competències, o a dedicar-les en el que realment havien d'estar dedicades, que és als pobles menuts, les diputacions provincials.
Per això no troben.
Perquè no es vol vertebrar aquest país ni en les emergències.

Per tant, si se podia fer un Pla especial contra les inundacions, un Pla especial de protecció civil, la comissió, un Pla especial contra incendis forestals, i n'hi havia comandament únic en la Llei 2/1995, per a què servix aquesta llei?

Podrà entendre que jo defense el principi programàtic d'un cos únic?
Això és burlar-se del Parlament tindre eixa opinió?
Al final, al final ací haurem de vindre en el pensament únic i tots pensar el mateix.
Això és el que a mi em preocupa.
No em burle del Parlament.
Intente llegir-me i fer propostes.
I aquesta llei és innecessària per al que diu que va a fer.
És necessària, efectivament, per tancar una possibilitat que es va obrir amb timidesa, però es va obrir l'any 1995.
Per això és innecessària.
I és necessària per a ampliar la privatització dels serveis d'emergències, d'incendis i de salvaments.

Perquè vosté diu.
.
.
efectivament, és cert, està en la de serveis complementaris, és cert, senyor Díez, això és cert.
Però clar, la interpretació de serveis complementaris em preocupa.
Servei complementari en incendis forestals són les brigades helitransportades que són les d'actuació immediata, transportades en helicòpters; serveis complementaris són els avions que actuen en els incendis forestals.
El que em preocupa és la interpretació que es farà dels serveis complementaris per a poder-los privatitzar.

Clar que ho diu, serveis essencials, serveis complementaris, l'article 35, en els serveis complementaris.
Sí senyor.
Però haurem de discutir a partir d'ara què són serveis complementaris, no siga que els serveis complementaris, en el tractament dels incendis i les emergències, siguen tots excepte el conseller i el director general; no siga que s'entenga que solament siguen els essencials els manaments de la Conselleria.
Per això em preocupa, i com no ho compartim demanem la retirada de la totalitat.
Perdrem la votació, i seguirem intentant fer política pel nostre poble amb tota la serietat que ens dóna el cos i l'ànima, senyor Díez.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Peris.

El senyor Díez té la paraula.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Peris, aclarir-li la referència que jo li he fet a la burla al Parlament.
No m'estava referint, per suposat, a esta esmena a la totalitat que vosté presenta dins del seu dret, dins de les competències que com a diputat té vosté a l'empara de l'article 108, em pareix recordar, del Reglament d'estes Corts Valencianes, sinó que, on està la burla és en la segona part que vosté ha fet.
I li ho dic en tot el respecte, i sense ànim d'entrar en més dialèctica ni en més problemes, sinó senzillament, en la segona part, fer una esmena parcial a cada u dels articles és el que me sembla a mi que no és seriós en este Parlament.
I res més.
I vull fer eixe aclariment.
No és esta esmena a la totalitat que vosté presenta.

Però també vull fer-li un altre aclariment, que ja crec que havia quedat clar en l'anterior intervenció meua.
Vosté ha de deslligar competències.
I deu saber, i ho sap, i ho sap, que la protecció civil ­el concepte de *protecció civil*, que també abans li he llegit la definició que de *protecció civil* fa el Tribunal Constitucional­ és competència de les comunitats autònomes i el servici d'extinció d'incendis és competència dels municipis.
Per la qual cosa vosté ha de comprendre que estem intentant en esta llei fer bons tots eixos plans que vosté ha anomenat.
Diu: "No necessita cap títol jurídic, no necessita cap suport, perquè vostés han fet este pla, l'altre, l'altre, l'altre.
.
.
" Senyor Peris.
.
.
*(Remors)* Sí senyor.

I tot això què ha significat?
L'experiència que és necessari i imprescindible que existisca una llei ­utilitze el terme­, una llei bàsica de la comunitat autònoma que mos faça la cobertura legal per a fer eixos plans, continuar fent-los, i altres, i altres que feren falta, al mateix temps que se produïx en este projecte de llei una coordinació de tots els servicis essencials i els complementaris que hagen d'actuar en cada una de les situacions de prevenció o d'extinció d'incendis, incloses competències dels ajuntaments, dels municipis.
Però que a través d'este projecte de llei es produïsca una coordinació de tots els mitjans materials, humans i tècnics que tinguen com a funció específica, o com a funció final, participar dins d'eixe concepte global o ampli que entenem per *protecció civil*: protecció civil en prevenció de risc, protecció civil en disminució dels danys o perjudicis que es puguen produir en una situació d'emergència.

En definitiva, crec que estem confonent conceptes, i per això intente que vosté s'aclarisca i que conega que la seua força en matèria d'extinció d'incendis.
.
.
Estem parlant d'unes competències de municipis que este projecte de llei respecta, com a respectat sempre el Govern Valencià, l'autonomia dels municipis, com ja li he dit abans.

Res més.
Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Pel Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Nosaltres anem a recolzar la proposta que ha fet el Grup Mixt.
Els arguments són molt semblants als nostres.
Com tenim també una esmena a la totalitat, ja, lògicament, raonarem amb més profunditat quan toque el torn.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra, per la seua brevetat.

Pel Grup Parlamentari Socialista, la senyora Andrés té la paraula.
*(Remors)*

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

Señoras y señores diputados.

A estas horas ya, la una y veinte, vamos a ir adelantando con el tema de la Ley de emergencias.

Decir en principio que solamente la responsabilidad de mi grupo nos ha llevado a no presentar una enmienda a la totalidad, y hasta el último momento hemos intentado llegar a acuerdos.
Incluso hemos intentado llamar al Grupo Parlamentario Popular, el cual no nos ha respondido en ningún momento, para intentar mejorar la ley e intentar que los ciudadanos resulten los mejores beneficiados.
Desde luego, después de las palabras del conseller, lo veo difícil.
Difícil, difícil lo tienen los ciudadanos.

Es paradójico que después de siete años de deuda de gestión de este gobierno sobre la Ley de emergencia se vaya a debatir en una sola sesión.
Es lamentable.
La Ley de emergencias trata de la obligación de la administración de este Gobierno de asistir a los ciudadanos en caso de emergencia.
Estamos viendo a lo largo de estos días, de estas semanas, las situaciones catastróficas después del 11 de septiembre, y estamos viendo a las personas, y estamos viendo a las personas que también actúan en el salvamento y no nos damos cuenta de la importancia que tienen estos hechos hasta que ves la cara de esas mismas personas.

El artículo 15 de la Constitución dice que es obligación de los poderes públicos garantizar el derecho a la vida, a la integridad física, como primero y más importante de todos los derechos fundamentales.
En conclusión, este Gobierno tiene la responsabilidad de asegurar una prestación correcta del servicio de emergencias.

Este anteproyecto de ley que ustedes nos presentan hoy es un híbrido.
Verdaderamente es un híbrido porque está fundamentado especialmente en descalificaciones innecesarias a la Ley 2/95, basadas en un carácter totalmente parcial y de escasa consistencia.
Sólo hay que leerla.
Y sólo por concretar, el conseller ha dicho aquí palabras como "insuficiente", "parcial" y "de carácter parcial".
Aquí, en este momentito.

La verdad que no nos presentan una ley, nos presentan una contra ley.
Ese descrédito a esta ley es totalmente innecesario, porque leyes de carácter similar, aprobadas un poco de tiempo antes que la valenciana, están funcionando perfectamente en otras comunidades como Madrid, Cataluña y el País Vasco.

Nosotros denunciamos que no ha habido ninguna voluntad política, ninguna voluntad política de desarrollar esta ley, porque no se ha producido ningún reglamento, ningún desarrollo.
Y, por lo tanto, lo que sí que tenemos claro es que a ustedes no les gustaba ­fueron unas palabras del propio conseller en esta tribuna.
Era una ley que no les gustaba porque era una ley socialista.
Después de siete años de incumplimientos reiterados, y hasta de compromisos que el propio Zaplana realizó también en esta tribuna, ahora este Gobierno nos presenta una contra ley difusa y confusa.
Y digo difusa por la falta de precisión.
Digo falta de precisión porque existe una dificultad en la distribución territorial, incluso para garantizar los servicios.
Ustedes tienen un verdadero conflicto.
Más que conflicto, tienen un problemón.

Porque mucha segunda descentralización, pero ustedes continúan manteniendo la idea decimonónica de las diputaciones, una idea muy tradicionalista y que el propio conseller aquí ha apuntado que van a reforzar.
¿Qué hacer con la distribución territorial para garantizar la prestación de los servicios de emergencias?
¿Cómo hacer una universalización de los servicios desde la conselleria competente, o sea, la de Administración Pública, sin alborotar el gallinero?
Porque la verdad del problema es que se alborotaría el gallinero, y de grandes gallos, de los presidentes de las diputaciones, de los actuales presidentes, de Fabra, de Giner y de Julio de España.
Y más que gallinero, es granja en toda regla.
Eso de la optimización territorial y la distribución territorial de los recursos para obtener mejoras consustanciales queda solamente en el papel.
Esto es una cuestión de peso político, del peso de los propios presidentes de las diputaciones.

Pero a la hora de mandar siempre tienen ustedes conflictos.
Han tenido conflictos a lo largo de todos los problemas de emergencias que han tenido.
Y aparece el tema del mando único, el tema del mando único con más énfasis ­porque ya existía, no se ha modificado nada­, con más énfasis y como si fuera la solución y la panacea a todos los problemas.
Mire si lo ponen veces que hasta el informe del Consejo Jurídico Consultivo dice que crea confusión.
Ustedes sustentan ese mando en un elemento de garantía, y la impresión es que más que una garantía es la visualización de la inseguridad de la propia Conselleria.

Porque no nos extraña que haya inseguridad, porque esto es un mando sin tropa.
Por una parte están las diputaciones provinciales con sus consorcios, con mucho poderío, mucha gente, mucha infraestructura, incluso la capacidad de colaboración con otras instituciones.
O sea, todo.
Y luego están los municipios, esos municipios que decía el señor Díez, que se subrogan, menos las capitales de provincias, porque no tienen recursos para prestar el servicio.
Para los municipios, la protección civil y poco más.
¿Sabe a cuánto salimos cada valenciana y valenciano en protección civil este año?
A un céntimo, a un céntimo.
Según los presupuestos de este año, de 2002, salimos a un céntimo.
Miren si la consideran poco que vuelvo a decir las palabras que ha dicho el señor Peris, porque se lo he recordado: La comisión de protección civil esta constituida desde 1999, se ha reunido una vez este año.
Miren la poca consideración que tiene.

Y también es una ley confusa porque diluye las responsabilidades de los intervinientes, define lo que es un servicio esencial y en ella mete a los bomberos voluntarios.
Los servicios esenciales son los fundamentales, los primordiales, aquello que precisa una atención especializada.
El voluntario es aquel que libre y desinteresadamente presta sus servicios no siendo profesional, por cierto, sin remuneración ninguna.
El voluntariado no puede ser considerado un servicio esencial.
Están haciendo una vulneración de la ley, de la ley del Estado, y de la ley que en junio del año pasado se aprobó aquí en las Cortes.
Están ustedes haciendo una vulneración de la ley.

No se aclaran.
Pero no solamente es que no se aclaran entre ustedes, sino que entre la propia ley existen contradicciones, entre el artículo 23 y 29.
En el 23 dice que bombero voluntario será la persona profesional perteneciente o contratada por la Administración, y en el 29 dice que el voluntario es de carácter personal y libre, cuando se refiere a los bomberos voluntarios.
La verdad es que es un lío, la verdad es que no se aclaran.

Ha dicho también que van a integrar a los Samu.
Me gustaría saber lo que opine el señor Serafín Castellano, cómo lo van a integrar.
Y lo difícil que lo han tenido hasta ahora para poder hacerlo, simplemente lo que es coordinación de llamadas.

La verdad que el objetivo de esta ley son acciones destinadas a la protección de las personas, como ha dicho aquí el conseller, bienes, medio ambiente, tanto en situaciones grave riesgo, catástrofe, calamidad pública.
Pero la verdad es que ¿cómo lo van a realizar con bomberos voluntarios?
¿Hágase usted bombero voluntario en 15 días?
Porque, de verdad, no vemos ninguna estructuración de la formación.
Solamente la creación de la escuela, la constatación presupuestaria de unos puestos, y punto.
Nos gustaría saber un poco más.

En concreto, la situación se está poniendo bastante complicada.
Y lo que sí que es claro es que la derogación de la Ley 2/95 supone la desaparición de una dirección general de emergencias, porque tenía rango de ello, y de un servicio de bomberos, que son los dos instrumentos básicos para dar respuesta a la ciudadanía.

Pero, por otra parte, tenemos la deuda.
¿Cuánto nos cuesta todo esto?
¿Cuánto nos cuesta todo esto?
La situación es bastante complicada.
La Generalitat aporta a los consorcios el 30% del presupuesto.
En la asamblea del 12 de septiembre aquí en Valencia, aquí en Valencia, en el consorcio de Valencia, y está el señor Martínez Marco ahí arriba, y el señor Ibáñez, hubo una contraposición sobre quién debía o no debía.
Martínez Marco dice que se debe y el señor Ibáñez dice que no se debe.
Contestación a una pregunta parlamentaria a una servidora: que no se debe.
Firmado por el señor Martínez Marco.
Se deben 2.
067 millones de pesetas.
Solamente la deuda de la Generalitat asciende a 928 millones de pesetas.

Esto es un lío, esto es un lío.
No solamente como propia ley, que es una contra ley confusa y difusa.
Es una ley sin profundidad ninguna, sin intentar solucionar los problemas de los ciudadanos.
Y, desde luego, es bastante fiasco, es un completo fiasco.
Dese luego, es una calamidad, pero en toda regla.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Rèplica?
Té la paraula el senyor Díez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Andrés.

Estava escoltant-la jo, igual que tota la Cambra, i crec que estàvem tots fent-mos una pregunta: per què no ha fet el Grup Parlamentari Socialista una esmena a la totalitat?
Contestació: Perquè han fet una deixadesa de les seues funcions, han fet una deixadesa de les seues responsabilitats com a grup parlamentari.
Perquè un grup parlamentari que diu ací, davant d'estos micròfons, que se presenta un projecte de llei que és una calamitat, el que haurien d'haver fet vostés, des del seu presumpte sentit de la responsabilitat, és haver presentat una esmena a la totalitat.
Però no.
Els interessa més utilitzar la via del Grup Mixt.
Vosté els ha donat eixe camí, eixa via, perquè ací la senyora Andrés, en nom del seu grup, vinga a dir barbaritats d'un projecte de llei que ella és conscient que és positiu per als servicis d'emergència.

I puja ací i en la via que el Grup Mixt li proporciona fa un *totum revolutum*, mos parla de "las diputaciones decimonónicas", mos parla de la "disposición transitoria de la Ley 2/1995", mos parla de tot un poquet, quasi quasi que fa un debat de política general, mos quedem tots preguntant-mos què és el que ha volgut dir esta il·lustre diputada?
, però, en definitiva, que la llei és una calamitat, que el Govern no s'entén, que el Govern ­com ha dit?
­, té problemes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
té problemes a l'hora de governar i amb això resulta que està anomenant *la soga en la casa del ahorcado* i va a tindre problemes a l'hora de governar.
Qui va a tindre els problemes?
En la meua opinió, i crec que en opinió de la majoria de ciutadans de la Comunitat Valenciana, qui va tindre problemes a l'hora de governar va ser precisament el Partit Socialista.
No diga vosté que el Partit Popular té problemes a l'hora de governar perquè és que el somriure s'escamparà pels carrers de la Comunitat Valenciana.

I vostés també pugen ací per a dir: "Las diputaciones decimonónicas.
.
.
".
Però senyors diputats del Grup Socia-lista, si vostés han estat governant les diputacions des de l'any 1979, *(remors)* han estat creant-les, recreant-les, tornant-les a crear.
.
.
Han fet vostés coses bones i coses importants durant eixe temps que han tingut les diputacions a les seues mans.
Ara què és?
Que veuen nul·les possibilitats de tornar a aconseguir el govern d'eixes diputacions i ja les volen anul·lar.
Ara perquè veuen que ja difícil ho tenen de recuperar eixe govern.
Però si vostés van crear parcs de bombers, des de les diputacions provincials.
Vostés són els pares del que ara volen matar!
Vostés ara volen matar els seus fills!

Parlar ací que el poder dels presidents de les diputacions impedix que esta llei tinga uns altres camins, mire, és com dir que en Tarragona fa bon sol, i permeta'm l'expressió.

Ha fet vosté un *totum revolutum*.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
que no hi ha qui s'aclarisca en la seua intervenció.

Les diputacions, senyora Andrés, han de tindre unes competències que les té definides legalment.
I si a vosté no li agrada, el que ha de fer és presentar on toque, on toque, vostés, el Grup Socialista, on toque, presenten vostés un projecte de llei per a derogar les diputacions.
Però el que no és vàlid és que vostés estiguen criticant-les contínuament perquè no les governen.
Això no és seriós, no és seriós en este Parlament i no és seriós per als ciutadans.
Però, al cap i a la fi, eixa és la seua responsabilitat.
Allà vostés amb eixos plantejaments.

Mosatros entenem que este projecte de llei deu seguir endavant i no estem disposats de ninguna manera que prospere esta esmena a la totalitat i que este projecte torne al Govern Valencià, que ja ha fet el seu esforç de presentar este text articulat que mos pareix, com totes les coses, que podrà ser millorable, per això vostés fan una sèrie d'esmenes parcials.
Ja les debatrem.

Però el que tampoc és seriós i amb açò acabe, és que vosté estiga dient que és una calamitat este projecte de llei, però que a pesar d'això només facen unes quantes esmenes, 50 o 60.
Si no recorde malament, el Grup d'Esquerra Unida i el Grup Mixt els han deixat a vostés parats fent esmenes.
Doncs, tampoc serà tan gran calamitat esta llei quan vostés l'esmenen i moltes esmenes d'eixes són més bé esmenes tècniques.
No tinguen vostés doble cara o doble vessant de dir ací que és una calamitat i després, a l'hora d'enfrontar el debat de la llei pròpiament dita, a través de les esmenes és quan podrem millorar-la si és que vostés consideren que poden fer-ho.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Díez, vaja finalitzant.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Moltes gràcies, ja he acabat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Per a rèplica té la paraula la senyora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

 

En principi, dir que només començar he explicat per què no havíem presentat esmena a la totalitat, i el motiu és que nosaltres considerem que han fet una contra llei i intentàvem defugir eixes modificacions que havíen presentat per a mantindre un nivell essencial per a la ciutadania prou important.
Si l'haguérem presentat també ens hagueren criticat, això ho tenim claríssim.
L'oportunitat la tindrem quan governem, com vosté molt bé ha dit.

Nosaltres no estem en contra de les diputacions tal qual.
Nosaltres presentàrem una proposició no de llei fa uns mesos per a una nova distribució territorial i està pendent de debatre's, per a una nova distribució territorial que vaja relacionant la prestació de servicis.
Però no estem en contra de les diputacions.
Estem en contra de la idea que tenen vostés de les diputacions com a regnes de taifes.

De totes maneres, vosté ha volgut confondre el tipus de debat que jo he tingut, dificultós, embolicat, totalment contrari.
.
.
Però, bé, és evident, no fa falta que jo ho diga.
Exactament li he dit els articles i les lleis que se contradiuen entre sí, solament han de contrastar-ho.

I, per una altra banda, dir-li que no ha tingut el do de l'oportunitat.
En Tarragona ahir caigueren 200 litres per metre quadrat, o siga que no ha tingut el do de l'oportunitat.
 *(Rialles)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Senyories, votació ordinària del debat de totalitat del Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Mixt.

 

 

 

***Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana (RE número 39.
560, BOCV número 159).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià (RE número 431.
495, BOCV número 170)***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt 4, debat de totalitat del Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat té la paraula el senyor Oltra.

 

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats.

Nosaltres hem presentat esmena a la totalitat.
Per tant, deurem ser doblement roïns, perquè pel que estem sentit ací un és roín si presenta esmena a la totalitat, també és roín si no la presenta.
En definitiva, jo crec que això, el que demostra és que el Partit Popular el que no accepta és la discrepància, el que hi haja gent que pensa d'una manera distinta, que fa coses distintes a ells.
Els molesta inclús la nostra pròpia existència com a oposició.

Això és un reflex d'un model determinat ben conegut en la història d'este país, però els agrade o no els agrade estem en estos moments en l'oposició i esperem estar en altres moments en la tasca de govern.
Però tenim dret a existir, tenim dret a presentar les nostres propostes i tenim dret a defensar-les.

Dit això, a mosatros no mos ha sorprés tampoc en excés la intervenció del senyor conseller que, pràcticament, a l'hora de defensar la llei s'ha limitat a llegir part de l'exposició de motius, cosa que d'haver-ho sabut quasi ens ho haguérem pogut estalviar, perquè almenys nosaltres ja la coneixíem.

Nosaltres també hem qualificat aquest projecte de llei com un projecte de llei inútil per a l'objectiu que es diu que se vol pretendre resoldre.
I és que no respon, evidentment, a les demandes de la societat valenciana i, molt menys, a les demandes del col·lectiu de bombers que agrade o no agrade, i pareix que no agrada al Partit Popular, són la columna vertebral de qualsevol situació d'emergències, de qualsevol actuació front a les emergències.

A banda d'això, s'incomplixen compromisos clars amb la Conselleria d'Administració i Justícia, compromisos molt recents en el sentit de continuar treballant de cara a la configuració d'una llei d'organització i coordinació del servei de bombers tal com està, per exemple, el tema de la policia local, o tal com està de cara als bombers en altres comunitats autònomes, que sí que han legislat en este tema de manera absolutament legal, amb la qual cosa demostra la poca consistència de la defensa que s'ha fet que si *(inintel·ligible)* correspon o no correspon.

És un compromís i és una necessitat que nosaltres volem recolzar i volem denunciar l'incompliment, per part de la Conselleria, d'aquest objectiu del qual s'estava parlant.
Els bombers pateixen les mancances, els incompliments, el desinterés habitual, la desídia del Partit Popular.
Tan sols la seua professionalitat, la seua passió, inclús en molts casos, pel seu ofici, fa que les coses no vagen encara a pitjor.
Però no estan conformes, i tenen dret a no estar conformes.
I tenen jo crec que raons més que justificades per a no estar conformes.
No és solament la manifestació d'avui, que està.
.
.
, és un dia laborable, una certa dificultat perquè vinga molta gent a eixa manifestació.
Es van manifestar també en Terra Mítica, i estan lluitant per una cosa que no afecta a ells a soles.
Els afecta evidentment i els interessa que se millore, però també no s'ha de perdre la perspectiva que la qüestió per la qual estan lluitant és una millora per a la societat, és una millora en el seu ofici que els beneficiaris no van a ser ells precisament, sinó el conjunt de la societat.

Tots esperaven, lògicament, després de tot això, una altra proposta de llei.
Esperaven que s'haguera arreplegat, tal com s'ha fet en altres comunitats autònomes, inclús haver-se separat eixa llei de coordinació per una banda i la llei de protecció civil que, verdaderament, no ve a ser més que una refosa de normativa estatal per altra.
Això haguera clarificat i haguera suposat un marc de treball adequat, necessari i amb visió de futur, cosa que en estos moments podem dir que el projecte no contempla.

Aquest projecte ­també s'ha de dir­, naix d'un incompliment del Partit Popular, amb el qual es pretén, a més, enganyar la societat valenciana.
L'exposició de motius, que a més el senyor conseller ha llegit part d'ella, jo crec que és suficientment evident.
Diu que el temps ha evidenciat el caràcter parcial i en conseqüència insuficient per a organitzar de forma eficaç els servicis d'emergència.
Que els problemes sorgixen en el desplegament de la Llei 2/1995.
Però, si esta llei l'aprovaren els socialistes quan els quedaven quatre dies de governar, el Partit Popular votà en contra i als quatre dies estava manant el Partit Popular!
Però qui és el responsable que la llei s'haja executat o no s'haja executat?
Si en estos set anys l'únic que ha manat ací ha sigut el Partit Popular!
Haurà de dir-mos, de veritat, quins han segut eixos problemes, perquè ahí no ho diu.
Voldríem, tindríem curiositat per saber-ho perquè si de veritat són uns problemes tan seriosos i tan fonamentals que han posat en perill inclús la lluita contra les emergències, aleshores el que no comprendríem és com s'ha tardat set anys a presentar un projecte de llei nou per a reformar eixe desastre de llei que hi havia anteriorment.

Per tant, nosaltres considerem que l'objectiu, evidentment, d'aquesta llei no és el que ha dit el conseller, no és el que figura en l'exposició de motius, sinó que hi ha motius ocults per altra banda.

I la llei és molt deficient, molt deficient la que ara estem debatent ací.
La que se va presentar al Consell Jurídic Consultiu dóna por pensar quin era el text que se va presentar allí, perquè el Consell Jurídic Consultiu en un informe de 76 pàgines, que és dels més grans que he vist jo últimament per ací, planteja una multitud de correccions impressionants.
Tres, senyor conseller, una no, tres essencials, de les més grosses.
Me preocupa que inclús vosté s'equivoque.
Tècnicament seria suau qualificar-ho d'un *bodrio*, d'una castanya a eixe nivell.

Ha hagut de ser el Consell Jurídic Consultiu el que els diga que s'hauria d'informar la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
O siga, un tema que afecta i que s'està fent ací contínua referència que els ajuntaments deuen fer i deuen estar alerta i són responsables.
.
.
, i resulta que la Conselleria ni tan sols havia pensat, no s'havia ni molestat, que això tal vegada podria interessar a la Federació, als ajuntaments valencians, representants en este cas de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
Ha hagut de ser *a posteriori*, *a posteriori*.
O siga, que és un senyal inequívoc de com se fan les coses.
No se disposa d'informe, no han considerat convenient que el Consell Econòmic i Social dictaminara informe.
No.
Quan menys gent sàpia de què va astò, millor que millor.
Per a què anem a complicar-nos la cosa i que diguen res que a la millor resulta que no mos agrada.
Doncs, s'elimina la qüestió i fora.

I els sindicats?
Un tema que se suposa que afecta tan fonamentalment el personal que treballa en esta tasca tan fonamental i resulta que amb els sindicats no s'ha comptat en absolut.
Ja no és solament que un puga estar manifestant-se, és que la majoria de sindicats no veuen positiu el tema aquest.

En definitiva, una mostra de prepotència i inclús de desconeixement del tema.
Ha primat fonamentalment voler anul·lar una llei.
Jo crec que eixe a més és l'objectiu principal d'aquest projecte, anul·lar una llei en la qual vostés no van estar d'acord i que la votaren en contra.

Si això és legítim, si jo crec que no passaria res perquè ho digueren inclús.
O siga, aquella llei no mos va agradar, ara manem mosatros i anem a fer-ne una altra.
Però no li busquen les martingales estes d'intentar adornar, set anys després, la cosa que deurien haver fet aleshores.

Clar, un aspecte molt important per a nosaltres, que canvia radicalment en aquesta nova proposta que presenten vostés, és que l'objectiu del cos únic de bombers a nivell de la Generalitat Valenciana.
.
.
i dic objectiu, perquè evidentment aquella llei no plantejava com una cosa, diguem imperativa, ho plantejava com un objectiu, que inclús si llegirem una part xicoteta del preàmbul d'aquella llei, diu que ­la Llei 2/95­ la llei descansa en la convicció que els serveis de protecció haurien d'unificar-se, per tal de buscar la millor distribució territorial i el màxim rendiment d'uns mitjans molt costosos econòmicament, d'ahí que s'oferisca voluntàriament als municipis i a les diputacions la possibilitat tal.

Aquest preàmbul d'aquesta llei no va rebre cap vot en contra en la seua tramitació parlamentària.
I em pareix correcte, perquè crec que ahí és on es definix una voluntat política d'anar a resoldre adequadament, en consens, i en participació ­en ajuntaments en aquells moments i en diputacions­ anar a eixe cos únic que existix en altres comunitats autonòmiques i que efectivament haguera ajudat a resoldre molts dels problemes.
Això vostés ara ho *cepillen*, no justifiquen en cap moment en aquest projecte el per què no han fet res en eixe objectiu al qual per cert no se van oposar en el seu moment.
Després votaren en contra de la llei, però eixa definició del preàmbul no digueren.
.
.
almenys no votaren en contra.

Què és el que han fet en estos set anys en eixa línia?
Han ajudat a complir eixe objectiu o han ajudat justament al contrari?
O siga, ¿no es donen compte encara de la problemàtica que suposa l'existència de tres consorcis provincials?
I això que abans encara n'eren més, cada província tenia a més els seus a nivell comarcal; tres ajuntaments que tenen també bombers propis; o siga, competències solapades, inclús.
.
.
Bo, no vaig a posar exemples del que podria passar o ha passat en determinades actuacions, en què el que ha vingut no era el que estava més prop, però és que el que estava més lluny com pertanyia a la província on estava l'altre, doncs s'ha primat això.
Qüestions d'eixe tipus estan passant constantment, i això jo crec que a estes altures no té cap justificació.

Molt menys quan la Generalitat Valenciana, és cert, paga ja un 30%, paga un 30% de la despesa corrent d'estos consorcis.
Per tant, jo crec que estan els mitjans i d'alguna manera eixa idea que el millor seria la unificació.
Quin és el problema?
Que entropessem en els tòtems, entrompessem en els regnes de taifa, entropessem en la gent de les diputacions provincials.
I això és un instrument de poder, un instrument a més d'enxufisme en molts casos també.
I aleshores es tracta de deixar que això continue aixina, perquè permet justificar funcionaments a voltes absolutament irreals de les diputacions, que jo crec que no era, ni era en l'any 95 ni continua sent en estos moments, una qüestió seriosa.

El tema de bombers voluntaris, que és cert, ara se regula més que estava en la Llei 2/95, i és un tema interessant.
Però evidentment tampoc ací tenim la realitat que existix en altres comunitats, com per exemple la famosa Catalunya.
Bé, està bé regular això.
Però clar, el que no se pot fer tampoc és que això al final se li done més importància en aquest projecte de llei que als propis bombers professionals.
Que això, senyor conseller, me pareix una barbaritat, considerar-los serveis inclús essencials.

Dius, bé, açò no pot ser.
O siga, un bomber voluntari podrà tindre tota la seua voluntat, valga la redundància, de voler ajudar de voler treballar.
Però ni se li poden exigir determinades prestacions, ni està bé que intervinguen en determinades actuacions en igualtat de condicions que el bomber professional, per la preparació, etcètera, etcètera.
Jo crec que hi ha que delimitar clarament els dos camps.
Hi ha que potenciar, hi ha que fer moltes més coses per ells.
Però crec que eixa mescla que d'alguna manera vostés plantegen, jo crec que no se l'han pensada en absolut.

Després el tema per exemple, el capítol II de la Llei 2/95, que plantejava tot un capítol dedicat al tema de personal.
Això desapareix, la derogació de la llei, ara no apareix absolutament res.
Ja se vorà en tot cas.
El cos de bombers es regula en el tema dels bombers voluntaris.
I s'introduix un tema que per a nosaltres també és molt perillós, i és la possibilitat de la privatització, el famós article 35.
Un tema que ens pareix molt delicat a pesar que siga en el tema complementari, perquè considerem que és obrir una porta molt gran a la privatització de determinats servicis.
Ja no solament en el tema que es puga conveniar en empreses que compten en bombers, sinó que es diu "així mateix es promourà l'establiment de convenis de col·laboració amb organitzacions i empreses".
O siga, ja no es tracta dels bombers de l'empresa tal, en organitzacions, en entitats privades dedicades inclús per a això, per a què puguen prestar la seua col·laboració en la gestió.
O siga, me pareix un tema molt perillós i que obri de par en par les portes a eixa privatització d'un servei tan essencial.

De tot això no es parlava lògicament quan es va presentar aquesta llei, ni pel Consell ni per part de vosté, el que se parlava era dels temes que segons vostés eren temes estrela.
O siga, el tema del comandament únic, jo crec que ja s'ha fet suficients referències.
Ha dit que això no és ninguna novetat.
Ara s'estén més l'article, hi ha més paràgrafs, però és un tema que vosté deu saber que estava recollit en la Llei 2/95.
Per tant, no és cap novetat.

Inclús el tema del voluntariat, que se disposa per cert d'una llei pròpia a nivell de País Valencià, també és un tema que ix en eixa Llei 2/95.
La Comissió de Protecció Civil, per exemple, no és una novetat, està existint.
Altra cosa és que no se reunisca el suficient, o no se li utilitze per al que vostés a la millor no els agrada que s'hauria d'utilitzar.

L'Escola Valenciana de Protecció Civil, inclús que se presenta com una gran novetat, doncs també relativament.
Perquè clar, la Llei 2/95 planteja que els temes de formació, d'ensenyament, de pràctiques, etcètera, etcètera, dels bombers deuen fer-se en un instrument que nosaltres considerem vàlid, que no entenem com en set anys pràcticament no s'ha utilitzat, que és l'Ivasp, l'Institut Valencià de Seguretat Pública.

Ara es planteja una nova infrastructura, que ve un pressupost ahí que hauria d'estar funcionant ja des de l'any 2002, en tota una sèrie d'inversions, lògicament que tot això no apareix en els pressupostos i tal.
Pareix que és començar la casa per la teulada.
La nova llei, per a nosaltres té molt poc a oferir i molt a amagar.

Una altra característica d'aquesta llei, que és una llei quasi virtual.
O siga, tota una sèrie de plantejaments que fa els deixa per a un posterior desenvolupament reglamentari.
El servei de bombers diu que es determinarà reglamentàriament, article 25 la seua estructura, les seues funcions; el propi voluntariat de protecció civil, article 36, es determinarà reglamentàriament l'organització, funcions, etcètera; l'escola valenciana es determinarà reglamentàriament tal; els centres de coordinació d'emergències, l'article 45, s'establiran reglamentàriament l'estructura, tal, tal; la nova ­teòrica­ Comissió de Protecció Civil, també diu que la composició, estructura, funcions, es determinarà tal reglamentàriament; el Pla Territorial d'Emergències de la Comunitat Valenciana, encara no estava fet.

O siga, diu ahí que hi ha que fer-lo, però això sí, no se posa termini, no es posen terminis.
Aixina és còmode.
Ho farem dins de sis mesos o dins de sis anys.
O siga, és un xec en blanc que se dóna a la Conselleria en aquesta llei.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
per acabar quan se puga.
Lògicament després se diu que els ajuntaments deuen fer plans municipals d'emergències.
Però també se diu que això queda supeditat a eixe pla territorial, del qual no sabem terminis, condicions d'aprovació, etcètera, etcètera.
Igual passa en els plans especials, els protocols, etcètera, etcètera; els registres, el catàleg d'activitats de riscs, etcètera, etcètera.
Jo crec que en definitiva està més que justificada la necessitat que aquest projecte de llei, que gaudix de tan poc consens en els professionals dels bombers, que té pel que es veu el rebuig majoritari de tota l'oposició, que no incorpora.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Acabe, senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
novetats.
Crec que cal demanar correctament la seua devolució al Govern, i que es facen d'una altra manera les coses, perquè les coses jo crec que es poden fer molt millor d'una altra manera.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Torn en contra.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rodríguez Marín del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Rodríguez Marín:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra, decirle que el instrumento es legítimo, pero que al mismo tiempo usted tiene la posibilidad de dirigirse a todos nosotros en esta Cámara por la tolerancia de una Mesa que pone en el orden del día algo mal solicitado.
Se lo digo porque son buenas las formas.
Usted dice aquí: "la devolución del proyecto de ley al Consell por considerarlo ambiguo y poco desarrollado".

Por su información, el 108, el artículo 108 tasa exactamente aquello por lo cual se puede pedir la devolución de un proyecto al Consell, que es la oportunidad, o sea, los principios, el espíritu del proyecto o los que se propongan en un texto alternativo.
Ese es el trabajo por poner un texto alternativo.
A partir de ahí, lógicamente, ¿cómo nos va a molestar a nosotros que haya opiniones divergentes?
¡Por Dios!
No, hombre, no.
Yo creo que a nosotros las opiniones divergentes en ocasiones nos pueden enriquecer, y acabaremos compartiéndolas, o en ocasiones, por pura política propia, por filosofía política, por modelo de sociedad, las aceptaremos o no las aceptaremos.

Pero lo cierto y verdad es que aquí se está hablando de si la ley es procedente o no es procedente, si es oportuna o no es oportuna.
Y yo le digo, mire usted, estábamos con una serie de reglamentaciones dispersas, que todas existen y están ahí y usted las ha nombrado.
Pues bien, esta ley, en primer lugar, define la materia, el objeto y el ámbito de aplicación; los principios de actuación de las administraciones públicas que concurren; los derechos y los deberes de los ciudadanos y de los medios de comunicación social; desarrollando en toda su extensión, lógicamente, la participación concreta de las distintas administraciones.
Por una sencilla razón, porque lógicamente lo que se debe de tener es un instrumento, que contando con lo que hay, o sea, el cesto hay que hacerlo con los mimbres, y los mimbres es que hay una administración general del Estado, una administración autonómica, y una administración local que subdividiríamos en las diputaciones existentes, y que están ahí, utilizadas por todos en los distintos momentos, y que existen y están y unos municipios con su autonomía municipal.

Lógicamente, ¿qué es lo que pretende el Gobierno Valenciano con esta ley?
Pues sencillamente establecer, en primer lugar, cuáles son las competencias, tanto en protección civil como en la gestión de emergencias, de todos y cada uno de los componentes de la administración valenciana en toda su extensión.
Y entonces es cuando empieza a coordinar.

La coordinación de la ley evidentemente está muy clara.
A nosotros nos parece que está muy bien, porque se definen los servicios intervinientes, tanto los profesionales lógicamente como los voluntarios, así como los principios de organización que deban prevalecer en las intervenciones, asegurando el mando único de la Generalidad Valenciana.
Esto es una novedad: el mando único, evidentemente.
Y es uno de los temas que nos dice el Consejo Jurídico Consultivo: oiga, concréteme quién es el mando único.
Y el mando único ­se le dice­, el mando único es el conseller, que es en definitiva el que va a estructurar desde la Conselleria y desde el Gobierno Valenciano todos los medios que tenemos en estos momentos, tanto los poderes públicos valencianos como la propia ciudadanía, para que todo coordinado vayan a, ¿a qué?
A resolver los problemas naturales y que además evidentemente suceden en nuestra comunidad por su geografía y por su climatología.

Es decir, ¿cuáles son los problemas?
Los problemas están muy claros.
Normalmente, salvo el riesgo, digamos, establecido de manera muy concreta y por una causa muy concreta, lo normal son inundaciones e incendios.
Usted ha incidido más en el tema de los incendios, porque parece que es un poco más monofásico a través de las intervenciones el problema de los bomberos.
Mire usted, los bomberos están ubicados fundamentalmente en los consorcios, los profesionales.
En segundo lugar, bomberos profesionales contratados por empresas públicas o privadas que no están dentro del consorcio.
Y por último, en último momento, el bombero voluntario.

Obviamente yo estoy de acuerdo con usted que el bombero voluntario no es el bombero profesional, evidentemente.
Pero también le digo: es un voluntario que quiere participar, y que colabora, y que no está en los medios y en los procedimientos esenciales, sino en los complementarios.
Ya cuidará el mando único y el conjunto de autoridades que gobernarán la situación que estos bomberos voluntarios no tengan evidentemente la misma responsabilidad o la misma actuación que el bombero profesional.

Pero lo que ustedes en el fondo.
.
.
Y claro, obviamente, este es el instrumento.
A partir del instrumento habrá que, lógicamente, ir desarrollando.
"Esto es una ley virtual".
No es ninguna ley virtual.
Todas las leyes necesitan el oportuno reglamento que las desarrolle.
Y en este caso, en el que se tiene que hacer una coordinación de todos los medios y, al mismo tiempo, intentando respetar al máximo las leyes o, en su caso, las normativas existentes, razonablemente tendrán que ser desarrolladas por reglamentos posteriores.

Yo creo, señor Oltra, que en el fondo, hombre, la utilización, la utilización del artículo 107 es una ventaja para los grupos, es un instrumento legítimo.
Para nosotros va a ser mucho más importante, porque podrá ser enriquecedor, cuáles eran las enmiendas, que ahí sí que han trabajado pensando, leyéndose la ley y procurando esas enmiendas.
Ahí es dónde, posiblemente, en el diálogo de las comisiones, en-contremos la manera de fabricar entre todos y de conseguir entre todos una buena ley que, en principio, la novedad que tiene sobre otras comunidades, a excepción relativa de la andaluza, es que no juega con diez ordenaciones distintas y dispersas, sino que vas a una y todas ellas dependen de la Conselleria de Gobernación, a cuyo conseller felicitamos.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Rodríguez Marín.

Rèplica?
Té la paraula per a rèplica el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor Rodríguez Marín, la cosa s'està posant lletja, perquè l'altre dia ja ens van tombar el tema de dos sol·licituds per incloure el terme legal i estatutari de *País Valencià*, ja veníem patint el tema de judicis de valor, i ara resulta que un altre element més és que el text, eixe que utilitzem per a demanem la devolució, és curt, he vingut a entendre que és curt, que és una línia i mitja.
Home, si és que cal fer alguna cosa més m'ho diu, perquè, total, he fet cent esmenes, o siga, que fer un poquet més no haguera costat res.
Però jo crec que s'entén perfectament el tema i, per tant, en este sentit no puc donar-li les gràcies, crec que hem exercit un dret i que, per tant, és perfectament legal.

Home, per a nosaltres el projecte de llei, jo ho torne a dir, és un projecte de llei absolutament innecessari, confús, que, en contra del que vosté acaba de dir ací, considera els bombers voluntaris dins dels serveis essencials, no complementaris.
Això ha de coordinar amb el conseller perquè ahí hi ha una confusió molt grossa.
No és el mateix i és molt greu que a eixos bombers voluntaris se'ls considere serveis essencials, perquè no ho poden ser encara que vullgueren.
I jo no dic que no vullguen, però per raons jo crec de tots conegudes no haurien d'estar ahí.
I m'ha estranyat que en les esmenes que s'han presentat per part del Grup Popular no es rectificara el que jo considere que és un error greu en el plantejament de la proposta.
I, en tot cas, ja que vostés no l'han presentat, nosaltres sí que hem presentat esmena a això i pense que es podrà rectificar.

I per la resta de temes que s'han comentat, la veritat, són temes la majoria d'ells que vénen ja recollits, això també, amb menys text si es vol, en la llei anterior.
Però el tema fonamental que a nosaltres sí que ens ha preocupat i que abans volia haver destacat era el tema de la renúncia que se fa a eixa unificació del cos de bombers, que jo crec que és també un error que no respon a cap criteri objectiu, respon a criteris polítics, inclús criteris de partit, de repartiment del poder entre les diputacions, fonamentalment, que en molts casos necessiten excuses, motius, per a justificar la seua existència.
I aquest i algun més és un motiu que, bé, que no està mal, encara que després la dispersió de competències, els problemes de coordinació, l'augment de la despesa inútil en molts casos, repercutisca en dificultats a l'hora d'escometre un sinistre, d'escometre una acció.
I això està passant tots els dies.
Vostés haurien de parlar no solament en els seus caps de gabinet i directors generals sinó també, de quan en quan, haurien de parlar amb la gent que va directament a l'actuació, perquè són els qui millor coneixen i patixen eixes mancances i eixes disfuncions.

Per tant, en eixe aspecte el que s'incorpora és una regressió sobre el que hi havia.
I a nosaltres ens pareix preocupant.
Perquè eixa tendència està ja aplicant-se en altres comunitats autònomes.
I jo crec que no hi ha cap obstacle de nivell estatutari, perquè si l'haguera de nivell estatutari, això seria una confessió per part de vostés que el nostre estatut està per davall d'altres estatuts autonòmics molt prop de nosaltres.
No crec que la cosa siga aixina, ha de ser un altre problema; en tot cas ha de ser un problema polític, perquè si això està fent-se en altres llocs i sense cap problema, per què no es fa ací?
També hi ha diputacions en eixes comunitats autònomes, i en canvi existixen cossos únics de bombers, que jo crec que a tots els nivells és molt més operatiu.
I esta situació actual dels tres consorcis importants a nivell provincial i dels tres consorcis municipals de les capitals de província, això no hi ha qui ho entenga.
I si no se donen més problemes a voltes és per la pròpia capacitat del personal de dir: "xe, anem a tirar avant, anem a fer el que el que cal fer i que que mane qui haja de manar i anem a fer la faena, i després ja mos queixarem o ja vorem el que cal fer".

Jo crec que és una cosa tan evident que estava en la Llei 2/1995, que vosté m'imagina que participaria.
No va ser vosté el ponent d'aquella llei, va ser el senyor Quirós, que no està en estos moments ací, però m'imagine que participaria en el seu debat i tal.
I que no té cap vot en contra eixe preàmbul.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
que fa eixa declaració tan contundent.
Per tant, com no se mos han explicat els motius, hem de pensar que és un motiu clarament de partit, un motiu polític, eixa renúncia a eixa unificació en un cos únic.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Rodríguez Marín.

 

**El senyor Rodríguez Marín:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra, lo hemos escuchado con atención y entendemos que usted tiene criterio político, lo que pasa es que es diferente del nuestro.
Se lo voy a explicar.
Usted para lo que quiere es estatal, para lo que quiere es provincial y para lo que quiere es comarcal.
Claro, usted, su idea política de la división del territorio elementalmente es comarcal, porque es más próximo y es más bueno.
Sin embargo, usted lo que quiere es la unificación.
No, las comarcas no se unen, pero los bomberos sí.
¿Por qué?
Porque usted, de momento, tiene esa idea.

Mire usted, señor Oltra, comprenda usted que nosotros lo que hacemos es respetar la situación que ahora mismo tenemos.
Ahora mismo tenemos, le vuelvo a insistir, un estado central, a continuación un gobierno autonómico, unos entes locales que son provincias y municipios.
Mire usted, yo lo que no entiendo es por qué a usted le parece mal que los bomberos estén en una situación en la que dependan de unas determinadas autoridades y de otras.
¿Por qué?
Pues no lo sé.
Porque es que usted donde quiere separar por comarcas quiere unir por bomberos.
Se lo digo simplemente no porque yo tenga nada contra la unificación de los bomberos, lo que sí que le digo es que es opinable.
Que nosotros le estamos planteando un instrumento para proteger las vidas, los intereses y los bienes valencianos.
Y usted está hablando aquí cuando le interesa de comarcalizar y cuando le interesa de unificar.

Yo lo único que le digo es: señor Oltra, yo no le voy a pedir a usted que sea consecuente con usted mismo, porque creo que eso es imposible.
Lo que sí que quiero decirle es que usted tiene su teoría política y nosotros, la nuestra.
Esto es una buena ley, y esto será una ley, que, además, tomarán ejemplo otras comunidades, porque a nadie le gusta estar con siete reglamentaciones distintas para al final tener un mismo objetivo, que es: la defensa de la integridad, de la salud y de los bienes de los valencianos y del territorio valenciano.

Nada más.
*(Aplaudiments en un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Rodríguez Marín.

Fixació de posició?
Grup Mixt?
Per a fixació de posició té la paraula la senyora Andrés, en representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Per favor, senyora Andrés, pulse.

 

**La senyora Andrés Barea:**

Gracias, señora presidenta.

En principio volver a remarcar lo dicho anteriormente, la falta de estructura, la falta de profesionalización, lo que sería redefinir lo que es un bombero voluntario, porque nosotros no estamos en contra, hay que definirlo dónde, cuándo y de quién tiene que depender.
El famoso artículo 35 sobre los convenios con las empresas, a ver cómo se redefine eso.

Y apuntar una cosa que en esta ley no aparece, y es el tema de la oportunidad política que hemos perdido con el tema de la prevención.
El tema de la prevención, en cuanto a los incendios forestales, que ostenta la Conselleria de Medio Ambiente, que tiene un buen pellizco presupuestario, ha quedado completamente al margen.
Y luego está que más del 50% de los incendios que se producen son incendios producidos en viviendas y en industrias, y que todavía no existen planes de emergencias ni en zonas residenciales ni en lugares públicos, como pueden ser los colegios o como pueden ser las residencias de ancianos, que tenían su finalización de aplicación de la ley en junio de 2000.
Por lo tanto hemos perdido la oportunidad política de incluir el tema de la prevención en esta propia ley.
Una cosa más.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Rodríguez Marín.

 

**El senyor Rodríguez Marín:**

Muchas gracias.

Simplemente decirle que hemos escuchado sus argumentaciones.
Evidentemente, algunas de ellas seguramente las podemos discutir en comisión y se podrán aclarar.
Lógicamente, ahí agradecemos la colaboración.

Sin embargo, vuelvo a decir, igual que mi compañero, que no es bueno que cacen gallinas, para valientes, los demás.
Podía usted haber puesto su propia iniciativa legislativa o en este caso iniciativa contra la ley, y no aprovechar a los demás para volver a insistir en un juego en el que sea usted protagonista, haga usted un texto alternativo y no haga muy poquitas enmiendas para luego sacar aquí barriga a razón de las propuestas de los demás.

Nada más.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Rodríguez Marín.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Andrés.

 

**La senyora Andrés Barea:**

Gracias, señora presidenta.

Sólo decirle que hemos hecho 93 enmiendas, casi 100 enmiendas, algo poco significativo se ve que para el señor Rodríguez Marín.
Ya hemos explicado por qué no hemos hecho enmienda a la totalidad.
Y, sencillamente, uno no quiere ser protagonista.
El señor Rodríguez Marín es bastante protagonista en todas sus actuaciones.

Muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Andrés.

Votació ordinària del debat de totalitat del Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Vull recordar, a continuació, que tindrà lloc la sessió constitutiva de la Comissió Permanent no Legislativa de Política Lingüística.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 12 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 33 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

 

 

***Preguntes números 488/02, 489/02, 490/02 i 491/02 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora María Àngels Ramón-Llin i Martínez, sobre el calendari gastronòmic del 2002, que formula el diputat Ramón Cardona i Pla, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià.***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, bona vesprada.

Reprenem la sessió.

Preguntes que se li formulen a la consellera d'Agricul-tura, Pesca i Alimentació, de la 488 a la 491, les dos incloses, per l'il·lustre diputat Ramon Cardona Pla.

Té la paraula, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Ens toca començar la sessió de control al Govern d'este període legislatiu, i este tema que li pregunte fa referència al calendari gastronòmic de l'any 2002, que va ser elaborat per l'Institut Joan Coromines de Benicarló i va ser elaborat conjuntament pel Departament de Cuina i el Departament de Valencià, Llengua i Literatura.
Van elaborar este calendari gastronòmic que després havia de ser editat per la seua conselleria.

Bé, com és normal, a l'hora d'editar-lo, a la seua conselleria no es va canviar un ingredient per un altre, no es van canviar els macarrons per arròs ni es va canviar el procediment de cuinar una determinada cosa, no es va canviar una cosa que es fregia per una altra que es bullia.
.
.
És normal, el treball dels cuiners és determinar quina recepta és la normal per a fer un menjar, doncs, saborós, suculent, amb productes de la nostra terra, etcètera.
Però la seua conselleria sí que va canviar un element molt important del treball fet per este institut, i va ser la llengua en què havia estat redactat el calendari.
I d'un treball fet pel Departament de Valencià, Llengua i Literatura, un treball a on entra l'esforç de tots els professors però també l'esforç de tots els alumnes, a on n'hi ha un procés de motivació.
.
.
No se li escaparà a vosté que si a un institut li diuen que li van a editar un calendari gastronòmic, n'hi ha una motivació extra per als professionals i per als alumnes, en el sentit que ells saben que la seua obra va a sorgir editada i va a ser contemplada per molta gent.
Però, clar, resulta que aquí es respecta el treball dels cuiners però no es respecta el treball dels professors de valencià.
Es respecta el treball dels alumnes que estan aprenent cuina, però no es respecta el treball dels alumnes que estan aprenent valencià.

Jo, senyora consellera, coneixent la seua trajectòria, em sembla extraordinari este tipus d'actuació, i és per això pel que li fem la pregunta de si havia demanat permís la Conselleria per traduir l'obra als seus autors; si la seua conselleria pensava editar-lo en valencià, d'acord amb la redacció que havien fet els autors i les autores; li preguntava per quin motiu s'havia efectuat eixa traducció, i si estima la Conselleria que aquesta és una forma adient d'aconseguir un tracte d'igualtat entre el valencià i el castellà.

Em sembla que este, probablement, és el quid de la qüestió, és a dir, com és que la seua conselleria demostra que sí que es pot fer cuina i ser editada, però no es pot fer en valencià, perquè no li ho editaran en eixa llengua.

Gràcies, senyora consellera, a l'espera de la seua resposta.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Sí, senyor president, moltes gràcies.

Senyor Cardona, en primer lloc, dir-li que des de la Conselleria d'Agricultura se vénen realitzant diverses publicacions i anuncis, i sempre mantenint la convivència harmònica, lògicament, a més que ho marca la llei, sinó per convenciment, de les dos llengües oficials de la Comunitat Valenciana, el valencià i el castellà.

En este cas, durant l'any 2001, prenint-ho com a referència, tot el que és la publicitat de la Conselleria va ser pràcticament al 50% en les dos llengües, i sobretot en alguns casos, quan alguna informació va destinada a zones castellanoparlants, doncs, amb eixa excepcionalitat, no?
, i al mateix temps, també, el mateix en les publicacions.

Respecte al calendari que ve editant la Conselleria d'Agricultura des de l'any 1997, té, com vosté molt bé sap, fonamentalment una missió, una actuació de promoció dels productes valencians, tant de consum en fresc com transformats, com pot vore en les receptes que fan referència a les denominacions d'origen, a les indicacions geogràfiques protegides i a totes les figures de qualitat.

Fins a la data, en la seua elaboració han participat sis escoles d'hostaleria de tota la Comunitat Valenciana, que donen cursos de formació en esta matèria, i tant els professors com els alumnes sempre han pogut vore plasmat el seu treball en l'edició del que considerem un interessant calendari.
En conseqüència, la Conselleria d'Agricultura ha vingut editant el calendari tal i com ho venia fent des de l'any 1997 i, per tant, indubtablement, el que estem disposats, i, efectivament, se plantejàrem, en este pròxim calendari, és poder fer dos edicions indistintament.

Independentment d'esta qüestió puntual, vull remarcar que la Conselleria, la consellera i tots els que treballem allí, efectivament, complim esta participació, lògicament, del valencià i del castellà en totes les accions de promoció.
Indubtablement, la Conselleria tampoc s'encarrega de contractar eixos calendaris directament a les escoles, sinó que ho fa a través d'una empresa, que és la que mos dóna el material per a confeccionar-lo, sense entrar en altres qüestions com les que vosté ha plantejat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora consellera.

Senyor diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, jo no crec suficients les seues explicacions, perquè jo crec que la Conselleria, la Generalitat, sí que té l'obligació de dignificar el valencià, i de potenciar-lo i de donar-li importància.
I en este cas concret, fixe's vosté el que m'està dient.
M'està dient que l'esforç que han fet uns alumnes en l'aspecte de cuina sí que es veu recompensat, sí que es veu editat, sí que es veu transmés a tota la gent, però l'esforç que han fet per al valencià no.

Vostés estan donant el missatge que sí que es pot fer cuina, però no en valencià, igual com sí que es pot fer cine, però no en valencià; sí que es pot fer novel·la, però no en valencià.
Nosaltres pensem que açò sí que és una reducció de la dignificació del valencià.
Vostés no l'hagueren traduït al valencià, si haguera estat en castellà, sense el permís dels seus autors, però en este cas sí que han funcionat aixina.
I no em resulta de cap manera una excusa que ho haja fet una empresa interposada.
De fet, nosaltres pensem que l'empresa interposada haguera hagut de tindre instruccions de la mateixa Conselleria.

I aquí n'hi ha també una transgressió, inclús, dels drets d'autoria.
Senyora consellera, a un autor no se li pot traduir una obra perquè sí, sense demanar-li permís i sense demanar-li instruccions de com fer-ho, sobretot quan ells mateixos hagueren pogut, inclús, fer la traducció molt millor que ningú altre.

I jo no vull quedar-me només en les preguntes que jo li faig, sinó que vull llegir-li un tros d'una carta que li van escriure els mateixos afectats, que van dir el següent: "Este projecte el vam realitzar en valencià amb molta il·lusió i no poc esforç entre totes les parts compromeses, tant alumnes com professors, durant un període del curs en què tots anem ben plens de feina", perquè va ser el tercer trimestre del curs escolar, eh, quan s'acaba ja el curs.
Diu: "Quina ha segut la nostra estupefacció, honorable consellera, en constatar que aquelles setmanes de treball han estat, si ens permet l'expressió, llançades per terra.
I és que han editat un calendari, sí, però sense avís ni permís dels seus autors l'han traduït íntegrament i editat en castellà.
Què n'heu fet del nostre projecte original, honorable senyora?
Li preguem que tinga la bondat d'explicar-nos que ha succeït al si de la seua conselleria.
Ens sentim ben decebuts i menyspreats" ­que crec que és l'important, probablement d'esta actuació: es menysprea la gent que treballa en valencià­, "creem que ens mereixem una resposta aclaridora, perquè tots hem treballat de valent, de veritat, senyora.
Confiem, honorable consellera, que ens atendrà i que, sens dubte, es deu tractar d'un error que vosté sabrà esmenar".

En este sentit, jo li recordaré que el nostre grup també ha fet una proposició no de llei, una proposta de resolució, en el sentit que nosaltres pensem que estes receptes s'han d'editar en valencià, en el mateix format que van tindre en castellà, per donar-los la rellevància que tenen.
Si s'ha de fer en el proper any, que es faça, però nosaltres considerem que la Conselleria no pot deixar eixa impressió que el valencià té menys dignitat que.
.
.
*(inoïble)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Sí, senyor president, moltes gràcies.

Senyor Cardona, en primer lloc, jo crec que les explicacions estan.
.
.
, per a vosté poden no ser suficients, però crec que hem explicat la situació i, per tant, el que lamente és que facen una interpretació distorsionada de la realitat en el sentit que un cas puntual, que a més no obeïx a les raons plantejades, puga extrapolar-se com a una actuació global d'una conselleria o de qualsevol administració.

Per tant, li reitere el nostre compromís amb la llengua valenciana, amb la seua aplicació real en totes les actuacions que fem.
Però, indubtablement, no anem a generalitzar en este cas un calendari que s'ha editat en castellà, efectivament, i que, a més, ha tingut una repercussió social importantíssima.

Efectivament, tenim l'obligació de fer-ho, i ho sabem i li ho dit en la primera intervenció, i, per tant, li reitere que la cuina i qualsevol altra activitat social, se pot traslladar als ciutadans perfectament en valencià, això és una cosa que ningú ha dubtat en esta qüestió.
I jo crec que, d'alguna manera, tampoc estem parlant d'uns drets d'autors.
L'empresa a qui se li encarrega el calendari fa un acord amb els estudiants d'hostaleria, en el qual, a través d'una sèrie d'intercanvis, és a dir, els materials, els plats, les fotografies, les realitza l'empresa, i els alumnes d'hostaleria, que són els que parlen amb l'empresa ­perquè, clar, evidentment, s'han informat del tema­, són els que establixen eixes receptes.

Per tant, no estem parlant de llibres a on estigam cedint drets d'autor ni qüestions d'eixe tipus, crec que ha equivocat el nivell jurídic de la relació entre l'empresa a la qual encarreguem i l'institut, i, per tant, la intervenció de qualsevol altre departament, siga el que siga, no entra dins de la nostra relació.
És més, la Conselleria no ha tingut la relació amb l'escola, són sis escoles ja d'hostaleria les que han realitzat els calendaris i, per tant, mai hi ha hagut un problema.
Jo espere que això no siga amb intencionalitat de crear problemes a l'Administració des d'algun sector que no està d'acord amb la nostra política i utilitza els alumnes d'hostaleria per a fer altre tipus d'actuacions.

I li reitere que el calendari se farà el pròxim any en les dos llengües, com habitualment venim fent en totes les actuacions, i li agrairia que no extrapolaren una qüestió personal, particular, amb noms i cognoms a una qüestió de política general, en la qual apostem decididament per l'ús del valencià, com vosté coneix molt bé.

Gràcies.

 

 

 

***Preguntes números 548/02 i 549/02 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramon-Llin i Martínez, sobre ordenances de reg amb disposicions de caràcter discriminatori cap a la dona, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP d'Esquerra Unida del PaísValencià.***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Preguntes de l'il·lustre diputat senyor Oltra, la 548 i 549.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Señora consellera.

Hace unos meses fue noticia el hecho de que las ordenanzas de riego de determinados juzgados privativos de agua, como por ejemplo los de Rojales, Guardamar, Orihuela, contenían en sus textos unos claros mensajes discriminatorios hacia la mujer.
Eso salió en la prensa, no fue desmentido en ningún momento.
.
.
Vamos, yo tengo aquí algunas de las perlas que llevan, como que los maridos puedan disponer de los bienes sin necesidad de ninguna autorización ni consentimiento por parte de la mujer, cosa que la mujer no puede hacer; que ellos puedan representar a la mujer, pero la mujer necesita una autorización del marido para representarlos.
.
.
O sea, cuestiones de este tipo.

Claro, no tiene la importancia de lo de El Palmar, pero, bueno, ahí está, y yo creo que este tipos de cuestiones, en entidades que muchas veces reciben subvenciones por parte de su propia conselleria, no tienen ninguna justificación.

Entonces, nosotros le preguntábamos también si aparte de estos textos de estos municipios, si la Conselleria tenía conocimiento de algunos otros, si había hecho alguna gestión.
.
.
Nos consta que la Confederación sí que ha hecho algo, no sabemos la Conselleria, nos consta que parece que alguno de estos textos está en visos de corregir, no sabemos al final si se ha hecho definitivamente o no, y, en todo caso, sí que la opinión de la Conselleria sobre esta situación, de qué manera se puede evitar que se repita en el futuro.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Sí, senyor president.

Señor Oltra.

En principio, en cuanto a las preguntas que formula, la primera de las preguntas, efectivamente, sobre la información de que dispone la Conselleria de Agricultura, son, efectivamente, los estatutos, como me imagino que usted mismo.
.
.
, que tenemos aquí, de algunas de las comunidades de regantes, donde, efectivamente, aparece normalmente un artículo común a todas ellas en los que indica que "maridos y padres, además de los votos que tengan por sus propias tierras, podrán ejercitar por separado los que correspondan a las de sus consortes y a la de los hijos que tengan bajo su potestad".

Indudablemente, no podemos manifestar una opinión favorable a esta cuestión, pero es cierto que conoce que estamos hablando de que la Constitución y todas las normas y los órganos competentes.
.
.
, hay sentencias favorables, por lo tanto, tenemos los elementos jurídicos a la disposición de que alguna mujer de las que sientan atacados sus derechos, no solo en las comunidades de regantes que conocemos, sino en cualquier otro ámbito asociativo, pueda recurrir a las distintas vías que la legislación dispone.

No obstante, y sin haber ejercitado ningunas acciones judiciales, la Conselleria sí que ha tenido conversaciones, conjuntamente también, y conociendo las de la Confe-deración Hidrográfica, para que, efectivamente, aviniéndonos y a través de algún acuerdo, se pudiera establecer una modificación de esos estatutos que, evidentemente, son anticonstitucionales y dañan cualquier posibilidad de desarrollo y de ejercicio de los derechos elementales de cualquier mujer.

Por tanto, en esa situación estamos, intentando resolverlo por la vía del diálogo, que creo que es importante, pero, indudablemente, existe siempre la vía judicial, que cualquier ciudadana que se sienta perjudicada, efectivamente, pueda también denunciar y poner esta situación en conocimiento de los tribunales.

En cualquier caso, le insisto en que estamos intentando resolverlo, sabiendo que a veces no es fácil, porque, efectivamente, estas tradiciones, en un mundo en el que desgraciadamente no tienen excesiva participación aún en algunos casos las mujeres, no es una tarea fácil.
No obstante, estamos haciéndolo porque, además de ser legal, estamos convencidos de que es justo y que socialmente es lo que corresponde.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora consellera.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Hombre, la cosa no está tan bien como pensaba.
O sea, lo que me viene a decir es que está un poco a la expectativa la Conselleria.
O sea, que la mujer que se quiera quejar ­que tiene derecho a quejarse, eso ya lo sabíamos­ entonces, bueno, que si va a los tribunales, igual le dan la razón.
Eso todo el mundo lo sabe.
Pero el problema es que la Conselleria en este caso, que conoce esa situación y que de alguna manera yo creo que está excesivamente pasiva ante el hecho.
.
.
, porque por mucha tradición que sea, eso es anticonstitucional.
Por lo tanto, yo creo incluso que en buena parte los responsables de estos juzgados de aguas y sindicatos de riegos, me imagino que incluso hoy en día no deben tener tanta resistencia a ese cambio, a esa adaptación a la propia legalidad.
Y, en todo caso, si es que se produce, yo creo que no hay que contemporizar en exceso con ellos.
La Conselleria tiene armas legales para disuadir de mantener esa resistencia numantina a esos cambios.
En el tema de subvenciones, de ayudas, que en muchos casos se están dando, en casos menos llamativos se aplican criterios de este tipo.

Entonces, yo creo que ahora mismo confiar en la buena voluntad, eso a veces nos lleva a la situación que antes comentábamos de El Palmar, la comunidad de pescadores de El Palmar.
O sea, yo creo que antes que dejar que el tema se siga pudriendo, una vez que haya sido conocido, nosotros sí que pediríamos que al igual que la Confederación ha intervenido, que la Conselleria fuera, digamos, más combativa en este sentido a la hora de eliminar esas discriminaciones y forzar, que creo que tiene instrumentos, para forzar el cambio y adaptación de esos estatutos a la legalidad democrática.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Señor Oltra.
Decirle que no estamos expectantes ni parados, y que el ser más combativo no equivale a generar una dinámica de mayor discusión ni titulares en prensa, sino realmente a resolver el problema.
Y entendemos que por la vía del diálogo se puede ser tan combativo como por otras vías, y seguramente se es más efectivo que por la vía de los grandes espectáculos, que a algunos les gustan mucho.

Yo creo que esta situación no es comparable a la del Palmar.
En cualquier caso, es injusta, ilegal, inconstitucional.
Y yo sólo he hablado del tema de su tradición porque usted mismo en la exposición de motivos de su pregunta dice textualmente: "reconociendo que en muchos casos ello responde a normativa antiquísima.
.
.
" En muchos casos, también es cierto que hoy en día no sólo es inconstitucional, sino que supone un anacronismo excluyente difícil de justificar.
Quiero decir, hemos dicho exactamente lo mismo, que hay una historia en esto, como usted advierte.
Lo que es bien cierto es que eso no justifica la realidad.

Por tanto, creo que no hay discrepancia y se está trabajando en esta cuestión.
De lo que se trata no es de declarar la guerra sino que cambien sus estatutos, pero no esperando a que su buena voluntad aparezca, sino insistiendo de la forma que nosotros entendemos que se debe hacer y que creo que acabará como debe acabar: eliminando estos artículos y quitando cualquier barrera para una participación activa y real de la mujer en el seno de unas organizaciones, como cualquier otra, pero en esta caso agrarias.

Muchas gracias.

 

 

 

***Preguntes números 616/02 i 617/02 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramon-Llin i Martínez, sobre subvenció per als productors d'oli d'oliva de la campanya 2000-2001, que formula el diputat Avel·lí Roca i Albert del GP Socialista-Progressistes.***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Continuem amb les preguntes 616 i 617 de l'il·lustre diputat Avel·lí Roca.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Sobre este tema de les subvencions de l'oli jo li vaig a ser molt precís, perquè és l'únic que vull saber i volen saber els productors d'oli.
El que volen saber és quants productors d'oli d'oliva no han rebut les subvencions corresponents a la campanya 2000-2001, i quan ha previst la Conselleria que els productors d'oli oliva que no han rebut encara la subvenció corresponent a la campanya 2000-2001 puguen rebre-la.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Roca.

Com sap molt bé la seua senyoria, este any la Conselleria d'Agricultura està realitzant el que és la verificació de les dades que es contenen en el sistema d'informació geogràfic oleíocola de la Comunitat Valenciana, comparant les dades contingudes en este registre amb les pròpies declaracions de cultiu que han aportat els oleïcultors per a comprovar que són correctes.

Este registre està format per les imatges del que és la superfície oleícola de tota la Comunitat Valenciana, en la qual figuren les superfícies, el nombre d'oliveres.
.
.
I va ser entregat a la Conselleria d'Agricultura el passat 31 de gener per part del Ministeri d'Agricultura.

La Unió Europa establix que, a partir de l'1 de novembre de 2002, les oliveres i les superfícies que no estiguen arreplegades en este registre no podan rebre ajudes i serà necessari fer una comprovació, a fi d'eliminar les discrepàncies que puguen existir en eixe moment, entre les declaració dels llauradors i les dades del sistema d'informació geogràfic oleíocola, que posteriorment ha de ser homologat per la Unió Europea.

En estos moments s'han pagat tots els expedients que després dels procés de verificació han resultat correctes, i queden pendents en estos moments els que no han conclòs este procés i no estan.
I comptant amb la col·laboració de tots els llauradors, esperem que a mitjans del mes d'octubre puguen estar finalitzats tots els pagaments, òbviament d'aquells expedients que hagen resultat correctes bé en primera instància o després de solucionar els errors.

En definitiva, aproximadament s'ha pagat ja en estos moments, en espera dels que li he dit, el 65% dels expedients, és a dir, uns 40.
000 respecte als 60.
000 que tenim en total.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor diputat.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Senyora consellera.

El SIG vosté l'ha aplicat tan ràpidament perquè vol.
Tenia un temps en el qual podia no aplicar-lo tan ràpidament.
Però, bé, aplicant ja el SIG, el que haguera pogut fer és pagar a partir de l'octubre passat i no ho ha fet.
Jo crec que la seua labor administrativa en este tema sempre s'ha distingit per una cosa: perquè ha sigut deficient.
Sempre han tingut problemes a l'hora que els oleïcultors pogueren rebre les seues ajudes.
Sempre ha anat per darrere d'Andalusia i Catalunya.
I això que en estes autonomies hi ha molts més llauradors i hi ha molta més quantitat d'ajudes a rebre.
I, clar, un llaurador no pot entendre, un llaurador, per exemple, que té terres en Sant Rafael del Riu o en la Sénia, no pot entendre que en Catalunya cobre i ací, per les terres que té en Sant Rafael del Riu, les oliveres que té en Sant Rafael del Riu, no cobre eixes ajudes.
Això és una cosa inconcebible.

Pagats.
Vostés me diu que té un 65%.
Vosté té més dades que jo.
Jo creia que tenia aproximadament pagats uns 15.
000 oleïcultors i que li'n faltaven pagar aproximadament 45.
000.
Cobraran en octubre.
Bé, cobraran un any tard, i ja vorem si això serà veritat.
Ací estarem per a vore-ho.
Pense vosté que els oleïcultors han de suportar inclemències meteorològiques sense assegurances.
Sí que tenen assegurances, però són assegurances que no estan adequats a la realitat, perquè els preus de l'oliva són molt baixos i no se fan assegurances o les assegurances suficients.

I mire vosté a quin grau de desesperació han arribat els oleïcultors de la nostra comunitat que han de recórrer a vendre les seues oliveres, les seues oliveres mil·lenàries, per a poder subsistir.
I, bé, ni vosté ni Medi Ambient diuen res sobre això, però la realitat és que han de vendre les seues oliveres per a poder viure.
I això és molt seriós, i això és estar en la ruïna total, que és un molt al que els ha portat la seua política.
I mai havia passat això.

Jo crec que els oleïculturs no demanen almoina, simplement demanen que es trameten les ajudes amb la major urgència possible i que puguen rebre eixes ajudes, perquè amb els preus baixos de l'oli i amb les inclemències meteorològiques.
.
.
Que puguen cobrar, puguen viure i que no hagen de vendre més ja les seues oliveres, perquè, bé, si venen una olivera és que ho venen tot.
I després ja vorem què fem en esta gent.

Per tant, prenga consciència, per favor, senyora consellera, de la situació, i el més prompte possible pague'ls, que la veritat és que ho necessiten.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Roca.

El SIG oleícola és una cosa tan senzilla, com han entés totes les seues senyories, com tindre una fotografia, per dir-ho de forma col·loquial, de tots els arbres que hi ha per a impedir que no coincidisquen les declaracions dels llauradors amb la realitat, perquè Europa exigeix este SIG per al pròxim any.

I el problema no el tindrà la Comunitat Valenciana el pròxim any.
El tindran les comunitats que no estan fent-lo, que en teoria estan quedant molt bé pagant ràpidament, però han de fer el SIG perquè, si no, l'any que ve no deixarà Brussel·les pagar perquè necessita l'homologació d'eixe registre que resol els problemes entre les declaracions i els llauradors i la realitat que reben a través de fotografia aèria.

Per tant, jo el que crec és que va ser la nostra una decisió política, una decisió política responsable.
Perquè sabent el perill que hi ha per a rebre ajudes a partir de 2003 sense tindre el SIG oleícola, la responsabilitat és fer-lo ja i començar ja el sistema que marca Brussel·les.
A mi m'agradaria saber qui resoldrà els problemes dels oleïcultors andalusos i d'altres comunitats l'any que ve, que no han començat el registre oleícola ni els ha importat fer-lo, perquè l'únic que els interessa és arribar a la campanya electoral havent pagant.

La nostra responsabilitat, efectivament, en alguns casos és pagar, però que tinguen les ajudes quan el govern tampoc siga el mateix, perquè en realitat mos interessen més els oleïcultors que qualsevol altra actuació.
Podríem haver pagat sense haver-ho fet.
Qui el faria?
L'hauríem de fer corrent i mal fet.
Som l'única comunitat espanyola que el té pràcticament acabat, que està a punt d'homologar-se i que això està reconegut pel mateix ministeri i per qualsevol.
I el SIG oleícola no és un invent nostre, és una exigència europea per a donar ajudes.
El que no el tinga, no tindrà ajudes, i la Comunitat Valenciana tindrà ajudes.

Per favor, jo crec que el que cal fer és explicar-li-ho bé als oleïcultors, no amenaçar amb mogudes ni lligar-lo ni barrejar-lo amb temes que no tenen res a vore, i vosté ho sap molt bé, perquè els llauradors no pensen el que vosté diu en eixes zones.
I que, per tant, explicar que gràcies a eixa actuació seguiran cobrant amb normalitat passe el que passe electoralment.
I no obstant això, en altres comunitats, per afanys electoralistes, tindran greus problemes amb la Unió Europea, que no va amb qualsevol *tonteria*, sinó que qui no té el SIG oleícola no tindrà diners en la pròxima campanya.
Una cosa és la responsabilitat i l'altra és la demagògia i la irresponsabilitat.

Gràcies.

 

 

 

***Preguntes números 766/02, 767/02, 768/02, 769/02, 770/02, 771/02 i 772/02 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramon-Llin i Martínez, sobre la destrucció de materials de risc en relació amb les encefalopaties espongiformes transmissibles, que formula el diputat José Camarasa Albertos, del GP Socialista-Progressistes.***

 

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Las preguntas que formula el ilustre diputado don José Camarasa Albertos, de la 766 a la 772, ambas inclusive.
Para su defensa, tiene la palabra el nombrado señor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señor presidente.

Señora Ramón-Llin.

Como usted bien sabe, la decisión 2.
418 de la Comunidad Europea, de la Comisión, vincula y obliga a los estados miembros a cumplir una serie de requisitos, y establece, entre otras cosas, el que los cadáveres de ovino y caprino son definidos como material especificado MER.

El Real Decreto 1.
911 regula el tratamiento específico de recogida y destrucción de cadáveres, y atribuye concretamente a las comunidades autónomas el control y la vigilancia de esa recogida y de esa destrucción.

En relación con este tema, nuestro grupo ha recogido quejas y alguna inquietud de ganaderos y de agrupaciones ganaderas sobre una supuesta falta de diligencia ­diría yo­ o de ayuda de su conselleria en el sentido de no haber regulado nada para las ayudas de recogida de cadáveres de ovino y caprino.

En ese sentido, y concretamente ­le repito y le reitero, sólo y exclusivamente para ovino y caprino, no hablo de bovino­, quisiera que me respondiese el número de cadáveres retirados desde el 1 de enero de esta año hasta el 25 de febrero; las repercusiones que pudieran suponer este supuesto incumplimiento; si ve usted la posibilidad de que la Unión Europea pueda sancionara a los estados o a las comunidades que no cumplan estas normas, ya digo, obligatorias y vinculantes; si ha recibido su conselleria durante todos estos meses denuncias de algún organismo oficial, el Seprona, de sus propios funcionarios, sobre la existencia de cadáveres en los puntos de recogida; qué actuaciones ha podido desarrollar para normalizar esta recogida de cadáveres; en el supuesto de que no se hayan recogido, señora Ramón-Llin, cuál ha sido el motivo, y por último, cuál ha sido, en el caso de que se hubiese recogido, el peso total de los cadáveres retirados.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Camarasa.

Efectivament, com ha dit molt bé, en el Decret 1.
911/2000 s'indiquen eixes actuacions a desenrotllar en l'àmbit dels materials específics de risc i, per tant, dels cadàvers.

La Conselleria d'Agricultura, com a responsable d'estes necessitats del sector ramader, i sobretot també vetlant per un element important, que és la salut pública, en data 4 de desembre va publicar l'Orde de 24 novembre de 2000 per la qual s'establien ajudes a inversions i programes de control de qualitat en explotacions ramaderes.
I concretament establia el programa de residus ramaders, que contempla ajudes per a la recollida de cadàvers d'animals procedents d'explotacions ramaderes.

Esta línia de subvencions estarà vigent fins el 31 de desembre d'este any, i va ser homologada i autoritzada per la Comissió Europea en el procés de compatibilització d'ajudes públiques a què s'havia sotmés este règim d'ajudes.

En el marc d'una actuació conjunta, les 17 comunitats autònomes i el Ministeri d'Agricultura decidírem ficar en marxa una sistema de recollida de cadàvers, també de remugants, que resultarà debades per a les explotacions ramaderes durant el primer semestre de 2001.
La Conselleria d'Agricultura es va avançar a tres administracions autonòmiques, inclús a la firma prevista a estos efectes, i publicà una orde el 24 de gener de 2001 per la qual s'adoptaven a la Comunitat Valenciana mesures d'ajuda per al control d'esta encefalopatia espongiforme transmissible en animals de granja, on es contempla la pràctica gratuïtat de les rets de recollida.

En dates posteriors es va promoure i, finalment, es va firmar un conveni amb el Ministeri d'Agricultura per a finançar el cost d'esta mida durant el primer semestre de 2001 al 50%.
Com vosté sap, més endavant es va prorrogar este conveni per al segon semestre, encara que ja en este cas es preveia la participació financera del ramader.
Però, no obstant, la Conselleria d'Agricultura va mantindre la seua estratègia d'actuació per a tot l'any 2001 amb cost zero per al ramader, adequant-se la norma mitjançant una ordre de 8 de juny de 2001.

Per a l'any 2002 el que trobem és que s'ha ficat en marxa un sistema de recollida del ramat boví, emparat amb l'assegurança agrària, amb subvencions del Ministeri d'Agricul-tura, a través d'Enesa i de la Conselleria d'Agricultura mateixa, en una orde per la qual es regulen les subvencions per a la subscripció de les assegurances agràries.
Estes assegurances se subvencionen amb independència de qualsevol altra orde d'ajudes.

En una altra qüestió, a la Conselleria d'Agricultura li consta que ha mort ramat oví i cabrú, que no s'ha retirat.
Quan ens consta eixa situació realitzem les gestions oportunes per a aplicar la legislació reguladora en matèria de gestió de material específic de risc, actuant de tal forma que se garantix esta retirada de cadàvers complint la normativa vigent i vetlant per la salut pública i els interessos dels ramaders.

En este sentit, i sabedora dels problemes que açò planteja, indicar-li que les assegurances agràries es perfilen també com a la solució idònia per a fer front a l'eliminació dels cadàvers de les granges, no només dels remugants, sinó de qualsevol altra espècie.

I també indicar-li a la seua senyoria que quant al tonatge que vosté preguntava, a finals, l'última setmana d'agost de 2002, sobre el nombre de cadàvers, sobre el pes, estaríem parlant de 700 tones de residus, i en el conjunt de gener i febrer, en 145 tones.

A més, una altra qüestió que vosté ha plantejat, dir que durant este període referit en la seua pregunta parlamentària només s'han notificat dos denúncies formals.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies.

Tiene la palabra.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señor presidente.

Mire, señora consellera, advierto que contesta usted como avezada parlamentaria que ha sido y, desde luego, no como consellera del ramo y concretamente a lo que yo le preguntaba.
Al menos, esa es mi impresión.
Porque ya le he dicho que no quería que me contestase lo de bovino.
Yo sé que hay una línea de seguros agrarios, se lo he precisado para que no perdiéramos tiempo, pero, claro, yo sé que es difícil contestar esta pregunta, pero pídale usted un poco más de esfuerzo e imaginación a su gabinete, porque el tema de bovino no era el objeto de la pregunta.
Le preguntaba por el ovino y el caprino.

Y, concretamente, yo lo que le quiero decir es que usted ha venido a reconocer ­y eso no me lo desmentirá ahora­ que desde el 1 de enero, por lo menos hasta el 3 de julio, su conselleria no ha pegado palo al agua en el tema de recoger cadáveres de ovinos y caprinos.

Usted decía en esta Cámara, en una comparecencia, en un debate que tuvimos, que la salud era el principal problema del Gobierno Valenciano y que a ello iba a dedicar todos los esfuerzos.
Usted sabe que aquí estamos hablando de una posible contaminación cruzada.
Usted sabe que no se ha recogido ni un solo animal.
Y, si no, ahora, en su intervención diga cómo se han recogido, quién lo ha recogido, cómo se ha pagado y dónde se han destruido.
Porque yo sí le digo que yo tengo información ­y usted la tendrá a su disposición si la quiere­ de que en las empresas autorizadas para recoger esos cadáveres, recogidos: cero patatero, cero patatero.

Pero es que, además, no solamente son las empresas, es su propio personal directivo quienes dicen que no lo hacen porque no tienen dinero y porque no lo contemplan.
Han dejado, en el mejor de los casos, pudrirse esta situación, nunca mejor dicho.
Se tira el ovino, se tira el caprino, se pudre, y se arregla el tema.
Porque, si no, dígame usted por qué ha sacado una orden en julio y no la ha sacado en enero.
¿Qué ha pasado con todos los cadáveres que se le han acumulado en los pudrideros durante estos ocho meses.
Pero, es que no solamente es durante esos ocho meses.
Aquí, señora consellera, tiene usted a su disposición un acta de inspección de veterinarios que dice que están llenos, que no los recogen.
De su conselleria, ¿eh?
No de la mía.
De su conselleria.

Entonces, lo que yo quiero decirle consellera.
.
.
Sé que es difícil lidiar a veces con la falta de presupuesto, lo sé y me consta, lo que sucede es que si aquí se viene en un momento puntual a decir que el problema de las vacas locas es un problema de salud pública y que el Gobierno Valenciano liderará *(recalcant-ho)* la lucha contra la encefalopatía, yo no le pido que lidere, señora consellera, pero que nos quedemos en la media, en el montón, porque así, al menos, si nos quedamos en la media no pasaremos ocho meses con los animales, con peligro de contaminación, pudriéndose en los lugares de recogida.

Y, luego, si usted me permite, señora consellera, ha dicho que ha recibido alguna denuncia.
Y, ¿qué hace la Administración cuando recibe una denuncia?
¿Contra quién va?
¿Contra el ganadero que ha tirado ese tema, que se ve obligado porque ustedes no han puesto una línea de subvención para recoger ese tema?
¿Hay que echarle encima la normativa vigente o tiene que hacer usted una lectura crítica e introspectiva de que tiene que sacar ese dinero como lo ha sacado ahora?
Porque yo veo, por ejemplo, que su conselleria no debe ir escasa de medios.
Yo veo alguna televisión alegal que hay por Valencia donde veo sistemáticamente propaganda de la conselleria que pienso que pagará.
Veo que este gobierno dedica cantidad de dinero para promoción, espectáculos, esponsorizaciones y, sin embargo, la salud pública, que usted decía ahí en la trona que era el objetivo fundamental y prioritario de los valencianos, lo pasa de lejos.

Señora consellera, no quiero intervenir más en este tema, porque yo creo que daría para más.
Sabe usted que en nuestro ha tenido disponibilidad a llegar a acuerdos con ustedes en situaciones como esta.
No ha sido posible, no por culpa de usted, sino por otras personas ajenas a usted que han terminado con esta estructura de diálogo.
Lo que le pido es que luche, que batalle y que consiga dinero suficiente para atender problemas de salud pública, y que si no puede, señora consellera, por las circunstancias que sean: políticas, personales, de cambio de ciclo, que diga usted: "No puedo más", y deje el paso a otro.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Camarasa.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Camarasa.

En primer lloc, dir-li que efectivament no volem liderar res, però és que no estem en el muntó, estem per davant d'altres comunitats que l'any passat els ramaders ja hagueren de pagar arreplegant alguns cadàvers, i la Conselleria es va fer càrrec i va mantindre el cent per cent de subvenció.
Per tant, jo crec que caldrà valorar totes les qüestions.
I a partir d'ahí, inclús en l'acord que van prendre les 17 comunitats de no finançar a partir del segon semestre de 2001, mosatros continuàrem finançant.
I el que està clar és que eixe no-finançament que plantejaren les autonomies i el ministeri era precisament per a ficar en marxa tota la recollida, tot el sistema de les assegurances.
I la Conselleria va fer un esforç pressupostari més allà del que s'havia acordat però, evidentment, enguany ha entrat en funcionament l'assegurança.

I la veritat és que nosaltres continuem tenint i seguirem lluitant en este tema, en les actuacions que podem.
I, certament, les prioritats es marquen des de la Conselleria, i la qüestió pressupostària no és un problema en este sentit.
I, per tant, continua sent la salut pública, la salut dels ciutadans, la nostra principal preocupació, i seguim lluitant per esta qüestió.

Per tant, li dic que en les ajudes en general per a esta problemàtica hem anat més avant que altres comunitats autònomes.
No he vingut a comparar-me, però com vosté ha fet la comparació.
No liderem probablement, com vosté diu, però no estarem tampoc en el muntó perquè superem les ajudes que s'han donat .

Indubtablement les denúncies es tramiten.
És cert que els ramaders ­no vaig a oblidar-ho ni negar-ho­ tenen molts problemes, tenen molts problemes per a desfer-se també dels cadàvers.
Però, en qualsevol cas, nosaltres estem vetlant perquè complisquen eixa obligació que tenen, que, en definitiva, tenen l'obligació, i hi ha empreses per a recollir-ho.
I, per tant, crec que la responsabilitat de l'Administració pública en este cas arriba fins on arriba, s'està complint i, evidentment, totes les denúncies que arriben es tramiten i s'intenta donar una solució a la qüestió sense perjudicar en excés el ramader.

Però, no obstant, tampoc vull que d'açò se faça un alarmisme, que pareix que estiguem contaminant o permetent que se contaminen certes zones o alguns llocs i, per tant, afectar la salut pública.
Crec que açò és suficientment seriós per a saber que, efectivament, el diputat, vosté sap també que tots els servicis de la Conselleria estem sempre amb els estudis que sobre el coneixement de les encefalopaties transmissibles es realitzen i sobre els resultats, perquè tot el que vosté planteja com contaminant probablement tampoc ho siga tot.
I, certament, hi ha experts que remarquen eixa qüestió i que no seré jo l'experta en este sentit, i crec que vosté és bon coneixedor, però hi ha un nivell d'experts molt superior al seu i al meu.

Moltíssimes gràcies.

 

 

 

*Preguntes números **693/02, 694/02, 695/02 i 696/02** al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre punts públics d'amarratge del port de la Vila Joiosa, que formula el diputat José Pérez Grau, del GP Socialista-Progressistes.*

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyora consellera.

Il·lustre diputat, senyor Antonio Torres, no tiene esta pregunta porque el conseller de Bienestar Social ha excusado su presencia.
Por lo tanto, si no la tiene él, continuamos con las últimas, que pasan al conseller de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, que son de la 693 a la 696.
Y dicho esto, quedan perfectamente encajadas las distintas opciones.

Tiene la palabra el ilustre diputado Don José Pérez Grau.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Vosté és un bon coneixedor del que és la zona de la Vila, i sap que allí ha existit sempre una tradició de pesca històrica i que, arran que s'han fet els molls de pilons públics, tota la gent jubilada, que tenia el seu botet i que no pot perdre l'afició, es va apuntar a una associació i van posar el seu vot allí en els molls de pilons i d'alguna manera allò s'ha convertit en un lloc on fan la tertúlia corresponent, on es conta eixa calada històrica que el patró va fer perquè li ho va aconsellar cada un dels que parla i que, d'alguna manera, passen la vesprada i part de la nit els mariners de la Vila.

Però, ocorre que després d'haver-se buscat ells una caseta i haver-se-la col·locada allí, una caseta de fusta, molt xicoteta, per cert, de 12 metres quadrats, un bon dia va ser retirada per responsables de la seua conselleria adduint que no tenien permís.
Ells consideraven que sí que el tenien, però, això sí, d'una forma verbal quan es van personar en la direcció general.

Bé, el fons de la qüestió és un poc simple.
No s'està demanant res que valga diners ni res que calga fer un esforç extraordinari per a mantindre-ho.
Ells el que pretenen és mantindre allí un lloc on poder-se reunir, i que això significaria que altres deficiències que tenen com, per exemple, no existix vigilància nocturna, ni ningú cuida els molls de pilons, inclús les preses d'aigua i de llum estan en una mateixa arqueta, en una inseguretat total, que he tingut l'ocasió de presenciar, ells consideren que mentre han tingut la caseta ells feien els seus torns, d'alguna manera vigilaven i, a més de passar-s'ho bé i xarrar de les coses que els interessen, mantenien el lloc totalment net i, d'alguna manera, al marge de qualsevol problema d'inseguretat ocasionat per qualsevol visitant inoportú.

Bé, el que voldria és traslladar-li eixa preocupació que ells tenen.
Jo ja ho vaig fer verbalment amb vosté a finals del darrer any i em va comentar que estaven en un intent que un director general que vosté em va comentar donara l'autorització i es poguera ubicar una espècie d'obra construïda per part de la Conselleria.
Al no produir-se eixe fet, en febrer li vaig formular les preguntes i hui, abans de vindre a fer estes preguntes, com és lògic, he trucat als responsables per a conéixer la situació actual, i la situació actual és la mateixa que el dia que li vaig formular les preguntes.

Per tant, les done per formulades, i sols li demane que tinga en compte la necessitat d'ells per a tindre un lloc per a reunir-se, i si la Conselleria no ho pot fer pels motius que siga, pressupostaris o els que siga, ells estarien disposats a dur encara que fora alguna cosa de manera temporal, com podria ser, per exemple, una caseta de fusta com la que tenien o un simple carro, qualsevol cosa per a poder tindre les seues coses allí, la seua espècie d'oficineta de La Llampuga, i poder-se reunir a xarrar i cuidar allò que els interessa i parlar de pesca.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Pérez Grau, jo crec que vosté coneix perfectament quins són els drets que tenen els usuaris dels amarratges públics en la Vila, igual que en qualsevol altre port de la Generalitat, que se correspon formalment amb el que diu la Llei de tarifes portuàries del 31 de març de 1999: Tenen dret a tindre l'embarcació en l'atracador, a utilitzar les aigües del port en el seu accés i poder eixir i entrar en ell, els servicis específics que se disposen, trampa de varada, *botadura*, la presa d'aigua, l'energia elèctrica, vigilància, etcètera.

No obstant això, els socis de La Llampuga ­que jo conec les seues necessitats i li avance que crec que van a tindre una ràpida solució­ van instal·lar pel seu compte una caseta en una zona que dificultava el que era el funcionament del port i també amb unes condicions jo crec susceptibles de millorar.
És de veres que era una caseta xicoteta, però que estava en una zona molt en precari i destorbava el que era el funcionament del port.

Després, una volta va desaparéixer la caseta, van continuar ocupant aquella zona amb unes cadires, amb una nevera, amb una sèrie d'instal·lacions que també impedien, d'alguna manera, el funcionament.

Jo puc dir que hem de fer complir a tot el món, encara que siguen jubilats i encara que siguen socis de La Llam-puga, una normativa i una llei, però al mateix temps que dic açò també li puc dir que en una concessió molt a propet d'allí que ha caducat recentment estem tramitant una concessió, obligant-los a col·locar unes instal·lacions perquè estos socis, que duen un temps demanant este servici, puguen tindre'ls sense ninguna pega de ninguna classe.

Espere que se solucione el més prompte possible, però que la forma en què s'havia fet enteníem que no era la més adequada.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor Pérez Grau.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Efectivament, jo ja li vaig formular una pregunta per escrit respecte a quins eren els drets que tenien els socis de qualsevol moll de pilons públic, per a conéixer-los i, efectivament, són els que vosté m'acaba de llegir ara que ja em va donar per escrit una vegada.

Ací, jo crec que la cosa estava en anar una miqueta més enllà, com vosté en la seua resposta ja m'ha deixat clar, que es tracta de comprendre eixa situació.
Jo vaig vore la caseta on estava ubicada i, sincerament crec, al meu entendre ­això sempre és subjectiu­, que no molestava en absolut el funcionament del port perquè, com vosté sap, està, mirant-ho des de l'òptica d'ací, a la part nord del que és el club nàutic, i n'hi ha un altre accés per al port que no necessita passar per on estava la caseta per a res.
Inclús jo crec que allò estava net i decent quan estava la caseta.

En fi, vist que existix una predisposició per a donar-los una solució als seus problemes, ja que van a tindre, segons vosté m'acaba de comentar, un lloc per a reunir-se en un espai breu de temps, i això és el que més els preocupava; el que és el tema de vigilància, neteja i el tema de seguretat de la caseta, ells crec que estan disposats a assumir-los pel seu compte, i bé, d'alguna forma, si tenen eixe lloc per a reunir-se i per a contar l'última tonyina que se'ls va escapar, que era la més grossa, jo crec que estaran molt contents.
Per tant, espere que efectivament, tal com ha dit, es complisca eixa promesa en el termini més breu possible.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Pérez Grau, coincidim en la necessitat però vosté ha de comprendre que hem de seguir un ordenament, una normativa, una forma de fer les coses i no es podia deixar allò tal com estava.
Jo, en el que vaig vore i en les fotografies que li he ensenyat fa un momentet, jo crec que es percep perfectament que no era la millor forma de fer les coses.

Però, com dic, per a mi el tema està solucionat en el moment que hi ha un espai hui que tenia una concessió que ha caducat i que està renovant-se, i està obligat a donar-li lloc suficient perquè estos senyor puguen reunir-se i puguen tindre eixe lloc que necessitaven per a poder desenvolupar correctament les seues funcions.
Per tant, espere que siga tot açò en benefici del port de la Vila i en benefici d'esta societat.

Vosté sap que recentment també s'han fet unes obres allí, jo crec que molt valorades no només pels socis sinó pels usuaris del port de la Vila, i que estem en eixa línia.
Enguany estem fent unes inversions de l'ordre d'uns 2.
500 milions de pessetes al voltant de tots els ports de la Comunitat Valenciana, millorant instal·lacions i fent-los més segurs perquè un altre temporal no cause els problemes que va causar l'anterior.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 794/02, 795/02 i 796/02 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la N-332 en el tram entre Guardamar del Segura i Torrevella, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià.***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem amb les preguntes 794 a la 796 de Joan Antoni Oltra.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

La nacional 332, entre Guardamar del Segura y Torrevieja, yo creo que vamos a estar de acuerdo, seguro que es de los tramos más peligrosos que tengamos en nuestro territorio.
Tan peligroso que forma parte del célebre protocolo de actuaciones viarias del año 1998, que está casi virgen y mártir en su cumplimiento, excepto una o dos actuaciones el resto no ha pasado de ahí.

Entonces, la cantidad de accidentes, incluidas muertes, en ese tramo de carretera es muy fuerte.
Las actuaciones, a pesar de que el Ministerio debería ejecutarlas, la redacción de los proyectos, si mal no recuerdo, es competencia de la propia Generalitat.
Eso es del año 1998.
Tenemos hecha también alguna pregunta para ver como está todo eso, pero claro, el problema es que aquello cada vez va a más, o sea, prácticamente hay ya un continuo urbano entre Guardamar, La Mata y Torrevieja.
La cantidad de urbanizaciones a ambos lados de la carretera es impresionante, los famosos mercadillos.
.
.
, que es un milagro que no pasen más cosas de las que pasan.
No hay rotondas.
.
.
, o sea, una serie de problemas importantes.
Yo no tengo aquí información como me imagino que tendrá usted, la cantidad de puntos negros en un tramo pequeñito.

Creo que cualquier administración debe priorizar las actuaciones en base a la importancia, a la peligrosidad y a este tipo de cuestiones.
No nos parece, en absoluto, que todavía estemos aquí en el tiempo de las promesas y tal.
En otros tramos a lo mejor puede valer, pero en este es que es una sensación mala.
Han habido manifestaciones y más que van a haber, porque tampoco se soluciona con una pasarela que cuesta un montón cuando se consigue ubicar alguna de ellas.

El problema es mucho más serio y requiere una actuación integral en ese tramo, que además estaba prevista.
O sea, prácticamente yo lo que le estoy reclamando a usted es que ejecute un acuerdo firmado en su día por la Generalitat y el Ministerio.
Bueno, ¿y eso cómo está?
La pregunta sería ¿eso como está?
Y mientras tanto no sé si se tiene el pensamiento de hacer algo porque aquello, la verdad es que hay que decir también que la previsión, porque en alguna respuesta me la ha insinuado, es que la nueva autopista de peaje, la A-37 iba a descongestionar.
.
.
De eso usted se habrá dado cuenta también, de que por la autopista de peaje puede ir uno andando casi por el medio de la carretera que no pasa nada.
Tiene muy poco tráfico.
El tráfico de la 332 sigue siendo muy fuerte, excesivamente fuerte.
Y ese problema habrá que acometerlo de alguna manera de verdad.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias señor presidente.

Señor Oltra.

Yo creo que estamos tocando quizá uno de los puntos más conflictivos de casi todo el corredor mediterráneo, la nacional 332, donde es cierto que hay unas intensidades de tráfico tremendas y es cierto también que se trata de una carretera nacional que está ejerciendo unas funciones de vía también urbana muy importantes.

Nosotros, con el fin de resolver de una manera urgente los problemas más acuciantes de seguridad vial que tiene esa carretera, en ese tramo de la nacional 332, y que se ven incrementados de forma importante durante la temporada estival, lo que hemos hecho es redactar un proyecto ya terminado de mejora de seguridad vial para ejecutar en el tramo Guardamar-Torrevieja, en los puntos kilométricos 62 y 64, con un presupuesto de 1.
254.
436 euros, o sea, unos 208.
700.
000 pesetas.
Ese proyecto está terminado, está supervisado y está pendiente de licitar e iniciar las obras, yo espero que dentro de este año, donde necesitábamos poder disponer de un crédito presupuestario que hace unos meses no se disponía, pero que hoy puedo decir que ya se dispone.
Por lo tanto, vamos a proceder a licitar inmediatamente e iniciar esas obras.
En reuniones con el alcalde de Torrevieja habíamos adquirido el compromiso de empezar las obras antes del verano, pero a veces hay problemas que superan ciertas dificultades y lo vamos a hacer de forma inmediata.

Hay que decir que se ha gestionado el suelo perfectamente para poder hacer esas rotondas y que es una colaboración y coordinación entre los ayuntamientos y, en definitiva, esa actuación la vamos a iniciar de forma inmediata.

Esas rotondas lo que van a hacer es facilitar los giros y la incorporación a la vía, aumentando su funcionalidad y resolviendo dos de los puntos más conflictivos de ese tramo.

Esta actuación es similar a otras dos que hemos realizado y puesto en servicio en el otro tramo de la nacional 332 entre Torrevieja y Pilar, en los puntos kilométricos 44 y 49, y en el punto kilométrico 53.

Esta es la solución de urgencia que estamos llevando a cabo porque los problemas de seguridad vial que se producen sobre todo en verano son graves.
No obstante ­usted lo ha señalado­ la solución definitiva a todos estos problemas previstos en la planificación que tenemos concertada con el Ministerio para la nacional 332 es convertir esa carretera en una vía parque desde Guardamar hasta Pilar de la Horadada, adecuada para esos tráficos de medio y corto recorrido que son los más frecuentes actualmente y con esa intensidad que se produce en aquella zona.

Concretamente, en el tramo Torrevieja-Guardamar por el que se interesa su señoría, le puedo decir que hicimos el proyecto básico, sufrió todas las informaciones públicas y todas las sugerencias.
Se está terminando el proyecto de construcción ­yo espero que en lo que queda de año ese proyecto esté totalmente finalizado­, y vamos a remitirlo al Ministerio cumpliendo con el compromiso que se marcaba en el protocolo que usted dice.

Por tanto, puede tener su señoría la seguridad de que la Conselleria está haciendo todo lo necesario para solucionar todas las necesidades y problemas de la red viaria de la Vega Baja, una comarca en la que en los últimos siete años hemos puesto en servicio ocho importantes actuaciones con una inversión global de más de 15.
000 millones de pesetas: la ronda de Orihuela, la ronda de Granja de Rocamora, Cox, Callosa del Segura; las variantes de Benejúzar, Almoradí, San Fulgencio; la mejora de las travesías de San Bartolomé; las carreteras Rojales-Guardamar y también Benijófar-Torrevieja.

Esa Benijófar-Torrevieja totalmente, digamos, coordinada con la actuación de la autopista Alicante-Cartagena, hace que el tráfico desde Alicante a Torrevieja se pueda realizar prácticamente por una autovía-autopista gratuita, donde llegas a Torrevieja con los cuatro carriles sin ningún problema de ningún tipo, en la que estamos haciendo obras tan significativas además como la mejora de la seguridad vial entre Elche-San Fulgencio, el acondicionamiento de la carretera A-300, Orihuela-límite de la provincia, con una inversión en marcha de más de 3.
000 millones de pesetas, y para la que tenemos también en proyecto para iniciar obras en los próximos meses actuaciones tan importantes como la ronda de Rafal, ya licitada, la mejora de la conexión de la ronda de Orihuela a la A-7, y las carreteras Orihuela-Almoradí, la ronda este de Benferri, etcétera.

En definitiva, señor Oltra, yo creo que se está haciendo una actuación importante en todas las carreteras de la zona de la Vega Baja, jerarquizando de una forma también yo creo que importante las grandes vías de comunicación de allí.
Es cierto que en la carretera nacional 332 hay un conflicto importante.
Estamos terminando el proyecto de construcción y espero que se pueda licitar la actuación urgente de forma inmediata, como le he dicho antes, y la actuación definitiva a lo largo del año 2003, que estaríamos totalmente dentro del protocolo de intenciones que el Ministerio y nosotros hemos firmado y hemos finalizado.

Espero que una vez eso esté resuelto, lo que se refiere a ese proyecto, y salga a licitación, si hay algún propietario afectado o hay alguien que se pueda sentir con una cierta.
.
.
tal, que no vengan también ustedes a apoyar esas a veces protestas en contra de actuaciones, porque normalmente intentamos hacer actuaciones a favor del interés general que puede que algún afectado directo tenga algún problema, pero que veamos todos por delante el interés general encima de un problema determinado.

Gracias.

 

 

 

*Preguntes números **797/02 i 798/02** al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre els abocaments industrials al riu Segura que es produeixen a Lorca, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià.*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Preguntes 797 i 798 del senyor Oltra.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Supose que serà el torn de rèplica, no?
*(Remors)* No seria el torn de rèplica?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

És que li he anunciat ja que té les preguntes estes.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Molt bé, molt bé, s'ha d'anar per davant dels problemes.
Sí senyor.

Señor conseller, me imagino por donde van los tiros, pero, claro, me imaginaba también que me iba a salir con la famosa lista de actuaciones hechas.
Aunque ahora se ha limitado a la provincia de Alicante, podría haberse extendido por casi toda la Comunidad Valenciana.
Porque claro, cuando se le pregunta por alguna actuación no hecha, nos saca la retahíla de todo lo que se ha hecho aunque no se le haya preguntado ni nada de eso.

Pero claro, es que usted mismo acaba de citar algún ejemplo, y algún ejemplo va ligado con su interpretación, la famosa carretera de San Fulgencio.
Es una actuación que dices: bueno, eso, quien crea que eso es prioritario es que no conoce la zona.
O sea, si esa es la prioridad de la Conselleria es que no conoce la zona, porque cuando estamos hablando de prioridades ya sacamos la otra lista, la lista negra.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Oltra, vaja acabant per.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Xe, ja?
Ja?
No pot ser.
*(Rialles)*

O siga que, home, per tant, que hi ha moltes coses per ahí pendents.
O siga, que la pregunta en concret feia referència a això, i això sí que no me val que me diga que van a invertir 100 i escaig, 200 milions de pessetes, quan el protocol parlava de 4.
000 milions de l'any 1998.
O siga, per tant, van a posar una tireta, poc més, a una actuació urgent i molt necessària.
No me traga més llistes d'altra cosa, perquè llistes també n'hi ha d'altre color per ací, eh?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señor Oltra.

Sólo me limitaba a hablar de las actuaciones en la Vega Baja y, vamos, muy próximas a la actuación a que usted hacía referencia.
El protocolo a que hace referencia es 1998-2007 o 2008, creo que si usted lo ve bien el plazo de ejecución de las actuaciones era de diez años.
Cuando se hace un protocolo de este tipo primero hay que hacer los proyectos, hay que hacer las informaciones públicas, hay que recoger las alegaciones, declaración de impacto ambiental, aprobar el proyecto definitivo de construcción y sacarlo a licitación.
No hay más remedio que hacerlo así, y así lo estamos haciendo en esa actuación.
Al mismo tiempo que hacemos eso estamos colocando, digamos, en lo que son los puntos más negros, donde hay más peligrosidad, las medidas de seguridad que hemos arbitrado en otros tramos de esa carretera y han funcionado bien, y que de acuerdo con los ayuntamientos vamos a hacer de forma inmediata aquí.
Pero no olvidamos la carretera fundamental de la vía-parque.
No es competencia nuestra, pero aún así hemos adelantado el proyecto y esperamos que se realice de forma inmediata.

Y bueno, si usted conoce perfectamente el II Plan de carreteras, conoce una serie de prioridades, una serie de actuaciones en la Vega Baja o en la comunicación de la Vega Baja con lo que puede ser la zona de l'Alacantí o la zona de Elche, verá que Elche-San Fulgencio es una prioridad importante por muchas razones, no sólo de tráfico sino de interrelación de una capitalidad con un área metropolitana determinada, y que para el ayuntamiento en ese caso era fundamental.

Lo que ocurre es que cuando hay cualquier pequeño brote que quiere levantarse, yo creo que ustedes apoyan ese brote, arman un poco de lío, para intentar ver si se desestabiliza o si no podemos hacer esa actuación y tal.
Pero las actuaciones están pensadas de forma razonada, y a pesar de eso vamos a continuar haciendo las actuaciones que entendemos que son necesarias.

 

 

 

***Preguntes números 802/02 i 803/02 al conseller d'Obres Públiques, Uranisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre les reserves de sòl en ajuntaments del Baix Segura del Segura per a la futura plataforma de l'AVE, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP d'Esquerra Unida del País Valencià.***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Les dos preguntes que li havia anunciat anteriorment.
Té la paraula el senyor Oltra per a la seua defensa.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Señor conseller.

Esta pregunta hace referencia también a un tema que ya comentamos aquí hace unos meses sobre la depuradora de Lorca y el problema en el río Segura.
En aquella comparecencia suya vino a decir ­bueno, tenemos aquí el *Diario de Sesiones*­ como que textualmente la depuradora de Lorca ya estaba terminada, estaba funcionando ­estoy leyendo su propia intervención­, está tratando 12.
000 metros cúbicos diarios, bueno, tal, tal, y todo perfecto, casi para beber.

Eso duró un día la ilusión.
Al día siguiente, los propios afectados de la zona se encargaron de decir que esto no era así.
Esta depuradora ni estaba terminada ni estaba funcionando, y además el tema del control de los vertidos en esta población no se estaba haciendo, porque había excesiva mano blanda en este tema, que está suponiendo un elemento contaminante muy fuerte, no directamente al río pero en determinadas ramblas que al final acaban en el río.
Por lo tanto, ese problema no estaba resuelto tal y como se decía, y eso motivó esta segunda pregunta nuestra.

Claro, por un lado nos preocupa el nivel de información que le pueda llegar a su conselleria porque en este caso se demostró que era falso.
Y no nos parece correcto que se intente engañar a la Conselleria o que la Conselleria intente engañarnos a nosotros.
Entonces, si ese problema está sin resolver, yo creo que al igual que se preocupan del tema AVE con la gente de Murcia, con la de Madrid, y tal, pues también estaría bien ­luego entraremos en el AVE, por cierto­ entonces estaría bien que coordinara este tipo de cuestiones, porque lo que echen allí al final acaba en nuestro territorio.

Por lo tanto, nosotros.
.
.
Vamos, el problema sigue sin resolver.
Porque ahora en el mes de julio la propia Confederación ha abierto expediente, tengo aquí la información publicada, en el sentido de que eso se debe de cerrar, etcétera, etcétera, pero ya sabemos todas esas cosas también la lentitud con la que van.
No sé si al final se ha arreglado algo, si la Conselleria o la Generalitat en este caso están interviniendo de manera más decidida, pero nos da la impresión que desde Murcia poco se está haciendo.
Aquello de "agua va", al final eso a ellos no les ocasiona gran problema, y el problema donde lo tenemos somos nosotros.

O sea, por un lado, qué es lo que pasó con aquella información que no era cierta, y luego, qué está pasando en estos momentos con esta depuradora y fundamentalmente con los vertidos.
Porque claro, lo que hay que resolver son los vertidos más que la depuradora tenga que apechugar con un problema que le viene de algunas empresas determinadas.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

En relación a estas preguntas que me formula he de decirle con toda claridad y rotundidad que me reitero en lo que le dije el pasado mes de febrero en esta Cámara.
Cuando le contestaba en el mes de febrero en esta Cámara y le decía que desde finales de diciembre del año pasado la depuradora de los curtidos de Lorca venía funcionando en período de pruebas, y a partir de mediados de enero pasado está operando a pleno rendimiento, eso es cierto, eso es cierto en cuanto a la depuradora que entonces se estaba construyendo como primera fase.
Además vuelvo a decirle, tal y como le expresaba entonces, que el grado de eliminación del cromo, por parte de esta depuradora, alcanza valores altísimos, de más del 98%.
Así pues, señor Oltra, le vuelvo a responder lo que ya le dije.

En relación a las noticias aparecidas en los medios de comunicación a las que alude, he de decirle que no existe ninguna información aparecida que haya puesto en contradicción lo que dije en febrero.
Insisto.
La depuradora de los curtidos de Lorca está funcionando, y ya venía haciéndolo de manera perfectamente regular bastante antes de mi anterior contestación sobre este mismo tema.

Me pregunta su señoría por los motivos de mis afirmaciones, y el motivo no puede ser otro que el hecho físico y comprobable de que dicha depuradora está funcionando.
Y buena prueba de ello es que en los primeros seis meses de funcionamiento se habían retirado ya casi 5.
500 toneladas de materia sólida contaminante, que gracias al funcionamiento de esa instalación no van a parar al río.

Señor Oltra, esto es así.
Yo sé y usted sabe que un problema como el del Segura no se resuelve de la noche a la mañana.
Y además, quizá yo creo que para ser justo con alguna de las personas responsables de la Confederación del Segura, que en este momento pueden tener algún problema con la justicia, decirle que yo creo que el actual presidente de la Confederación del Segura es quizá uno de los presidentes o el presidente que más se ha preocupado para limpiar el río Segura, que más está trabajando desde la Administración del Estado y colaborando con las administraciones autonómicas de Murcia, de la Comunidad Valenciana y de Castilla-La Mancha para conseguir que todos los sistemas de depuración hechos o que se están haciendo funcionen de forma correctísima.
Y, vamos, mandarle un apoyo total y que continúe funcionando con la diligencia que lo está haciendo.

Pero en cuanto a la pregunta que usted me hacía hace un momento, yo hasta le contestaría con una visita que hizo a aquellas instalaciones el eurodiputado Pedro Marset, que creo que es de Izquierda Unida, cuando fue a Murcia y concretamente a las instalaciones de Lorca, y se le pregunta "¿Qué impresión se lleva después de esta visita?
" "La impresión es buena, y la obra que se está realizando es importante, lo que deseo es que culmine de forma feliz y eficaz, porque la Región de Murcia necesita este complejo, en el que se está invirtiendo una gran cantidad de dinero".

Entonces, la primera fase de esa obra, que es la que está funcionando, está funcionando correctamente; tiene el 98%, como le digo, de rendimiento.
Y la denuncia de la Confederación no se refiere a que eso no está funcionando, sino que la segunda fase, que tenía un período determinado, esa segunda fase no se ha cumplido en el tiempo determinado.
Y de ahí la denuncia, pero no por la calidad de las aguas.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Yo de entrada suscribo lo de Pedro Marset, además viejo conocido de muchas batallas.
O sea, la instalación, evidentemente, hace falta, antes debería haber estado puesta.
Lo que pasa es que una vez que se instala debe de funcionar correctamente.
O sea, que funcione una primera fase, tengo mis dudas, pero si es que hay prevista una segunda y no está funcionando, en definitiva el funcionamiento de la instalación es más que dudoso.

Yo tengo aquí la.
.
.
Esto fue en el mes de julio.
O sea, hace escasamente dos meses, el día 16 de julio la Confederación Hidrográfica del Segura, el señor Cánovas, que usted defiende aquí, dice, anuncia "la apertura de expediente al vertido procedente de la primera fase de la depuradora que trata las aguas de los curtidos de Lorca, ya que el afluente no cumple los objetivos de calidad, por lo que hemos revocado el procedimiento, abierto un expediente y procedido a la revisión y cancelación del vertido.
El vertido de aguas con cromo se sitúa en la rambla de Caravaca, tras desautorizar ­este señor Cánovas­ el anterior al río Guadalentín".

O sea, que aquí al final de lo que se trata es de que esto, bueno: "No eches eso aquí, échalo un poco más discreto.
¿Se nota?
Pues mira a ver si hay otro sitio más discreto".
Hombre, así no se puede funcionar.
O sea, si tenemos unas empresas que están vertiendo materiales contaminantes peligrosos como es el cromo, y eso lo dicen todos los informes, incluso ahora mismo el tema judicial también va en esa misma línea, pues de entrada habrá que actuar contra esa gente que está vertiendo, y las instalaciones, lógicamente, deben de ponerse en funcionamiento.

Por lo tanto, nosotros nos reafirmamos en que estos momentos el problema que denunciamos y que pedíamos explicaciones, no en esta pregunta sino en la primera, continúa vigente.
Y tan vigente como que la propia Confederación ha tenido que abrir ese expediente.
Que no sé cómo estará, porque esa es otra, o sea, me imagino que igual ni siquiera se les ha comunicado a las empresas infractoras, y si han recurrido estará de pleitos y ya veremos en qué año este tema se resuelve.

Pero sí que observamos eso.
Mucha lentitud.
Sabemos que no es un problema fácil, pero mucha lentitud, y en muchos casos cierta permisividad, que es la que por ejemplo el auto judicial incluso.
.
.
Hombre, usted sabe perfectamente que se ha llegado a mirar hacia otro lado con tal de cobrar el famoso canon de vertido, y eso se ha hecho, ¿eh?
, y eso se ha hecho.
Hombre, no es que lo diga yo, es que está ahora mismo en el tema judicial, y eso es cierto, eso le puedo certificar que es cierto, se ha dejado cobrar el canon de vertidos con tal de financiar determinadas actividades.

Por lo tanto, a estas alturas no se puede ya consentir estas cosas.
Yo le pido que al igual que veo el interés suyo en otros temas que luego entraremos, en este se mueva y haga también valer el peso, el tema valenciano, ahí en Murcia y ante la Confederación, para que se resuelvan estos temas, y que no estemos que si ahora la primera fase es que faltaba la segunda, porque es que esto al final no.
.
.
no huele bien, ¿eh?
Nunca mejor dicho lo de oler bien.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Oltra.

Usted sabe quien está gobernando en Lorca, ¿no?
¿Vale?
Seguramente está más cerca de su partido que de otros.
Usted sabe de quién también es la obligación de que se haga en ese tipo de instalaciones.
Bien.

Diciendo todo eso, lo que también le tengo que decir concretamente es que, en este caso, una instalación industrial de curtidos que llevaba mucho tiempo funcionando sin ningún tipo de tratamiento, ha sido ahora precisamente cuando se ha hecho uno de los tratamientos más costosos de Europa, con un tratamiento físico-químico que está funcionando totalmente.
Falta lo que es el tratamiento biológico, con una complejidad gorda.

Y yo no quiero defender ni al Ayuntamiento de Lorca ni a los curtidores de Lorca, pero sí decir la verdad de lo que se está haciendo.
Físico-químico para hacer desaparecer el cromo como cosa contaminante, peligrosa y seria, hecho eliminándose el 98%.
Tratamiento biológico, en construcción.
Se tenía que haber hecho en un tiempo determinado.
No soy el responsable ni del Ayuntamiento de Lorca ni de otros temas, pero se está trabajando, y se ha obligado desde la Confederación para que eso se fuera haciendo.
Se ha obligado de las formas que entendían que se podía obligar.

Y yo no puedo dejar de defender a gente que llevan desde el año 2000 al 2002 trabajando intensamente, porque lo he visto, lo he sufrido, pero con nosotros, con Murcia, con Castilla-La Mancha, para poner en marcha todas las instalaciones de depuración.
Y de hecho yo estoy convencido, porque además lo pruebo con los análisis que se hacen, el río no ha empeorado en estos años, en estos cinco o seis años.
Ha mejorado notablemente y sigue mejorando, y sigue mejorando.
Y para eso sólo hay que preguntar a la gente que vive allí, que vive objetivamente, no con un interés político ni otro, que vive objetivamente.
El río ha mejorado notablemente.

Y le puedo decir que el interés del Gobierno Valenciano, y del conseller que le está hablando, en la depuración de ese río es tan importante o más que en cualquier otra actuación que estamos llevando a cabo en este Gobierno o en la Conselleria.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.
*(Pausa)* Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bien.
Ahora seguimos en la Vega Baja ­són altres preguntes­ en el tema Ave, que yo creo que.
.
.
bueno, no creo que aquí la conselleria pueda decir que se ha lucido.
O sea, yo creo que el papel de la conselleria aquí ha sido bastante desafortunado, por decirlo en términos suaves.
Se pasó ­que es el motivo de la pregunta­ de pedir una reserva de suelo para un hipotético trazado del Ave a determinados ayuntamientos.
.
.
Se dijo que el Ave no iba a ocasionar ningún impacto, que iba a ser aquello.
.
.
Usted se encargó de reunirse con una serie de alcaldes.
.
.
Que hay que felicitarle, por cierto, hay que felicitarle porque casi les convenció a todos.
Luego alguno se ha desmarcado, pero en ese momento todos convencidos.
¿A base de qué?
De estaciones.
Casi una estación del Ave en cada pueblo, el tren lanzadera para la costa.
.
.
O sea, bueno, una cosa allí fantástica.
Más que el tranvía de Valencia.
Más o menos.

Claro, todo el mundo salió contentísimo.
Cuando sale el trazado definitivo, que no es el que la Conselleria defendía inicialmente ­porque usted lo sabrá mejor que yo, la documentación está ahí­, la Conselleria se define por el trazado norte, que dice que es claramente favorable.
El trazado sur, ustedes, no nosotros ­más todavía­, ustedes reconocen una afección alegada para el sistema territorial de la Vega Baja.
Al final la solución sudeste es más o menos aquella.
Poco más, poco más.
Y al final, ese es el que sale adelante, con una afección de no veas, y por una solución que no favorece los intereses nuestros, sino que en este caso, al contrario del de antes, el que sale favorecido es el tema de Murcia por un problema de la estación del Carmen de Murcia, etcétera, etcétera.
Pero que se supedita.
O sea, la Vega Baja se utiliza de plataforma, en este caso, para que el Ave a Murcia entre por donde quieran los murcianos.
Usted conoce la zona perfectamente, usted sabe las inundaciones que hemos tenido allí ­esta mañana hablábamos de la ley de emergencias.
Estas inundaciones las hemos padecido allí también y no existía esta infraestructura.
Por lo tanto, estamos condenados a algo bastante feo, bastante serio el día de mañana, sin ningún beneficio, a no ser que alguien se quiera entretener verlo pasar así deprisa y corriendo.

O sea, ¿qué es lo va a pasar allí?
¿Qué papel ha hecho la Generalitat Valenciana en la defensa de nuestro territorio?
Porque aquí si alguien puede decir que se ha llevado el gato al agua ha sido Murcia.
Es verdad que Murcia no tiene el acceso directo por Cieza.
Podríamos compensar una cosa con la otra.
Pero, hombre, la Vega Baja yo creo que ha sido aquí la pagana de un acuerdo que no le beneficia en absoluto y que ya está motivando.
.
.
El otro día hasta salió algún alcalde que es diputado ­no está por aquí­ diciendo: "Hombre, si no hay parada del Ave en la Vega Baja, ya no interesa tanto".
Hombre, ¿es que no se le había dicho que no había parada?
O sea, que era una cosa.
.
.
¿No se lo habían dicho a él tampoco?
O sea, ya es grave la cuestión.

Nos parece muy preocupante este tema.
Seguramente, vamos, con toda seguridad, motivará algún debate más amplio del que podamos hacer aquí en esta pregunta.
Pero creo que la solución no ha sido buena y, en este caso, se ha dejado sentir que la administración valenciana no ha acabado de defendernos ante lo que Fomento y, especialmente, la Región de Murcia querían, que creo que son los que al final se han llevado el gato al agua.

 

**El senyor vicepresident:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra.

La verdad es que el papel suyo en la oposición cada vez es más complicado.
Porque aquí que si los de Murcia se llevan el gato al agua.
.
.
Me imagino que en Murcia son los de Alicante los que se llevan el gato al agua.
En cada sitio tienen que utilizar un discurso, y siempre contradictorio y contrario.
¿Por qué no ven la problemática general?
El Ave tiene que llegar a todos los sitios donde está previsto y tiene que llegar a Murcia también.
El Ave tiene que llegar a la Comunidad Valenciana y tiene que atravesar Castilla-La Mancha.
Aquí no dicen que el que se ha perjudicado es Bono y el que gana es Valencia.
No.
Aquí el que gana es Castilla-La Mancha y el que pierde es Valencia.
Es bastante irracional y de falta de lógica el discurso que emplean.
Van en contra de todo.
Cuando hablamos del Ave dicen que ustedes no quieren el Ave, que lo que quieres es.
.
.
no sé si ese carril bici que ponen como alternativa a todo el tráfico mundial de coches y de trenes, o ese tranvía lento, porque hay que ir despacito para no llegar cuanto antes.
La verdad es que yo creo que el discurso es bastante poco sensato, bastante irracional.

Pero usted en la pregunta también hacia mención a por qué desde la Conselleria se había decidido exigir una reserva a los ayuntamientos para hacer el trazado del Ave.
Bueno, qué menos, qué menos que exigirles a los ayuntamientos que están haciendo el planeamiento los sitios donde este previsto que pase el Ave, que por ahí pueda pasar y que la planificación o el planeamiento suyo no impida esa ejecución.
Esa es una obligación nuestra totalmente que tenemos que ejercer.
Si no lo hiciéramos así, estaríamos en contra de los intereses generales de todo el mundo.
Evitaríamos el que eso no se hiciera.

Usted habla del papel de la Conselleria.
Mire, el papel de la Conselleria fue, y es, defender los intereses, en este caso, cuando estábamos hablando del trazado del Ave, los intereses de los ciudadanos y de la Vega Baja con el trazado del Ave, haciendo posible un trazado del Ave.
Y ¿qué es lo que hacemos?
Reunirnos con todos los alcaldes de la zona que están afectados, y que esos alcaldes de la zona con la conselleria, pero con el visto bueno de ellos y casi dibujado por ellos, digan por dónde tiene que ir el trazado del Ave.
Entonces, esa es la solución que nosotros llamábamos supersur, que ellos llaman sudeste, o algunas de las del sudeste.
Pero, en definitiva, esa es la que vamos todos a Madrid a hablar con el Ministerio de Fomento, los alcaldes también, a proponer, aunque ya con alguna diferencia: ya no había, dos meses o tres meses después, la misma unanimidad.
Pero prácticamente delante del secretario de estado, lo que queda es esa, que esa es la opción de la Vega Baja.

Es cierto que ahora al ministerio yo creo que tenemos, primero, que agradecerle el que ha escuchado a los alcaldes que les afectaba, ha escuchado al Gobierno de la Generalitat y ha vuelto a sacar a licitación pública unos trazados, que no tienen nada que ver con el sur, que son los que llaman trazados de la zona sudeste, nuevos que se apoyan prácticamente en su globalidad en el trazado propuesto por los ayuntamientos y por nosotros.

Es cierto que el ministerio creo que estudia ocho alternativas posibles dentro de esos trazados próximos al supersur y elige el que técnicamente le parece quizá más adecuado en cuanto a velocidades y en cuanto a curvaturas y trazado técnico.
Me imagino que por eso se ha elegido y por el tema económico.
Pero se ha elegido como propuesta no definitiva.
O sea, de los siete que estoy proponiendo, este estimo yo que es el mejor.

Nosotros seguimos hablando con los ayuntamientos, seguimos hablando con, digamos, las fuerzas políticas y económicas de aquella zona para ver entre todos cuál es el trazado.
Y, en principio, volvemos a coincidir prácticamente por unanimidad ­al final será imposible llegar a una unanimidad total, y sobre todo cuando estamos cerca de unas elecciones mucho más difícil­ pero en que la solución que se proponía, muy próxima a ese sudeste que propone el ministerio, debe ser la solución, debe ser la solución, con una parada, por supuesto, del tren de alta velocidad, pero siempre teniendo en cuenta que no serán todos los que paren.
Pararán como en todas las estaciones de Ave, en Ciudad Real y todos los sitios, algunos trenes de alta velocidad, pero no todos, porque habrá otros que son directos.
Y en esa línea continuamos.

Y en esa línea, yo creo que gente sensata de todos los partidos están.
Ustedes no pueden estar en esa línea.
Si ustedes no quieren el tren de alta velocidad.
¿Para qué vienen a decir si es la sur o la norte?
Usted tiene que decir que no, que hagan un tranvía, que con eso nosotros nos conformamos.
Y si hay que tardar diez horas en llegar a Madrid, mejor, más nos paseamos.
Porque ese es el interés económico y social que tienen ustedes por estas tierras.
A ustedes no les gusta, ni eso, ni el plan hidrológico, ni las carreteras, ni nada.
Pero cuando se proponen, entonces dicen.
.
.
O si no se hace, dicen por qué no se hace.
Utilicemos un discurso normal y serio y podremos contestarle seriamente también.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

No se ponga nervioso, ¿eh?
, que normalmente usted no se pone nervioso.
O sea, yo comprendo que tiene difícil que en el período de información pública del Ave que presenta su gobierno en Madrid, su gobierno, usted, como conselleria, presenta una alegación en la cual dice que la mejor opción para la Conselleria es la opción norte.
Eso está escrito por usted.
Y al final, la que sale es la opción sudeste.
Claro, usted tiene la obligación de adornar eso, porque eso, en cualquier otro sitio, sería decir: "Este no pinta nada".
La opinión del cien por cien de la población sería: "Este pinta menos que Carracuca en Paris".
O sea, algo así.
Claro, el papel suyo sí que es difícil.
El mío no lo es.

O sea, desde el primer día, y en esta tribuna lo estamos diciendo, nosotros estamos en contra del Ave.
Incluso nos parece hasta una tomadura de pelo lo que se está haciendo con el tema del Ave.
Nos parecería defendible si tuviéramos resuelto todos los temas de infraestructuras que tenemos pendientes desde hace muchos años.
¿Usted sabe que en paralelo a esta vía tenemos la línea convencional Alicante-Murcia, que su propio estudio, el Patemae, dice que desde hace 36 años ­no lo digo yo, lo dice su estudio­ no se han introducido mejoras ahí?
¿Usted sabe que no está electrificada?
¿Usted sabe que tiene una sola vía?
O sea, las prestaciones de eso es algo tremendo.
No me salga diciendo que es que nosotros queremos un tranvía.
Eso sí que ya es demagogia, o cabreo por parte suya, que yo lo puedo entender.
Todo el mundo tiene derecho a cabrearse algún día, y usted lo tiene esta tarde.
Bien.
Yo le felicito.
Además, ese desfogue a veces yo creo que hasta los médicos lo pueden aconsejar.
*(Remors)*

Pero el problema no va por ahí.
El problema usted sabe que el ministerio ha optado por un trazado, que yo no le tengo que agradecer que lo saque a exposición pública.
Eso faltaría, que habiendo introducido modificaciones sensibles, encima no lo saque a exposición pública.
Pero usted sabe también que muchos alcaldes, tanto del Psoe, que ya están en contra, como algunos del PP, están que no saben qué cara poner, porque es indefendible el tema de Jacarilla, por ejemplo, o el tema de Orihuela.
Orihuela ya, como tiene tantos problemas el alcalde este, no sé lo que durará, pero, vamos, lo único que le faltaba era meterse en este tinglado, con lo que tiene y lo que queda que pasar a este hombre.

Por lo tanto, no es buen trazado, y usted sabe el problema.
Ahora usted acaba de confesar que es por motivos económicos.
Ya es lo que faltaba, porque eso en parte es lo que mucha gente estamos diciendo, que por motivos económicos se hace el trazado que se ha elegido.
Y además, se hace en las condiciones que se hace, en terraplén, que eso va a ocasionar unos problemas ­le insisto­ muy serios en cuanto a inundación.
No se utiliza ni siquiera lo que se está utilizando en otros sitios, en el tema del Ave a Cataluña.
Ahí se ha sabido defender.
Ya sé que es nombrar la soga en casa del ahorcado, porque aquí el tema catalán.
.
.
Pero allí va en viaducto buena parte de ese trazado.
¿Qué se encarece?
Pues sí, pues sí.
Pero evita una serie de problemas.
Aquí, no.
Aquí lo que diga Madrid y, fundamentalmente, lo que sea más barato.
Y de rechistar, nada.
Que ese es un gran problema que tienen ustedes, un gran complejo.

Por lo tanto, nosotros, evidentemente, tenemos que estar en contra de eso.
Apostamos, y se lo hemos dicho ­si no hace falta que usted nos diga esto y lo otro­, apostamos por el tren convencional.
Si creemos que es la solución.
Y estamos hablando de algo que yo incluso dudo que esto se lleve adelante, porque con las restricciones presupuestarias.
.
.
Usted sabe que Francia, por ejemplo, ha renunciado al tren de alta velocidad.
Y eso el señor Chirac, que yo creo que con nosotros comulga poco.
Pero acaba de anunciar que ha renunciado al tren de alta velocidad la conexión francesa, con lo cual la hipoteca.
.
.
*(Pausa)* Eso está publicado en prensa, y dicho por ellos en base al tema de impuestos y todo eso.
O sea, que lo están diciendo.

O sea, en estos momentos hay que priorizar otras cosas, hay que saber utilizar mejor el dinero.
Y el tema Ave, cuando faltan tantas cosas, solamente a una mentalidad muy megalómana se le podría justificar.
Por lo tanto, cada vez tiene menos peso.
Y con los problemas que ocasiona en la Vega Baja.
.
.
Usted hable a solas con algún alcalde de los suyos, que posiblemente incluso se lleva una sorpresa.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señor Oltra, perdone el tono, pero a veces es que quieres llevar un discurso más o menos coherente y es complicado, es complicado.

Pero mire, la solución sudeste que propone el ministerio ahora vale creo que son 7 u 8.
000 millones de pesetas más que la solución sur, que se había elegido hace un tiempo por el propio ministerio.
O sea, que no es el tema.
.
.
Cuando me refería a lo que me refería, yo creo que usted lo ha entendido perfectamente, pero quiere darle la vuelta a las cosas.
No.
La solución sudeste es 7 u 8.
000 millones de pesetas más que la solución sur que proponía el ministerio.
Por lo tanto, no es así.

Lo que se está viendo ahora sólo es un estudio informativo de varias alternativas, sólo es eso.
No es un proyecto de construcción.
Por supuesto que se tendrán en cuenta todas las consideraciones, todas, todas, las necesarias, para que no haya ningún problema, ningún problema de inundaciones ni de falta de permeabilidad de lo que es el trazado del Ave.
Que en muchas de las zonas lo que estamos intentando es no viaducto, sino que vaya pegado totalmente al suelo, que vaya pegado totalmente al suelo, para que el impacto sea menor.
Y en algunos casos ya no donde la zona perpendicular por supuesto al río, pero en la parte sudeste, más sudeste, que vaya en trinchera y que vaya en unas zonas para que su trazado sea menor.
No.
En algún sitio, cuando pasa una carretera o pasa un río por supuesto que tiene que haber un acueducto para que pase y algún tramo de terraplén, pero solo en esos casos.
En los demás queremos que vaya lo más pegado al territorio y que se note lo menos posible.

Para nosotros el tema del Ave es irrenunciable.
Nosotros no podemos permitir que el Ave llegue a Málaga, Valladolid o a Sevilla ­como a lo mejor permitieron otros­, y que no se garantice y que no se piense en el Ave con la Comunidad Valenciana.
Vamos a continuar trabajando en esa dirección.
Son más de 275 kilómetros donde se están haciendo los proyectos de construcción, son varios los kilómetros donde ya hay una declaración de impacto ambiental clara y son dos tramos nuevos de tren de alta velocidad que están adjudicados a unas empresas que empezarán de forma inmediata.

Vamos a trabajar en esa línea, vamos a intentar colaborar con todos los ayuntamientos para que el impacto sea lo menor posible, pero lo que está claro es que el Ave no pasa por un desierto, pasa por unas zonas muy urbanas, que algunas afecciones tiene que haber y que seguro que un cien por cien de acuerdo no puede haber.
Pero intentemos entre todos que la solución se haga.
Es bueno para nosotros, es bueno para la economía.
Y vamos además a hacer que esa solución sea lo menos impactante y lo mejor para todos.

Gracias.

 

 

 

***Preguntes números 867/02 i 868/02 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre estudis d'impacte ambiental a la comarca del Baix Segura previs a la reserva de sòl per a l'AVE, que formula el diputat Francisco Pérez Baldó del GP Socialista-Progressistes.***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Continuem amb el torn de preguntes.
Ilustre diputado, don Francisco Pérez Baldó, para defensa de las preguntas 867 y 868, tiene la palabra.

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Continuamos con el Ave y continuamos con la Vega Baja porque es cierto que esta tarde de preguntas tiene una gran incidencia.
No sé si será una casualidad, es posible que sea una casualidad que no hayan enredado las brujas en esto de acumular en un momento como este las preguntas sobre el Ave en la Vega Baja.
Pero bueno, se ha producido así.

Las preguntas se formulan en marzo o en abril, esta serie de preguntas, y claro, en aquel momento, ante las distintas alternativas que se estaban planteando y las intensas actividades que estaba llevando el conseller con relación al tema de los distintos trazados, pues se interesaban sobre los estudios que se habían realizado de impacto ambiental, para hacer una evaluación de los distintos trazados.
Claro, en el mes de marzo, a aquellas alturas del problema el interés era ese, para poder evaluar.
Ahora, en este momento, una vez que ya el anuncio está claramente de la opción que está publicada, la opción sudeste, la supersur ­como también se le llama­, pues lo que es clarísimo es la notable oposición que se ha producido en la Vega, y no solamente por parte de determinados colectivos de alcaldes, sino de determinadas asociaciones ecologistas.

Lo cierto es que el trazado es problemático.
Pero independientemente de los consensos o no consensos que en un momento determinado se puedan encontrar ­siempre es preferible que un proyecto esté aceptado por el mayor número de ayuntamientos posibles­, hay unas cuestiones que son objetivas, y son los estudios de impacto ambiental.
Y eso es objetivo.
Y los estudios de impacto ambiental se hacen, precisamente, para poder optar entre aquellas soluciones las que menos perjudican, y sobre eso es lo que concretamente se le pregunta, al objeto de que usted tenga la oportunidad de explicar lo que en este momento en la Vega Baja es una problemática y dudosa decisión sobre el trazado.

Gracias, señor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Pérez Baldó.

Bueno, hoy estamos hablando de la Vega Baja.
Yo creo que cuando se habla de algo o de alguien es porque merece la pena, porque tiene interés y porque se están haciendo cosas y hay conflicto de intereses.
No hace mucho esa discusión creo que también llegó aquí a las Cortes, pero la tuvimos en otras comarcas como la zona de la Ribera, por el trazado del Ave.
También nos reunimos con alcaldes, también llegamos a acuerdos, también mejoramos soluciones y también es cierto que no hay una unanimidad total, pero hay mucho menos desacuerdo que había en un principio y va tomando cuerpo.
Los proyectos de construcción están hechos, las obras adjudicadas y se van a empezar, como digo, de forma inmediata.

Yo estoy convencido que en la Vega Baja pasará exactamente igual.
Lo único que nos ha llevado a nosotros con el Ministerio es a cumplir un mandato, en este caso, del Consejo de Ministros para ellos, de ustedes en las Cortes, porque el Ave aquí se ha pedido por casi todo el mundo, y del Gobierno Valenciano de que es necesario disponer de esa infraestructura y disponer cuanto antes.

Y para eso desde la Conselleria de Obras Públicas, digamos, los responsables en materia de infraestructura lo que estamos haciendo es coordinar, colaborar, consensuar, intentar dar soluciones conociendo mejor el territorio, y porque somos competentes en la ordenación del territorio, para que las afecciones sean mínimas y para que los acuerdos y el consenso sea máximo.

Usted habla de los estudios de impacto ambiental.
Y yo le quiero contestar a eso.
Respecto a la existencia de estudios de impacto ambiental del Ave en la Vega Baja puedo decirle que hay tres.
El primero que acompañó el estudio informativo del año 1999; un segundo estudio que corresponde al informe complementario del año 2000 y, finalmente, tenemos ahora en información pública un tercer estudio, el de ahora.
Y, entonces, podría preguntar ¿para qué hacen falta tres estudios?
Fundamentalmente porque los corredores se han ido afinando de acuerdo con las alegaciones recibidas y hay que determinar el impacto ambiental de esas nuevas propuestas.

Así, el documento complementario actualmente en información pública recoge un corredor sudeste que responde fundamentalmente a la variante propuesta por nosotros y la Vega Baja, conocida por el nombre de supersur.

También su señoría se interesa por si se ha tenido en cuenta el menor impacto ambiental que tendría el pasillo ferroviario actual.
El problema, señoría, es que las características de ese pasillo hacen que no sea una solución.
El segundo documento complementario examina la cuestión y señala que en buena parte del trayecto la velocidad máxima son 90 kilómetros por hora, totalmente insuficiente para un servicio de calidad en trenes de larga distancia, como el que queremos para el Ave en la Comunidad Valenciana.

Y no olvidemos que esta línea circula por núcleos urbanos, por lo que para mejorarla sería necesario hacer unas grandes variantes o unas soluciones soterradas en gran longitud, difíciles de hacer y costosísimas.

En resumen, señoría, utilizar el trazado actual no es una buena solución.
La línea actual tiene futuro, pero desde nuestro punto de vista y el planteamiento que estamos haciendo del Plan de acción territorial que hemos abordado en la Vega Baja, y en las reuniones con los distintos alcaldes así lo hemos hablado y con el Ministerio también, es que habrá una línea de alta velocidad, de largo recorrido, que es la línea del Ave, y habrá una línea de cercanías, no de largas distancias, pero que comunicará perfectamente toda la zona de Murcia con toda la zona de Alicante y, por supuesto, vertebrando perfectamente los municipios de la Vega Baja, que por eso el Ministerio está realizando los proyectos de desdoblamiento de esas líneas como tren de cercanías y, en este caso, con ancho europeo para poderlo comunicar bien a través de la estación del aeropuerto, también con Alicante con ese ancho.

Pero lo que es incompatible es que esas mismas líneas sirvan para la alta velocidad, por lo que le decía antes, por donde pasan, el trazado que tienen y por la complejidad que tienen.
Entonces, por eso nos ponemos de acuerdo con los distintos ayuntamientos ­que no es fácil­ y se propone una solución, que después algunos se descuelgan, y entiendo que en la última, digamos, elegida de las distintas variantes por el Ministerio, haya una cierta dificultad en algún municipio, pero que estamos intentando abordarla entre todos para que la solución sea lo más correcta posible y afecte lo menos al medio ambiente.

Y lo que le pediría es que nos apuntásemos, desde su partido también, a la posibilidad de un tren de alta velocidad consensuado que se pueda hacer cuanto antes y que moleste o que afecte lo menos posible al territorio y a las personas.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Señor diputado.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Evidentemente, uno de los argumentos fundamentales que usted utiliza para poder defender la opción que en este momento está en información pública es el tema de la velocidad y de las prestaciones.
Pero al mismo tiempo hay una serie de cuestiones que no se entienden, porque si de alguna forma están vendiendo una estación intermedia entre Elche y Murcia, el objetivo de la velocidad y de las prestaciones creo que cae por su propio peso, prácticamente no hay tiempo de aceleración, en 50 kilómetros una parada para un tren de esa velocidad.

Hay algunas cuestiones que son curiosas porque se utilizan los argumentos lo mismo para un roto que para un descosido.
Pero yo quisiera no admitir ni el menor gramo de demagogia en este asunto, porque considero que es un tema importantísimo para la Vega Baja.
Incluso no me permitiría ni recursos a la retórica.
Quisiera ser claro, como se es en la Vega.
Y se está diciendo claramente en la Vega ­y cualquiera que haya tenido la oportunidad de hacer el recorrido lo ve perfectamente­, que el trazado sudeste parte la Vega por la mitad.
Parte la Vega por la mitad, señor conseller.
Y usted es perfectamente consciente de lo que se le está diciendo y le están diciendo muchísimos alcaldes, que tienen un conocimiento perfecto del territorio.
Y va a dejar una parte importantísima de la Vega, va a ocupar cinco millones de metros cuadrados de vega, actualmente.
Y va a dejar, prácticamente como terrenos colindantes más de cuarenta mil tahúllas afectadas por la infraestructura.

Pero sobre todo el efecto barrera que va a producir, esta enorme barrera que se va a producir por el Ave, va a tener serios problemas en cuanto al drenaje de toda la zona de la Vega.
Y hasta ahora usted no ha dado una respuesta a cómo se va a solucionar ese asunto.

Por eso, lo que se trataba de preguntar, señor conseller, de una forma clara, en última instancia es ¿de qué están sirviendo los estudios de impacto ambiental?
¿Es una obligación piadosa que nos imponemos para de alguna forma acallar nuestras conciencias cuando a la hora de tomar las decisiones el estudio de impacto ambiental se deja a un lado y lo que realmente prevalece son determinados criterios o determinados intereses?
.
Yo no quisiera llegar a ningún conflicto territorial en este sentido.

Yo lo que le quiero decir, señor conseller, es que en este momento hay más de 3.
000 alegaciones de particulares presentadas a este proyecto.
Que queda todavía hasta el día 22 para presentar alegaciones y los ayuntamientos hasta el día 1 de octubre.
Y yo creo que precisamente para eso son las alegaciones, para tenerlas en cuenta, para tenerlas en cuenta y escuchar a personas, lógicamente de la Vega Baja, que tienen un conocimiento perfecto de la situación y de la zona.

Y yo creo que siendo razonables y si estuviésemos a tiempo, señor conseller, ¿estamos a tiempo de evitar este dislate?
, ¿estamos a tiempo de evitar ese trazado que compromete seriamente el futuro de la Vega Baja?
Si estuviéramos a tiempo, señor conseller, usted sería el responsable de defender las legítimas peticiones que se están haciendo en la Vega Baja.
Usted.
Por lo tanto, yo considero que en este momento es todavía tiempo de escuchar a la Vega y de tratar de atender las peticiones que se están haciendo.
Usted es el que debe de atender y defenderlas, señor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gracias, presidente.

Señor, yo le agradezco profundamente su valoración, ya que me da la importancia de que de mí dependen todas estas cosas *(rient)*.

No es así pero si lo fuera *(so d'un mòbil)* yo diría lo primero de todo: ¿es necesaria esa infraestructura para la comunidad?
Creo que en la respuesta coincidimos todos en que la infraestructura es necesaria.
Si es necesaria esa infraestructura tenemos que hacer lo posible entre todos.
Claro, lo que no tendría ningún sentido es que esa infraestructura se quedara.
.
.
, no lo sé, en Albacete o en Cuenca, o en un sitio donde puede que no afecte porque no hay mucha población, porque no iría nadie, y tiene que llegar a sitios donde haya población, y tenemos que hacer compatible una cosa con la otra.

También se utiliza mucho lo de la barrera: "es que el Ave, es que la carretera.
.
.
, eso va a dividir una parte del pueblo o una parte de la Vega, una parte del territorio.
" Sin embargo, cuando defendemos otros proyectos, sea por ejemplo un gran invernadero en un punto determinado, que algunos los hay, si no en esa zona en otras, que pueden tener seis y siete kilómetros de largo por uno o dos de ancho, que ahí sí que no puede pasar nadie.
O instalaciones residenciales de grandes complejos residenciales o de ocio, que también ejercen un efecto mucho mayor de barrera que un tren, en este caso, de alta velocidad, pero que no llega a ocupar más de 20 metros, lo que es esa infraestructura, y que se puede pasar sin ningún problema de un lado a otro, no al mismo nivel, a distinto nivel, y se puede permeabilizar todo lo que sea, y que, además, tiene la función de vertebrarme con otras zonas o con la misma zona, pero en otra dirección.

Entonces, yo no puedo defender que una carretera divide, yo no puedo defender que un tren divide.
.
.
Yo defiendo que un tren une, que un tren me da posibilidad de moverme y, por lo tanto, me da posibilidad de empleo, de riqueza y de competitividad con otras zonas.
Y tengo que hacerlo compatible con lo que hay y con la agricultura, con la residencia en aquella zona.

Cuando habla que si afecta a tantas tahúllas más o menos, mire, la solución sudeste, a lo que es la parte agrícola, afecta muchísimo menos que la solución sur que se preveía o que la solución norte, muchísimo menos.
La solución sudeste es producto, y tengo que volverlo a decir, del mayor acuerdo entre todos los ayuntamientos afectados.
Y es una solución que a nosotros nos parece correcta y que defenderemos corrigiendo lo que haya que corregir para que su afección sea mínima.

Que los estudios de impacto ambiental están ahí y todos han sido sometidos a información pública, que están ahora en el Ministerio de Medio Ambiente, los de la primera y segunda fase, los de la tercera todavía no, porque no ha terminado el plazo o el periodo de información pública.
Terminado ese periodo de alegaciones y recogidas las alegaciones pasa también con todo el expediente nuevo al Ministerio, para que haya una decisión última sobre las posibilidades de hacer un trazado u otro trazado, y se tiene en cuenta todo.

Ahora, si usted tuviera que valorar, cuando alguien le presenta una alegación y la alegación es "que afecta a mi casa" o es "que afecta a mi finca", usted dirá, bueno, es una alegación que para este señor o para ese municipio es importante, pero si lo pongo por otro sitio, esa alegación se volverá a presentar, porque afectará a otro señor, a otro municipio y a otra finca.
Entonces, ese tipo de alegaciones, por numerosas que sean, son importantes, pero como tenemos que hacer viable una infraestructura de ese tipo, se van a producir estén donde estén.

Por lo tanto, intentemos entre todos la mejor solución, consensuemos la mejor solución, pero hagamos entre todos posible ese tren de alta velocidad.

Gracias.

 

 

 

***Preguntes números 869/02, 870/02 i 871/02 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre problemes amb les aigües de la depuradora de Benidorm, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP d'Esquerra Unida del País Valencià.***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

El senyor Oltra té la paraula per a les preguntes 869, 870 i 871.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller, ara li fem una pregunta sobre el tema d'aigües residuals, que, pràcticament, si li canviàrem el nom del poble, doncs, valdria per a una bona part de les nostres ciutats.
En este cas xarrem de Benidorm, ciutat que, a més, vosté coneix des de tots els punts de vista, el tema de la depuradora de Benidorm, que, bé, té el problema crònic que no depura com deuria ser eixes aigües, aigües que ixen amb una conductivitat molt alta i que, lògicament, ningú les vol, perquè regar amb això és tirar a perdre qualsevol collita.

Aleshores, clar, entre això i que no té capacitat per a tractar totes les aigües residuals que es produïxen en la zona, la solució clàssica, habitual en el règim, doncs, és abocar-la a la mar.
Aleshores, ahí tenim el tema de serra Gelada, que pots entropessar banyant-te o passejant en barca, que al costat teu t'apareixen una sèrie de coses que no deurien estar, però estan, i això va a més, no va a menys, va a més.

I és un problema crònic, el tema este és un tema ja que canta molt i que hi ha gent, inclús del seu partit i d'ajuntaments propers, que es queixen amb tota la raó d'eixa situació.
Perquè ací els ha agafat el bou, com en tantes altres qüestions està passant.
Inclús, en la nova depuradora que està en marxa, que ja vorem això.
.
.
L'altre dia me contestava vosté com si no tinguera res a vore, amb això que és el Ministeri qui ho paga.
.
.
Home, el Ministeri ho paga, doncs, me pareix molt bé que ho pague, però, home, eixa depuradora està tenint problemes en la construcció, en l'abocament.
.
.
en tota una sèrie de coses.
Home, preocupe's un poquet més!
, no ens diga que d'això, com ho paga el Ministeri, no en vull saber res.
O siga, és un tema gros.

Aleshores, nosaltres sí que tenim interés en conéixer això, què és el que està passant exactament amb l'actual depuradora, què està passant.
.
.
Però eixe problema ja no és de l'estiu a soles, en estiu s'accentua, però és pràcticament tot l'any, perquè és que, en estiu.
.
.
Però que és un problema greu.
O siga, què està passant, com se pot resoldre el tema eixe de la conductivitat i com se pot evitar eixe abocament.
.
.
I no mos l'envie més llunt perquè no se veja!

O siga, és que, el problema ja està ahí, no?
, com se pot evitar això?
, perquè això, qualsevol dia.
.
.
Ara hem tingut recentment una sentència condemnatòria en el tema de l'extracció de sorra, que també és un problema greu.
Fins ara no han fet res en serra Gelada, precisament, o siga, que no tingueren també qüestions d'este tipus per l'abocament d'aigües residuals sense depurar.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra.

Bé, el sistema de depuració de la Marina Baixa durant molt temps jo crec que ha estat funcionant prou correctament.
La depuradora de Benidorm, la d'Altea, la de la Vila ara l'han hagut de millorar i ampliar també, està ampliant-se la d'Altea per a arreplegar aigües de Callosa, la Nucia i Polop, i està ampliant-se de forma important el que és la depuradora de Benidorm.
Hi ha hagut un creixement turístic i residencial fort en aquella zona, igual que pràcticament en altres de la comunitat, i estan fent-se o s'han fet les obres necessàries per a anar adaptant eixes infraestructures a eixos volums d'aigua que estan aplegant.

Però jo crec que vosté no podrà deixar de reconéixer que en Benidorm, concretament, o en la Marina Baixa, concretament, la utilització de les aigües i l'aprofitament integral de les aigües ha segut una cosa que és el que ha fet possible que allí, sense recursos de ningun altre tipus, s'haja pogut donar servici a un increment de població fortíssim, jo crec que més de 500.
000 habitants al llarg de tot l'estiu, fent un ús o un aprofitament prou racional i prou competitiu de les aigües en aquella zona.
També ha segut com a conseqüència del producte d'un consens entre els distints usuaris de l'aigua en aquella zona.
Ha segut fonamental que els agricultors pugueren i vullgueren utilitzar les aigües residuals depurades.

Jo crec que amb totes les diferències i totes les dificultats que hi ha hagut des d'un principi, és la zona a on les aigües residuals estan utilitzant-se d'una forma més extensiva.
A més, s'han utilitzat des de sempre, de forma que han deixat d'utilitzar aigües netes, i eixes aigües netes s'han utilitzat per a beure, i han utilitzat aigües residuals depurades.
Però és que ells també se beneficiaven d'eixe canvi, se beneficiaven en quant que tenien unes garanties d'aigua, que d'una altra forma era impossible, i se'ls havia de garantir un mínim de qualitat i fent, bé, grans inversions no només en depuració i en la gestió de la mateixa depuració, sinó en les conduccions de dur l'aigua perquè es pugueren regar i els distints tractaments que s'havien de fer al llarg de tot el procés.

Eixe equilibri s'ha mantingut durant molt temps.
És cert que conforme fa falta cada volta més aigua, està el problema de la salinització de les aigües, està el problema de la conductivitat d'eixes aigües, i és cert que en un principi estaven solucionant-lo fent una gestió del que era tots els abocaments al clavegueram, per a intentar controlar tots els abocaments i que les aigües aplegaren en unes condicions de poder-les utilitzar, però és cert que cada volta eixe tema és més pràcticament impossible de solucionar aixina, i, vosté, jo crec que coneix perfectament, perquè hui també eixia en la premsa el que era l'anunci d'un tractament terciari, dessalar una part important o llevar-li part de la sal a un part important d'eixos cabals, per a poder utilitzar eixes aigües sense ningun problema, perquè els agricultors puguen utilitzar-les de forma total, en el cent per cent, sense problemes de conductivitat, sense necessitat de mesclar-les amb altres aigües i perquè, també, els abastiments, a l'utilitzar els agricultors eixes aigües, puguen utilitzar totes les netes que pugueren fer falta per a mesclar-la amb eixa i que la salinitat fóra una cosa raonable que ells pugueren utilitzar.

O siga, que està fent-se l'ampliació de la depuradora perquè se tracten totes les aigües, és una obra que és de veres que està fent-la el Ministeri de Medi Ambient, i mosatros esperem que per a la Setmana Santa pròxima, per a l'estiu que ve, eixa depuradora estiga totalment acabada, i és cert que està en licitació un tractament terciari per a llevar part de la sal, perquè els regants puguen regar-la sense ningun problema de ningun tipus.

Les pliques que acaben de presentar-se a final del mes d'octubre, i mosatros esperem que en el mes de desembre o gener eixes obres estiguen adjudicades, perquè un poquet després que estiga acabat el que és el tractament que està fent el Ministeri, entre en funcionament eixe tractament terciari.

O siga, estem en eixa lluita, estem intentant que s'utilitzen totes les aigües, i en aquella zona està fent-se de forma, bé, jo crec que extensiva a tots els municipis que estan en la part baixa des de fa prou de temps, i en eixa línia volem continuar.
Perquè jo crec que l'ús que està fent-se en aquella zona de l'aigua és prou exemplar.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Home, em pareix correcte que vosté defenga la situació que hi havia allí fa uns anys, entre altres coses, perquè tenia responsabilitats directes en eixe tema, però també, bé, m'ha agradat que siga vosté i no haja de ser jo, com sempre, el que diga que probablement una de les causes d'eixa situació ha segut el creixement desorbitat, diria jo, el que s'ha fet i el que queda per fer en la zona.
I evidentment, doncs, això ha agafat d'improvís tot eixe tipus d'instal·lacions de depuració com d'altres, perquè això és una evidència, i el tema.
.
.

Vosté parla que ara no hi ha ahí problemes i que tal, no sé què.
.
.
Home, el tema de Calp, per exemple, que du 70 o 80 dies sense aigua potable, això ha eixit ahí, en premsa, o per no parlar d'un poquet més amunt, la zona de Dénia, etcètera, etcètera.

Home, que els agricultors volen l'aigua residual, això és evident, i ben depurada, evident, però el problema és que no està ben depurada.
Vosté, d'entrada, lògicament, no m'ha contestat a una de les preguntes que anaven, que és a on estan anant eixes aigües que ningú vol i que tots sabem que suposen cabals molt importants?
O siga, a on estan anat?
, perquè en algun lloc aniran, no?
O en tot cas, si no m'ha contestat, és perquè me dóna la raó en el que jo he dit, que jo crec que és l'evidència que tot el món té clar allí.

Però, clar, el problema d'estes coses és que jo crec que de nou va a passar el que estem patint.
O siga, ara diu vosté: "És que anem a tractar amb sistema terciari", ja advertix que serà una part, no serà tot.
.
.
Però, bé, si ja no està depurant-se, tota l'aigua residual que es produïx en la zona ja no està depurant-se en estos moments, ja no està ni tan sols entrant a la depuradora.
Per no parlar de les rodalies, del tema de la Vila, que en passar per allí no fa falta un mirar a on se troba, sinó simplement s'ol a on se troba.
Home, passa un per l'autopista i l'oloreta ja canta.
Per tant, estem parlant de coses que la gent està patint allí.

Per tant, nosaltres tornem a preguntar: quina és la situació actual d'eixes aigües, que la depuradora no està tractant correctament, que ningú les vol per eixa salinització?
A on estan abocant-se?
Quant de temps va a continuar eixa dinàmica, i, en tot cas, si la nova depuradora, una volta ja veig que espera un miracle per a la Setmana Santa, si això se posa en marxa, resoldrà de veritat el problema o de nou, quan arribe la depuradora, vindrà ja desfasada, perquè s'haurà construït molt més, en eixe sentit.

Sí que ens agradaria alguna resposta a això, perquè qualsevol dia tindrem un problema, no ja a nivell d'ací, que ací el guanyaran vostés, de moment, sempre, però el tindrem en altres instàncies, a nivell europeu, a nivell judicial, perquè el tema de l'abocament indiscriminat a la costa, en concret a serra Gelada, ja és molt evident, és massa evident.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller, li queda.
.
.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, no d'ara, sinó des de sempre: en eixa depuradora està previst que les aigües se reutilitzen en la part que se puguen reutilitzar i no precisament per la qualitat de les aigües, sinó perquè hi ha part de l'any que no poden reutilitzar-se totes les aigües, ni tan sols emmagatzemar-se, però perquè no hi ha volum suficient d'embassaments per a poder-ho fer ni tampoc, a la millor, és massa aconsellable que s'haja d'emmagatzemar totalment sempre eixa aigua.
.
.
Però que, per exemple, en el més d'agost se reutilitzen més d'un milió de metres cúbics, un milió de metres cúbics, és important, o siga, és un volum important.
Pràcticament quasi totes les aigües ahí que ixen de la depuradora de Benidorm, que ixen de la depuradora de la Vila, se reutilitzen, i en el mes d'agost hi ha dies en què falta aigua residual.

O siga, que no és el tema de la qualitat el que està preocupant, sinó que s'ha d'abocar part d'eixa aigua en algunes èpoques de l'any, i este estiu, a la millor més en l'estiu, perquè ha segut un estiu que ha plogut en juliol, que ha plogut en agost, i les necessitats de reg han segut majors.

És cert que està entrant un cabal major del que la depuradora pot tractar en condicions normals.
És cert que se fa un tractament físicoquímic al principi perquè el pretractament i el tractament primari no tinga cap problema de ningun tipus i les aigües isquen en qualitat suficient.
I és cert que l'aigua que no es reutilitza per a regar ha d'anar al mar, però ara i en l'any 1980 quan es fa construir exactament igual.
I és cert que està construint-se l'ampliació, no una nova depuradora sinó l'ampliació de la depuradora actual amb col·lectors nous perquè eixes aigües se puguen depurar totes, totes.
I és cert que nosaltres acabem de licitar un tractament terciari per a la totalitat d'aigua i dessalar sols una part, sols dessalar una part perquè no fa falta dessalar-la tota, seria molt costosa, perquè se li lleva tot l'índex de sal i vosté sap que es pot regar amb mil.
.
.
, se pot regar sense ningun problema de ningun tipus, les aigües que bevem de l'aixeta en tenen més.
I per tant, soles és perquè és allò raonable i allò que cal fer.
I tot això està en marxa.

I puc dir-li que jo crec que no hi ha quasi ningun lloc del món en què estiga fent-se eixe tipus d'actuacions com estan fent-se aquí a la Comunitat Valenciana; d'Europa, sense ningun dubte que ningun.

Gràcies.

 

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón), sobre política general del Consell de matèria de regulació i ordenació de l'urbanisme al territori valencià, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del Grup Mixt (RE número 39.
016, BOCV número 153).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories.

Senyor conseller, esta presidència és conscient, com les altres senyories, de l'esforç que vosté ha estat fent esta vesprada a la contestació a les preguntes que li han formulat els distints diputats.
A continuació, vosté ha de respondre a una interpel·lació.
Aleshores, hi ha dos opcions: o fer un descans molt breu o continuar.
Si no afecta absolutament i vosté es considera amb capacitat física i mental per a contestar.
.
.

Per tant, continuem amb el punt 12 de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Consell sobre política general del Consell en matèria de regulació i ordenació de l'urbanisme al territori valencià, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García, del Grup Mixt.

Té la paraula.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor conseller, per la seua presència.

Senyores i senyors diputats.

Una de les polítiques generals del PP al front de la Generalitat Valenciana que més preocupen al meu grup polític, com no podia ser d'una altra manera, són les polítiques sobre el territori, són les polítiques de regulació i ordenació de les actuacions sobre el territori valencià i els efectes de l'urbanisme.
Són unes polítiques que nosaltres considerem negatives i que tenen conseqüències no a curt termini, sinó conseqüències de molta més llarga durada, algunes d'elles difícilment recuperables.

I també és cert que no anem a centrar la intervenció totalment en la política de la Coput, perquè no solament és responsabilitat de la Conselleria d'Obres Públiques en aquesta matèria, perquè pensem que justament estem tractant d'una de les polítiques generals i que més s'adapta eixa formula reglamentària d'aquestes Corts que és la de la interpel·lació, perquè no és la Conselleria l'única responsable de l'actual situació que per a nosaltres és d'una manca de reglamentació, d'inspecció urbanística i d'incompliment de la legislació valenciana que afecta a l'ordenació del territori i a l'ús del sòl valencià.

Nosaltres pensem que el Consell del PP des de l'any 1995, no solament des d'aquesta legislatura sinó des de l'inici del govern del PP al front de les institucions de la Generalitat Valenciana, ha tingut una política que podríem definir com a tolerant, excessivament permissiva en matèria de protecció urbanística del territori com una línia estratègica general.
Podríem definir-la com en els llibres d'història econòmica es definix a la política dels primers liberals en les corts de la monarquia absoluta, que el PP fa en l'ús del sòl allò de *laissez faire, laissez passer*, o altres vegades mirar cap a un altre costat per a no detectar excessives irregularitats.

El nostre compromís de conservació del medi i eixa exigència que la qualitat de vida d'avui no hipoteque la de les generacions futures ens porta a insistir i treballar en aquest Parlament molt en eixes actuacions, en eixe control parlamentari de les actuacions del Govern en matèria de protecció urbanística i de la legalitat.

I en eixa tasca, des de l'any 1999 anem trobant-nos amb excessius exemples que ens fan concloure que no són casos puntuals, sinó que estem davant d'una política general desreguladora i poc respectuosa amb el territori la que desenvolupa el Consell.
I posarem exemples passant d'allò general a algun exemple concret que per a nosaltres és molt significatiu.

I no pensem que la regulació del territori estiga mancada de legislació, de normativa; pensem que manca voluntat d'aplicar-la i manca gestió política.
Des de 1989 tenim.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, senyor Peris, per favor.

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Tenim la Llei d'impacte ambiental.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Perdó.
Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

.
.
.
Li donaré el temps que li he llevat.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
la Llei d'ordenació del territori, la Llei de sòl no urbanitzable.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, per segona volta cride a l'ordre.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Tenim ­dia­ la Llei d'impacte ambiental; la Llei d'ordenació del territori, de 1989; la Llei de sòl no urbanitzable, de 1992; la Llei forestal, de 1993; la Lrau, de 1994; el Reglament de planejament, de 1998 i el Reglament de zones d'ordenació urbanística darrer, de 1999.

Clar, algunes d'aquestes no han estat aplicades en la seua totalitat o algunes, com la Llei d'ordenació del territori de 1989, que tenien un instrument bàsic que la llei mateixa dia, que és el Pla d'ordenació del territori, no ha estat ni realitzat, des de l'any 1989 no tenim Pla d'ordenació del territori de la Comunitat Valenciana.
O, per exemple, aspectes puntuals, com allò de l'aigua potable.
Hi ha un article claríssim que difícilment se pot dir que s'ha complit, quan diu que no es permetran creixements exògens en aquelles zones on no hi haja aigua potable.
I, clar, dir que en Dénia, Xàbia o, per posar un exemple d'interior, que també ha passat, Montserrat, amb eixos creixements exponencials de població, és cert, aprovats pels ajuntaments, però ratificats de manera definitiva eixos nous plans generals per la Coput, tenien aigua potable quan s'aprovaren eixos plans generals és de difícil justificació.

Senyor conseller, a finals de la passada legislatura, en la presentació dels pressupostos de l'any 1999, any electoral, l'anterior Consell anunciava i aprovava com una principal línia d'actuació allò de completar la legislació urbanística, i dien: "A nivell legislatiu, mitjançant la tramitació i presentació d'acords per la seua aprovació de la Llei d'ordenació del territori i del sòl no urbanitzable i iniciar els treballs de redacció de l'esborrany de la Llei de protecció de la legalitat urbanística de la Comunitat Valenciana".
Vosté sap perfectament que als pressupostos de 2002 torna a dir exactament el mateix, torna a dir exactament el mateix.
En eixe espai de temps.
.
.
Bé, un poquet abans d'això havíem aprovat allò de les zones d'ordenació urbanística.
Realment vostés van ser molt fins, molt fins redactant.
Dia en l'any 1999: "iniciar els treballs de redacció de l'esborrany de la llei".
No se pot ser més fi, més florentí.
"Iniciar els treballs de redacció de l'esborrany de la Llei de protecció urbanística".
Però, quatre anys després com objectiu diguem que estarem iniciant els treballs de redacció de l'esborrany de la Llei de protecció urbanística.

Jo pense que és una mostra clara i palpable de manca de voluntat política de protecció de la legalitat urbanística.
Clar, per això tenen el rècord mundial d'expedients: en un any 10 expedients d'infracció urbanística; en un altre any, 17.
I dius: xe, 7 més.
En tot el País Valencià, 10 expedients d'infracció urbanística?
Només que et meneges un poc, són 10 cada 10.
000 metres, senyor conseller.

La Coput ja ha iniciat els treballs de redacció de l'esborrany de la Llei de protecció urbanística?
Per què no abans?
I què ha passat mentres?
Com ha executat les funcions legals de protecció de la legalitat urbanística i control que sí que té la Conselleria, perquè la Lrau diu claríssimament: "Les competències en matèria urbanística estan compartides entre l'ajuntament i la Generalitat".
Estan compartides.
I té claríssimes funcions sancionadores i de protecció de la legalitat urbanística el senyor conseller d'Obres Públiques mateix.

Clar, ja dia jo, aixina s'han aconseguit eixos rècords mundials en expedients d'infraccions urbanístiques.
Clar, aixina pocs expedients s'obriran, per exemple, quan al costat d'un parc natural hi ha dos anys d'unes obres en construcció sense projecte urbanístic, sense llicència, l'ajuntament acaba legalitzant-los i el conseller diu que no pot anul·lar un acord municipal.
És que obliden les seues funcions a base de no utilitzar-les, allò de la màxima biològica: òrgan que no s'utilitza, s'atrofia, i acaba oblidant-se que es té, que és el que està passant-li a la Conselleria en matèria de protecció urbanística.

Però, jo deia, senyor conseller, que col·labora amb vosté, que no és qüestió solament de vosté.
El conseller de Medi Ambient col·labora moltíssim, tal vegada perquè va estar en Urbanisme abans de ser conseller de Medi Ambient.
I, clar, diu la Llei forestal i diu la Llei de sòl no urbanitzable que no es podrà reclassificar per a urbanitzar un sòl que haja estat incendiat.
I diu el reglament i la Llei forestal que hi haurà un registre que dirà el perímetre de les zones incendiades.
De l'any 1995 a 1999 no hi ha registre.
Com va a certificar davant d'una pregunta que poguera fer la Coput si eixe terreny que un ajuntament vol ara reclassificar si ha hagut un incendi, si el conseller de Medi Ambient passa tota una legislatura sense fer registre?
Ara s'ha adjudicat fer el registre.
D'eixos quatre anys es registrarà?
Ara podran registrar-se exactament els incendis de tota eixa època que no es van registrar?
Són preguntes que vénen en la protecció, efectivament, de l'ús del sòl i de l'urbanisme valencià.

Però, clar, hi ha més col·laboracions.
Com es pot permetre que al Pgou de Castelló, nou Pgou, aprovat definitivament per la Coput, és cert, proposat per l'Ajuntament de Castelló, no hi haja un pam de zona humida en tota una zona immensa que es diu "Marjaleria"?
Està, clar, la Conselleria no la veu, no la cataloga, no és zona humida, i el conseller no sap que la Marjaleria és marjaleria.
I, per tant, és tot urbanitzable.
Efectivament, és un ús clarament.
.
.
O en Orpesa que passe el mateix, que la Marina d'Or serà d'or, efectivament, però no és una albufera, perquè no hi ha Albufera d'Orpesa tampoc en el catàleg.
O perquè ningú responsable de l'Administració veu quan les zones en suspensió cautelar, en les zones que sí que són catalogades com a humides estan aterrant-se, estan subjectes a un decret del Consell de suspensió cautelar i ningú veu les transformacions, ningú, ni la policia autonòmica, ningú.
I preguntes: s'ha presentat a la Conselleria algun informe preceptiu o alguna llicència preceptiva?
No s'ha presentat.
I allí insistixen, però no ho ha vist ningú, no hi ha obert cap expedient.

Vull acabar, senyor president, amb un exemple que per a mi és significatiu que sí que és necessari canviar la política general del Govern de protecció de la legalitat urbanística i de l'ús del sòl.
Vaig a parlar del cas d'un poble xicotet, vaig a parlar de Llíber, Marina Alta, al costat del riu Gorgos, zona proposada com a lloc d'interés comunitari per a dintre de la Xarxa 2000.
Desembre de 2000, apareix en *Información*, diari d'Alacant, apareix una línia elèctrica i diu: "Va a fer-se un nou pla general que reclassificarà una zona per a ser urbana".
I allí està ja la línia elèctrica.
Però una zona que serà urbana en el futur pla general, i allí en la foto està la línia elèctrica.
Març de 2000, es posa en exposició pública el projecte de línia elèctrica per a una futura zona que serà urbana.
Octubre de 2001, s'estima de manera acceptable la línia elèctrica, quan en l'informe mateix, que acaba amb la signatura d'estimació acceptable, es lligen coses com aquesta ­i amb això acabe, senyor president: "resultando que el estudio de impacto ambiental en general cumple los resultados exigidos por la legislación vigente de impacto ambiental", en general.

Diu: "no obstante, no se ha realizado un estudio de alternativas de trazado que definan la eligida como la de menor impacto, además de ser impossible en este momento en el que la línea ya se ha ejecutado.
*(Recalcant-ho)* La identificación de impactos no se ha considerando, quedando reducida a la aplicación de medidas protectoras y correctoras a la adopción de medidas correctas del impacto paisajístico, basadas en la instalación de columnas pintadas para mejorar el aspecto, procediendo a la replantación de árboles.
En cuanto a patrimonio, no se hace mención en el estudio de impacto ambiental, habiendo actuado sin tener en cuenta la existencia o no de estructuras tradicionales que pudieran haber sido afectadas".

Eixe informe, que es fa després d'estar la línia executada, a una zona que serà urbana quan es reclassifique el pla general, acaba en estimació acceptable.
Per això dia que no era qüestió solament del conseller, que hui és el que està ací per a contestar, sinó que és d'una política negativa, negativa per al territori que aplica el Consell de la Generalitat Valenciana.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Peris.

La política general del Consell en materia de regulación y ordenación del urbanismo tiene como objetivo fundamental conseguir que las administraciones públicas, los operadores urbanísticos y los ciudadanos tengan a su disposición unos instrumentos adecuados para hacer realidad algunos principios básicos: Que nuestros municipios puedan desarrollarse de una manera ordenada y sostenible.
Que la creación de nuevos espacios urbanos y la consolidación de los existentes responda a exigencias de calidad, de protección del medio ambiente y de respeto a la dignidad de la persona.
Contar con procedimientos ágiles de creación de suelo urbano que contribuyan a mantener la situación favorable de que goza nuestra comunidad.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, un momento, por favor.

En estos momentos ruego silencio, pero posiblemente tenga que llamar la atención muy seriamente a un diputado o una diputada para que mantenga el orden o, si no, le diré que desaloje el hemiciclo.
Gracias.
Y saben a quién me refiero.

Siga, por favor.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias.

.
.
.
contar con procedimientos ágiles de creación de suelo urbano que contribuyan a mantener la situación favorable de que goza nuestra comunidad en relación con el precio de la vivienda.
Conjugar de la manera más equilibrada posible los intereses de los propietarios del suelo con los intereses de la colectividad.
Favorecer la participación ciudadana, la transparencia y el papel de la pequeña y mediana empresa local en los procesos de desarrollo urbanístico.
Reforzar la autonomía municipal en el diseño del modelo territorial municipal y en los procesos de gestión y disciplina urbanística.
Y ejercer la función de protección de los intereses o del interés supramunicipal que corresponde a la Generalitat.

Usted sabe que la norma fundamental en el organismo valenciano es la Ley reguladora de la actividad urbanística, la Grau; que la Lrau lleva ocho años ya de vigencia, que ha demostrado tener cualidades importantes para hacer realidad algunos de esos objetivos a que me refería con anterioridad, y que ese modelo de gestión novedosa urbanístico en la figura del agente urbanizador ha sido, sin duda, un factor decisivo para el dinamismo que ha alcanzado la actividad urbanística en prácticamente todos los municipios valencianos con independencia del tamaño y del color político.

De acuerdo con el último estudio que hemos realizado, la actividad urbanística ha alcanzado un ritmo, yo creo que importante, en la Comunidad Valenciana bajo la vigencia de la Lrau.
Entre 1995 y el 2000 se habían tramitado casi 1.
900 programas para el desarrollo de actuaciones integradas.
Esto supone una media de más de 300 PAI tramitados cada año, de los cuales más de 200 se han venido aprobando anualmente, lo cual significa un ritmo de desarrollo urbanístico del orden alguna vez superior al anterior período de la Lrau.

Yo creo que para la Comunidad Valenciana ha supuesto en esos seis años que una cantidad importante de hectáreas de suelo, casi la totalidad, una gran parte de ese suelo, de esas hectáreas, ya calificado como suelo urbanizable en los planes vigentes se haya desarrollado.
Por lo tanto, la legislación urbanística valenciana ha permitido agilizar extraordinariamente la acción urbanizadora.
Este, para mí, es un dato positivo.
Yo sé que también se puede utilizar en el sentido contrario: "Ustedes han dejado que se urbanice todo, ustedes han desarrollado de una forma.
.
.
" No, no.
Si usted analiza la situación de los planes generales anteriores al gobierno del Partido Popular y la situación de cómo están los términos municipales actualmente verá que no son muchas las revisiones de planes generales, que no son muchas las revisiones de planes generales ni tampoco es mucho el incremento de suelo urbanizable nuevo que aparece en esos planes.

Por ejemplo, una zona que conozco con cierta.
.
.
por el tiempo en el que he trabajado con ella y a que antes hacía referencia el señor Oltra en su pregunta, sobre el desarrollo y el crecimiento en la Marina Baja.
Todos los planes generales de la Marina Baja a excepción de uno son anteriores al año 1992, 1992-1993.
Solo uno, que es el de Villajoyosa es posterior.
Y la superficie de suelo urbanizable prevista en ese plan es inferior a la que se preveía en el plan anterior.
Por lo tanto, estamos hablando de un proceso que se ha ido desarrollando en el tiempo y de unas calificaciones de suelo que gran parte de ellas, la gran mayoría, ya existían.

Yo creo que en este sentido, durante estas dos legislaturas, no sólo hemos mantenido la Lrau, sino que la hemos ido desarrollando reglamentariamente: como usted decía antes, el Reglamento de órganos urbanísticos de la Generalitat, el Reglamento de planeamiento, el Regla-mento de zonas de ordenación urbanística del año 1999, y otras normas de carácter más específico pero también importantes como la Orden del 8 de marzo de 1999, por la que establecimos la obligación de que el planeamiento urbanístico se someta a los condicionantes que se puedan derivar de las cartografías oficiales sobre riesgos de inundación que luego se ha desarrollado en el Patricova: afecciones al territorio, accesibilidad y vulnerabilidad de los recursos hídricos, etcétera.

Y hablando de recursos hídricos, usted hacía referencia a que si teníamos en cuenta o no la necesidad de agua en el desarrollo urbanístico.
Yo creo que sólo hay que hacer una pregunta a los ayuntamientos que están tramitando hoy cualquier planificación en las comisiones territoriales de urbanismo.
Uno de los elementos o de los condicionantes fundamentales que se pide es garantía de que hay agua suficiente para el desarrollo urbanístico.
Esa garantía no quiere decir que ya esté la conducción hecha en ese momento, pero sí que tiene que haber garantía de agua y que la conducción se podrá hacer.
Y eso se está pidiendo.

Por tanto, hemos ido realizando un importante trabajo de desarrollo y perfeccionamiento de la legislación urbanística valenciana a través de estas normas reglamentarias.
Ahora bien, lo cierto es que el panorama legislativo urbanístico ha sido durante esos años cualquier cosa menos sosegado.
Usted sabe que hemos tenido la sentencia del Tribunal Constitucional de 1997, que puso patas arriba todo el marco legislativo estatal; la Ley de Régimen del Suelo y Valoración del año 1998 o las dudas que en su momento se planteaban respecto a si sería compatible o no con la Grau; el Real Decreto 4/2000, sobre medidas urgentes de liberalización del sector inmobiliario, con cambios sustanciales sobre la clasificación de suelo; la sentencia del Tribunal Constitucional de 2001 sobre la Ley de Régimen de Suelo y Valoraciones; la sentencia del Tribunal de Justicia de la Unión Europea en el caso de la Scala de Milán, fijando algunos criterios importantes sobre la adjudicación del desarrollo de programas urbanísticos; el planteamiento desde nuestro Tribunal Superior de Justicia de una cuestión de posible inconstitucionalidad en algunos preceptos de la Lrau, aunque esta cuestión de inconstitucionalidad no ha sido admitida a trámite, como usted conoce.

Toda esa sucesión de acontecimientos y de cambios ha hecho necesaria una actitud de prudencia y de desarrollo, digamos, puntual, atento y coordinado de lo que teníamos delante.
Hemos tenido que revisar algunos de los planteamientos que teníamos en principio para desarrollar o complementar la legislación.
Hemos tenido que ir adaptándonos a esas circunstancias y, sobre todo, hemos tratado de asegurar en nuestra comunidad unas perspectivas lo más estables posibles, algo que me parece imprescindible si tenemos en cuenta la enorme trascendencia social y económica que tiene el conseguir un desarrollo urbanístico equilibrado, regular y sin sobresaltos.
Y creo que en este sentido la actuación del Consell durante estos años ha sido bastante exitosa.

Dentro de ese marco singularmente agitado la Comunidad Valenciana ha conseguido mantener prácticamente indemne un modelo urbanístico propio, y ha conseguido llevarlo a la práctica con resultados yo creo que tan importantes como mencionaba anteriormente.

Ahora bien, reconociendo, como digo, las virtudes de la Lrau, también tengo que señalar que en estos años de experiencia hemos ido advirtiendo aspectos de la ley que creemos que necesitan una revisión para mejorarla.
Y yo creo que esos aspectos son ante todos dos: por un lado, el proceso de adjudicación de los PAI y de la selección del agente urbanizador y, por otro lado, la situación de los propietarios de suelo frente a los procesos de desarrollo del suelo urbanizable.
A lo largo de estos ocho años, prácticamente, de funcionamiento de la Lrau, yo creo que hoy estamos en condiciones de decir que podemos, con una pequeña modificación, mejorar sustancialmente en esos dos aspectos, para nosotros importantes, la Lrau.

Por eso, mi propósito es plantear en muy breve plazo una reforma puntual de la Ley reguladora de actividades urbanísticas, centrada sobre todo en estas dos cuestiones, de manera que pueda ser presentada, y espero que aprobada, por esta Cámara antes de que termine la legislatura.
Las líneas básicas de esa reforma van a incidir en algunos puntos muy concretos.
Primero, hacer más objetiva la forma de selección del agente urbanizador de manera que, antes de iniciarse el procedimiento, existan, y puedan ser conocidos por todos, unas bases objetivas y unos criterios claros por los que se vaya a guiar el ayuntamiento para adjudicar un programa determinado.
Segundo, equiparar mejor el procedimiento de selección del urbanizador con el régimen de la legislación de contratos administrativos, con lo que queremos que la actuación administrativa gane en objetividad, en transparencia, además de que es esta la tendencia que marca la jurisprudencia comunitaria europea a la que antes me refería.
Y ofrecer unas mayores garantías a los propietarios del suelo de que sus intereses legítimos se vayan a ver respetados en el desarrollo de las actuaciones urbanísticas, sobre todo en relación con la valoración del suelo y la definición de las obras de urbanización, cuestiones de las que depende el cálculo de los costes de urbanización y la retribución al urbanizador.

Usted yo creo que, como concejal de un ayuntamiento, conoce perfectamente que esas valoraciones de suelo y esa definición de la obra de urbanización y esa valoración de la obra de urbanización es un tema muy delicado y es un tema que a veces no está suficientemente valorado y desarrollado con las condiciones con las que se presentan actualmente esos programas previstos en la Lrau.

En definitiva, los fines de esa reforma puntual de la Lrau que vamos a presentar en breve a estas Cortes son, sustancialmente aportar más objetividad al desarrollo urbanístico y más claridad.
Por lo demás, vamos a mantener todas las características de la Lrau que han hecho posibles sus efectos más positivos: la agilidad en la tramitación de los planes, la actividad urbanizadora como actividad empresarial no necesariamente dependiente de la propiedad del suelo, la autonomía de los ayuntamientos a la hora de seleccionar la ordenación y el agente urbanizador más adecuado para el interés local y también para el interés general.

Yo creo que, en principio, eso es lo que quería comentarle a su pregunta.
Y nada más.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor conseller.

De tota manera, eixa llei, que és de 1994, perquè tot el paquet és anterior a vostés, vosté sap que hi havia una altra part del paquet, i en la seua intervenció no m'ha contestat, encara no m'ha dit l'altra part del paquet.
És a dir, està la Lrau, efectivament, que és la llei que regula l'activitat urbanística, i estava tota l'organització, el Consell Superior d'Urbanisme, que també està pendent de la seua confecció, de la seua composició, de la seua posada en marxa, i hi havia prevista la Llei de la protecció de la legalitat i l'activitat urbanística, que va paral·lela a la Lrau.
Eixe esborrany que s'inicia cada any i que acaba no iniciant-se, això ja va a fer-se, juntament a eixa proposta de modificació de la Lrau?

De tota manera caldrà fer-se una reflexió.
La Lrau, que ha disparat, efectivament, l'activitat urbanística, que ha afavorit a l'activitat urbanística, també tenia com a objectiu, i els canvis que vostés fan en la Llei del sòl, tenien com a objectiu la liberalització del sòl, i la Lrau tenia com a objectiu, efectivament, dien, abaratir el preu de la vivenda.
No ha passat això.
Vosté sap que anys del 8, del 9, del 10, de més augment del percentatge del preu de la vivenda.
I en aquest moments, incapacitat de fer vivenda de protecció oficial perquè el preu del sòl la impedeix, està ahí col·lapsada.
I vosté mateix ha anunciat un augment de les subvencions per a possibilitar que hi haja vivenda protecció oficial, perquè no es pot fer al preu que està el sòl.
També hauríem d'incidir en eixes circumstàncies.

I, després també hauríem de fer possible que eixos plans generals d'abans o de després, alguna vegada el territori quan el veus haurà de ser homologable a les formes.
És a dir, el que no pot ser és que la llei diga que sòl forestal és allò que té aparença forestal i després vages al pla general i el pla general diu que sòl no urbanitzable, sòl agrícola.
.
.
És a dir, alguna vegada també si ve eixe Pla d'ordenació forestal també pendent des de l'any 1993 podrem comprovar que el sòl té la classificació formal de la seua realitat morfològica i geogràfica?
Això també ho té previst la Coput?
No sé, amb un vol aeri seria fàcil, seria molt senzill.
Això nosaltres també ho notem a faltar.

I, clar, ens preocupa que ara els nous plans generals o les reclassificacions puguen dir "sí que tinc aigua, perquè vindrà del Pla hidrològic".
Ens preocupa, ens preocupa.
Eixa no s'acceptarà, no?
Eixa ratlleta no s'acceptarà, que un ajuntament diga "és que a mi em toca del Pla hidrològic".
Ens preocupa.

I ens preocupa eixe anunci del reforçament de l'autonomia municipal.
Vaig a dir-li-ho: en matèria de protecció del sòl i del territori, justament la pressió dels ajuntaments necessita un segon nivell de protecció del territori.
És més fàcil pressionar a uns quants regidors d'un poblet xicotet que hi haja després un filtre de la Generalitat.
Que l'autonomia municipal no acabe deixant solament en mans d'un organisme públic les decisions sobre reclassificacions.
Em preocupa, em preocupa.
L'especulació té molt de poder municipal, moltíssim, senyor conseller, moltíssim de poder té l'especulació.
Té molts regidors l'especulació urbanística, possiblement siga el partit més gran en els ajuntaments.

Quan s'acaben eixos huit anys de Lrau, eixa moratòria que l'any 1999 vosté anuncia "la Llei d'ordenació del territorial tindrà una moratòria que no es podrà construir en 600 metres del litoral", no haurà aconseguit el contrari?
Ens queden 15 quilòmetres.
Eixa llei també va a entrar abans que acaben les Corts?
Va a portar-la vosté, a més de la modificació de la Lrau?
Va a portar-la vosté?
És una altra pregunta que, aprofitant la interpel·lació, volia fer-li.

Per tant, nosaltres pensem que la modificació de la Lrau podria tindre, efectivament, alguns aspectes importants.
Jo coincidiria amb vosté que els propietaris es veuen un poc assaltats, podíem dir-ho aixina entre cometes, per l'agent urbanitzador que de vegades els fan vendre, comprar, etcètera.
Això és veritat, això és una realitat quan es fan estos projectes.
Però que això no ha d'acabar pujant el preu del sòl i no ha d'acabar impedint la construcció de la vivenda de protecció oficial.
I és molt necessària i urgent, perquè no solament l'urbanisme és Lrau, i tampoc solament és protecció de l'activitat urbanística; és ordenació global del territori.
Eixa és la gran assignatura pendent que vostés des de l'any 1999 i des de l'any 1995 tenen i encara no han aprovat, sinó que han suspés i no amb un quatre

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Peris.

Senyores i senyors diputats.

Vosté ho coneix perfectament, perquè aixina ho diu la Llei valenciana sobre el sòl no urbanitzable de 1992, en què d'una forma molt expressa es diu que sols quan un municipi ha incorregut "en notoria negligencia en el ejercicio de sus propiedades disciplinarias, previo requerimiento no atendido por el ayuntamiento, la Conselleria puede ejercitar o la Generalitat puede ejercitar", que en eixa direcció també va la Llei de bases de règim local, que la Lrau no ha modificat esta situació legal quant a la disciplina urbanística dels ajuntaments.
I que me preguntava si nosaltres eixe esborrany el teníem o estàvem treballant en ell o no.

Jo tinc sobre la taula dos esborranys pràcticament acabats i complementaris del que ha de ser la disciplina urbanística.
Jo li dic que tinc molts dubtes sobre tirar cap endavant amb un d'ells o no, en què augmenta de forma important la competència, diguem, de la Generalitat o del govern autonòmic sobre el que és el procés de legalitat de l'urbanisme.
Perquè jo he estat treballant durant 21 anys en ajuntaments, i recorde com era un defensor a ultrança de l'autonomia municipal en eixos casos.
I veig com molts alcaldes i molts regidors segueixen en eixa direcció.
I crec que hem d'anar un poquet en ella.

Crec que des de la Generalitat, des de la Conselleria d'Urbanisme, no ens hem de convertir en una policia que està anant constantment pels carrers del poble o per la costa o per on siga veent a vore on ha saltat o on no ha saltat o on ha fet un poquet més o un poquet menys.
Jo crec que eixe reforçament de l'autonomia municipal o de les competències municipals no van més allà de deixar-lo soles, va més allà d'ajudar-li, però ajudar-li també que siga responsable, que desenrotlle la seua activitat amb tota normalitat, i sols quan, conforme diu la llei actual, actuem.
Però hi ha alguns punts que estem acabant de vore, o siga, que els diners previstos en el pressupost mos els hem gastat.
.
.
Estem treballant en eixa direcció, i espere que puguem tindre-la acabada en un termini més o menys immediat.
Però és cert que no ho tenim en el nivell de desenrotllament en què tenim el tema de la Lrau, que ho considerem com una cosa molt fonamental, perquè en molt poquet temps han passat moltes coses.
S'ha actuat en molta part del territori i en molta part dels propietaris d'eixe territori, i són molts els urbanitzadors que han actuat d'una forma determinada.
I creem que cal tocar-la en eixos dos aspectes substancials, però que no va a afectar a eixa facilitat i a eixa agilitat en el desenrotllament del sòl urbanitzable o no urbanitzable o urbà que es preveu en la Llei reguladora d'activitats urbanístiques.

Vosté diu que l'urbanisme no acaba en el que és sols la normativa urbanística, i és de veres.
En l'urbanisme cal anar més enllà i cal desenrotllar el que és el territori.
I és cert que hi ha una Llei d'ordenació del territori de 1989, crec, que dia que s'havia de fer un pla d'ordenació de la Comunitat.
I hi havia una Llei del sòl que dia que s'havia de fer un Pla nacional d'urbanisme o d'ordenació de tota Espanya.
I vosté sap que això ni és possible, ni és bo, ni és convenient, una actuació tan constrenyida d'un territori tan gran durant un temps determinat.

Vosté sap que mosatros hem acabat d'elaborar un avantprojecte de llei del territori i que està en el Govern, i que hi ha un paquet important de lleis que tenim en el Govern, tres o quatre la Conselleria d'Obres Públiques, la Conselleria de Benestar Social, la Conselleria d'Administracions Públi-ques, que estan acabant-se de valorar i de dictaminar en el Govern per a entrar de forma immediata en les Corts, i aixina ho farà també la Llei d'ordenació del territori.

Però que eixa llei estiga o no ja en les Corts no ha impedit de ninguna manera que mosatros treballem de forma jo crec que decidida en el que és l'activitat de l'ordenació del territori al llarg de tota la comunitat, desenrotllant un model d'ordenació territorial i unes hipòtesis que estan totalment elaborades i que coneixerem tots de forma immediata, i desenrotllant el que per a mi ha sigut més important, diversos plans d'acció territorial en els punts tal volta més conflictiu de tota la Comunitat Valenciana: en la zona d'Alacant-Elx per la conflictivitat no sols urbanística sinó de coordinació i de comunicació de dos zones, Alacant i Elx, amb el seu conjunt metropolità que, des del punt de vista territorial i urbanístic, era necessari vore'l conjuntament i vore'l d'aproximar i coordinar eixes actuacions, eixe pla està elaborat.

El Pla d'acció territorial de la Plana, en la zona de Castelló, on hi ha una indústria i una activitat també turística important, i que s'havia de vore en el seu conjunt, i estem acabant d'elaborar-lo, reunint-mos amb tots els ajuntaments de la zona i donant idees, i el que és més important, marcant una filosofia de col·laboració, de coordinació, de coneixement del territori i de vore com han d'anar desenrotllant-se les coses, diguem, relacionades amb el transport, relacionades amb l'aigua, relacionades amb la depuració, amb l'activitat urbanística, amb la incompatibilitat d'algunes classificacions de sòl, que a mi m'està resultant molt gratificant, però està fent-se en la zona de l'Alcoià, està fent-se en la zona del Vinalopó, està fent-se en el Baix Segura, està començant-se en l'àrea metropolitana de València el que és el coneixement territorial i urbanístic de tota la zona, cosa que està coneixent-se entre la zona de València i de Sagunt.
.
.

Estem, jo crec, que no fent uns plans dissenyats amb tot el detall, sinó una ordenació del territori, en eixes zones territorials importants, en col·laboració i coordinació amb tots els ajuntaments, que està tenint, per a mi, un resultat crec que molt positiu.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Per exemple, en el que se comentava del Baix Segura o en actuacions com en la zona de l'Alacantí, bé, doncs, actuacions tan importants com pot ser l'alta velocitat, se contempla i se marquen uns corredors perquè tots els ajuntaments ho vegen.
Les zones del que poden ser noves circum-val·lacions o noves actuacions de carreteres, previstes en el Ministeri o previstes en la Conselleria, van reflectint-se, i tot això permet que després el desenrotllament d'eixes infraestructures siga més positiu i siga més possible.

Però, a més, és que se veu quina interrelació hi ha d'una ajuntament, d'un municipi, amb l'altre, a on està la zona industrial, com s'han d'interrelacionar, a on està la zona verda, a on està l'abocador, i tots els municipis, al final, tenen una coordinació i una visió global de tot el territori.

Estem treballant en eixa direcció, i no a soles estem treballant en col·laboració dels ajuntaments, i crec que el treball és molt positiu.

Moltes gràcies.

 

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Carlos González Cepeda) sobre política general del Consell amb referència al procés de transferència de competències i recursos econòmics als ajuntaments, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 37.
234, BOCV número 144).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt 9, la interpel·lació referint-se al procés de transferència de competències i recursos econòmics, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Té la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller, estem de nou ací.

Vosté, m'imagine que estarà d'acord amb això que es diu que els ajuntaments són la parenta pobra de l'administració, això ha segut dit tota la vida, mane qui mane, i pareix una evidència.
Són el poder més prop a la ciutadania, i, en canvi, és el poder que menys recursos, fonamentalment econòmics, té.

Això és una herència, probablement, d'un Estat fortament centralista, com ha segut el nostre, de tota la vida, i encara queda alguna qüestió en eixe aspecte; però, evidentment, les coses han anat canviant, el procés de la creació de les autonomies deuria haver també impulsat un major reconeixement i unes majors disponibilitats econòmiques als ajuntaments.
La situació no ha segut aixina, jo crec que és clar que els ajuntaments, per una sèrie de raons, fonamentalment la mancança d'eixos recursos, doncs, estan i han estat tradicionalment ofegats econòmicament.
Per què?
Doncs, perquè han d'assumir tota una sèrie de competències, de funcions, que en molts casos no els corresponen i, en canvi, eixos recursos econòmics no els tenen.

És cert que no en tots els casos passa ni en tots els ajuntaments passa, que, bé, sempre està la possibilitat de tindre algun amic en alguna instància, fonamentalment en les diputacions, que un dels seus objectius també és eixe, el clientelisme polític, de manera que se paga, se compensa, s'afavorix determinats ajuntaments, de la mateixa manera que se'n perjudiquen altres, i això se fa des de les diputacions, especialment, i també des de les conselleries, s'avancen unes obres, se'n retarden altres, etcètera, etcètera.

Eixa problemàtica afecta, en general, a quasi tots els ajuntaments.
És cert que en una època, l'època democràtica inicial, afectava més els ajuntaments ­digam­ d'esquerres.
Amb l'ascens del Partit Popular, en estos moments també afecta molts ajuntaments del Partit Popular, que amb la boca un poquet més xicoteta, però també és queixen d'eixa situació.
Clar, al voltant de tot això, en l'assemblea de la Federació Valenciana de Municipis que es va celebrar en Castelló en l'any 1999, que va presidir, per cert, el senyor Serafín Castellano, que després va ser ascendit a conseller de Justícia, precisament, em pareix recordar, doncs, ahí se prengueren per unanimitat una sèrie d'acords que obligaven ­el compromís era eixe, d'obligar­ la comunitat autònoma valenciana a fer una sèrie de coses en pro d'eixa descentralització, d'eixe traspàs de competències i de recursos econòmics.

El document és aquest que està ací ­bé, jo m'imagine que vosté, com és natural, també el té­, una de les idees importants que es barallaven aleshores era la creació d'un fons de cooperació municipal, que en alguns moments s'ha calculat que podria estar al voltant dels cinc mil milions de pessetes de l'època, això mai s'ha dut a efecte, a pesar que era un dels compromisos; el tema de l'elaboració d'una llei de règim local valencià, que ha estat també molt promesa.
.
.
Bé, jo tinc per ahí dos o tres esborranys, vosté m'imagine que en tindrà més d'un dotzena, però que mai no han eixit a la llum pública, i crec que era també un dels temes interessants d'allò.
I fonamentalment, doncs, venia tota una sèrie de competències possibles, que podrien ser transferides als ajuntaments, amb els consegüents recursos econòmics.

Tot això, doncs, la veritat és que va quedar molt bé.
Era el mes de febrer de l'any 1999, mes electoral, i tant la Generalitat Valenciana com el qui va presidir l'assemblea, doncs, van quedar com uns reis, perquè pareixia que de veritat el Partit Popular, que dia que havia patit una sèrie de coses, doncs, volia donar un pas endavant en este aspecte de la descentralització.
Se van fer les eleccions, van traure vostés majoria absoluta, amb la qual cosa no havien de dependre de ningú, i a partir d'ahí el procés es va paralitzar.
Això sí, cada sis mesos se parla del pacte local, de la segona descentralització, etcètera, etcètera, però res més.

També van copar tant la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, que presideix la nostra companya diputada, la senyora Barberà, que no està tampoc hui, a pesar que el tema afecta directament els municipis, coparen la Federació Valenciana, o siga, ho tenen tot copat, per tant, les possibilitats de queixa, de resistència, d'exigència, de responsabilitats, són nul·les, perquè ahí no es meneja absolutament ningú.

El problema aquí no és, en estos moments, que, bé, hem assistit a una procés de descentralització des de l'Estat, que ha segut interessant, de manera que, l'Estat central transferira recursos i competències a les distintes comunitats autònomes, un procés que jo crec que és saludable i amb el qual nosaltres estem absolutament d'acord, però que s'ha parat ahí.
S'ha parat ahí, perquè el qui tinga els diners, té poder, i, per tant, doncs, jo crec que en moltes comunitats autònomes i especialment en aquesta, doncs, duro que arriba, duro que s'ha procurat no transferir a qui tenia a la millor necessitat d'ell, sinó utilitzar-lo per a dur endavant aquelles coses que podrien ser interessants des del seu punt de vista.

I, evidentment, no tot correspon a les comunitats autònomes.
Hi ha coses que corresponen a l'Administració central de l'Estat.
El tema d'una llei de finançament local, tal com s'ha fet en el tema del finançament autonòmic, que està promesa, però que no acaba de concertar-se.
Estos dies, per exemple, està sent notícia el tema ­bé, ja no sé les voltes que ho han promés, pareix que esta volta va més de veres­ de la supressió de l'IAE.
L'IAE és un impost prou desafortunat, això també s'ha de reconéixer, però també és cert que l'IAE suposa una part important dels ingressos dels ajuntaments, de tots els ajuntaments, especialment d'aquells que tenen una certa activitat.

I, bé, què va a passar, amb què va a substituir-se això?
Perquè, clar, el Govern central pot quedar molt bé diguent que suprimix un impost del qual ell rep una part xicoteta, la part grossa la reben els ajuntaments.
Queda com un rei dient això, però quin va a ser el futur.
.
.
, amb què se va a compensar els ajuntaments que eixe impost desaparega?
És un tema que ens pareix interessant, que se deu resoldre.
S'ha de reformar la llei de règim local, a nivell estatal, s'ha de reformar la llei d'hisendes locals, etcètera, etcètera.

Nosaltres defensem eixe model que planteja que els ajuntaments deurien participar, com a mínim, amb el 25% de la despesa pública a nivell d'Estat.
Vosté estarà d'acord que en estos moments estem al voltant del 14%, 15%, 13%, depén de l'escala que s'utilitze, però estem molt llunt d'eixe 25% que suposaria ­digam­ l'ideal.
Vosté també estarà d'acord que els ajuntaments destinen aproximadament entre un 25% i un 30% de recursos propis a cobrir necessitats o servicis que en principi no els toquen a ells, que són qüestions que deurien resoldre altres administracions, especialment l'administració autonòmica, en el cas nostre.

Per exemple, el tema de col·leges, el tema de la reparació de col·leges és un tema cada volta més freqüent que pràcticament, inclús en alguns casos l'única cosa que falta ja és quasi fer-lo nou.
Però el manteniment, tasques de manteniment, és una cosa prou freqüent, el tema de transport, tema de serveis socials, els retalls que des de la Conselleria estan fent-se tant en aquest aspecte com en altres, han d'estar suplits, en molts casos, pels ajuntaments, a no ser que siga un ajuntament, també, doncs, del Partit Popular, que és un tema que li preocupa poc, bé, doncs, "si no n'hi han diners, no n'hi han diners, i que la gent s'apanye".
Si eixe ajuntament té una certa sensibilitat, el que és normal és que acabe posant diners propis per a intentar cobrir això.

Aleshores, clar, nosaltres sí que tenim verdader interés en conéixer quina és la posició de la Generalitat Valencia-na en este aspecte.
Tenim ahí reculls de premsa en els quals, doncs, l'anterior president, senyor Zaplana, doncs, declarava que en estos moments s'hauria de consolidar el tema autonòmic, que en estos moments, ja que el tema del finançament autonòmic no està resolt, no es podrien plantejar estos temes, etcètera, etcètera.
O siga, molt poqueta voluntat de transferir eixes competències, eixos recursos als ajuntaments.

Se'ns parla i inclús se va passar per tota una sèrie d'ajuntaments una moció tipus, recolzant un pacte local que ningú sap exactament què és, però que quedava molt bé.
A nivell estatal, doncs, s'ha parlat, inclús han vingut visites ací, de ministres que ja no són ministres, dient que el que s'havia de fer era una segona descentralització i que les autonomies deurien de ser, fonamentalment, la part que transferira eixos recursos.
.
.
Però el temps va passant i el tema no se resol en absolut.
Inclús amenacen algunes qüestió que apareixen, per exemple, el tema de la potenciació de les diputacions, la qual cosa a nosaltres ens pareix molt perillosa, tenint en compte ­digam­ eixe criteri tan clientelista que solen tindre les diputacions, inclús del color que siguen, m'atreviria a dir, i nosaltres creguem, a més, que no són l'instrument més idoni per a això.

Aleshores, quina és la posició, en estos moments, de la Generalitat Valenciana davant de la necessitat evident que els ajuntaments assumixquen, que ja són prou majors d'edat, i jo crec que han demostrat una suficient capacitat per a fer-se càrrec de determinades competències.
.
.
Bé, jo tinc una llista, vaja, tremenda, de coses, no tinc temps per a llegir-la, però, per exemple, en temes d'urbanisme, l'aprovació definitiva dels plans en ajuntaments superiors a 50.
000 habitants; l'autorització d'usos en sòl no urbanitzable; el tema de llicències urbanístiques; la promoció i gestió de vivenda pública; en sanitat, la participació local en l'atenció primària.
.
.
Bé, hi ha tota una llista prou ampla en la qual hi ha consens inclús de diferents colors polítics de cara als ajuntaments, però entropessem sempre amb el tema que des de les comunitats autònomes pareix que eixa voluntat no existix.

No sé si tindrem un mes d'estos, del que falta d'ací a les properes eleccions, alguna reedició d'aquella assemblea de Castelló que es va fer i que se van prometre tantíssimes coses, ara jo crec que ja no colaria com va colar aleshores, però sí que estem exactament en la mateixa situació, quan no pitjor.
Perquè, evidentment, en el cas nostre, en el cas dels ajuntaments valencians, hem tingut la mala sort de disposar d'una comunitat autònoma que el seu Consell no ha prioritzat la despesa social en els ajuntaments, ha preferit altre tipus de despesa, el tema de Terra Mítica i altres invents pareguts, que poden estar molt bé per a un determinat sector, però, la veritat.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
és que han fet agreujar la situació de falta de recursos econòmics en molts ajuntaments i en qüestions molt sensibles, com són el tema dels serveis socials.

Quina és la posició de la Generalitat Valenciana davant eixa possibilitat de transferència de recursos?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor diputado, como siempre, su posición es prácticamente la misma, "cada vez estamos peor", "no se hace nada", "está todo paralizado", y los únicos que están siempre en posesión de la verdad absoluta son ustedes, porque son los que ostentan la mayor información, y el Gobierno está paralizado y no hace absolutamente nada.

Como sabe, no es verdad, porque sus argumentos siempre son los mismos, ataques a determinadas actuaciones, pero realmente nunca aportan absolutamente nada.

Usted sabe perfectamente que el pacto local en la Comunidad Valenciana no está parado.
Ustedes han centralizado, junto con el otro grupo de la oposición, el tema del fondo de cooperación, entendiendo que el pacto local era única y exclusivamente fondo de cooperación municipal.
Bueno, siempre hemos manifestado que el fondo de cooperación tenía que ser último y paralelo a una serie de aprobación de una serie de leyes, y que no había que vincularlo bajo ningún concepto al tema de financiación de las haciendas locales.

Sabe usted que en la Federación Española de Municipios y Provincias en estos momentos se está negociando con el Ministerio de Administraciones Públicas, y lógicamente con el Ministerio de Economía, un nuevo sistema de financiación de los ayuntamientos, de las haciendas locales.
Por lo tanto, la descentralización no tiene que venir condicionada, bajo ningún concepto, al modelo de financiación, sino que la descentralización acompaña lo que es competencia en estos momentos, que efectivamente, como usted ha dicho, un tema de las comunidades autónomas hacia los ayuntamientos, hacia las corporaciones municipales.

Y se está trabajando en la Comunidad Valenciana.
El Gobierno Valenciano está trabajando, son múltiples las reuniones que se han hecho en esa comisión mixta que las Cortes Valencianas en el año 1999 instaron para que se constituyera una comisión mixta entre el Gobierno Valenciano y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias.
Se está trabajando intensamente.
Le podría dar hasta la relación detallada de las fechas en las que esa comisión mixta se ha reunido, y fundamentalmente los acuerdos a que se está llegando.

Evidentemente, como es lógico, el pacto local en la Comunidad Valenciana nace en esa reunión de Castellón que dirigió el Partido Popular, y que estuvo presidido, usted mismo lo ha afirmado, y no se puede negar, por parte del presidente en aquellos momentos de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias.
Y la Comunidad Valenciana ha sido pionera en el desarrollo del pacto local.

Evidentemente, si usted lo que traslada es pacto local al fondo de cooperación, no entenderá, evidentemente, nuestro concepto de pacto local, que tiene como objeto no sólo financiar, le vuelvo a repetir que no tiene en absoluto, es absolutamente distinto a la financiación de las corporaciones municipales, sino que tiene como objeto dinamizar constitucionalmente, ya viene establecido, dinamizar la administración local haciendo real y efectivo el principio de autonomía constitucionalmente reconocido.
Esa idea, que evidentemente nació y que se desarrolló en la asamblea de la Federación Española de Municipios y Provincias allá en el año 1992, han pasado 20 años, y realmente es ahora cuando se está desarrollando.

Tampoco es cierto que no se haya hecho nada por parte del gobierno central.
Sabe usted que en el año 1998 el Pleno del Congreso de los Diputados aprobó un conjunto de medidas para el desarrollo del pacto local.
Sólo le voy a recordar, les voy a anunciar alguna de las medidas como el acceso directo de los entes locales al Tribunal Constitucional, el fortalecimiento de la funciones de control de los plenos, el refuerzo del poder político de los alcaldes, la representación de los alcaldes y los ayuntamientos en órganos de asesoramiento y planificación del Estado, etcétera, etcétera.

Como le digo, el pacto local en la Comunidad Valencia-na se desarrolló a través de la asamblea y de la resolución de las Cortes Valencianas, que en cumplimiento de esa resolución se constituyó la comisión paritaria entre el Gobierno Valenciano y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, al objeto de profundizar y desarrollar el pacto local en nuestra comunidad.
Esta comisión paritaria ha sido la encargada de elaborar un texto que contempla, entre otros, los referentes a las competencias a asumir por los entes locales.

Otra de las medidas importantes en el desarrollo del pacto local será la aprobación de una ley autonómica de régimen local, actualmente en estudio.
Evidentemente, hay muchos borradores.
Los hay.
Es lógico que haya borradores antes de llegar a un anteproyecto definitivo.
Esta ley, que está en avanzado estudio, tendrá en cuenta las características de nuestro municipalismo.
Responderá como principios inspiradores a los criterios de centralización, en los que este gobierno cree, y a la coordinación enriqueciendo competencialmente las administraciones locales.

Se ha constituido en la Federación Valenciana de Municipios y Provincias una comisión técnica compuesta por técnicos de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, y técnicos de la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas, con una dinámica de reuniones periódicas ­como le digo, le puedo hasta dar el detalle de todas las reuniones­ a fin de llevar a buen término la elaboración del citado proyecto normativo.
En la actualidad, como le digo, ya se tiene un borrador muy avanzado del texto integrado de la futura normativa en la que se desarrollan los aspectos más importantes.

Consecuentemente también con las reuniones de esta comisión técnica, está en estado muy avanzado el anteproyecto de ley de asociacionismo municipal, tan avanzado que esta conselleria lo presentará en breve al Gobierno Valenciano.
El objetivo de esta futura ley es recoger en una única norma el fenómeno asociativo municipal, así como el fenómeno del mismo a través de las diversas fórmulas previstas en la ley, como son las mancomunidades, consorcios, sociedades mercantiles, cooperativas, fundaciones, asociaciones, y la formación de agrupaciones de municipios para el sostenimiento en común del personal a la celebración de convenios administrativos.

Está también dentro del desarrollo del pacto local muy avanzado un texto de ley de delimitación territorial, aspecto fundamental también como es el referido al establecimiento de un sistema de solución extrajudicial de conflictos en materia de personal de las entidades locales.
También está, y se desarrolló a través del pacto local y se ha avanzado en la creación de una unidad didáctica dedicada a la administración local, al objeto de que forme parte integrante del conocimiento curricular de los alumnos de la Comunidad Valenciana.
Esta unidad didáctica ya es hoy una realidad, y va dirigida fundamentalmente a los alumnos entre 12 y 16 años.

Igualmente como desarrollo del pacto local, también está previsto y está a punto de desarrollarse una comisión de colaboración entre la Generalitat Valenciana con los entes locales, que tendrá como funciones informar en su caso o proponer la aprobación de proyectos de ley y decretos que afecten a los entes locales.

Y con respecto al fondo de cooperación, que es realmente lo que a usted le interesa, porque le podría dar y tengo aquí, y después le haré una relación de competencias o de actuaciones que en la Comunidad Valenciana, que si bien no ha culminado el pacto local, y se culminará con la futura ley de régimen de bases local y, lógicamente, con la creación del fondo de cooperación a través de legislación sectorial, se ha procedido a la atribución de mayores competencias a las entidades locales, que afectan a materias como consumo, deportes, educación, empleo, juventud, medio ambiente, mujer, urbanismo, patrimonio, sanidad, servicios sociales, transporte, turismo y vivienda.

También hay que señalar que en múltiples organismos se ha procedido a integrar representantes municipales y provinciales, posibilitando así la participación en las diversas políticas sectoriales de nuestra comunidad.
Cabe citar los siguientes, se lo digo porque usted niega la evidencia con respecto a la evolución del pacto local: Consejo Valenciano de la Mujer, Consejo Valenciano del Voluntariado, Consejo Asesor de Drogodependencias, Consejo Asesor de Consumo, comisiones provinciales de calificación de actividades, consejos de saneamiento de aguas residuales, Consejo de Administración de la Entidad Pública de Transporte Metropolitano de Valencia, Consejo Coordinador de Servicios de Emergencias de la Generalitat, Comisión de Protección Civil de la Comunidad Valenciana, comisiones territoriales de urbanismo y Consejo de Salud del Área.

Le podría dar, ley por ley, dónde se integran las competencias y dónde está la participación en los consejos asesores por parte del municipalismo.
Pero en cualquier caso, le manifiesto, puesto que lo que reitera es cuál es la posición de este gobierno con respecto al pacto y al fondo de cooperación, que este gobierno considera de interés establecer e implantar cuantos instrumentos estén a su alcance para hacer realidad el principio constitucional de suficiencia financiera.
Y ello porque sin recursos financieros estables y suficientes en manos de los entes locales valencianos no cabe hablar de verdadera descentralización, de asunción de mayores competencias, ni de modernización administrativa.

En definitiva, sin medios económicos suficientes los municipios valencianos no podrían llegar a prestar adecuadamente los servicios que el legislador les encomienda y los ciudadanos les demandan.
De todos es sabido que por tratarse de una cuestión que afecta con carácter general a todas las comunidades autónomas y también a la Administración central, se están pactando a nivel general las líneas maestras de este proceso, tratándose de buscar la participación de todas las fuerzas políticas del arco parlamentario en aras a conseguir el mayor nivel de consenso posible.
Proceso en el que se han de concretar aspectos tan importantes como las competencias que han de asumir los distintos tipos de municipios, la capacidad de gestión que han de reunir los municipios para poder recibir nuevas competencias, etcétera.

Por otro lado, también ya se lo he manifestado, está siendo objeto de revisión la nueva estructuración de la financiación local y la revisión de los recursos que han de integrar las haciendas locales, siendo en la actualidad materia de objeto de negociación, como le he dicho, entre la Federación Española de Municipios y Provincias y los ministerios de Administraciones Públicas y de Hacienda.
En tanto no se concreten dichas cuestiones básicas para la implantación del pacto local valenciano, nos encontramos ante una incertidumbre que aconseja, y esa es la posición del Gobierno Valenciano, esperar, resultando poco conveniente proceder a la creación del fondo autonómico de cooperación municipal.
Sin saber qué competencias han de asumir los diferentes tipos de municipios, qué técnicas de traspasos se van a utilizar, cuáles van a ser las prioridades, qué ritmo va a llevar el proceso, etcétera, no se pueden concretar aspectos esenciales, que son los que han de configurar el fondo.

Además, la regulación de este fondo debería contemplarse, en opinión del Gobierno, y así se hará, dentro de la futura ley de régimen local valenciana.
Y ello es así porque el Gobierno Valenciano no concibe la financiación de los entes locales valencianos como una cuestión aislada, como ustedes entienden, e independiente del resto de la problemática territorial y local, sino como una actuación a llevar a cabo en el marco del conjunto de medidas que en su momento han de adoptarse de cara a la solución de las diversas cuestiones que afectan en la actualidad al municipalismo valenciano.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyor diputat, senyor Oltra, per un temps màxim de cinc minuts.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

Recordar els acords signats vosté entén que és un atac, que és una pràctica de no sé què, d'encalçament, i tal i tal.
Bé, mire, jo vaig a llegir-li textualment un dels apartats d'aquella famosa assemblea de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies on se prengueren eixos acords.
Diu que "com a desenvolupament del principi de suficiència financera, consagrat en la nostra Constitució ­tal tal­ s'entén que ha arribat el moment de donar compliment a allò establert en l'article 105, de la llei tal, reguladora de les bases de règim local".
I a continuació es diu, "en eixe sentit se requerix la creació d'un fons de cooperació municipal a fi de ser un instrument que coadjuve a dotar de majors recursos econòmics a les hisendes locals".

Textualment també, diu: "mentre no entren en vigor les normatives legals sobre el fons autonòmic de cooperació municipal, la Generalitat Valenciana, de manera progressiva, deu anar assumint els costos per al manteniment de les competències i servicis que els ens locals presten sense ser de la seua competència".
I ara ve la perla: "se proposa l'elaboració d'una llei sobre el fons econòmic de cooperació municipal que regule la distribució dels fons amb criteris objectius".
I ara ve la perla i mitja: "el fons autonòmic de cooperació municipal deu tenir efectes en el pròxim exercici econòmic".
Any 2000.
Això és de l'any 1999, any 2000.

I vosté se queixa i ens critica a nosaltres perquè recordem un acord signat per vostés?
Però, home, ja me pareix massa barra, com se sol dir.
O siga, ja està bé.
Han tingut ja quasi quatre anys de temps per a dur endavant una proposta que vostés votaren, i tenien majoria absoluta en aquells moments en la federació per a dur-la endavant.
Es van comprometre vostés.
O és que se tractava d'enganyar a la gent?
És això, senyor conseller?
Diga-ho.
"Mira, és que volíem enganyar a la gent, perquè com faltaven tres mesos per a les eleccions.
.
.
A més la jugada mos isqué perfecta".
S'ha de reconéixer que els isqué perfecta.

Bé, doncs diga-ho.
Però home no mos critique a nosaltres per recordar una cosa que està ací signada i que hauria d'estar en vigor.
O siga, i ara damunt diu: "Com se queixen?
" Home, clar que sí que mos queixem, perquè l'acord no era eixe.
L'acord no era eixe.
I nosaltres ho hem recordat perquè és un tema important, no és el tema únic.
Jo en la intervenció he comentat també altres coses, la Llei de règim local valencià.
Doncs clar que faran falta esborranys.
Però, home, i el text definitiu?
Quan vindrà això?
Perquè és que esborranys han hagut la tira.
Quants més han de vindre?
Perquè no diu ací que es compromet, per exemple a dur això abans de què acabe aquesta legislatura.
Ja posats, hi ha 30 ó 40 lleis que van a vindre en dos o tres dies, una més.
Per què no ho diu?
Perquè segurament no té pensament de dur-la endavant.
Per què?
Es va comprometre també a què en esta legislatura això aniria endavant.
Per tant, home, no és queixe.
Si és que al final va paréixer que aquella assemblea va a ser una presa de pèl absoluta a la gent.
Va a ser això, senyor conseller?
És que com està vosté; si estiguera el senyor Castellano li preguntaria a ell que va presidir *(inintel·ligible)* però és que li toca la faena a vosté ara en este moment.
Per tant, eixes coses.
.
.

Ja sé que s'està parlant a nivell estatal i que hi ha coses que a nivell estatal s'haurà d'esperar a veure com es resolen.
Però, home, també vosté tindrà una posició.
Jo, per exemple, una pregunta: què és el que passa en l'IAE?
Jo sé el que el senyor Aznar vol fer, bo, ha promés ara, que també ho va prometre en l'any 1996 i no ho va fer, ara pareix que volen fer allò de l'IAE.
Quina és la posició de la Generalitat en eixe tema?
M'imagie que si ho diu Aznar, amen, com és lògic, però quina proposta dirà.
.
.
"Bo, això, es compensa d'esta manera o d'aquella altra o que els ajuntaments creen més impostos".
És eixa?
Perquè eixa també és una idea que s'ha barallat.
Si et lleve això, tu crees més impostos, grava a la gent i així el mal de la pel·lícula seràs tu.
És una opció.
És eixa, senyor conseller?
Perquè jo l'he preguntat i no m'ha volgut contestar en eixe tema.

Altres coses que estan ahí.
A mi em preocupa molt això de què diu vosté: "clar, en esta situació que a nivell estatal estem esperant això, la llei, el tema de la negociació i del finançament local, etcètera, etcètera, és una situació -que vostés textualment ha dit- d'incertesa i que, per tant, allò prudent ­ha dit- és esperar".
Esperar?
Sentats o gitats, perquè ja són quatre anys.
Molt de temps més cal esperar?
Perquè els ajuntaments, igual vosté no ha tingut experiència en eixe sentit, però els ajuntaments tots els dies s'obrin, excepte els festius, però els festius també es donen servicis.
I eixos servicis en molts casos estan ofegant econòmicament els ajuntaments, perquè no tenen capacitat per això, els ajuntaments de tot tipus.
Perquè hi havia una època daurada en què la Generalitat encara tenia diners i podia anar tapant foraets en els ajuntaments del PP.
Però la Generalitat ara està més entrampada, està fins les celles.
Ja ni tan sols pot complir amb els seus, els altres ja que es moren, perquè és que ni tan sols pot complir amb els seus.
O siga, què és el que passa?
Molt de temps hem d'estar esperant això.
Quina és l'alternativa?
Que els recursos, especialment en àrees tan sensibles, com pot ser educació, serveis socials i altres i altres i altres, si la Generalitat no dóna diners i està retallant constantment, està retallant constantment, que es tanquen servicis.
Alguns ajuntaments estan tancant perquè és que no poden, o que assumisquen funcions que no li toquen.
Però si això tots pensàvem que estava clar fa quatre anys.

I no em vinga encara més cap arrere, perquè jo li estic reclamant un acord unànime de l'any 1999.
No em traga ara que és que una prova de l'avanç del tema del pacte local és que en els consells d'administració de diferents empreses públiques, que no van crear vostés moltes de les que ha citat, els van crear els socialistes, hi ha participació dels ajuntaments.
Home, això faltava.
I això és el mèrit?
En això es nota l'avanç del pacte local?
Home, tots pensàvem que era alguna cosa més.
I això, senyor conseller, això és la pura realitat.
Això ni és demagògia ni és res.
Això és la pura realitat signada per tots vostés.

Per tant, la impressió que nosaltres ens anem hui d'ací és: allò una pressa de pèl.
En estos moments vostés no tenen ninguna idea, ni cap objectiu en eixe tema.
Estan, com sempre, a l'espera de vore Madrid què fa.
Però pensament de transferir res, especialment diners, menys que mai, en tot cas faena, en tot cas servicis, competències, si són conflictives millor que millor.
Ara, recursos econòmics?
Això que s'apanyen els ajuntaments.

Home, jo crec que no anava per ahí el tema i crec que s'està perdent una oportunitat d'or.
Els ajuntaments, home, de tot hi ha, però jo crec que han demostrar suficient capacitat per a saber gestionar i, en tot cas, sempre està per damunt la Generalitat Valenciana a l'hora de controlar, coordinar, etcètera, etcètera.
O siga, quina por, quina por hi ha a què els ajuntaments assumisquen més capacitat.
Si estem en uns nivells baixíssims del 14 ó 15% a nivell d'Estat.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Acabe, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

.
.
.
i som un dels països a nivell europeu que la participació municipal és més xicoteta.
Per tant, molt bé les paraules.
Però és que jo crec que el tema de les paraules, l'època de les paraules ha passat.
Volem fets.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gracias, señor presidente.

Señor diputado, sigue siendo lo mismo.
Usted vincula el pacto local a la financiación de las corporaciones locales.
Y no es así, se lo he dicho y el Partido Popular, tanto a nivel nacional como a nivel regional, como el gobierno valenciano manifiesta.
Una cosa es la financiación, y en estos momentos se está en negociación con la Federación Española de Municipios y Provincias, que son la que le compite, porque son para todos los municipios españoles.
Y otra cosa es el pacto local, el desarrollo del pacto local, que tiene distintas vertientes.
Y le he hecho una descripción de cuáles son las vertientes que en estos momentos se van desarrollando y cuál ha de ser la culminación de ese pacto local.

Usted sabe, y nadie niega, el pacto que se ha firmado en la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, es una declaración de principios de todo el municipalismo valenciano.
Se reconoce, se acepta, se impulsa y se prioriza.
Y otra cosa es llevarlo a la realidad en el que se quiere confundir la insuficiencia financiera de las corporaciones locales con el pacto local.
Y no es así.
Es decir, una cosa es la solución de competencias claras, definitivas, que no vienen desarrolladas, ni siquiera constitucionalmente vienen desarrolladas, ni en la Ley de bases de régimen local a nivel nacional, y otra cosa es la financiación y, consecuentemente, con la asunción de competencias, el fondo de cooperación.
Y eso usted no lo quiere entender y lo repetirá hasta la saciedad y yo se lo repetiré hasta la saciedad.

Y me empieza a preguntar que qué va a pasar con el IAE.
Pues, está clarísimo.
Es una prioridad y es un compromiso electoral del Partido Popular que desaparecerá en la legislatura.
Y la legislatura estatal no ha acabado.
Y en estos momentos ya lo anunciado el presidente Aznar que el 90% del IAE y de las empresas grandes desaparecerá.
Lo que pasa es que ustedes, como no tienen credibilidad, ni tampoco creen en nosotros, no creen en nuestras palabras.
Pero va a ser una realidad.

Como va a ser una realidad, y se lo aseguro, lo que no le voy a dar es la fecha exacta, entre otras cosas porque es objeto de negociación con la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, cuándo estará elaborado el último borrador de la Ley de bases de régimen local valenciano.
Pero a usted le consta, porque en la Federación hay representantes de su grupo político, que están interviniendo y en el intercambio de documentación para elaborar esa ley.
Lo que pasa es que ustedes lo quieren enlazar con otras cosas que a lo mejor nosotros no estamos dispuestos a hacer.
Y, por lo tanto, eso está retrasando la elaboración de la ley.
Pero como esa ley puede que se retrase, le he anunciado una serie de leyes que vamos a mandar, que esta conselleria va a mandar al gobierno en los próximos espero que meses.

Por lo tanto, no me hable de que el pacto local está parado, que nosotros no creemos en el pacto local.
El impulso del pacto local nació en la Comunidad Valenciana y lo estamos desarrollando.
Evidentemente que ese pacto local nace o en la necesidad de definir las competencias, nace constitucionalmente y, evidentemente, se arrastra desde el año 1979, 1980, hasta ahora lo que es la asunción de competencias.
Muchas competencias que tienen los ayuntamientos y que muchas competencias que todavía no están definidas o no están totalmente determinadas están asumidas por ayuntamientos a través de convenios entre el gobierno valenciano con los ayuntamientos.

Por lo tanto, no me niegue que se están realizando pasos.
Que la culminación del pacto local no ha llegado, evidentemente.
Y que para este gobierno, igual que para el grupo parlamentario y el Partido Popular, el Fondo de Cooperación Municipal será la consecuencia última, pero no la necesidad de la financiación de los ayuntamientos.
La suficiencia financiera de los ayuntamientos tiene que venir definida en una ley y se está negociando.
Y cuando venga la asunción de competencias, la definición de competencias.
.
.
porque parece que usted ignora que el 75% de nuestros ayuntamientos tienen menos de 5.
000 habitantes.
¿La asunción de competencias va a ser en un solo momento?
¿Y los ayuntamientos que no las quieran asumir?
¿Van a ser voluntarias?
¿Van a ser obligatorias?
¿Se va a hacer un período de transición?
Habrá que definir claramente ese proceso de transferencias antes de llegar al fondo de cooperación.
Y en eso es en lo que estamos trabajando.
¿Cuándo se van a definir?
¿Qué carácter tienen?
¿Y cómo han de definirse?
Sabe usted que hay ayuntamientos en nuestra Comunidad, pero no por la insuficiencia financiera sino por la falta de población, que apenas tienen presupuesto.
¿Esos van a asumir las competencias en materia de bienestar social?
¿Van a asumir determinadas competencias que los grandes ayuntamientos pueden asumir y que están dispuestos a asumir?

Habrá que hacer un proceso y en ese proceso estamos absolutamente.
Consecuencia de lo cual llegará la solución de esas competencias, llegará paralelamente, pero no como consecuencia de esas competencias, la ley, la nueva Ley de financiación de haciendas locales y vendrá, consecuentemente, con la asunción de competencias, el Fondo de Cooperación Municipal.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Muchas gracias, señor conseller.

Senyories, se suspén el Ple, que es reprendrà demà a les deu del mati.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 53 minuts)*