Obres%20P%C3%BAbliques%722743.03.30%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques, Infraestructures i Transports realitzada el dia 30 de març de 2016.
Comença la reunió a les 16 hores i 3 minuts.
Presideix el diputat senyor Vicent Arques Cortés.
Reunió número 7/i II.

El senyor president:

Bona vesprada a tots.
Buenas tardes a todos.

Antes de iniciar la sesión de la comisión de obras públicas, vamos a comprobar que hay cuórum.
Señor secretario.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la proposició de llei per a pal·liar i reduir la pobresa energètica -electricitat, aigua i gas- de la Comunitat Valenciana (RE 4.
485)

El senyor president:

Muy bien, muchas gracias.

Compareixença de la senyora Victoria Pellicer Sifres, representant de l'ONG Enginyeria Sense Fronteres

El senyor president:

Vamos a iniciar, a continuar la sesión con la ponente doña Victoria Pellicer a propuesta del Grupo Parlamentario Compromís, Grupo Parlamentario Socialista y Grupo Parlamentario Ciudadanos, apoyada en un Power Point y, además, hemos repartido una documentación a los miembros de la comisión.
Iniciamos esta primera intervención por un tiempo de ocho minutos.

Gracias.

La senyora Pellicer Sifres:

Bé, bona vesprada, moltes gràcies a tots i a totes per l'oportunitat de poder participar ací en este procés d'elaboració d'esta llei, sobre la pobresa energètica, que és un problema molt complex i, malauradament també, encara invisible en la nostra societat.

Jo parle en nom d'Enginyeria Sense Fronteres.
Som una ONG que fa anys que treballa baix el paraigües del dret a l'aigua i el dret a l'energia.
També estic fent la tesi doctoral des de fa tres anys en temes de pobresa energètica i he tingut l'oportunitat de conéixer quins són els debats que estan passant en termes de pobresa energètica en països que porten més temps treballant-ho i també estem fem actualment un mapatge sobre pobresa energètica en València, conjuntament amb l'Ajuntament de València, i ens estem trobant amb problemes i aprenentatges que porte també hui amb la idea que contribuïsquen també a este text de llei.

El primer del que vull parlar és sobre el concepte de Â«pobresa energèticaÂ» en si, tal com s'està entenent, tal com està recollit en la llei i quines són les nostres propostes.
El que us hem repartit és més o menys el que us vaig a contar ara.
Sobre el concepte de pobresa energètica m'agradaria parlar de dues coses: de la pròpia definició i també de la paraula pobresa dins del concepte de Â«pobresa energèticaÂ».
En la pròpia definició, com la vegem en el text de la llei, que és la que s'està manejant en tot l'estat espanyol, l'hem copiada directament de Regne Unit i està basada simplement en dos paràmetres: en temperatura i ingressos.
La nostra proposta hui ací és que ampliem esta definició i parlem també de per què és tan important treballar la pobresa energètica.

Per què és tan important?
Perquè està suposant una vulneració, la privació de la llibertat de les persones per a poder viure una vida digna.
És a dir, no estem fent una llei per a garantir l'accés al gas o a l'electricitat perquè sí, no estem parlant de poder-se comprar una tele o un sofà: estem parlant que això està contribuint que no puguen tindre una vida digna.
Aleshores, la nostra proposta és que s'incorpore també en la pròpia definició per a poder enfortir este argument de desmercantilitzar béns -com és l'energia o l'aigua- que són necessaris per a la vida.

La segona qüestió que vull comentar en termes de la conceptualització és el terme pobresa.
En altres països, ja s'ha evolucionat un poc i s'ha estat parlant de precarietat energètica, d'empobriment energètic o també de vulnerabilitat energètica i en la llei.
.
.
, pel que he vist en la llei, també s'està posant la paraula vulnerabilitat sobre la taula i això és un encert, perquè el concepte de pobresa energètica és un concepte més estàtic i el que permet el concepte de Â«vulnerabilitat energèticaÂ» és entendre que la pobresa energètica és dinàmica; és a dir, que és molt fàcil entrar i eixir de la pobresa energètica.
Per posar-ho en comparativa, no tant amb la pobresa monetària no passa tant igual, és més estàtica: una persona, no és tan fàcil entrar i eixir de la pobresa monetària.
Aleshores, en la pobresa energètica sí que és així i això hem de tindre-ho en compte també perquè ens permet un determinat control a l'hora de legislar perquè ens permet arribar a més gent de la que arribaríem si solament parlem en termes de pobresa energètica.

També hi ha gent que no es sent identificada en la qüestió.
.
.
, en la paraula pobresa i que sí que està sofrint pobresa energètica -el que tots entenem per pobresa energètica-.
Aleshores hem de tindre un poc en compte com arribar a esta gent perquè potser no anirien directament a demanar unes ajudes sobre pobresa energètica perquè es senten estigmatitzats, perquè és una qüestió de pobresa i la pobresa energètica sí que està arribant a eixa gent.
Si voleu després, en la part de les preguntes matise esta qüestió.

La segona qüestió de la qual volia també parlar és respecte a com mesurem la pobresa energètica, perquè és una cosa que hem de treballar de cara a la llei per a saber a qui anem a considerar persones o llars que estan en pobresa energètica o no.
Hi ha molts indicadors i no hi ha un grans consens sobre quin és el millor.
Sempre s'ha emprat el del deu per cent, però també ha estat molt sobreelevat este indicador, perquè podia no ser real: podia estar gent pagant més del deu per cent de les seues factures en temes energètics, però tindre sòls radiants, una piscina climatitzada, etcètera, i no ser persones que estan en situació de pobresa energètica.

A la llei veig que està més o menys resolt, perquè es posa la condició prèvia que estiguen en situació de pobresa, però la nostra proposta és que treballem un altre indicador que es diu el LIHC -el low income high cost-, que està més consensuat: en Anglaterra van estar com dos anys i escaig treballant, fent un estudi sobre quina podria ser la millor manera de mesurar-lo i van proposar este que, com vegeu, bé, en el full, el que fa és que mesura.
Diu: està en pobresa energètica qui dedica -en este eix són els ingressos que tu dediques a pagar les factures energètiques- qui dedica molt i a qui li queda poc una vegada paga totes estes factures.
I estos són els llindars de les mitjanes en comparació amb la població amb la qual ho estan calculant.

El problema d'este indicador.
.
.
, o siga, este indicador és bo per a calcular-ho perquè, a més, ens permet mesurar quina és la profunditat de la pobresa: segons estem més avall o menys, com va a costar-nos -o no- eixir de la pobresa; i també ens permet mesurar la vulnerabilitat: si estem prop d'eixa línia roja o no.
El problema és que no tenim dades per a poder calcular-ho hui en dia ací en Espanya en general, ni en la Comunitat Valenciana en particular, perquè nosaltres amb el mapatge que estem fent ara en la ciutat de València ens està costant la vida trobar dades perquè no les estem recollint.
No estem recollint dades de quant està pagant la gent en termes d'energia, i a les companyies energètiques tampoc els les estem demanant.
Aleshores, la nostra proposta és que, en paral·lel, ara tirem.
.
.
, ara, la llei si ha de seguir avant no podrem mesurar amb este indicador, però sí en paral·lel treballem per a poder emmarcar i tindre clares estes dades, perquè aixina podrem mesurar de manera més explícita, de manera més clara, quin és el nivell de pobresa energètica que tenim, i també podrem avaluar les mesures que hem fet -com pot ser esta llei o altres que ja estan en marxa-, podrem avaluar si estan funcionant o no.

Si, com és el cas, que no anem a poder ara mateixa a dia de hui treballar amb altre indicador, portàvem també algunes propostes que poden ajudar-nos a identificar quan una persona està en pobresa energètica o no, sent que són serveis -segons s'ha entés en la llei- són serveis socials a qui se'ls dóna la competència de poder dir si una llar està en situació de pobresa energètica o no, per a facilitar-los la feina ha de ser una cosa senzilla, ha de ser una cosa àgil que sàpien identificar fàcilment quan s'està o quan no.
Aleshores ací, en altres llocs, quan no es pot calcular amb l'indicador anterior, calculen en base a estes premisses: si passes fred o calor en ta casa, si tens endarreriments en el pagament de factures, dificultats econòmiques reals o també com a conseqüència de no disposar d'energia suficient, tens afectades algunes dimensions com la salut -perquè t'alimentes pitjor-, com l'educació, -perquè no tens llum perquè els teus fills facen els deures escolars-, etcètera.
Aleshores, també ací proposem que s'incorporen estos indicadors, també per a facilitar esta tasca als serveis municipals, que són qui van a identificar quines llars i quines no.
Em queda poc de temps.

I, després, la tercera qüestió que portàvem també sobre la taula però en què no vaig a incidir -perquè em queda poc de temps i perquè tinc constància que el company que compareixerà després va a centrar la seua ponència en estes qüestions- són estratègies per a pal·liar la pobresa energètica, més enllà de la llei.
El que m'agradaria dir ací és que esta llei ha d'estar emmarcada dins d'una estratègia més àmplia de lluita contra la pobresa energètica, on treballem també qüestions d'educació energètica, qüestions també de responsabilitats; no sols l'administració pública té responsabilitats, sinó tots tenim responsabilitats, també la ciutadania, el tercer sector, també l'empresa privada en la seua part, com a actor de la societat que és.
Un poc la nostra proposta són distintes mesures per a treballar-ho de manera coordinada els distints actors, i algunes sí que es poden treballar a través d'esta llei i altres serien qüestions de treballar-les en paral·lel.

Hi ha, per finalitzar, algunes qüestions molts puntuals sobre el text en concret de la llei.
Bé, quan se cita el bo social, es citen algunes de les qüestions de per què no està funcionant, podríem afegir algunes altres o, almenys, la més fonamental que és per què no considera el gas, no està considerat.
.
.
, sols és un bo elèctric, no està considerant la qüestió de gas.
(Algú tus) I la veritat és que les altres coses aixina més puntuals, com les teniu escrites, tampoc vaig a aprofundir: les podem parlar, si voleu, després.
Algunes sí que són que es parla moltes vegades de revisar -bé, es parla algunes vegades al text- sobre revisar la factura, si es pot baixar la potència o no.
Hi han també altres mesures, a part de baixar la potència: es pot revisar si tenen algunes qüestions.
.
.
, alguns extres subcontractats que no els aporten, es pot fer intervencions d'educació energètica per a.
.
.
, i d'estalvi energètic, que també abaixen eixos consums.
Un poc la proposta venia a ampliar eixes qüestions.

I, bé, finalment, la idea de coordinar-nos amb tots els actors de la societat civil -des de les administracions, però també veig possibilitats al llarg de la llei en algunes de les qüestions de les quals parla, sobretot quan parla de buscar finançament per a fer les intervencions de microeficiència energètica, doncs coordinar-nos-, podem coordinar-nos amb distints actors de la societat civil: les universitats, el tercer sector.
Des d'Enginyeria Sense Fronteres vos estenem la mà per a esta coordinació.
Ahir va eixir també sobre la taula la proposta de crear una comissió de seguiment mixta i, bé, reforçar eixa idea perquè creguem que és enriquidora i que pot aportar.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies.

Continuem el torn d'intervencions i inicia aquest el Grup Parlamentari Podemos.

El senyor Jiménez Doménech:

Bé, bona vesprada, senyora Pellicer.

Moltes gràcies per la seua compareixença i moltes gràcies també per cenyir-se estrictament al contingut de la llei, que és una cosa que pareix una obvietat, però que no tots els convidats s'atenen a això, i jo crec que podem ja dir que estem molt satisfets perquè en huit minuts ha fet moltes més aportacions que molta gent que ha vingut i que ha passat per esta comissió afegida, de manera afegida.

Dit això, has començat dient que coneixes experiències d'altres països, no?
Has treballat en altres països, supose que en països que, inclús, a nivell de pobresa energètica poden estar fins i tot pitjor que ací al País Valencià.
La meua pregunta és si coneix legislació que existisca en estos països que atenguen esta problemàtica específicament.
(Sorolls) Ha parlat també que estan col·laborant amb un mapatge en el municipi de València.
Ens agradaria saber amb quins grups objectius, grups target esteu treballant o si és un treball més generalitzat i si han analitzat en eixe mapatge, està previst analitzar quin impacte tindria per als serveis municipals -serveis socials o municipals- l'aplicació d'aquesta llei, i si esta càrrega laboral que se suposa que -càrrega laboral per als serveis socials- que se suposa que aportarà la llei no seria fins i tot profitosa, encara que hi haja una miqueta més de càrrega laboral, perquè hi ha un millor servei, doncs si compensa.
Eixe equilibri de càrrega laboral-compensació del servei a vore quina valoració ens podem fer.

Ha dit també que és fàcil sortir i entrar de la pobresa energètica, i la llei contempla en un apartat que l'estatus de persona en risc de vulnerabilitat energètica se revise cada dos anys.
Bé, m'agradaria escoltar la valoració sobre este període o si vostés han determinat que s'hauria de revisar amb major freqüència.

També ha parlat de mesures per combatre l'estigmatització que li costa reconéixer-se en eixa situació de vulnerabilitat.
La meua pregunta és si considera que els serveis socials podrien ajudar en esta tasca també: amb un manual, amb un fullet senzill, ajudar la gent a sensibilitzar-se.

Ha dit també, bé, açò no és que ho haja dit, ho hem investigat, no?
, hem fet una tasca per a saber qui era vosté i està vinculada d'alguna manera a Som Energia, que és una distribuïdora, una.
.
.
La meua pregunta és saber com atenen les dificultats per al pagament dels abonats.

I, per últim, bé, insistir en l'agraïment que hagen donat totes estes aportacions per escrit i en un format que jo crec que serà molt aprofitable i que estarem gustosos d'incorporar i quedar a la seua disposició per a continuar el contacte.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem el torn d'intervencions amb el Grup Parlamentari Ciudadanos.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí, hola.
Buenas tardes, señor presidente, buenas tardes, señora Pellicer.

Agradecerle, primero que nada, que haya venido a ilustrarnos sobre los contenidos de la pobreza energética.
Hay dos temas que me gustaría que si nos puedes comentar un poquito más.
Uno es que nos has hablado de un estudio que estás haciendo en la ciudad de Valencia sobre la pobreza energética.
Me gustaría saber, de ese estudio que estáis haciendo, si podéis extrapolar lo que a priori nosotros pensaríamos que por la estructura social de los barrios, qué barrios se podrían ver más afectados por la pobreza energética, si a vosotros ha habido un detalle que os ha llamado la atención de que en un determinado barrio a priori uno no puede pensar que se pudiera ver afectado, habéis detectado esa presencia o tenéis datos que os puedan llamar la atención sobre cómo se ha distribuido la pobreza energética desde un punto de vista socioeconómico por los barrios.
Y si de este estudio, podéis hacer alguna extrapolación a nivel de comunidad.
Es decir, si esa distribución socioeconómica se puede extrapolar a comarcas o a territorios.

Y el otro tema -que también ha comentado el compañero de Podemos y que también me ha llamado la atención- es el tema de la estigmatización de la gente.
Entonces, si tenéis idea, pues no sé, desde ámbitos de la comunicación o desde el ámbito sociológico, de cómo poder desestigmatizar a esta gente; o sea, que la gente no se sienta, digamos, siente vergüenza, por así decirlo, por haber caído en ese…, en caso de hogares vulnerables.
¿Cómo se les podría ayudar?
¿Cómo pensáis que sería una buena herramienta desde la comunicación, como algunas ideas que os ha apuntado el compañero de Podemos, o que vosotros pensáis que puede ser bueno?

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Continuamos con el Grupo Parlamentario Compromís.

La senyora Ortega Requena:

Sí, bona vesprada, i moltes gràcies, Victoria, per vindre, acompanyar-nos i ajudar-nos, perquè pense que ha segut de gran ajuda tot el que en la primera intervenció ens ha aportat i que poden transformar-se en esmenes que milloren el text legislatiu.

Bé, jo pense que podem estar contents en el moment que estem, perquè fins ara, ací al País Valencià, a l'estat espanyol, quan es parlava de polítiques energètiques sempre es regien, fonamentalment, per consideracions econòmiques i, moltes vegades, s'ignorava la gran dimensió social que hi havia darrere.
De fet, és el que està agreujant els casos de pobresa, que abans no es tenia en compte i que augmenta eixa desigualtat social i, bé, l'accés a l'energia és un requisit imprescindible amb molts drets, com és el dret a l'alimentació, el dret a la sanitat o el dret a la salut, fonamentalment.
Aleshores, bé, estem ací perquè volem fer un pas endavant per a lluitar contra la pobresa energètica i, per tant, el que volem és reconéixer l'energia com un dret fonamental també.

I, per tant, m'agradaria entrar en una sèrie de qüestions.
La primera qüestió és: com valora vosté, com a professional, que a hores d'ara el govern permeta que les grans companyies subministradores puguen deixar en situació de risc a algunes famílies?
Eixa seria la primera pregunta.

La segona pregunta és si es disposa en l'actualitat de dades reals sobre la quantitat de talls de subministrament d'energia per impagaments i si eixes dades detallen si les famílies estan en situació de vulnerabilitat.

La tercera pregunta és, bé, el programa d'eficiència energètica, l'energy companies obligations, obliga les gran companyies de gas i electricitat de Gran Bretanya a ajudar els consumidors vulnerables per implementar i mesurar l'estalvi energètic en les cases.
Preguntar-li si creu vosté si esta mesura seria viable i beneficiosa al nostre territori o, pel contrari, seria complicat.

En quart lloc, preguntar-li quin impacte té per a l'estalvi de les famílies el fet que l'executiu haja augmentat al consumidor domèstic més d'un vint-i-cinc per cent el terme de potència de la factura; és a dir, el fix de la factura, que ve facturat.

En cinqué lloc, de quina manera creu vosté que es podria garantir que no vaja a produir un increment del balafiament energètic el fet de posar estes mesures en marxa.

I en sisè lloc, i per últim, quina seria la seua valoració respecte a l'actuació sobre el sector de l'edificació per a garantir la certificació d'eficiència energètica.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Socialista per temps de quatre minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

Hola, Victoria, moltes gràcies per acompanyar-nos esta vesprada.

Yo me he quedado con una de las primeras palabras que has utilizado y es intentar evitar la estigmatización de lo que es una persona que está atravesando por una situación así.
¿Cuál es tu opinión?
¿Piensas que hablar de hogar vulnerable a una persona la puede estigmatizar o a una familia la puede estigmatizar?
¿Es algo que deberíamos sustituir por algún otro tipo de expresión?
Eso de colocar una etiqueta, Â«vulnerableÂ», ¿cómo encuadraría dentro de lo que estamos hablando?
, sobre todo, de respetar el derecho de las personas de intentar que pasen por esa situación de necesidad extrema en la que se encuentran y, sobre todo, respetar esa discreción y esa voluntad que seguro tienen el noventa y nueve por ciento de que esto queda dentro del ámbito interno de su familia y de la administración que se pueda ver afectada.
Eso de la protección de datos, probablemente por eso que has hablado tú de esa estigmatización.

Por otra parte, veo que, efectivamente, tienes un conocimiento de la situación, ¿no?
, que has estudiado el tema, que conoces cual es la realidad.
Entre los indicadores que has presentado aquí hablas de diez por ciento, de los ingresos que puedan destinarse al pago de estas facturas.
¿Cómo se computaría en ese cálculo para determinar si existe o no esa pobreza energética, el uso razonable?
O sea, ¿dónde estaría el límite de una familia que utiliza con responsabilidad esa energía de la que estamos hablando -de agua, luz, gas, etcétera, ayer hasta incluso se hablaba de internet- o de la familia que no lo hace?

Y otra de las cuestiones: ¿cómo podríamos compensar las diferencias en cuanto a las necesidades de una familia que, por ejemplo, vive en Morella en invierno y una familia que vive en Alboraya, que está al lado de la playa y que tiene una temperatura que para acondicionar su vivienda es muy diferente?
¿Hasta qué punto tendríamos que intentar llegar?
¿Hasta qué punto se tendría que matizar para ser equitativos en esas ayudas que se pueden realizar?

No veo aquí -probablemente porque esté haciendo una lectura rápida y las intervenciones son muy rápidas- ningún tipo de iniciativa en cuanto a formación en las escuelas, porque probablemente esto lo que haya que hacer es empezar a preparar desde los colegios, que la gente, que las personas, que los niños empiecen ya a concienciarse de que esto es una situación que da igual que estés en una situación de pobreza energética o no, en cualquier momento de tu vida tienes que plantearte, tienes que hacer un uso razonable de este tipo de bienes que, al fin y al cabo, son bienes públicos.

Y, luego, otra cuestión que quería preguntarle también es: hablas de auditorías energéticas domiciliarias y también de una formación específica.
Entiendo que el punto de partida sería precisamente para aquellas familias que requieren una ayuda de la administración, una ayuda pública, para poder solucionar el problema con el que se encuentran.
Y eso yo lo veo aparejado con el punto diez, en el que hablas del Plan de rehabilitación subvencionada de los edificios y viviendas.
Normalmente, los planes de subvención no son al cien por cien, son una parte, pero las personas que se encuentran en esa situación de pobreza energética no van a poder aportar la parte correspondiente que tendrán que hacer - de mil, dos mil, tres mil euros, probablemente- para poder mejorar la calidad de sus viviendas, por así decirlo, porque no tienen esos recursos necesarios.
¿Habéis pensado en alguna alternativa en este sentido?
Porque es algo que, por ejemplo, nos trasladaron ayer los representantes de la Plataforma de Lucha contra las Hipotecas, ¿vale?
Entonces me gustaría saber si ese tipo de cuestiones se han planteado.

Y, luego, por otra parte, ¿ves tú, veis futuro vosotros, que sois estudiosos en la materia, en que verdaderamente se puede acabar con este problema con una acción coordinada de las administraciones públicas?

Gracias.

El senyor president:

Gracias.

Finaliza el turno de intervención el Grupo Parlamentario Popular.

El senyor Casanova Claramonte:

Sí, molt bona vesprada.

Gràcies, senyora Pellicer.

Vull agrair-li la seua aportació, com la de tots els que han participat.
Jo crec que fer distincions de si uns i altres.
.
.
, jo crec que tots els que vénen ací vénen amb la intenció, que agraïm, de donar-mos llum a tots -i nunca mejor dicho, allò de la llum- i, per tant, això seria el primer que voldria assenyalar.

Mosatros, des del Grup Parlamentari Popular, ací estem tots d'acord.
De fet, açò se va aprovar en el ple, la presa en consideració d'esta llei per unanimitat de tots els grups i amb l'abstenció -no amb el vot en contra- del nostre grup; però no perquè no estiguem a favor d'este tema, sinó perquè entenem que, tal i com està plantejada la llei, té una sèrie de dificultats que poden portar al fracàs a l'hora d'aplicar-la.
Algunes d'elles, vosté mos les ha exposades ací d'una manera que jo crec bastant clara, que estan en l'última part que no s'ha entretingut, en les altres aportacions a la llei, en una sèrie de qüestions que apareixen ahí que, bàsicament, són molt importants i que, a més, la llei, per a nosaltres, i això seria una pregunta que li faríem, quina és la seua opinió: tota esta càrrega, efectivament, feta per una associació o entitat com la seua -que està treballant per a un ajuntament gran com el de València-, és evident que sí que se pot fer, però quan pensem en els cinc-cents i escaig ajuntaments de la Comunitat Valenciana (algú tus), molts d'ells que tenen un tècnic o dos de serveis socials i que, lògicament, no tenen ninguna especialització en este tema, la llei els carrega tota la responsabilitat -de l'execució de la llei, de la tramitació, inclús de propiciar les mesures d'eficiència energètica- a unes estructures que tenim en els ajuntaments, que són les que són.

Per tant, al nostre entendre, tal com es planteja la llei, mos peguem un fracàs quasi segur.
Per això, mosatros plantegem les coses d'una altra manera i és abordar-ho com una ajuda a través dels serveis socials i estes altres coses que siguen d'una altra forma, però no a través de serveis socials únicament.

D'altra banda, una pregunta que li voldria fer és el com casaria coses que s'estan plantejant i que s'han plantejat també pels companys i que, a la millor, a tots mos sorgixen: l'aplicació d'esta llei en el marc legal del sistema elèctric, que no oblidem que està ahí i que, evidentment, ací el que estem fent es legislant a nivell de Comunitat Valenciana, però tenim un marc legal, la llei -crec que és la 24/2013, la del sector elèctric- i que lògicament cal encaixar perquè, si no, anem a carregar que les companyies elèctriques, com algú ha deixat caure o tal, siguen les que facen una bonificació.
A mi també, i conec el tema, me pareixeria perfecte, però això xocaria amb la llei del sector elèctric: això no és possible per més voluntarisme que li posem, això, llei en la mà, no és possible.
Això aniria condemnat al fracàs immediatament, no?

Per tant, la meua intervenció és per a preguntar dos gran coses.
Una: ja hem aprovat la llei; com se va aplicar pels ajuntaments; és a dir, mos anem a trobar amb una dificultat que podran superar els ajuntaments o no?
Quines accions se podrien fer perquè això fóra possible?

I dos: si entra en col·lisió la llei, tal com està plantejada per la.
.
.
, en la proposició de llei i, per tant, s'hauria d'esmenar suficientment perquè no entre en col·lisió amb la legislació estatal referent al sistema elèctric.
Una altra cosa és que després, en Madrid, canvien la llei estatal, però hui per hui, el marc legal és el que tenim.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Finalitza el torn d'intervencions, per un temps de quatre minuts, la senyoreta Pellicer.

La senyora Pellicer Sifres:

Gràcies per les preguntes.

Quatre minuts.
Vaig a vore què puc fer.
(Rialles i rient)

Bé, m'heu preguntat diversos grups pel tema de mapatge de pobresa energètica que estem fent en l'Ajuntament de València.
Estem ara en el moment de recollir dades, aleshores encara no el tenim mapat per bases.
La nostra sensació sí que és que van a eixir els barris -tal qual és la realitat de València-, els barris que ja són de renda més baixa van a eixir amb major situació de pobresa energètica, però no puc assegurar-ho, perquè encara no hem fet l'anàlisi i sí que crec també que seria extrapolable a la resta de la Comunitat Valenciana perquè, al final, les principals causes de la pobresa energètica sí que coincidixen, tant a València com a la nostra comunitat.

El tema de la legislació que en altres països, ha eixit a grans titulars, coses molt grans: no els poden tallar la llum en hivern, les companyies elèctriques per llei allí sí que legislen que han de destinar una part per a pagar la part de la factura dels consumidors vulnerables i, bàsicament, eixes són com les dos grans diferències actualment no aplica la nostra comunitat perquè la nostra legislació és diferent.

La qüestió de revisar la vulnerabilitat, si dos anys és molt o és poc, a mi em sembla que és molt, però també que hem de ser coherents i que, tal vegada, no tingam la capacitat de revisar-ho abans, però sí que una persona durant dos anys pot haver eixit de la situació de vulnerabilitat energètica o pot haver entrat també.
Es pot afegir a la llei també l'obligació que les persones comuniquen quan han canviat alguna de les -això deuria donar-se de per sí, no?
entenc jo- alguna de les seues situacions, perquè sí que és cert que és un número ahí que tal vegada és un poc massa.

Després, m'heu preguntat també per la qüestió de l'estigmatització.
Va en diversos grups la qüestió de si li diguem pobresa, vulnerabilitat, llar vulnerable.
.
.
Jo crec que el que més estigma és la paraula Â«pobresaÂ» en sí, perquè la pobresa energètica abasta gent.
.
.
La pobresa és multidimensional, aleshores l'energia és una de les dimensions de la pobresa.
Aleshores la pobresa energètica abasta gent que és pobre multidimensionalment en altres dimensions i està acostumada a anar als serveis socials i que li donen ajudes, i a esta gent li dius que és pobre enèrgicament i et diu que val, sí, ho reconeix, però qui no ho reconeix és la gent que inicialment sols comença a ser pobre energèticament, que sols comença a tindre les dificultats energètiques, i d'ahí ja deriva en totes les altres coses que ha eixit.
Aleshores, jo crec que és més encertat parlar de precarietat energètica o, directament, el que s'està començant a parlar ara en Regne Unit, que és de privació d'energia domèstica -privació o carència.
.
.
, sí, privació d'energia domèstica parlen-.
Però, al final, els conceptes també.
.
.
, tampoc ens tornem bojos.
O siga, ara, en Espanya, el que estem parlant i el que més es coneix és pobresa energètica i tirem per ahí, però sempre sabent que hi haurà una part de la població amb la qual haurem d'emprar alter termes.
Vull dir, no tant en la llei, sinó ja més en els nostres discursos.

Després, el tema que, bé, que el govern permeta que les grans companyies puguen deixar en situació de risc a famílies.
Òbviament, jo crec que tots els que estem ací estem a favor, ningú està en contra d'esta llei, creguem que això no és correcte, però ahí també entrem en una dinàmica més de responsabilitat social corporativa i de crear una cultura en la qual les empreses realment siguen uns actors de la societat i deguen treballar també per a una millor societat, a part de pels seus beneficis.
Aleshores, ahí ens centrem en un altre marc que també hem de treballar, per descomptat, per canviar-ho.

M'heu preguntat si existixen dades de talls de subministraments.
Jo no tinc constància, no les hem trobat per al cas del mapatge de València i creguem que també es podria.
.
.
, deuríem treballar per exigir una major transparència o, almenys, no qualsevol ciutadà, sinó l'administració que necessite eixes dades per a poder mapar la pobresa energètica.
En altres països, sí que sé que existeixen, però tal vegada perquè les empreses són públiques, les empreses subministradores d'energia, però bé.
M'estic deixant preguntes, però és que hi ha moltes.

La qüestió de la rehabilitació i de l'eficiència energètica: com valore jo esta actuació en termes de pobresa energètica?
Doncs fonamental, perquè és part de les mesures que hem de prendre també.
.
.
Les mesures que hem de prendre per a pal·liar la pobresa energètica van per molts costats i per distintes dimensions, i la part de l'eficiència energètica és una d'elles.
El nostre parc de vivendes no és un parc de vivendes eficient.
Aleshores, hem de treballar també per intentar combatre-ho.

En la línia de l'eficiència energètica, recuperant la pregunta que em fea la companya del Partit Socialista en temes de les auditories energètiques, la idea ací quan parlem d'auditoria energètica és una cosa més micro, o siga, les intervencions les anomenen intervencions de low cost, intervencions que són molt bàsiques -doncs tal vegada posar un plàstic per una finestra per on entra aire o intervencions d'este tipus- que requerixen molt poca inversió inicial, però que sí que milloren en certa mesura l'eficiència energètica de les cases.

Jo sí que veig futur per a treballar i combatre la pobresa energètica, confie que sí que hi ha futur però, efectivament, l'estratègia ha d'anar més enllà de la llei i ha de ser una estratègia coordinable per distints actors i per distintes vies.

El tema dels ajuntaments, que és una cosa que també preocupa molt, em sembla que deuria d'alguna manera articular-se ajuda perquè no recaiga tot sobre els serveis municipals, sobretot, els de pobles més menuts on -com ja ha eixit moltes vegades esta qüestió- on no estan capacitat com per a fer este tipus d'intervencions, o inclús la pròpia assessoria energètica.
Aleshores, jo ahí sí que crec que cal coordinar-se amb altres actors que estan fent este tipus d'intervencions.
No crec que es puga recaure sobre el servei municipal: existixen grups d'organitzacions o empreses de l'àmbit de l'economia social també, que estan treballant en estes línies, i ahí deurien plantejar una acció coordinada.
Nosaltres estem fent formació amb els tècnics dels ajuntaments per a saber interpretar una factura energètica.
I això sí que es pot fer: una formació a tots els tècnics de serveis socials municipals perquè puguen donar eixa ajuda en eixa mesura.
I anar més enllà?
Jo crec que deurien ser altres persones, perquè la realitat és que les vint-i-quatre hores -un dia- no donen per a tot.

Ja acabe.
L'última pregunta és si xoca o no amb el marc legal del sistema elèctric.
Jo, la veritat, és que en temes juristes no controle massa.
Sí que sé que en Catalunya està intervinguda la llei, però el que jo tinc entés fins llavors és que perquè la llei de Catalunya planteja que qui pague les despeses siguen les empreses subministradores elèctriques.
Ací, en llei tal qual està plantejada, diu que siga La Generalitat la que pague les despeses.
Aleshores, no sé si, després, filant més prim sí que xoca o no xoca amb la llei del mercat elèctric, però, per descomptat, s'hauria de mirar amb lupa per a poder avançar i que no ens passe com en Catalunya, que està un poc parada.

I l'últim que m'havies comentat també, de què féiem des de Som Energia com a empresa comercialitzadora?
És, a xicoteta escala, no tallar la llum en casos on serveis socials sí que ens diguen que és una llar vulnerable, i també amb companyes als ajuntaments per a fer este tipus de formacions i que siguen igual les persones de la mateixa empresa que facen, de manera cooperativa, que facen les intervencions estes energètiques perquè remeten, tornem a la idea que igual en serveis socials la realitat és que estan desbordats.
 

El senyor president:

Molt bé.

La senyora Pellicer Sifres:

Bé, he fet el que he pogut.
Gràcies.
(Rialles)

El senyor president:

Moltes gràcies.
Despedim Victoria Pellicer i interprete que s'incorpora Pau Lillo?

Molt bé, gràcies.

Compareixença del senyor Pau Lillo Rodrigo, coordinador de Fuel Poverty Group

El senyor president:

Mos acompanya Pau Lillo Rodrigo.
És coordinador de Fuel Poverty Group i està per petició del Grup Parlamentari Socialista.
Té huit minuts en la primera intervenció i després intervindrem tots els grups parlamentaris.

Tranquil, prepara't.

Molt bé.
Iniciem la intervenció de Pau Lillo.

El senyor Lillo Rodrigo:

Hola, molt bona vesprada.

En primer lloc, agrair-los molt la invitació per part del Fuel Poverty Group.
Som un grup de voluntariat que naix d'una xarxa de nodes -podem dir regionals- que va nàixer a Catalunya i ara tenim representació a bona part de l'estat espanyol.
Per la meua banda, bé, sóc membre del Fuel Poverty Group.
A l'àmbit acadèmic estudie des de fa molt de temps la pobresa energètica, tinc publicacions acadèmiques en revistes sobre el tema i, bé, també estic acabat el doctorat en temes d'accés a la energia i vulnerabilitat.

Bé, la meua ponència està molt orientada a donar-los idees de propostes que hem anat compilant amb la recerca i les lliçons apreses i recomanacions de gent coneguda i experiències pròpies, evidentment, en què hem trobat casos exitosos.

Bé, per a començar només dir que l'energia no és una mercaderia, no és un producte; és un dret i és una necessitat bàsica indispensable.
Ningú de nosaltres pot prendre la decisió de dir, Â«si em va malament, em lleve de l'energiaÂ», perquè la necessite.
Realment, l'energia -la pobresa energètica- és una branca més de la pobresa multidimensional; per tant, entenem que tot aquell pobre energètic ha de ser considerat pobre, igual que tot aquell que no pot menjar és considerat pobre.
Però no només és pobre energètic qui no té diners.
Esta també és una cosa digna de menció i d'entendre.

Entenem la pobresa energètica, des del nostre punt de vista, com la incapacitat de disposar del consum net d'energia, entés com la ponderació del consum energètic brut, amb l'eficiència energètica de la vivenda, necessari per a una vida digna o que aquest supose una despesa excessiva respecte a la renda disponible.
És a dir, definició per oposició és Â«una persona no és pobra energètica si és capaç de consumir l'energia necessària sense pagar un cost excessiuÂ», d'acord?
Tant és pobre energètic qui gasta més, o siga, un percentatge molt elevat de la renda, en energia, com qui pren la decisió de no gastar energia i patir per la manca d'energia, tot i que al final representa menys d'un deu per cent de la renda, val?
Jo puc decidir, Â«no encenc la calefacció, per tant gaste molt poc en energiaÂ», però sí que estic patint la severitat de la pobresa energètica, cosa que els indicadors monetaris exclusivament no captarien mai.
Això és una cosa important.

Després també dir que la pobresa energètica té una importància intrínseca, però alhora, impacta directament en altres dimensions com la salut, l'educació, la vivenda.
Aleshores, tractar-la com a part de la pobresa general té sentit, però sí que s'ha d'abordar específicament ja que, si no, pot catalitzar processos d'empobriment general.

Des del meu punt de vista, cal que introduïm un concepte, que és el consum net d'energia.
És a dir, jo puc consumir poca energia i tindre satisfetes les meues necessitats (veus) -si visc, per exemple, en una vivenda molt eficient i tinc uns hàbits d'energia adequats- o puc gastar molta energia en una vivenda que té una eficiència energètica molt pobra i molt malgastada.
Això també és un concepte que, d'alguna manera, caldria introduir, perquè no només és aquell qui paga més, d'acord?

Doncs bé, com que existeixen unes especificitats quant a estratègies.
.
.
, o siga, en quant a causes i estratègies, pensem que la pobresa energètica té sentit, abordar aquesta llei de pobresa energètica té sentit més enllà d'una llei general de pobresa o d'inclusió social.

Doncs bé, ara els presentaré onzes propostes orientades a pal·liar la pobresa energètica al país valencià.

La primera d'aquelles és tenir clar que la coordinació entre actors és fonamental.
Per tant, plantegem la creació d'una comissió de treball permanent que incloga l'administració pública, tenint en compte estaments de govern central, Generalitat i ajuntaments, perquè s'hauran de coordinar, necessàriament.
Tenir en compte que la pobresa energètica, en tant que pot afectar a altres dimensions de la pobresa, requerirà d'intervencions d'altres branques i d'altres departaments, com ara vivenda, energia, inclusió social, educació, etcètera, ha d'incloure necessàriament a les empreses energètiques; en concret, nosaltres proposem que siguen els departaments de responsabilitat social corporativa, entitats de la societat civil, associacions, plataformes i ONG especialment aquelles que tenen un bagatge en la temàtica concreta.

En segon lloc, crear estadístiques específiques per a observar l'evolució de la pobresa energètica: si no mesurem, no sabem si estem fent les coses bé o malament.
Nosaltres proposem un mesurament anual del que s'està fent amb una sistematització de totes les propostes, totes les estratègies que s'han dut a terme, si han funcionat, si no han funcionat, establir lliçons apreses, recomanacions i redefinicions de les polítiques per a l'any següent.
Plantegem la creació d'un observatori valencià de la pobresa energètica que siga capaç de vertebrar tots aquests actors que he mencionat al punt primer i que puga fer d'interlocutor del País Valencià enfront de l'estat, enfront d'inclús d'altres països, i que puga beure de totes aquestes experiències que puguen ser replicables al nostre país.

En tercer lloc, definició d'una xarxa de llars en situació de pobresa energètica.
Em sembla fonamental.
Establir un univers poblacional sobre el qual aplicar les estratègies que se definisquen a la llei.
Disposar d'un univers de població serà molt útil de cara a la coordinació, sobretot amb les empreses energètiques si, per exemple, es vol evitar que es talle el subministrament en l'època freda: serà molt més ràpida l'actuació.
A més, l'establiment d'una xarxa com aquesta ens permet tenir un grup de població sobre el qual prendre més dades i poder analitzar més aquesta problemàtica de la pobresa energètica, que val a dir que és molt situacional.
És un.
.
.
, des de l'àmbit acadèmic és una de les característiques que la definixen: com bé ha dit abans, no és el mateix una persona que viu a Morella que una persona que viu a.
.
.
, que viu a Alboraia.
Nosaltres, per tant, pensem que en aquesta etapa prematura és molt necessari compilar moltes dades per a ser capaços de caracteritzar la pobresa energètica a València o al País Valencià en general.

El quart punt, assegurar el subministrament en l'estació freda.
Açò implica, per un costat, les empreses i per un altre costat, l'administració pública.
Quant a les empreses, proposem que puguen.
.
.
, que es puga fer algun tracte amb elles, de forma que puguen permetre el pagament fraccionat; que tal vegada augmenten el número de factures impagades abans de tallar el subministrament i eliminar el cost de reconnexió de vivendes amb pobresa energètica; és a dir, vivendes que estiguen incloses a la xarxa que he mencionat en el punt anterior.
Aquest punt, hui en dia, amb els mesuradors intel·ligents de telegestió, seria trivial fer-ho ja que, com la gestió és telemàtica, el cost és molt reduït.

Ostres, me n'he passat molt!
Vaig molt ràpid.
(Rialles)

Bé, quant a l'administració pública, ajuda econòmica d'emergència, però no només centrar-se en mesures subsidiàries perquè, si no, des del nostres punt de vista, estem cremant els diners; o siga, no estem transformant la situació: paguem hui i demà, què?
Entenem que sí que és necessària l'ajuda econòmica d'emergència, però si sempre lligada a altres ajudes d'altres intervencions que siguen capaces d'abordar la problemàtica a mitjà i llarg termini, com ara auditories energètiques domiciliàries en les quals es puga estudiar la facturació, que es puga fer la certificació energètica de la vivenda, anàlisi de l'estat i formació en bones pràctiques sobre calefacció, refrigeració, il·luminació, electrodomèstics i aigua calenta sanitària; i després pensem que açò pot ser o bé implementat pels serveis socials, o bé hi ha una.
.
.
, a Barcelona s'ha creat un grup d'aturats de llarga duració que ha sigut entrenat a propòsit per a dur a terme aquest tipus d'intervencions i que s'encarreguen de fer aquestes auditories domiciliàries, la qual cosa té un cost molt més reduït que contactar, que externalitzar el cost i, a part, ajuda a augmentar l'ocupació.

Implementació de kits d'eficiència energètica d'emergència low cost, com bé ha mencionat la meua companya abans.

Estratègia d'informació, sensibilització i formació és fonamental.
No oblidem que la normativa energètica és molt, molt i molt complexa; de fet, els reptaria -si em permeten la paraula- que miren la seua factura de la llum i siguen capaços de definir tots els seus termes.
Si no entenem el que paguem, som incapaços com a consumidors de participar d'un mercat que nosaltres entenem que siga raonable.
Soles proposem que hi hagen punts d'informació i assessorament energètics, tallers de formació a població vulnerable, increment de la informació i la divulgació d'ajudes, tarifes.
El bo social, si la gent no el coneix, no el pot demanar: això es fonamental.
La gent no ho sap, no ho coneix.

Un pla de formació específica sobre progrés energètic al personal de serveis socials.
La temàtica és molt específica i és complexa.
Incloure la temàtica en educació, educació per a la generació d'una nova cultura energètica: es podria incloure a la programació curricular de primària i ESO.
Hi ha un programa cinquanta-cinquanta, al qual les escoles implementen mesures de reducció de consum energètic i la mitat de l'estalvi se'l queden elles i l'altra mitat de l'estalvi és estalvi per a La Generalitat.

Un pla de rehabilitació subvencionada als edificis i vivendes amb baix índex de certificació energètica.
Hi ha un projecte europeu que es diu Finish, en el qual s'han definit mesures de finançament una miqueta complexes, però molt adequades al context.

I, finalment, incentivar l'autoconsum amb energies renovables.
Si al final la gent és capaç de generar-se la seua pròpia energia, mai en la vida tindrem aquest problema.

Bé, moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Iniciem la participació dels grups parlamentaris amb el Grup Parlamentari Podemos.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies.

Bona vesprada, senyor Lillo.
Moltes gràcies per vindre a aquesta comissió i per la seua aportació a aquesta la nostra tasca de treballar per millorar les condicions de la gent al carrer.
En aquest sentit vaig a fer-li algunes qüestions que m'agradaria comentar-li.

Usted ha hablado -su compañera también, antes- de que la energía es un derecho y ella ha incidido en el aspecto de la estigmatización de una realidad que, bueno, la pobreza energética, que, como sabemos, existe y que mata: hay cifras de muerte por pobreza energética; y a mí lo que sí me gustaría que usted aportara es, claro, si consideramos que la energía es un derecho y consideramos que es un derecho fundamental, a mí me gustaría que valorara y que -cómo decirlo- compaginara o comparara -vamos a decirlo así- la iniciativa, por ejemplo, de la PAH, que también empezó como un movimiento reivindicativo de que la vivienda era un derecho, era un derecho fundamental, visibilizó una realidad que existía e hizo fuerte y -digamos- fue en lucha contra ese proceso de estigmatización de aquellos que se quedaban sin casa.

Me gustaría saber, bueno, si hay iniciativas de estas características o considera usted que esa concienciación ciudadana, que esa denuncia, iría acompañada de una lucha eficaz contra una vulnerabilidad en el ámbito energético.
Esa la primera.

La segunda, me gustaría que se pronunciara en relación a si las medidas que esta norma incorpora son medidas que van en la línea de paliar la pobreza energética, si son adecuadas, si son suficientes, si necesitarían complementarse y en qué sentido.
Y me gustaría hacerle también dos preguntas relativas a esa vulnerabilidad: una, su opinión respecto a los costes de transición a la competencia, que sabe usted que han generado, de acuerdo con la Comisión Nacional de Energía, 3.
696 millones de euros en manos de las compañías energéticas que no han devuelto, que tienen en su poder y que, seguramente, con cargo a ellos pudiera ir bien el mantenimiento de la población, pero me gustaría saber su opinión a ese respecto: si eso ha determinado una mayor vulnerabilidad o una continuación en la vulnerabilidad que se pudiera atajar.

Y me gustaría también plantearle una cuestión en la que usted ha incidido que es precisamente de los precios de la energía, porque uno de los factores clave que favorece la pobreza energética es precisamente los precios de la energía, junto con el nivel de renta y con la falta de eficiencia energética.

Me gustaría también saber ahí si usted -y, bueno, a través de su colectivo-, considera que la concienciación en este sentido es un avance, precisamente también para la denuncia de los precios abusivos en el ámbito de la energía como un derecho fundamental: qué fallos hay ahí y cómo podrían subsanarse.

Me gustaría saber si usted considera que si esta norma debe estar -que parece que sí- debe insertarse en una estrategia más amplia, ¿qué elementos básicos de esa estrategia deberían tener para que esta norma -digamos- tuviera una red suficiente o tuviera una sostenibilidad adecuada?

Igualmente, me gustaría preguntarle cómo avanzar en la cuantificación de la pobreza energética.
Ahí apuntaba usted en el Power Point -que le pido por favor que nos facilite para tenerlo- (veus) avanzaba usted lecciones aprendidas y recomendaciones.
Me gustaría de esas lecciones aprendidas y recomendaciones, que nos apuntara alguna de ellas para cuáles.

Y, por último, me gustaría que abordara un poquito más en detalle el tema de las auditorías de las que ha hablado y ese colectivo resistente que está trabajando en ello.

Y, por último, si esa coordinación entre actores, esa comisión permanente de la que usted hablaba, pudiera ser un elemento de apoyo a los servicios sociales para que esta ley se implemente de manera adecuada atendida la deficitaria situación en la que tenemos los servicios sociales hoy en día.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyor president.

Muchas gracias, señor Pau Lillo, por estar aquí, por hacernos esta exposición que nos ha hecho, por traernos unas medidas que yo creo que son muy efectivas y nos aportarán positivamente muchas aportaciones positivas para mejorar esta proposición que tenemos aquí de ley.

Yo he visto algunas cosas que coincidimos también con ustedes, o sea, como Grupo Parlamentario, Ciudadanos también vemos que la creación permanente, también como han indicado ustedes, deberían estar tal cual como ponen ahí, las entidades institucionales, las empresas, la sociedad, porque si los juntamos a todos y vemos cuál es la problemática sabremos también cómo resolver esa problemática.
Entonces, siempre sabiendo, en este caso, todas las situaciones o aportando todos nuestro punto de vista, yo creo que con eso mejoraremos cómo mejorar esto de la pobreza energética.

Por otra parte, también comentar que me ha gustado eso de las facturas fraccionadas, porque muchas veces (algú tus) cuando nos viene un recibo del agua, de la luz o del gas, nos viene simplemente mensual o bimensualmente, entonces sería muy, o sea, sería efectivo el que se pudiera pagar mensualmente todos los meses ese recibo de luz o que hubiese una cantidad que se pudiese fraccionar de alguna forma, no sé, equitativamente, en función del nivel adquisitivo de cada persona.

Hay algunas cosas que me gustaría saber porque ha comentado usted que viene del voluntariado.
Entonces, supongo que todas estas medidas las ha cogido un poco como resumen de todo el día a día que usted tiene a la hora de tener contacto con gente que tiene pobreza energética.
Entonces, me gustaría saber cuando usted está en el voluntariado, o sea, ¿qué perspectiva ve usted aquí?
Si la pobreza energética se va a aumentar en estos años, o sea, ¿cuál es la situación en la que estamos actualmente?
O si, de verdad, poniendo unas medidas como las que vamos a poner ahora se va a paliar o, por le menos, reducirse.

Otra cosa de la que me gustaría preguntarle también es cuando usted ha hablado del Observatorio Valenciano de la Pobreza Energética, me gustaría que nos explicase un poquito también qué es eso exactamente o cuáles son las pautas que usted quiere que se tengan en cuenta en ese observatorio valenciano.

Y, por otra parte, también ha comentado, que debe haber unos puntos de información y formación -también lo ha comentado su compañera anterior- y me gustaría saber, o sea, ¿quién debería impartir ese tipo de formación e información?
Si son los ayuntamientos, si es el voluntariado, si son las mismas personas que tienen esa problemática para enseñar a otras personas a que no caigan en ese error, que no es un error, es un problema.

Y ya por último, simplemente es que yo estoy conforme también en incentivar el autoconsumo con energías renovables.
Es una cosa muy favorable, pero por el momento está todo un poco paralizado.
El autoconsumo todavía no llega a las personas y me gustaría saber, o sea, cómo lo podemos introducir nosotros en la pobreza energética.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Continuamos el turno de intervenciones con el grupo parlamentario Compromís.

La senyora Ortega Requena:

Sí, moltes gràcies.

Gràcies a Pau Lillo per estar ací i ajudar-mos també en moltíssimes propostes que crec que ens vindran molt bé per acabar esta proposició de llei, per a fer-la realitat, no?
I m'agradaria fer-li una sèrie de preguntes:

La primera és si, com a professional, pensa vostè que l'aplicació de la treva hivernal, és a dir, que no es puga tallar la llum en els mesos més freds de l'any, és viable o no.

La segon pregunta és sobre el preàmbul de la llei per pal·liar la pobresa energètica que hui tractem i que afirma que mesures com el bo social elèctric ha estat clarament ineficaç a l'hora de garantir el subministrament que necessita una família.
Està vosté d'acord amb esta afirmació?

En tercer lloc, s'afirma també, des del govern central, que la reforma energètica que es va aprovar l'any 2013 va suposar un estalvi a les famílies, quan altres fonts afirmen que la factura elèctrica va ser la tercera més cara de la història, o que gràcies al nou sistema de tarifes regulades -el PVPC, o preu voluntari del petit consumidor- la factura en el 2014 havia baixat un 5,8%, un fet que contrasta amb les dades que va fer públiques l'INEM, que afirmava que s'havia encarit un 4,4%.
Però a més, segons la Comissió Nacional dels Mercats i la Competència, la factura de llum ha pujat desprès del nou sistema tarifari un 5,4%.
És a dir, un embolic que tenim i voldria a vosté preguntar-li, té vosté informació respecte a això sobre qui diu la veritat?

En quart lloc, creu vosté positiu que aquesta llei coresponsabilitze a les empreses subministradores en el problema de la pobresa energètica amb mesures com les que s'han posat en marxa en altres països en els quals els ciutadans poden inscriure's, per exemple, en un cens de la pròpia empresa subministradora aportant la documentació requerida per tal de que les empreses disposen d'un cens de famílies en risc de pobresa energètica?
De quina manera es pot, al mateix temps, incorporar mesures per a la prevenció de la pobresa energètica?
Les persones a les quals ja se'ls ha tallat el subministrament es troben amb la dificultat afegida d'haver de fer front a un cost per a poder tornar a enganxar-se i, per tant, regular el subministrament.
Hauríem de regular també amb algun tipus d'ajuda estos fets, ajudar a estes persones?
I ja està.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem el torn d'intervenció amb el membre del Grup Parlamentari Socialista.
Inicia el torn per quatre minuts.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies.

Doncs, agrair-li també a Pau Lillo la seua presència ací, moltes gràcies.
Jo vaig a fer-li quatre preguntes o cinc a soles i li deixe el temps de resposta per a vosté.

Primero, entre las propuestas no he visto que haya ninguna que se refiera, por ejemplo, a realizar una valoración, un estudio de cuál es el tiempo de respuesta que obtiene cuando una familia recibe un corte de suministro de luz, que es fundamental para poder sobrevivir, ¿cuánto tiempo de respuesta hay por parte de la administración?
¿se resuelve, no se resuelve…?
¿En cuántos casos se conocen datos sobre cuántos casos se resuelven por mediación de las empresas suministradoras y no se llega a realizar el corte y en cuántos sí?
Me gustaría, si es posible, que se concretara un poco más ese programa que se ha comentado sobre una formación que se ha realizado a parados de larga duración en Barcelona.
Parece ser que es una experiencia y que irá acompañado por el estímulo o por el apoyo del ayuntamiento, de La Generalitat o de alguna organización pública.
Y luego también el programa cincuenta-cincuenta de las escuelas, me gustaría que, a ser posible, se nos facilitara un poco más de información.

Gracias.

El senyor president:

 Molt bé, moltes gràcies.

Finalitza este torn d'intervencions el Grup Parlamentari Popular.

El senyor Casanova Claramonte:

Molt bé, moltes gràcies.

Com no podria ser d'una altra manera, moltíssimes gràcies, senyor Lillo, per la seua presentació que entenc que a allò que respon és a unes propostes d'un pla d'acció per a la lluita contra la pobresa energètica, més que per a la avaluació de la proposta de llei, que es la que s'ha presentat i ja s'ha aprovat pel ple, però bé, en qualsevol cas, segur que ens ajuda a, un poc, ficar llum sobre el que és la nostra feina ací, que és la de traure endavant una llei que siga eficaç i que siga aplicable i que siga realment facilitadora de l'objectiu que se persegueix i que crec que tenim tots i que ahí coincidim tots.

S'han fet moltes preguntes, algunes tinc la sensació que no tenen massa que vore amb la situació de la llei esta concreta, eh?
De fet, insistisc en allò que he dit abans, tenim un marc legal estatal que és el que és, que probablement s'haurà de promoure que se modifique si és que no és l'adequat.
És un marc legal que està ahí des de fa molt de temps i que s'ha anat modificant.

De l'increment de les tarifes podríem parlar-ne, eh?
És evident que se va produir quan se va produir i per què se va produir, no és la meua intervenció la que ha de contestar a això, sinó que espere que ho puga aclarir vosté.
I jo sí que faria menció a una cosa que s'ha fet ací, que crec que és molt important, que és allò d'evitar els talls durant l'època hivernal sobretot, i que igual supose que és coneixedor del fet que per les empreses elèctriques i de gas, almenys -excepte el cas de les d'aigua- s'han establit convenis en molts ajuntaments i crec que s'ha impulsat inclús, a través de La Generalitat, accions d'eixe tipus.
Tinc ací exemples de València, d'Alacant, de Castelló, com a les tres capitals, que planteja Iberdrola, en este cas, Â«Garantiza la luz y el gas a los alicantinos más vulnerablesÂ», Â«Castellón firma el primer convenio para evitar cortes de luz a hogares.
.
.
Â», és a dir, en açò s'ha avançat.
I, probablement, dins d'eixe pla d'acció, el que s'hauria de fer és estendre eixos convenis d'una manera sistemàtica i regulada per a tots els principis de la Comunitat Valenciana, de tal manera que qualsevol llar que estiga qualificada com a vulnerable pels serveis socials dels municipis no patisca un tall de llum perquè abans que es produïsca el tall de llum han de recaptar un informe de serveis socials, i això està funcionant ja.

Jo no comprenc com no s'està contant, perquè està ahí, i el que hauríem de fer és intentar potenciar-ho.
És a dir, igual que està ahí el bo social, que no haurà funcionat -o sí- i és una qüestió a plantejar.
Una altra pregunta seria, el bo social està, existix en la llei, per tant, utilitzar-lo o no.
.
.
, doncs és tonteria no utilitzar-lo, perquè al cap i a la fi que se pot acollir al bo social seran moltes o seran poques, eh?
Doncs això té per davant, perquè ja pagarà menys per l'aplicació del bo social.

I l'altra pregunta, que és la que jo insistentment faig sempre, eh?
És perquè em preocupa el moment de l'aplicació de la llei pels serveis socials dels ajuntaments, tal com està plantejada la llei.
I això me pareix absolutament crucial, perquè si no, eixa llei se quedarà en paper mullat.
Perquè, clar, parlar des del punt de vista teòric està molt bé, però els que han estat -com jo- en un ajuntament i han hagut de fer front al fet que allí tens el problema què a una persona que té un problema se li ha de resoldre el problema.
I això ha de passar per una sèrie de tramitacions, i estudis, i baremació, i.
.
.
, i.
.
.
, i això, si la llei no és clara, procedimentalment va a produir un embossament més a la gestió dels serveis socials.
També m'agradaria saber la seua opinió respecte a això.

Gràcies.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies.

Finalitza esta segona intervenció el senyor Lillo en un temps de quatre minuts.

El senyor Lillo Rodrigo:

Val, a vore si puc resumir-ho.

A vore, quant a les mesures que presenta la llei, si són adequades?
Diria que sí.
Si són suficients?
Diria absolutament Â«noÂ».
Crec que la llei està massa centrada en mesures de caire subsidiari que, com he dit, no van a canviar res.
Pensem que estos diners van a parar a la butxaca de les grans empreses elèctriques -o energètiques, en general-.
Realment són elles les que estan rebent els diners i la situació de vulnerabilitat de les persones no canvia, no millora.

Per tant, tota aquesta bateria de propostes, realment, sí que està -des del meu punt de vista- molt lligada amb la llei, perquè el que pretén és ampliar-la, estendre-la per a donar-li un altre punt de vista que realment transforme el panorama valencià, no només dir Â«bé, jo te pague una part de la factura, amb això ens quedem conformesÂ».
Perquè, realment, en una situació de crisi també econòmica que patim tots, són diners que paguem els contribuents, que tampoc estem molt boiants, no?

Bé, quant a quantificar la pobresa energètica és molt, molt i molt important.
Jo subscric el que ha dit Victòria, jo crec que el LIHC és l'indicador més adequat.
Crec que és molt important estandarditzar la mesura de pobresa energètica perquè, si bé és característica de cada lloc, si s'emprenen mesures distintes serem incapaços de valorar si les nostres pròpies mesures funcionen millor que les d'unes altres zones.

Les auditories energètiques que proposàvem les vegem fonamentals.
Crec que es té massa en el cap que la pobresa energètica és una manca de diners.
Pensen tots que l'electricitat, l'energia, és un concepte complex.
Només amb formació a les persones canviaria moltíssim, o siga, només canviant la factura, baixant la potència, emprant discriminació horària, petits canvis d'hàbits són capaços de reduir -m'atreviria a dir- fins a la mitat del preu en energia a les llars vulnerables.
Moltes vegades ens trobem amb vivendes que tenen 6,6 quilovats contractats en Â«servicios extraÂ» i a muntó de coses perquè la gent no entén què està pagant, no sabem què paguem.
Jo demanaria, per favor, que no obvien aquesta situació quan es faça la llei i que, realment, es dedique part del pressupost a aquesta formació especialitzada en aquests conceptes.

Quant a l'observatori.
.
.
, bé, l'observatori, ja que els actors som molts, pensem que el fet que estiga establert un ens que estiga centrat específicament en la pobresa energètica serà molt útil i molt pràctic de cara a viabilitzar moltes de les estratègies i les propostes que s'estan duguent a terme des de distints àmbits, no?
De fet, ara sabem que des de la mateixa Generalitat estan abordant tant la vivenda com la inclusió social, no?
Creem que és necessària una coordinació forta entre departaments i pensem que l'observatori podria ajudar en aquest rol.

Quant al grup d'aturats de llarga duració, és una mesura que s'està prenent a l'Ajuntament de Barcelona.
S'ha contractat cent persones, tenen un sou de -em sembla- mil i pocs euros mensuals.
S'ha fet una formació específica a aquestes persones, i aquestes persones seran les encarregades d'anar a les vivendes en situació de vulnerabilitat per a fer un estudi i una formació concreta dins de les vivendes, val?
.
El programa cinquanta-cinquanta és un programa europeu, del qual podem trobar més informació a la web, val?
Que té fons europeus i que es pot replicar perfectament des de La Generalitat, des de l'administració pública, ja que és molt important tant el benefici econòmic, el benefici mediambiental, com el benefici en educació -ja que estàs lligat cent per cent amb l'educació, no?
.

I, finalment, bé, dir que, bé, el bo social sí el tenim, com deia.
Però, realment, no està funcionant.
Jo crec que, sobretot, és per falta de coneixement.
I quant al tema de serveis socials en ajuntaments xicotets, sí crec que seria una càrrega extra i per això, jo proposaria que, si es genera un grup concret com aquest que proposava, aturats de llarga duració, que puga encarregar-se d'aquest tipus d'auditories, per què no es pot generar un grup itinerant que puga anar per les poblacions més menudes i puga anar resolvent aquestes dificultats que els ajuntaments més xicotets puguen tenir?

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies.

Despedim el senyor Lillo i sol·licitem la presència del senyor Salvador Escutia Carrasco.

A vore, aprofitem que estem tots i vos comente que anem a convocar comissió d'infraestructura el dimecres vint, el dimecres 20 d'abril.
Com hi ha compareixença de la consellera acabem de tancar la data, val?
Dimecres 20 d'abril a les 16:00 hores.
Aprofite que tinc a tots el portaveus.
Dimecres 20 d'abril a les 16:00 hores.
Compareixença de la consellera i preguntes a la consellera, val?
(Veus)

Compareixença del senyor Salvador Escutia Carrasco, president de la Federació de Cooperatives Valencianes

El senyor president:

Continuamos con la tercera intervención del señor Salvador Escutia, tiene ocho minutos e inicia su intervención.

El senyor Escutia Carrasco:

Buenas tardes.

Sóc president de la Federació de Cooperatives Valencianes i voldria agrair-los a les Corts Valencianes, a esta comissió, que haja tingut la deferència d'haver-mos convidat a fer esta xarrada.

Les cooperatives valencianes -m'agradaria fer un xicotet incís- som un xicotet anacronisme d'allò que queda en Espanya.
En el seu moment vàrem ser quasi un miler de cooperatives al voltant, elèctriques, al voltant de tot Espanya.
En este moment en quedem vint, de les quals setze estan al País Valencià.
Estem repartides entre Castelló, menys, en València i, sobretot, Alacant.
Tenim al voltant d'uns cinquanta-mil subministres, naixgueren totes al voltant de 1920-1930, el que significa que som totes pràcticament centenàries.
Algunes de les cooperatives, la de Museros, per exemple, complix ja més de cent anys.

La cooperativa no és un instrument com podria ser Endesa, Iberdrola o Unión Fenosa en qualsevol poble.
Mosatros estem molt integrats en els nostres pobles, totes les cooperatives, perquè a part de fer la distribució i la comercialització de pràcticament la totalitat del poble allà on estem radicats, doncs estem integrats socialment.

Totes les cooperatives solem tindre molt bona relació amb els ajuntaments, del signe que hagen sigut, tant anteriors com actuals, com esperem que venidors.
I, sobretot, en les associacions, tant siguen culturals, socials…, molt socials, som ens molt enfocats al tema social.
Mosatros solem tindre, quasi totes les cooperatives l'electricitat al voltant d'un 10 o un 15% més barata -històricament i hui també- que les grans empreses.
Pràcticament no tenim talls, el que hui s'està debatent ací, que és la pobresa energètica; doncs, si comptem que tenim uns quaranta o cinquanta mil abonats, mosatros, talls, en tindrem no aplega a cent, subministraments tallats.
Puc dir-los que en Alginet n'hi han.
.
.
, duc el llistat perquè me l'havia fet, parlí amb el conseller d'indústria que estigué fa dos mesos visitant-mos.
Tenim huit subministraments tallats, dels quals no viuen en ninguna de les cases.
No n'hi ha ninguna vivenda en Alginet que visguen i tinga el subministrament tallat.
Com s'aconseguix açò?
-que va ser la pregunta del conseller-.
Jo, l'única contestació que els puc donar a vostés, igual que li vaig donar al conseller, simplement és amb gestió.
Per moltes lleis que se fiquen, per molts diners que se fiquen…, n'hi ha molta gent que no aplega a enterar-se.

Mosatros, abans de fer un tall, enviem als operaris de la mateixa cooperativa a la casa, si no obtinguem resposta.
Per fer un tall elèctric, vostés sabran que se torna un rebut, al tornar el primer rebut la llei mos obliga a fer una primera carta certificada diguent-li que si no s'abona el rebut, se procedix al tall.
Quan se deixa de pagar el segon rebut, la llei mos torna a obligar, o siga, mos obliga una altra vegada a enviar una segon carta certificada en la qual se li torna a dir a esta persona que si no abona els rebuts pendents se li talla el subministrament.
En el tercer rebut, mosatros anem a sa casa; mosatros no enviem una tercera carta -no faria falta- però en el tercer rebut mosatros mos presentem en sa casa.
Normalment, la majoria d'elles vénen a les oficines de la cooperativa que està radicada en el mateix poble, estan obertes huit hores, no cal desplaçar-se a ninguna altra població ni ací a la capital a València, ni a Alacant ni a Castelló.
Normalment, els pobles, quasi tots, com vostés saben, uns o altres mos coneguem, quasi tots sabem les situacions personals de cada u, aleshores es tracta un a un els casos.

En la que jo presidisc, que és la Cooperativa Elèctrica d'Alginet, la primera faena que se fa des de fa anys és, quan se s'assenta una persona i diu Â«doncs mira, és que dec dos rebuts, tres rebutsÂ», el primer que li fem és Â«mira, no te preocupes, els dos, tres, quatre rebuts que degues anem a deixar-los a part, pots fer-te càrrec del següent rebut?
Si pots fer-te càrrec del següent rebut que t'entra, ja tenim un primer pas pegatÂ».
Eixe és el primer pas, i el més important, perquè mosatros entenem que si una persona deu 200 euros, 300 euros de llum, que poden ser tres o quatre o cinc rebuts de llum, però se pot -per la situació que ell puga tindre personal o ajudant-li en alguna cosa-, se pot fer càrrec dels següents rebuts que li entren, eixe paquet, eixos diners els anirem tractant poquet a poquet.
Val?
No passa res, la cooperativa aguanta eixos diners, els tenim com si diguérem ahí.
.
.
, i Â«què pot pagar-mos dins d'un mes, 10 euros, 20 euros, 25 euros?
, no passa res, tu bonament quan pugues, quan t'isca un jornal a fer, quan t'isca una poca feina que fer, tu véns a la cooperativa i ingresses allò que puguesÂ».
Si la persona, per allò que siga mos diu: Â«mira, jo no tinc manera ni d'abonar el que tinc ni el que em va a entrar el mes que veÂ», a partir d'ahí prenguem unes altres mesures.
Entre elles, pot ser que la cooperativa té una línia on fiquem els diners que són de tots el socis per a estos casos.

En concret, en Alginet en estos moments tenim a sis famílies que no poden pagar la llum i estaran, doncs.
.
.
, la que més està ara és uns set o huit mesos que no s'ha pogut fer càrrec de la llum.
Li rebaixem la potència, evidentment, perquè no podem deixar que esta persona -normalment solen ser persones amb prou consciència, però bé- que no siga una persona que fique les estufes a tot gas, ja que no ha de pagar la llum o l'aire condicionat, li rebaixem la potència des del comptador i li donem uns quilovats que mosatros considerem al mes, que són els essencials, perquè ells se gestione on puga estar d'estufa, nevera, llavadora.
Si té fogó, anem a sa casa i veguem, perquè hi ha qui té fogó de llum, hi ha qui té fogó de gas, hi ha qui té forn i cuina més d'una manera.
.
.
, i els donem uns quilovats -anem a dir- gratis.
I això mos fem càrrec entre tos els socis.
Entre els beneficis que pot donar la cooperativa, se fem càrrec.

Eixes són les mesures que ja fa quatre o cinc anys que estem prenent, i els he de dir que, almenys, en Alginet i en altres cooperatives com Castellar, que està ací al costat, i altres cooperatives, doncs estan donant resultat.
Però això significa que has d'anar a les cases d'estes persones i has de parlar amb ells.
No se pot fer per telèfon, és una gestió que per telèfon dubte que donara eixe resultat, i ha de ser una persona que estiga prou conscienciada.
Una persona que a vegades tots coneguem, que se presente, entre cometes, anem a dir un funcionari, encara que no siga un funcionari, i que amb la carpeta en la mà vinga anotant-te.
.
.
, això no va a funcionar -entenguem mosatros.

Les cooperatives, quasi totes, estem fent el mateix sistema, perquè mosatros mos acabem ajuntant en la federació, mos acabem assentant tots, doncs, una vegada al mes cada mes i mig aproximadament i ens contem les mesures i, en línies generals, és el que estem fent.

I bé, ara, allò que vostés vullguen…

El senyor president:

Molt bé, desprès d'esta primera intervenció, comencem les intervencions dels grups parlamentaris.
Inicia Podemos.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies.

Bona vesprada.

Senyor Escutia, moltes gràcies per vindre a aquesta comissió a aportar-nos el seu punt de vista interessant.
Interessant perquè és un punt de vista totalment alternatiu.
Alternatiu al que tenim, alternatiu al que la societat està conscienciada…, perquè vosté ha parlat en la seua intervenció d'alguns elements fonamentals que representen un avant i un enrere, no?
La llum i la foscor.
Perquè, clar, vosté parla de Â«cercaníaÂ», Â«concienciaciónÂ», Â«de humanidad por dignidadÂ», es decir, Â«no te preocupes, ya ven y paga, y cuando puedas, conforme…Â».
Es decir, nos habla de una realidad que evidentemente no es la que tienen la mayor parte de los hogares vulnerables en el otro lado -quiero decir-, en el lado de la empresa que les está facilitando el suministro, que sabemos que cae mayoritariamente en manos de Endesa, de Iberdrola, de Unión Fenosa, de Hidrocantábrico…, es decir, de grandes empresas que han tenido una protección, ¿eh?
Y ahí es en lo que me gustaría que usted nos hiciera el aporte, ¿no?
Porque usted ha dicho que la energía que ustedes proveen desde el mundo del cooperativismo es un 10% o un 15% más barata, que no hay cortes y que, además, hay una valoración de cada hogar para saber el porcentaje o los vatios necesarios para ese hogar.

Y a mí me gustaría saber cómo construyen eso, es decir, me gustaría saber su opinión respecto de los precios actuales de la energía en esas otras empresas.
Me gustaría saber su opinión respecto a la dificultad de modificar esas tarifas para hogares que hoy son vulnerables; también para los que no lo son, pero fundamentalmente para los hogares que son vulnerables.
Me gustaría saber cómo, desde su punto de vista, se puede avanzar en una concienciación más que necesaria, en el tema de la energía, de la eficiencia energética, qué medidas usted implementaría… Frente al mundo que usted describe, -que seguramente será al que haya que tender o a educar al otro sector no educado-, lo que me gustaría saber es…, claro, nosotros necesitamos hacer una norma que ampare a todo ese sector poblacional en riesgo de exclusión, de pobreza, en este caso, de pobreza energética, porque están en manos de quien están, ¿no?
, de Endesa, de Iberdrola… Entonces, me gustaría saber su opinión respecto de las medidas que incorpora la norma, si las ha mirado, o qué nos puede aportar en ese sentido.

Y, por último, me gustaría saber qué medidas consideraría usted necesarias para que una norma de estas características tuviera una implementación adecuada, qué estrategias desarrollaría usted complementarias para que esta norma fuera sostenible, porque la idea de las normas es, al final, buscar su sostenibilidad y en ese sentido me gustaría saber su opinión.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Salvador Escutia, per estar ací, per donar-mos esta visió diferent al que tenim mosatros sempre al cap, o siga, d'allò que és, no una cooperativa, sinó una distribuïdora elèctrica que sempre hem vist com el tauró que està ahí menjant-se a totes les persones si no paguen o si fan alguna cosa malament.
Aleshores, ací vegem, com mos ha explicat vosté, una cooperativa sensible, humana, que pensem que és aixina i és agradable tindre en compte este tipus de situacions en les quals vostés estaran al dia sempre.

Clar, jo també m'agradaria saber un poquet en tot açò, o siga, si vostés, quan van allí, no a tallar-li, en este cas a les persones la llum; sinó a ficar-los, eixes mesures que van a ficar-los de rebaixar la potència o d'altres alternatives -en funció de les necessitats que tens-, donar-los la llum gratis i tot això, si cobren este servici a eixes persones.

I altre dubte que se'm queda a mi en el cap: vosté ha dit que el nombre de persones en risc d'exclusió social que tracten és molt baixet, però si fóra més alta la quantitat econòmica que vostès estan ací considerant, si podrien absorbir eixe cost econòmic que se plantejaria.
Sé que -com han comentat ací- el subministrament és de 50.
000 persones, si no ho he entès malament, però clar, quan estem parlant d'altres subministradores elèctriques, són moltíssima més gent.
Aleshores, què és el que haurien de fer?
Ni ser tan roïns com les altres, ni tan bons com vosté, o siga (rient), què preferim?
Jo preferisc el que vostés proposen, però que a tot el món no arriba eixa bonança, d'acord?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Compromís, per un temps de quatre minuts.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, jo voldria donar la benvinguda, com no, a Salvador Escutia.
Si de normal ja hem de donar les gràcies a la participació ciutadana per les aportacions que pugen fer a les lleis, quan és rebre un membre de la meua comarca i d'un poble veí, com és Alginet -al costat de Carlet-, doncs encara més.
Moltíssimes gràcies, de veritat, per vindre.

Bé, una de les qüestions que volia preguntar-li és si les grans empreses subministradores -no estic ja parlant de les xicotetes com vostés-, si ells apliquen un sistema de correcció a l'hora de tallar el subministrament d'energia a una família quan es troba en situació de pobresa energètica -vull dir- si normalment es fa o si se seguix algun protocol o no se seguix res.

En segon lloc, si considera vosté que les famílies que s'han acollit al preu voluntari del xicotet consumidor -és a dir, allò de la tarifa de l'últim recurs- si s'ha aprofitat per a pal·liar els problemes de les famílies que patixen pobresa energètica.

Desprès, són moltes les cases en les quals, sense saber-ho, la potència contractada és considerablement major que la necessitada, amb el conseqüent increment de la factura, com vosté mos ha parlat que vostés sí que fan un tractament, com si diguérem, personalitzat a cada llar familiar.
Pensa vosté que seria factible que les empreses subministradores -siguen grans, xicotetes o mitjanes- pogueren fer una revisió de potència contractada dels seus clients directament i ho ajustaren a les seues necessitats?
O ho hauria de fer un mediador com mitjans municipals o alguna cosa aixina?

I, per últim, entre altres mesures en els últims anys, la reforma energètica va aplicar un impost de l'autoconsum i va eliminar les primes a les energies renovables.
Creu vosté que aquestes dues mesures poden haver augmentat les dificultats per a pal·liar la pobresa energètica, ja que poden suposar un fre a les noves empreses o cooperatives alternatives a les grans empreses que dominen el sector i que, potser, podrien oferir un servei més econòmic o, al menys, unes pràctiques més raonables pel que fa a combatre la pobresa energètica?

I, desprès, ja per últim, -una cosa que m'havia apuntat ací- és si pensa vosté que, si s'aplicaren l'ajornament i/o el fraccionament del pagament de les factures en un informe previ dels servicis socials, o fins i tot de la mateixa empresa subministradora, si té les dades, si podria ser viable, si el fraccionament o l'ajornament del pagament podria ser viable o seria una hecatombe que podria enfonsar les arques financeres, en este cas de La Generalitat, o podria ser el final també de les grans empreses subministradores.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Andrés Sanchis:

Benvingut, senyor Salvador Escutia.

I bé, yo, primero, quería agradecerle que esté aquí con nosotros, y después, felicitarle porque creo que es una de las comparecencias que más satisfacción nos ha podido dar.
Poder escuchar que hay una población, en concreto, en la que…

El senyor Escutia Carrasco:

Bueno, más de una (inintel·ligible) …

La senyora Andrés Sanchis:

…usted tiene más experiencia, que es Alginet, que hay seis familias que están en esa situación pero que no han sufrido ningún corte de luz.
Podríamos decir que Alginet es Â«corte ceroÂ», ¿no?
Con lo cual…

El senyor Escutia Carrasco:

Â«Corte ceroÂ», efectivamente.
(Rient)

La senyora Andrés Sanchis:

…es una satisfacción poder escuchar eso en esta comisión.
Y por otra parte también, pues yo creo que hasta incluso les propondría a ustedes que, si les viene bien, dieran cursos de formación a las empresas suministradoras de cómo se hacen estas cosas.
Porque aquí hemos oído antes que tenemos que dar cursos de formación, para ver cómo ahorramos energía, a todos los usuarios y hasta incluso nosotros estábamos interesados en saber también cómo deberíamos hacerlo (rient) para las instituciones públicas porque hemos oído a algún ponente que hablaba de experiencias en las escuelas públicas.

Y yo creo que a usted lo que vamos a hacer es pedirle, por favor, que nos permita que le ofrezcamos esa posibilidad a las empresas suministradoras, porque si lo puede hacer una cooperativa, pues evidentemente, lo podrá hacer una gran empresa.

Yo no sé si usted conocerá, pero estas empresas deben de tener unos beneficios astronómicos.

El senyor Escutia Carrasco:

Els conec.

La senyora Andrés Sanchis:

Y si en una población de, aproximadamente, 13.
000 habitantes, como es Alginet, estamos hablando de que ustedes son capaces de resolver el problema, una cooperativa -que entiendo que no tiene la misma fuerza ni la misma capacidad económica que alguna de estas empresas que estamos hablando-, pues suponemos que… Yo, hasta incluso estoy empezando a cambiar mi parecer, y a lo mejor, no deberíamos estar hablando de ayudas para la pobreza energética, sino intentar ver cómo estas empresas se hacen cargo de cubrir estas necesidades.
Porque si hay dieciséis cooperativas que actúan así, que están atendiendo a 50.
000 usuarios, 50.
000 viviendas, -porque estamos hablando de 50.
000 viviendas-

El senyor Escutia Carrasco:

50.
000 viviendas, correcto.

La senyora Andrés Sanchis:

…eso quiere decir que tendríamos que multiplicar, como mínimo, por tres la población.
O sea, estaríamos hablando entre ciento cincuenta…

El senyor Escutia Carrasco:

Ciento cincuenta mil.

La senyora Andrés Sanchis:

…y doscientas mil personas.
Pues si esto es posible, ¿por qué no extenderlo al resto?
Y yo pues…, más que nada, creo que voy a utilizar mi intervención para aprender de ustedes, de las cooperativas.
Creo que tienen mucho que aportar de aquí al futuro y, sobre todo, buscar esta experiencia como algo que pueda ser extrapolable y exigible, de alguna manera, sin que nos puedan tachar de inconstitucionales -como ha estado ocurriendo en alguna comunidad autónoma- para que se hagan cargo de estas situaciones porque, en realidad, lo analizas y, de 13.
000 habitantes que tiene Alginet, que haya seis familias que puedan estar en esta situación…

El senyor Escutia Carrasco:

Nombres y apellidos los tengo aquí.
(Rialles)

La senyora Andrés Sanchis:

Pues entonces, quiere decir que todo es posible y que, por lo tanto, se tendrá que seguir mejorando en esa vía.

Gracias.

El senyor president:

Molt bé.

I finalitza el torn d'intervencions el Grup Parlamentari Popular.

El senyor Casanova Claramonte:

Bé, doncs molt bona vesprada, senyor Escutia.

Jo, després d'escoltar-lo, la pregunta és per què no n'hi han cooperatives a tota la Comunitat Valenciana conforme ha exposat la companya?
És que és evident que, si això funciona aixina, és el Â«huevo de ColónÂ».
(Rialles) Haurien de desaparéixer totes les empreses elèctriques i ser tot cooperatives.
Baixaria de colp un deu per cent.
.
.
No sé la producció com la farien, perquè, clar, entenc que les cooperatives no fan producció, no?
.
.
.

El senyor Escutia Carrasco:

N'hi ha que sí, n'hi ha que no.

El senyor Casanova Claramonte:

.
.
.
per a cobrir tota la demanda de la `comunitat.
És a dir, entenc que eixe fenomen de la cooperativa, que, com vosté dia, afecta una part significativa -perquè 50.
000 punts de subministrament és significatiu en l'àmbit de la comunitat-, per què no s'ha estés eixe sistema a la resta de la comunitat?
Parlem de la nostra, eh?
, perquè seria molt interessant.

Per un altre costat, el que la cooperativa se faja càrrec dels costos dels talls dels impagats, al cap i a la fi, s'estan fent càrrec els socis de la cooperativa, i és una bona cosa; al final és una qüestió que eixos socis tindran menys beneficis, ja siga de forma directa de benefici o ja siga en menor rebaixa del cost de l'energia, es aixina, no?

El senyor Escutia Carrasco:

Efectivament.

El senyor Casanova Claramonte:

Per tant, cal agrair la seua aportació.
Ens pareix que és una molt bona aportació.
El fet de ser una cooperativa aporta, a més local, el coneixement, és a dir, el poder fer el que vostés estan fent d'avisar per tres vegades i, si no, inclús, anar a vore el cas concret; això se pot fer en eixe tipus de microempreses -entre cometes- elèctriques.
El que passa és que supose que tindrà alguna contrapartida, perquè, si no, no entenc que no tinguem tot el país ple de cooperatives.
És a dir, si tot açò que mos ha contat és aixina -i és evident que sí, i mos ha agradat a tots moltíssim-, on està el truc per el qual no n'hi han cooperatives a tots els pobles d'esta comunitat i d'altres comunitats funcionant?
, seria la pregunta.
Perquè (veus) eixe seria el camí.
Eixa seria la manera de Â«matar varios pájaros de un tiroÂ».
Baixaríem un 10% el preu de l'energia, tindríem un millor coneixement del client i, per tant, pareix que tot són beneficis, però alguna cosa ha d'haver que no acabe jo de comprendre i que seria bo que mos donara tota la visió.
Perquè és que, si no, el que està ben clar és el que ha dit Concha, el que hem de fer és demanar que se canvie el sistema elèctric i que funcione tot a base de cooperatives, i si no s'ha fet, per alguna raó serà, m'imagine.

Gràcies.
(Veus)

El senyor Escutia Carrasco:

Monopolio natural, ley del año 1997.
(Rient)

El senyor president:

(Veus) Finalitza el senyor Escutia per un temps de quatre minuts.
Gràcies.
(Veus)

El senyor Escutia Carrasco:

Perdó, li puc contestar conforme.
.
.
?
(Veus)

El senyor president:

(Veus) Senyors.
.
.
Contesta conforme vulga, globalment, particularment, per temàtica, per.
.
.

El senyor Escutia Carrasco:

No, no , no, cap problema.

El senyor president:

Comença l'última intervenció del senyor Escutia.
(Veus)

El senyor Escutia Carrasco:

(Veus) Moltes gràcies per les seues preguntes, (veus) moltes gràcies.

Si me permeten, vaig a contestar-li l'última pregunta la primera.
Mire, no n'hi han més cooperatives perquè l'any 1997 se va crear la llei del sector elèctric que les va prohibir, simplement.
No les cooperatives, qualsevol empresa que estiguera ja en el mercat.
És més, l'empresa que desapareix, de fet, este any passat crec que desaparegueren dos empreses xicotetes, perquè a part de cooperatives, en Espanya queden 344 empreses, a part de les cinc grans d'Unesa, val?
Desaparegueren dos empreses i si s'agarren vostés el BOE nacional, voran que estan adjudicades les dos a Endesa, directament, sense concurs, sense res.
Directament això és per llei, la llei del sector elèctric està aixina des de l'any 1997: no se poden crear ni cooperatives ni tan sols noves empreses distribuïdores.
És per eixa simple raó, si no, li assegure que sí que n'hi haurien més, perquè mosatros les fomentem.
Mos agradaria molt fomentar, és més, les cooperatives mos donem suport entre mosatros allò que no està escrit.
No caiguem, si alguna té un entropessó, allà anem.
Jo sóc la segona més gran d'Espanya, la primera és Crevillent, la segona és Alginet, i com que tenim un poc més de recursos, doncs quan alguna de les xicotetes, de tres-cents, cinc-cents socis, com pot ser Xera o Sot de Xera, tenen qualsevol coseta, allà anem les grans com si fórem la cavalleria, perquè no volem que en desaparega cap.
Faig un comentari: l'any 1970, Torrent era una cooperativa, la comprà Iberdrola, desaparegué i la comprà Iberdrola, la comprà, tampoc, se la quedà.
No és per altra cosa.

Miren, si me permeten, ara sí que començaré ja per la senyoreta de Podemos.
Mosatros sempre fem el 10%, 15%.
Jo sempre ho explique d'una manera molt senzilla: és que els meus accionistes són els socis, és aixina de fàcil.
Jo no repartisc dividends a final d'any, jo els repartisc durant tot l'any.
No té més secret que eixe, ni té més història.
Vull dir-los, el que Iberdrola, que m'imagine que vostés sentiran, que tenen molts milers de milions de beneficis en Espanya o fora d'Espanya, o Endesa o qui siga.
Ell ho repartix entre els milers d'accionistes que té, doncs la cooperativa d'Alginet els reparteix tots els mesos, mes a mes, entre els seus sis mil socis.
Això fa que la llum estiga.
.
.
hi hagué uns anys que poguérem apretar fins estar 24,6% més barata que la resta d'Espanya.
En la CNE hi ha un comparador de tarifes elèctriques, que si vostés entren, doncs l'any 2012- 2013, mosatros estiguérem quatre mesos sent l'empresa -Alginet-, l'empresa més barata de tota Espanya.
Estaven el 24,6% més barats que Iberdrola.

Se poden modificar tarifes?
Tinguen en compte que més del 50% del preu de la tarifa són fixes, que són impostos, queda poc de marge.
Se pot modificar, però queda poc de marge.

Fer conscienciació a la gent?
Evidentment.
La gent se consciència molt i s'ha conscienciat molt, els ho puc garantitzar.
Almenys pel que jo he vist en Alginet.
No ha fet falta que anara a dir-li a ningú que vinguera a abaixar la potència -a algú li ho han dit-, han vingut quan han vist els preus de la llum.

El que sí que hem fet, que no fa a la millor l'empresa gran, perquè nosaltres -torne a dir- tenim una oficina on treballen set o huit persones atenguent dos d'elles tot el dia al públic, és aconsellar-los, dir Â«abaixa-t'ho fins a 3,75; si veus que se te dispara, d'ací a una setmana o deu dies véns, mos ho dius i la pujarem a 4,60Â».
Eixa tal vegada siga la clau que una cooperativa siga més sensible en eixe sentit, perquè n'hi ha una interrelació entre el nostre soci-client i la cooperativa.
És molt més fàcil que una persona se mos presente en la porta hui de matí i mos diga, Â«voldria baixar la potència i voldria baixar-la si la tinc en 5,75 a 4,60; però si no me va bé, d'ací a quatre, cinc o sis dies si vec que se'm dispara l'automàtic vindré i l'augmentaréÂ».
Les cooperatives fa ja dos anys que totes tenim les marmites.
Marmites significa que des de la cooperativa mateixa podem apujar i abaixar la potència al nostre soci; no cal anar a ficar-li un automàtic.

La norma no me l'han.
.
.
, la norma, disculpen, però demaní quan me tocaren per telèfon si me passaven algun escrit o alguna cosa i no me passaren res; no he pogut llegir-me.
.
.

Mesures i estratègies.
Jo crec que una de les mesures que s'ha de fer, la veritat, és que la gent tinga una manera més còmoda i més àgil d'interlocutar amb l'empresa subministradora.
Això és molt essencial.
M'imagine que molts de vostés viuran en València o en Alacant o en Castelló.
Per què no proven a ficar-se en contacte amb Endesa, amb Ibedrola.
.
.
?
La gran diferència d'una cooperativa continua següent la mateixa, que a peu te'n vas de 08:00 a 14:00 i de 16:00 a 18:00, que és l'horari normal d'una cooperativa, i te'n vas i parles directament amb una persona.

El servici d'anar a les cases i de fer-los els estudis, o de fer-los el que siga no se cobra; es més, pràcticament totes les cooperatives -no dic totes, però pràcticament totes les cooperatives- tenim un servici de manteniment de vint-i-quatre hores, a costa de la cooperativa; jo recorde de tota la vida que no se cobra; poden cridar a la cooperativa al número de servici, al número d'avaries, i a l'hora que siga, siga festa, siguen les dotze de la nit, siguen les tres del matí del dia de Nadal, va un operari de la cooperativa i, com a mínim, tracta de tornar a deixar ficada la llum; encara que se li haja cremat a una persona dins de casa un endoll, desconnecta l'endoll, no li fa la faena, desconnecta l'endoll, aïlla el tram de la instal·lació que puga estar mal, si és el termo que a vegades saben vostés que dispara la llum, o qualsevol aparell electrodomèstic, l'identifica, el desconnecta, reestablix el servici i li diu al soci Â«demà, despús-demà, quan pugues, crides a un llumener i que t'ho arregleÂ».
Això no se cobra.

Quina quantitat se pot absorbir per una gran empresa?
Mire, els vaig a fer un exemple molt simple: l'empresa distribuïdora d'Alginet, del cent per cent d'Alginet, és la cooperativa elèctrica i seríem capaços d'absorbir el cent per cent de la pobresa energètica que puga haver-hi en el poble.
Perquè la quantitat de diners que menegem a l'any mos permet fer això.
Jo no sé la quantitat de diners que maneja la gran empresa -perquè ací en la Comunitat Valenciana és Iberdrola-, què maneja Iberdrola; però si en Alginet se permet fer això, si en Guadassuar se permet fer això, si en Castellar se permet fer això, m'imagine que l'empresa que tinga tots els subministraments rebrà prou diners i traficarà prou diners per a -si fa una bona gestió- fer-se càrrec d'això.
No puc dir-los més.
Jo puc parlar per les persones que jo represente.

El senyor president:

Molt bé i moltes gràcies al senyor Escutia.

Anem a despedir-lo.
I interprete que s'incorporarà amb nosaltres el senyor Salvador Moncayo.
I anem a descansar dos minuts, que duem dos hores.
(Rialles) Pot incorporar-se ací, prepare's, descansem dos minuts, val?

Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Señores, vamos a reanudar la comisión.

Nos acompaña don Salvador Moncayo Granados, coordinador del nodo valenciano y está en la comisión a petición del Grupo Parlamentario Podemos-Podem.
Tiene una primera intervención de ocho minutos y se va a apoyar en un Power Point que está a su derecha.
Iniciamos la intervención.

Compareixença del senyor Salvador Moncayo Granados, representant de la Plataforma per un Nou Model Energètic

El senyor Moncayo Granados:

Muy buenas tardes.

Muchísimas gracias por contar con mi humilde opinión.
La Plataforma por un Nuevo Modelo Energético…, que no me voy a enrollar porque he traído un pequeño documento que explica algo más -ahora, ya lo tengo pillado- lo paso rápido porque, insisto, quiero centrarme en lo que nos ocupa, que es la pobreza energética; primero voy a hablar de unos datos, muy rápido, del mercado eléctrico.

Esas dos líneas: la roja significa la subida del precio de la energía y la azul significa la evolución de los sueldos.
No hacen falta más explicaciones.
Y aquí, además, se ve la evolución del consumo eléctrico en España -medido en gigavatios- que ha bajado en el conjunto de la población alrededor de un 30 % entre 2008 y 2013, y en ese periodo de tiempo el conjunto de las eléctricas ha aumentado sus facturaciones alrededor de un cuatro y pico por ciento.
Creo que el producto es el mismo, creo que no hay una evolución en la generación y no termino de ver la relación directa de por qué puede ocurrir esto.

Al final de mucha explicación llegamos a la conclusión de que las renovables son más baratas -pese a que haya un mantra que dice que no es así-, que además están maduras y que además son accesibles.
Y, por lo tanto, las barreras de entrada en el negocio se han reducido en algunas de las tecnologías, de tal manera que alguien puede ir -o podría irse, si se aprobase- al Ikea a comprarse un kit con una plaquita y enchufarla directamente a casa -prácticamente como una nevera- y tener ya energía.
Con lo cual -aunque haya quien no se quiera enterar- el fin del mercado energético como lo conocemos hasta ahora ya es patente y será visible a partir de que empiece a darse por su propio peso.

Cosas que pagamos -no voy a detallarlas porque, además, el documento se va a quedar aquí-, cosas que pagamos además de la luz, en el recibo de la luz: hay una lista importante: déficit de tarifa, impuesto especial de la electricidad, pagos por capacidad, CTC, que los he nombrado antes, interrumpibilidad, potencia sobrecontratada… Antes se ha preguntado si era capaz, la compañía, de saber la potencia electrónicamente: con los modelos contadores la compañía podría ajustar la potencia de cada propietario de la línea automáticamente, con necesidad de poco más.

Hay un trabajo concienzudo que recomiendo que se vea, el Observatorio de la Deuda de la Globalización calcula -e insisto, hay un documento bastante extenso que está muy documentado- que entre los años 1998 y 2013 se han traspasado de manera ilegítima la friolera de más de 76.
000 millones a las eléctricas, ¿vale?
Es una pequeña cifra.

En el del gas -no me voy a enrollar hablando del proyecto Castor, que estamos pagando a partir del mes de enero- está todavía -como sabemos todos- en el alero de los jueces y, en fin, está ahí en el aire, pero de momento ya lo pagamos en el recibo.
Y en el del agua, como el mercado del agua está mucho más atomizado porque el proceso de distribución del agua es distinto, yo solo sé que miro mi recibo y de mis 3,37 peset… ¡euros!
-soy de las pesetas todavía- de los 3,37 euros que yo pago de agua, mi factura sube a 70,60 euros.
Entonces, esto es una visión muy rápida de cosas que están pasando.

Pautas generales: quiero hacer una pequeña introducción de cosas importantes a tener en cuenta a nivel general para el consumo de la energía.
Yo lo he resumido en tres pasos muy sencillos que son: reducir al máximo la demanda, trabajando con la envolvente y toda la parte de huecos, toda la parte de lo que son ventanas, puertas.
.
.
de tal manera que tengamos un buen aislamiento para necesitar poca energía.
Si necesitamos poca energía pero, además, la poca que necesitamos la cubrimos de manera eficiente -es el segundo paso: mínima demanda, mínimo consumo después-.
Ahí hay un pequeño resumen de los consumos mínimos normales, la mayoría son en movimiento de calorías para arriba y para abajo -podríamos entretenernos en otro contexto-.
Y luego, si teníamos poca demanda y la conseguimos cubrir con muy poco consumo, ese poco consumo nos va a permitir que en el diseño de las energías renovables que podríamos utilizar sea necesaria muy poca inversión.

Si además contamos con que beneficia a las comunidades de propietarios -aunque se diga lo contrario-, tendríamos una solución importante a los gastos importantísimos de la energía que se dan en nuestro país, con muchísima diferencia con respecto a otros.
Podríamos entretenernos, pero como -insisto- se va a quedar aquí el documento, si alguien -y pretendo que sigamos en contacto-… evidentemente esto no es un descubrimiento mío, es un proyecto europeo ¿eh?
, que está en marcha y que me parece que es súper acertado.
En ese me he basado.

Y, ahora ya, lo más importante es que entremos en la parte de solucionar el problema, que es-yo creo que- un poco lo que perseguimos todos cuando nos juntamos a hablar de un asunto.
Hay un plan que ya está en marcha -lo llamo yo paliativo-.
Está bien, la intención es buena, pero planteamos la visión desde otro punto de vista.
Tenemos que cada caso en concreto, porque al final… -me alegro mucho de haber oído a Salvador Escutia porque es el paradigma de muchas cosas- al final hay que ver cada caso de manera individual.
Hay que analizar la zona climática, analizar el tipo de vivienda de esa persona -incluso aunque tengamos las mismas zonas climáticas-.
Hay que ver -como digo- la situación personal: desempleo, bajos ingresos o privación material severa, que son, con matizaciones, cosas distintas.

Y luego, diferentes problemas tienen diferentes soluciones.
Quiero decir, la pobreza energética no es igual a la pobreza en sí.
Si tenemos pobreza tenemos que hacer una ayuda de urgencia, si tenemos un consumidor vulnerable puede ser otra situación.
Tenemos que poner las medidas necesarias a sus necesidades -porque cada uno tendrá unas necesidades distintas-.
Y luego lo que detectemos ¿eh?
, con los procesos que Viqui y Pau han desarrollado de una manera me parece que importante, ya entramos en lo que sería pobreza energética con tres fases, que serían: asesoramiento técnico, medidas preventivas y medidas correctivas concretas.

En cuanto a medidas generales, sería interesantísimo lo que se ha hablado aquí.
La palabra educación me parece fundamental desde las bases, pero en concreto -para el problema que nos ocupa a los servicios sociales municipales- con formación específica para las personas en municipios de menos habitantes.
Se pueden hacer, en grupos que geográficamente estén cerca, formaciones específicas.
En fin, es fundamental no para sobrecargarlos -porque ya de sobra están sobrecargados-, pero sí que es cierto que es necesario que sean la primera fuerza de batalla -por decirlo de alguna manera- contra un problema tan serio como la pobreza energética.

Además de esa formación específica y técnica a los profesionales que ya están conociendo los problemas de primera mano, es importantísimo hacer campañas de comunicación general para que los que no estén en situación de pobreza energética sepan gestionar su energía.
La diferencia práctica de una factura sabiendo gestionar la energía, estamos hablando de cantidades importantísimas.
Y además hay otra parte, otra segunda parte, que sería la de saber contratar la energía, que nos tiramos de los pelos -como decía antes Pau-, nos tiramos de los pelos cuando alguien viene con configuraciones de factura que no tiene absolutamente nada que ver con sus necesidades.

Y luego -como medidas particulares-, ya entrando en las casas de las personas afectadas, estamos hablando de intervenciones directas en los domicilios con formación y diagnosis energéticas.
Hablamos de diagnosis, de auditorías -estas palabras tan chulas ¿vale?
-… al final es fundamental que tratemos de persona a persona el problema y estos nombres nos van a ayudar a entendernos entre nosotros, pero cuando una persona tiene realmente un problema en casa, lo que necesita es que le hables de cómo puede gastar menos dinero teniendo el mismo servicio.
Y eso se puede hacer en el sistema eléctrico, en el uso de la energía del día a día.

Luego pasaríamos, sí, a financiación y subvención de medidas preventivas y correctivas de eficiencia, que podrían ser de guerra de guerrillas -como llamamos nosotros- de los kits de emergencia -que, a lo mejor, con un importe de 30 o 50 euros no os imagináis las cosas que se pueden hacer cuando no se tiene presupuesto-.
Y, evidentemente, si empezamos a cambiar ventanas sería fantástico, pero bueno, alguien que no puede pagar facturas a veces no se plantea la posibilidad de cambiar una ventana.
Pero sí se pueden aplicar una serie de correctivos que nos van a permitir evitar humedades o mil otras cosas.

Y lo último, sí: un fondo en el cual se pueda llegar a pagar una factura de alguien que realmente no pueda hacerse cargo de ello, que es un poco el plan paliativo que se ha puesto en marcha.
Pero, claro, ese sería el último paso, porque no es lo mismo pagarle a alguien una factura de 120 euros -que he visto yo- que pagar una factura de 44, ¿vale?
Entonces, si hacemos todo el trabajo previo con el ahorro que estamos consiguiendo de las facturas que dejamos de pagar tan caras podremos hacer muchas cosas.

No hace falta que explique que somos amigos y nos llevamos muy bien.
Nosotros sí que nos conocemos y hace tiempo que trabajamos juntos en organizaciones paralelas.
Entonces, animo a -si se monta el observatorio- a que piensen -en la parte de las administraciones- que somos todos uno, y que los de la parte de los social ya nos conocemos y estamos coordinados.

Entonces, como conclusiones, yo aquí he puesto en negrita las que creo que podemos utilizar en nuestra parte, es decir, arriba pongo varios que entran en la parte de leyes varias y reales decretos varios a nivel eléctrico, que nos son más o menos conocidos, pero sobre los que no tenemos capacidad de acción, porque son de ámbito nacional.
Pero, quiero recalcar el primero.
Reconozcamos el problema de la pobreza energética ¿eh?
, no neguemos más que existe.

Y por otra parte… -me voy a la negrita porque lo otro ya huelga decir, entonces…, reducir la demanda, reducir el consumo y autoabastecerse con sistemas locales de generación renovable.
Importantísima la generación distribuida -no vamos a empezar a hablar de sistema eléctrico, pero también podríamos, si queréis-, formación a profesionales; formación e intervención en familias vulnerables; financiación o subvención de acciones de bajo coste personalizadas, considerando también pequeñas instalaciones de energía renovables; y, por último, subvención o financiación de facturas.

Además -por si a alguien le parece que eso es poco-, con esos fondos se puede generar empleo, que es algo que yo creo que nadie pone en duda que nos hace un poquito de falta ¿vale?

Entonces, solo decir que desde la plataforma, como representante del nodo valenciano de la plataforma, estamos no solo a vuestra disposición, sino que estamos ilusionados de hacer cosas importantes entre todos, e incluso puedo decir que con presupuesto cero nosotros ya estamos haciendo cosas, con lo cual entiendo que con cuatro chavos ¿eh?
, igual se pueden hacer algunas más.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies al senyor Moncayo.

Iniciem la intervenció en el Grup Parlamentari Podemos.

El senyor Jiménez Doménech:

Bé, moltes gràcies, senyor Moncayo, per estar ací en aquesta comissió i fer aquestes aportacions i, malgrat a qui li pese, jo vull reiterar que esta vesprada estic molt content de totes les compareixences i també estic content en gran part de les d'ahir.
Però com ahir a mi se'm va dir que ací les persones apareixien per voluntat pròpia, tampoc entenc que algunes persones se puguen sentir al·ludides.
Bé, dit això, prenem bona nota de les seues aportacions, celebrem -com deia- la seua participació ací i tot el treball que porten darrere en la xarxa, del nou model energètic.

Coincidim en els objectius.
Un objectiu fonamental -que vosté ha anomenat- d'esta proposició de llei és reconéixer la situació de pobresa energètica.
Cal posar nom i cognoms a les coses i això és només un dels objectius d'aquesta proposició de llei, però que crec que és també molt important.

Aquí, no només en la seua intervenció sinó també en les anteriors, s'ha posat de manifest que molta de la problemàtica ens l'haguérem estalviat amb una qüestió de voluntat de les grans elèctriques, i com no hi havia eixa voluntat cal regular.
Moltes vegades s'ha d'anar darrere, si no hi ha voluntat s'ha de posar límits.
I m'agrada també que s'hagen despertat consciències ací, que algunes persones comencen a preguntar-se com són possibles experiències com la d'Alginet o com la que vosté… M'agrada despertar estes consciències, que arribem a despertar estes consciències i que ja comencen a -determinats grups parlamentaris- comencen a preguntar-se com va ser possible, com ha sigut possible.

M'agradaria també escoltar alguna cosa més sobre el cost de transferència de la competència, els CTC: com han repercutit en les factures i com haurien pogut repercutir eixos fons que estan allí i que no s'han fet servir per a l'objectiu original, com hagueren estat vehiculats per a evitar la situació de pobresa energètica, no només de la nostra comunitat sinó de la resta de l'estat.

També, en conseqüència, ens felicitem per la decisió que ahir se va prendre en el congrés sobre el desmantellament de la plataforma Castor; crec que la devolució d'eixos 1.
350 milions que se calculen ara -i els que puguen vindre- ajudaran a pal·liar la situació de pobresa energètica.
M'agradaria també que fera una valoració sobre estes maneres de procedir.

I quant a la reducció del consum energètic, vosté ha dit que estaria bé que sensibilitzàrem a tota la societat sobre les possibilitats que hi ha per a la reducció del consum energètic.
Vosté ha parlat dels serveis socials com a primer front per a aconseguir que la ciutadania assimile que amb determinades pràctiques podem reduir la factura.
La meua pregunta és si eixa formació que vostés han dit que se podria donar al serveis socials seria molt extensa o si per contra, seria aplicar unes quantes claus i entregar uns materials senzills se facilitaria aquesta tasca.

Ha parlat vosté també de projectes europeus per a la microeficiència energètica.
Nosaltres som els proposants de la proposició de llei -parlem que una part del finançament d'esta proposició de llei podria vindre d'ací-, vostés tenen experiència en la gestió de fons europeus, ens agradaria que ens donara algun detall més.

I, per acabar, bé, posar a disposició.
.
.
ens agradaria mantenir el contacte -ja el teníem, no?
, però.
.
.
-, ens agradaria continuar col·laborant i convidar-lo a participar en les següents fases de la definició d'este projecte de llei.

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos.

El senyor Rojo Sánchez:

Sí.
Hola, buenas tardes, señor presidente.

Señor Moncayo, primero agradecerle que nos haya ilustrado en su ponencia y me gustaría ver si nos podías incidir más en dos cuestiones: una, si nos puedes puntualizar un poquito más -o describir un poco más- en qué consisten esas medidas correctoras de microeficiencia energética, un poquito… darnos dos, tres ejemplos.
Y, digamos, que sean medidas para aplicar a corto y medio plazo para que tengan realmente una eficiencia.
Pues eso, un poco que nos las describas, si nos puedes ayudar.

Y la otra cuestión es más una opinión tuya de por qué crees que determinadas cuestiones, como pueda ser este el caso de la eficiencia energética, cuestan -o por lo menos yo tengo la impresión de que cuestan- de calar en la sociedad.
Es decir, ¿es una falta de pedagogía?
, ¿es una falta de interés por parte de las administraciones?
, ¿una falta de interés por parte de las propias distribuidoras o comercializadoras?
Es decir, uno tiene la impresión de que se habla de este tema pero que en la sociedad no acaba de calar en toda la profundidad en la que se habla.
Entonces, un poco ¿por qué crees que eso no acaba de calar?

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias

Continuamos con el Grupo Parlamentario Compromís.

La senyora Ortega Requena:

Sí, bona vesprada.

Salvador, moltes gràcies per vindre a ajudar-nos a acabar la redacció d'esta llei en esta participació ciutadana, que sempre és important.

En primer lloc, m'agradaria saber si vosté té constància que les empreses subministradores d'energia -o alguna d'elles, o en la seua majoria- si compten amb un codi de bones pràctiques que s'aplique destinat a resoldre les situacions d'impagaments o de morositat derivats de la impossibilitat real per a poder afrontar el pagament, ¿no?
Això en primer lloc.

En segon lloc, és que durant els últims anys hem vist com la factura de llum, gas i aigua ha crescut de manera exponencial, i no sembla que esta tendència vaja a parar.
M'agradaria saber a què pensa vosté que és degut este augment que ha fet que quasi es pague un 80% més en estos moments que fa deu anys.

Després, seria redundar en el que ha preguntat el meu company adés, ens agradaria saber quines són les mesures de microeficiència energètica més adequades per a contribuir a l'estalvi energètic i si considera que estes mesures serien concordes a les necessitats per una reforma energètica.
Si serien suficients o caldria implementar-les per a estes mesures globals.
Únicament això.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Cristina Rodríguez Armigen)

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

A continuación es el turno de palabra del Grupo Parlamentario Socialista, por cuatro minutos.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias.

Bienvenido y muchísimas gracias por estar aquí con nosotros esta tarde.

Yo, una de las cuestiones con las que más dudas tengo es que sean los trabajadores sociales de los ayuntamientos los que tengan que recibir una formación para asesorar a una familia sobre cómo puede reducir su factura de luz o de cualquier tipo de suministro.

¿Ve usted viable que -dado que hemos visto que los beneficios de estas empresas van en ascenso, a pesar de que el consumo se está reduciendo- sea una aportación de las empresas, mediante algún cambio legislativo que obligue…?
Es que, no acabo de entender algo, quizás es que no lo haya entendido bien.
Me ha parecido entender que con los medios de que se dispone actualmente, una empresa conoce aquellas viviendas que están contratando una potencia superior a la que necesitan, pero parece ser que no informan de que eso es así.
Entonces, yo supongo que ahí algo está fallando en lo que es la regulación -o quizás me equivoque-.
Algo está fallando en lo que es la regulación normativa, porque podríamos decir que en realidad esas familias están siendo engañadas porque no conocen esa situación.
Entonces, si eso es un engaño, se tendrá que corregir.

Eso, en gran parte, vendría a solucionar esa revisión que se tiene que hacer de las facturas y que debe recaer sobre profesionales financiados por alguna administración pública que, al fin y al cabo, somos todos.
Entonces, plantearle si usted cree que ese cambio legislativo se podría hacer.

Y luego, también, hasta qué punto esas empresas suministradoras -que al fin y al cabo dependen de todos los ciudadanos- son las que deben dar esa información y son las que deben asesorar para no engañar.
Podríamos hablar -entre comillas- incluso de una estafa.
Si disponen de medios de…, no sé, una persona…, por ejemplo, de personas mayores que sabemos que no pueden controlar ese tipo de situaciones y que tiene una potencia contratada por encima de la que verdaderamente necesitan, ¿hasta qué punto ese no es un engaño en toda regla?

Entonces, ver si es esa la vía, si esa sería una alternativa.
Porque -según nuestro parecer-, los trabajadores sociales en este momento están muy sobrecargados debido a la situación, y probablemente no sean -desde nuestro punto de vista- las personas que deban encargarse de hacer esa función.

Luego, también veo muy interesante de su intervención.
Esos correctivos, ¿no?
, low cost.
 Esos correctivos que se pueden utilizar y que desconocemos, prueba de ello es que creo que algún compañero más de esta sala le ha preguntado, Â«¿nos puede decir algunos ejemplos?
Â».
Y si nosotros no los conocemos, pues en algo se está fallando.
Esa sí que sería, a lo mejor, una función de poder hacer campañas informativas para que las personas y las familias puedan enterarse -sobre todo en estos momentos- de cómo pueden ahorrar energía.

Y, por último, pues decirle -pues eso- que personas como ustedes, como los que han venido esta tarde, son muy necesarias.
No solamente a estos grupos parlamentarios sino entiendo también que a los ayuntamientos, o hasta incluso a La Generalitat, para contribuir, con sus conocimientos, a intentar solucionar el problema desde una forma preventiva que probablemente sea la parte mejor, ¿no?
Mejor prevenir que curar.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

Finaliza el representante del Grupo Popular.

El senyor Casanova Claramonte:

Molt bé.
Muchas gracias Salvador.

La verdad es que de la exposición -que yo creo muy estructurada y muy didáctica para lo que estamos intentando en estos dos días, que es recabar opinión sobre qué mejorar en esa propuesta de ley, evidentemente dentro de un contexto que, como decía antes, compartimos todos en la manera que sea, sea a través de una ley, sea a través de otra ley de servicios sociales-… Pero, al final, lo que está claro es que es un tema en que no creo que nadie tenga ninguna duda.

Yo me he quedado con los cuatro puntos del plan de acción en el que hay dos relativos a formación, ¿eh?
, uno a servicios sociales.
Comparto la opinión que ya se ha expresado aquí y que yo he reiterado en todas mis intervenciones y pido perdón por si resulto hasta pesado.
Pero quizás por venir -como otros compañeros- de un ayuntamiento, pues me veo como cae sobre una dotación de recursos de personas que llevan los servicios sociales en un ayuntamiento medio -no digo ya en uno pequeño-, que ya no es un problema de si es fácil o no es fácil aprenderlo, sino es una carga adicional más.
Es decir, no solo es aprenderlo, es todo el proceso de tramitación posterior en el caso de la ley de todas las ayudas, clasificación de los hogares…, todo eso lo tiene que hacer.
Es decir, la ley recae toda sobre los ayuntamientos -y en particular sobre los servicios sociales de los ayuntamientos-, y es una ley que después se tiene que aplicar.
Alguien ha hablado de la importancia de que la ley sea sostenible, que sea aplicable, y a mí es lo que me está preocupando.

Es decir, yo creo que en el fondo no hay ninguna…, tendremos diferencias de criterios en matices, pero el fondo está clarísimo.
O sea, con esta ley -que supongo que ha tenido ocasión de leer la proposición de ley-.
.
.
, ¿usted la ve operativa?
, ¿la ve sostenible?
Es decir, vista desde -diríamos- la posición del observador que va a ver cómo otros tienen que aplicar toda esa tramitación.

Luego, todo el proceso de formación y diagnosis en el tema de mejora de la eficiencia energética, micro o macro, la que sea -microeficiencia energética en los domicilios-, eso recae también sobre los ayuntamientos.
Otra vez, sobre los ayuntamientos.
Yo, sinceramente, me preocupa que eso se quede en un voluntarismo si no se establece algo que en la ley no está, y que -probablemente- en la fase de presentación de enmiendas deberíamos incluir.
Son dos cosas, a mi modo de ver: es la participación de administraciones que sí que pueden, por sus medios o por su capacidad económica, contratarlos -aquí se ha hablado antes de los observatorios, de las empresas especializadas, etcétera-.
.
.
Es decir, de poner entes a disposición de los ayuntamientos para que hagan esa función, porque es voluntarista puro y duro el que los ayuntamientos lo vayan a hacer con los medios actuales; otra cosa es que los ayuntamientos puedan nadar en una utópica abundancia que hoy no se ve, ¿no?
.

Y los otros dos puntos, los primeros son formación, que yo entiendo que no tiene sentido hacerla a los servicios sociales, porque no podrán asumir la carga de trabajo; y la otra que es la financiación en dos cosas: en medidas correctivas o preventivas en los domicilios para mejorar el consumo y en ese fondo de financiación para atender el hecho consumado de la factura que no se ha podido pagar, y en la ley tampoco está.
Con lo cual, esa sería mi pregunta: ¿qué vería mejorable en la ley en los dos grandes puntos?
Yo creo que hay que mejorar la ley, no digo que sea mala, no estoy haciendo una descalificación, estoy planteando cómo mejorar la ley.
¿Quién va a llevar adelante la tramitación de lo que impone todo lo que es la tramitación de lo que dice la ley?
Uno; y, después, la financiación necesaria porque si no nos quedaremos en puro y duro voluntarismo.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

Ahora tiene cuatro minutos el señor Moncayo para responder a las preguntas.

El senyor Moncayo Granados:

¿Cuatro?

La senyora vicepresidenta:

Cuatro.

El senyor Moncayo Granados:

Voy a intentar ser breve.
Los CTC son casi tres mil seiscientos tres mil setecientos millones que, si no se hubiesen pagado de más, o se hubiesen pagado de más, pero se hubiesen devuelto como se tenían que devolver y no se hubiesen prescrito en un cajón durante unos años, no sé lo que habrían hecho con ellos, pero estarían en la bolsa de las arcas de todo el mundo.
(Algú diu: Â«Del déficit.
Â») Al final, achacarlo donde queramos, pero no estaría en el bolsillo de quien no toca.
(Remors)

En cualquier caso, del Castor no sé lo que pasó ayer, sé que hubo una noticia, y la verdad es que el frenesí de los días no me ha permitido enterarme, pero en cualquier caso yo no tengo muy claro que dejemos de pagarlo el mes que viene en el recibo como se empezó a pagar en enero, que es lo que me preocupa.
A las cosas de macroeconomía no llego nunca, pero cuando lo pago en el recibo me pica.

A nivel más general, la parte de los servicios sociales, yo no lo veo para que lo hagan los servicios sociales.
Cuando digo que tiene que ser un frente primero de batalla es porque los servicios sociales están permanentemente en contacto con las familias que tienen el problema, y tienen que ser el nexo entre las familias que tienen el problema y una persona que va a tener que entrar en una casa a explicarle con la mejor intención qué es lo que tiene que hacer para ahorrarse el dinero de la factura que le va a las eléctricas, y que nos vamos a ahorrar y, por lo tanto lo podremos utilizar en pagar a la persona que va a darle la formación a esa familia.
No sé si con una frase he matado varios pájaros.

A nivel práctico, esto…, voy a contar anecdotillas por lo de la parte de microeficiencia porque, al final, es con anecdotillas como se entiende.
Ayer estuve en casa de una familia y estábamos con el aparatito de medir y, de repente, subió 400 o 500 vatios aquello, ¡pum!
, y el matrimonio, Â«¡ostras!
, ¿qué hemos hecho?
Â» y era la abuela que había encendido la tele.
Y me dice la mujer, Â«pero si la tele es nueva, si es de bajo consumoÂ» y resulta que cada vez que encendían la tele le daban a la regleta y encendían seis aparatos: el wifi, el otro, tal, cual… Y se encendía todo a la vez, pero la señora mayor solo veía la tele, con lo cual una medida es que van a segregar la tele de la regleta y, en vez de consumir toda la tarde 300 o 400 vatios, van a consumir 30, que es lo que consumía la tele, que lo medimos después.
Es algo tan sencillo como eso.
Por eso no tenemos que centrarnos en grandes inventos, grandes sistemas, grandes…, sino que nos tenemos que centrar en las personas.
El capital humano es el que -aunque suene un poco romántico- puede conseguir que nos metamos en las casas de la gente, con lo que eso supone de importante, y consigamos que salgan a flote en una situación verdaderamente dura, de las que vemos realmente cuando estamos haciendo acciones de voluntariado.

Podemos divagar mucho acerca de los fondos; si realmente se hace una ley, entiendo que se dotará de fondos, y con los fondos con que se dote veremos lo que hacemos.
Llegaremos hasta donde lleguemos, pero yo creo que tenemos que arremangarnos -que es una palabra que utilizaba mi abuelo- y ponernos a currar.
Eso es un poco el mensaje, no sé si castizo o más o menos enrevesado, pero ese es un poco el mensaje.
No sé si me he comido el tiempo ya.
¿Once segundos?
Los regalo.
(Rialles)

La senyora vicepresidenta:

Bueno, termina esta comparecencia.

Muchísimas gracias, señor Moncayo y le damos la bienvenida a Carles Xavier López Benedí, portaveu de Pobresa Zero, compareciente a propuesta de los grupos parlamentarios Compromís y Ciudadanos.
(Veus)

Compareixença del senyor Carles Xavier López Benedí, portaveu de Pobresa Zero

La senyora vicepresidenta:

Cuando quiera.
Tiene ocho minutos para empezar.

El senyor López Benedí:

Moltíssimes gràcies.

Bé, dóna molt de respecte estar ací en representació de Pobresa Zero i també -cal dir-ho des d'un principi- Pobresa Zero és una iniciativa ciutadana, que portem deu anys a la nostra comunitat, sobretot lluitant o visibilitzant la pobresa mundial i lluitant perquè tingam una societat i unes administracions públiques més solidàries en eixa lluita contra la pobresa.
Si que és cert que la situació que s'ha anat donant en la nostra realitat més propera ha fet que si fa deu anys exigíem a soles la lluita contra la pobresa mundial, hem anat adonant-nos que la pobresa al nostre territori també era una qüestió que posar en la nostra agenda i, de fet, encara que mai s'ha anat o mai s'havia anat, però sí que ha anat assumint més força.

De fet, repassant per a la compareixença de hui, ja portem molts anys amb els nostres manifests i els nostres postulats públics, argumentaris, hem anat explicitant que teníem uns greus problemes i que un d'ells era la pobresa energètica; de fet, als anys 2012-2013 ja vàrem estar fent accions de visibilització de la problemàtica i també de l'exigència de solucions.

Nosaltres sí que entenem que l'actual sistema econòmic és injust i que és bàsicament un generador de pobresa i desigualtat entre les persones, concentra la riquesa i concentra el poder en molt poques corporacions, siguen transnacionals o siguen d'àmbits més propers i que sobretot centra en estes regles del mercat…, centren el seu esforç en la maximització del benefici econòmic sense tindre en compte els costos humans i mediambientals.
Pensem que la pobresa energètica seria una de les situacions que estem patint.

En tots estos anys, sempre hem dit que la crisi no podia ser una excusa per a lluitar contra les conseqüències que ja s'havien generat abans de la consciència de la fallida del sistema.
Hem pensat que els retrocessos que hem patit, les retallades en polítiques socials, les retallades en cooperació internacional, en serveis socials, en salut, en educació.
.
.
estaven posant en perill no sols la declaració dels drets humans o les nostres lleis valencianes -com podria ser el Pacte valencià contra la pobresa o la llei valenciana de cooperació-, sinó que també estava posant en qüestionament la dignitat de moltes persones.

Nosaltres, com a ciutadans i ciutadanes, hem anat reclamant tots estos anys un model social i econòmic diferent que garantira la dignitat de viure de totes les persones, tant al nord con al sud, i pensem -i sempre hem pensat- que n'hi ha recursos suficients amb els quals, en la seua redistribució, podríem fer que es garantira el compliment i la protecció dels drets humans i la dignitat de totes les persones.

Per tant, sempre hem plantejat que calia combatre la pobresa com una problemàtica multidimensional, que moltes vegades englobem en diverses pobreses: població que viu sota el llindar de la pobresa, la que té privació de material severa i població amb baixa intensitat de treball.
Encara que moltes vegades simplifiquem i parlem de la pobresa infantil, la pobresa energètica, la pobresa laboral.
Pensem que aquesta llei entra a lluitar contra una part de les conseqüències de la situació de les persones més vulnerables de la nostra situació.
Pensem que és molt important destacar que la llei impedisca el tall del subministrament en les situacions de les persones amb més vulnerabilitat i que, a més a més, això signifique evitar les situacions de patiment, molt innecessàries per a moltíssimes persones que no poden fer front al pagament del seu consum energètic.
Pensem que això és molt, molt important.

També pensem que és molt important, en la proposta de llei, l'enunciació de mesures complementàries, el pla de mesures de microeficiència energètica que el company estava avaluant, perquè pensem que una opció important, des de la Generalitat valenciana, deuria ser la coherència de polítiques.
I que les mesures complementàries mos devien fer a tots entendre que el suport a un consum responsable de l'energia, a l'igual que dels aliments i d'altres béns serveis de què fem ús, significaria també en molts casos estar lluitant contra les arrels de la injustícia i de la desigualtat.
Per això creguem que és molt positiva l'enunciació de les possibles mesures complementàries i la concreció del pla de mesures de microeficiència energètica.

També, fent un repàs, pensem i tirem de menys la coresponsabilitat que deuria haver de les empreses subministradores en la solució de la situació social de les persones amb necessitat real i de no poder afrontar els pagaments.

Pensem que el plantejament de la llei, que solament parla del pagament des del públic, deuria implicar també la coresponsabilitat de les empreses que estan subministrant-nos l'energia.
Fent una recerca ràpida, el nivell de beneficis que estan donant o el nivell simplement dels salaris que tenen els staffs tècnics de les macroempreses que estan distribuint l'electricitat, el gas o l'aigua, bé, (inintel·ligible) .
.
.
per a entendre que podrien implicar-se i no sols en l'afrontament puntual, sinó també en una real reducció de tarifes, donada la ineficàcia del bo social.

També pensem que és bo el plantejament que siguen els serveis de proximitat o els serveis municipals, socials, els que gestionen, que siguen el front office de la situació, però també som conscients que en alguns casos estan molt desbordats, amb pocs mitjans i en molts ajuntaments han patit un procés, en alguns casos quasi de desmuntatge d'allò que han sigut els serveis socials.
Per tant, pensem que caldria establir alguns mecanismes de gestió de suport, des de la mateixa Generalitat, per a poder fer palesos els processos més reals.

Després, també hem estat en este últim any, s'han presentat ací al País Valencià dos estudis.
Els dos casos constaten que tenim un greu problema amb la pobresa, però també que tenim un greu problema amb la pobresa energètica.
En el cas de l'informe de l'Observatori d'Investigació sobre Pobresa i Exclusió en la Comunitat Valenciana, que es va titular Â«Recuperació?
Enfocament agregat versus enfocament de privacióÂ», que van fer Foessa i Cáritas, advertia que estàvem en 2014 en un percentatge de vora el 19% de famílies en situació de pobresa energètica.
Així mateix, quasi el 12% estaria en una situació de privació material severa.
En la nostra comunitat, en el cinqué informe de Â«El estado de la pobrezaÂ» de l'organització EAPN, de la xarxa europea per la lluita contra la pobresa.

Per tant, pensem que és adient que es done una situació…, que hi ha una necessitat d'esta llei; pensem en estes breus millores que hem plantejat i també -sobretot- defensem que això ha d'anar acompanyat d'altres mesures que signifiquen -per dir-ho d'alguna manera- un enfocament de coherència de polítiques.
Que sigam capaços de lluitar contra les conseqüències, però també les causes que generen esta situació que sobretot, i a nosaltres, en el món de la cooperació, sempre ens agrada pensar que, al cap i a la fi, són persones les que estan patint la situació.
I moltes vegades, els que tenim la sort de tindre altres vivències i menys necessitats, ens es difícil posar-nos en la situació en la que altres persones estan vivint.
En aquest cas, en els nostres barris i les nostres ciutats, i en el cas de la pobresa mundial, en els països més empobrits del sud.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

A continuación, cuatro minutos para cada uno de los grupos.
Comienza el representante de Podemos.

El senyor Jiménez Doménech:

Bé, bona tarda.

Gràcies per estar ací, senyor López.

El senyor López Benedí:

Gràcies.

El senyor Jiménez Doménech:

Em costarà parlar-li de vosté per la relació anterior que teníem, però anem a fer l'intent.
La primera cosa que vullguera destacar és reconéixer el treball de la plataforma Pobresa Zero tots estos anys.
És veritat que van ser pioners en allò de situar la pobresa energètica en l'opinió pública.
Van anar al capdavant com moltes vegades passa en aquesta plataforma i ens agradaria que, des de l'experiència del treball en xarxa que tenen vostés, si creuen que esta llei hauria d'incorporar mecanismes de treball en xarxa en totes les administracions perquè siga d'aplicació més efectiva.

Una altra qüestió és com valora que es presente una llei d'aquestes característiques, perquè una crítica que ha rebut esta proposició de llei és que podíem haver esperat a incloure les mesures en una llei de serveis socials que està per arribar.
Però entenem que la situació de pobresa energètica ja es viu cada dia i se podria atendre de manera més àgil amb una llei específica.

Altra qüestió són els col·lectius invisibilitzats.
Ací estem parlant tota l'estona de persones que tenen dificultat per a afrontar les seues despeses en l'accés a les energies, però vostés estan acostumats a treballar amb col·lectius que fins i tot no tenen accés a eixes energies i que, tant de bo en algun moment pugueren endollar-se a la xarxa en uns preus raonables i tindre l'accés a estes energies.
Ens agradaria també una valoració sobre com incorporar estos col·lectius.

Hem parlat ja en altres…, no podem estar sinó d'acord que s'hauria d'articular algun tipus de coresponsabilitat amb les empreses subministradores.
Això, una, depén de la voluntat de les empreses i, l'altra, depén de legislació d'àmbit estatal.
Ens haguera agradat afrontar-ho en esta llei, però no ha sigut possible.
Però, bé, treballarem per a que siga possible en l'àmbit estatal i en això estem, de fet.

I mire, en este procés de revelacions que estem gaudint, diria, en estes sessions, jo estic ja quasi per convéncer-me que els serveis socials no podrien afrontar el treball que implicaria l'aplicació d'esta llei, però m'haguera agradat la mateixa convicció que els serveis socials estaven desmantellats, estaven sobresaturats, quan se va aplicar la llei Montoro que evitava que, per les taxes de reposició, els serveis socials pugueren prestar la seua tasca de manera efectiva.
I en tot cas, si no podem ampliar les plantilles de serveis socials per ara, com valora -també altres companys han avançat- mesures per a crear grups de suport o crear ocupació a través de grups de suport que ajuden en estes tasques als serveis socials i que facen esta assistència a domicili, com ha revelat un company en l'experiència de Barcelona.

Res més per ara.

Moltes gràcies i espere les seues conclusions.

La senyora vicepresidenta:

A continuación, la representante del Grupo Ciudadanos.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor López,…

El senyor López Benedí:

Gràcies.

La senyora García Jiménez:

…per estar ací, perquè mos ha portat una visió més bé del que n'hi ha en el carrer, del que existix i de totes les problemàtiques que n'hi ha.

Està comentant que esta llei és important, perquè ficant unes modificacions.
.
.
, perquè està clar que hi ha un nucli de gent que no pot arribar a eixe mínim per a pagar o saldar eixe deute econòmic que té.
Aleshores, jo el que li preguntaria a vosté és: creu vosté que amb l'aplicació d'esta llei se va a disminuir la pobresa?

I, altra de les coses que m'agradaria també: vosté que està visquent més el dia a dia amb gent amb unes necessitats econòmiques agressives -per dir-ho d'alguna forma-esta gent del col·lectiu sabria com fer els passos adequats per a solucionar els problemes.
És a dir, haurien d'acudir als servicis socials o podrien acudir a altre sistema, altres persones perquè els solucionaren este problema, per no carregar tant els servicis socials; o siga, si n'hi ha altra alternativa que no siguen els serveis socials.

Per la resta, res.
Agrair que haja vingut i molta sort.

El senyor López Benedí:

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias.

Tiene la palabra por un tiempo de cuatro minutos el diputado de Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Hola.

El senyor López Benedí:

Hola.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor Carles Xavier López.

Moltes gràcies per haver vingut a esta casa i també moltes gràcies a la seua associació Pobresa Zero.

Hem estat escoltant-lo parlar, ha dit vosté algunes dades d'un parell d'informes que, la veritat, no se m'ha quedat el nom dels informes.
Deia vosté que en eixos informes es parla de la pobresa econòmica al voltant del 19% de la població; jo voldria preguntar-li i supose que en eixos informes estarà -tampoc et demane que ho busques ara-, però sí que ens parlara una miqueta de si en eixos informes o en altres hi ha dades que siguen oficials, o encara que no siguen oficials, que siguen serioses, sobre l'impacte que té sobre la salut de les persones els talls de subministrament d'energia en els mesos d'hivern.
Eixa seria una de les preguntes, d'alguna manera també per a conscienciar un poc la societat de quin impacte estem parlant sobre la societat de la llei que volem tractar.

Vosté ha fet un parell de crítiques a la llei que estem parlant, sobretot del tema dels serveis socials municipals.
Ha parlat vosté que hauria d'haver alguna gestió de suport pel que fa a La Generalitat -en este cas, supose que en este cas seria la conselleria de benestar social la que ho hauria de fer-, i m'agradaria que especificara una mica més com creu que hauria de ser esta gestió de suport als serveis municipals.

També volia preguntar-li si considera que els marges establerts, dins del que entén la llei com a llar vulnerable, abasten totes aquelles persones que puguen necessitar rebre ajudes i, conseqüentment, preguntar-li també de quina manera podem millorar la garantia que aquestes ajuden van a recaure sobre les llars més necessitades.
Supose que això -estarem altra volta pegant-li voltes- que en això els més indicats són els serveis socials municipals, però que estan desbordats.

Per últim, m'agradaria preguntar-li ja, és un poc curiositat, però des del punt de vista de la llei es pot parlar i és que, hem estat parlant ací -també els anteriors ponents- tant de nous models energètics com de cooperatives energètiques i m'agradaria saber si hi ha algun tipus de relació o algun tipus de demanda de la seua associació cap a un altre model energètic diferent del repartiment, diferent del poder que hi ha sobre l'energia; que és també riquesa i poder, i com plantegen vostés que hauria d'haver un altre model.
.
.
, si supose que haguera d'haver un altre model energètic de la mateixa manera que vosté ha estat criticant el sistema econòmic general, generador d'estes conseqüències que estem veient de pobresa, en este cas de pobresa energètica.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Vicente Arques Cortés)

El senyor president:

Molt bé, moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Andrés Sanchis:

Sí.
Agradecerle también su asistencia hoy aquí…

El senyor López Benedí:

Gracias.

La senyora Andrés Sanchis:

…con nosotros.
Es bueno contar con personas que están trabajando a pie de calle y que conocen la realidad del día a día.

Quisiera saber si verdaderamente durante estos años que usted ha comentado que ha tenido contacto con este problema, no solamente estamos hablando de la pobreza energética, estamos hablando de la pobreza, de las personas que están pasando por una situación de necesidad, unas no pueden adquirir alimentos, no pueden pagar sus medicamentos, no pueden pagar la luz, el agua o el gas y no pueden pagar el alquiler, o sea, no estamos hablando solamente de pobreza energética.
La respuesta…, siempre hemos pensado que la respuesta, la vía de entrada de todos esos problemas, tienen que ser los ayuntamientos.
Los ayuntamientos han respondido, unos probablemente con más acierto, otros con menos, también dependiendo de sus posibilidades y de su capacidad, porque también el respaldo de La Generalitat es importante en estas condiciones y, por lo tanto, limita la capacidad de los municipios a través de las ayudas individualizadas…

Sigo insistiendo si usted sabe si es ágil esa respuesta cuando se detecta esa situación de necesidad, somos capaces de detectar ese problema.
Porque más allá de las leyes, más allá de los papeles escritos, que pueden ser mejores o peores, que pueden perfeccionarse más o menos, pero está claro que la necesidad es urgente y cuando a una familia van a cortarle la luz mañana, lo que necesita es una respuesta inmediata.
Me gustaría saber si por su experiencia, puede decirnos si tienen ustedes datos de cómo ha funcionado esa respuesta de las administraciones públicas y de la solidaridad que debe producirse en estas situaciones.
Porque, al fin y a la postre, lo que estamos haciendo es intentar resolver un problema que afecta a unas personas, sobre todo en los meses de invierno -lo que estamos hablando, los momentos en los que más necesidades hay-, y si como sociedad no somos capaces de resolver a esto, estamos fracasando.
Más allá de que se pueda intentar perfeccionar mucho más el modelo, de perfeccionar y garantizar esos derechos a esas personas con leyes, con decretos, con órdenes o con resoluciones, pero lo que está claro es que ese derecho, de por sí, ya debería de estar reconocido para esas personas.

Me gustaría saber desde su experiencia si eso es así, si han detectado cuáles son los fallos y dónde se podría mejorar para introducirlo también en el texto de esta ley que se está trabajando en este momento por los grupos parlamentarios en las Cortes.
Porque pensamos que la mejor forma de atender estas situaciones es teniendo respuestas inmediatas que solucionen el problema y que eviten esa angustia que sufren las familias cuando se encuentran en esa situación, porque no pueden hacer frente a la situación que están viviendo día a día.

Gracias.

El senyor president:

Gràcies.

Finalitza este torn d'intervencions el Grup Parlamentari Popular.

El senyor Casanova Claramonte:

Molt bé.
Molt bona vesprada.
Gràcies per la seua aportació.

Entre tots els compareixents ens estan donant una visió dels diferents angles de la problemàtica que a tots, absolutament a tots ens preocupa.
Jo me centraria un poc en el que és l'objecte d'esta comissió que és analitzar, des del punt de vista dels diferents compareixents, les diferents característiques, millores o coses a corregir en la proposta de llei.
Que, al final, el que estem fent ací és intentar fer-mos entre tots una idea per a aportar, entre tots, les esmenes corresponents que produïsquen la millor llei possible, sobretot perquè siga operativa i, com se dia abans, sostenible.

Per tant, eixa seria la meua pregunta: esta llei, tal com està plantejada o quines millores addicionals s'afegirien perquè realment fóra operativa?
… Ja pareix que tots estem reconeixent, no era aixina al principi, però tots estem reconeixent, la gran dificultat que veiem que esta llei caiga, quant a tramitació de tot el que diu la llei, en els serveis socials dels ajuntaments, que independentment de les causes de per què són i estan com estan, estan com estan.
Per tant, la possibilitat de posar per davant l'increment de recursos i especialització en els serveis socials dels ajuntaments en esta matèria no dóna perquè s'aplique la llei, perquè els serveis socials són el que són.

Algú ha plantejat, i jo estic absolutament d'acord, de quina manera s'hauria de mirar quina aportació, no sols en finançament -que també, que no apareix en la proposta de llei-, n'hi ha en quant a l'ajuda en mitjans tècnics, humans per a l'aplicació de la llei.
Algú ha parlat d'una xarxa d'administracions per a poder recolzar qui té la finestreta primera que és on va el veí, on va l'interessat, que és a la finestreta del seu poble i això s'hauria d'intentar vore com s'instrumenta en la llei.
Eixa seria una pregunta, a vore quina opinió li mereix.

L'altra, la de la coresponsabilitat de les empreses.
Ni sí ni no, al cap i a la fi és una legislació que no és en esta seu parlamentària on la podem canviar, que jo sàpia.
Però, bé, benvinguda fóra si se planteja com una qüestió a plantejar a l'òrgan que té la competència, que no és este parlament, per a canviar el model energètic, com també s'ha plantejat, un altre model energètic.
Bé, que al cap i a la fi s'ha aprovat en l'òrgan que correspon aprovar-lo i que -mos agrade o no- este parlament no té competència per a canviar-lo.
Per tant, eixa coresponsabilitat de les empreses seria qüestió també -tal vegada- de plantejar-la d'una manera concreta que la poguérem elevar des d'estes corts al Congrés dels Diputats que és on radica, entenc jo, eixa possible competència.
Igual que la competència de canviar o no el model energètic nacional.

I bàsicament això.
Jo insistisc en la meua pregunta, que és la que me preocupa i és que si jo fóra -que ja no ho sóc- l'alcalde del meu poble, i s'aprovara la llei demà, jo què faria per a posar-la en marxa amb els serveis socials del meu ajuntament, que entenc que és molt semblant a la immensa majoria d'ajuntaments de la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Finalitza el senyor López amb quatre minuts.

El senyor López Benedí:

Intentaré, pel temps i per l'heterogeneïtat, ser el més digne possible.
(Rient) Ja, és la meua preocupació intel·lectual, ja de ser capaç… Quasi vaig a començar pel final.

Nosaltres sí que entenem… A vore, la situació dels serveis socials, en efecte, sense entrar a la causa, és la que hi és.
Sí que és de veres que un tipus de suport vital, com el que se planteja en aquesta llei de necessitats bàsiques, nosaltres sí que creguem que ha d'anar en acord a uns suports.
L'administració municipal seria, és la més propera, -com deia l'altre company i crec que tots tenim clar-, però sí que tenim en compte que caldria trobar models de treball en xarxa, com ens plantejava su señoría César, en el sentit que hem de trobar models en el que.
.
.
, necessàriament amb recursos i això sí que és de veres que caldrà quantificar el que signifique.
Sobretot perquè la situació ja no solament és de l'especialització en l'atenció, sinó de la complexitat quantitativa.

Nosaltres hem comentat els dos informes, tant el de Foessa-Cáritas com el d'EAPN i és una gran quantitat de gent la que tenim ahí en una situació visibilitzada o no invisibilitzada; i la més preocupant, com deia el senyor César, és també entendre els col·lectius més difícils de visibilitzar.
Els que no són visibles, els que estan en òrbites de xabolisme i demés, que és de veres que tal vegada el concepte de no pagar, no entra, perquè tal vegada estan utilitzant energia que no paguen, però sí en una situació que moltes vegades això és una conseqüència de la primera pobresa energètica.
En aquest cas sí que caldria tal vegada vore -i vostés tècnicament podrien trobar eixa solució- de donar suport econòmic i des de la mateixa administració de La Generalitat.
Estem treballant en les competències i la llei d'àmbit autonòmic sí que pot generar que La Generalitat genere recursos i possibilitats, per exemple, de suport en xarxes necessàries.

Al voltant del tema de les empreses, estava buscant les dades, però amb tanta pregunta i tal (rient) no les he trobades.
Els beneficis de les empreses distribuïdores són enormes.
Tal vegada -i jo sóc conscient com a ciutadà, no com a expert- nosaltres des de les Corts Valencianes no controlem el mercat elèctric, però sí que entenem que la llei podria tindre alguna enunciació que significara la possibilitat de generar acords i evidenciar la responsabilitat que tenen en aquests moments de les grans empreses, del seu enriquiment, a partir de la realitat del consum.
En alguns casos, com deia el company que abans ha parlat, sense control, per exemple, en els màxims establits.
En efecte, tècnicament les empreses podrien estar reduint els potencials i no hauríem de paga-los-ho els que estaríem.

També es podrien prendre mesures en moltes denúncies que estan fent algunes organitzacions.
No sé, en el meu poble, Iberdrola està denunciant a tot el que no consumix perquè diu que està pillant la llum del costat.
Ja te veus a ma mare -que, en efecte, no viu ahí i, per tant, no consumix- intentant en l'arbitratge de la Generalitat valenciana, tot un procés perquè no li claven una multa de huit-cents euros -que per a ella és molt-, i perquè no li lleven la llum de la casa en la qual no està, perquè va faltar mon pare… Vull dir, açò està passant amb molta població i és una empresa amb la qual es té, les administracions tenen contractades la seua provisió d'electricitat, són empreses amb què es poden negociar situacions i quan La Generalitat té, una darrere de l'altra, denúncies que s'estan fent.
Això (rient), denúncies en fals i, a més, la denúncia és Â«o pagues els huit-cents euros o te llevem la llumÂ».
Habitualment, jo l'altre dia ho vaig traure en una conversa aixina amb gent de la nostra edat, quaranta, cinquanta, i de deu persones, a tres els havia passat el mateix.
La mateixa empresa (algú tus), la situació igual.

Caldria trobar eixe punt d'assumpció de com les empreses que s'estan enriquint amb l'energia puguen tornar a la societat o almenys a les persones més necessàries de la societat; i això com a administració cal liderar-lo, perquè no és cert que estem en un mercat lliure.
Estem en un mercat que potencia l'acumulació -en aquest cas- que les empreses continuen funcionant; no estem parlant que les grans preoveïdores estiguen en situació de risc.
Estem parlant d'una situació de molts diners i una de les qüestions que nosaltres lloàvem de la pròpia llei és que es genera, pel que comentàveu, que la situació que es genera és que no n'hi haurà tall de subministrament.
Això és molt important, la situació que s'ha donat per falta de coneixement, per situacions de desvertebració familiar, de desconeixement del funcionament normatiu… Per a nosaltres és normal fer una sol·licitud escrita; moltes famílies és molt complicat arribar a fer una constatació documental d'una necessitat.
La llei té una lloa que és això, que almenys hi haja seixanta dies de situació en la qual no es talla el subministrament elèctric.
Jo crec que en eixa línia se podrien promoure, o almenys la llei podria tindre algun punt que La Generalitat o les administracions públiques podran acordar algun tipus, ja que -sobretot, si se constata, com diu la mateixa proposició de llei- el bo social no funciona.

Després, del treball de xarxa ja hem parlat.
Nosaltres sí que… empreses subministradores.
.
.
A vore, moltes organitzacions hem defensat la coherència de polítiques en el consum responsable.
Nosaltres… Moltes organitzacions estan treballant en la cooperativa en Som energia, en Gesternova com a una distribuïdora solament d'energies renovables.
Sí que hi ha altres possibilitats i el plantejament que fa la plataforma Por un nuevo modelo energético tal vegada sobrepassa les competències nostres, però indubtablement hi ha moltes idees d'eficiència, però sobretot del suport al consum responsable, que la ciutadania sigam conscients del que està passant amb el consum, de l'excés de consum -per tot el tema de la producció i la distribució-, però també les administracions públiques poden establir els seus criteris socials, de tracte i de conveni, de contractació amb les empreses.
Ahí les administracions són uns ciutadans més, molt grans i amb molta despesa.
Se poden establir mecanismes perquè no puga estar passant que famílies se queden sense llum, com entre altres coses.

Els grups de suport tècnic que comentava en la primera intervenció César, nosaltres pensem que són una possibilitat.
Al voltant de tota la línia de la qüestió dels ajuntaments i els serveis socials desbordats i més, nosaltres també tenim eixa constància; a l'igual que estan les organitzacions d'acció social desbordades.
L'altre dia mirant un informe, no sé si era Creu Roja o Càrites, parlava de la quantitat de rebuts que estaven pagant a famílies perquè l'acció social el que significava és que la família poguera tindre llum.
O siga, han canviat molt les necessitats.
Ahí nosaltres sí que pensem que, com deia al principi, la necessitat d'afrontar-ho amb més recursos públics o recursos de polítiques actives.

Sobre la qüestió que deia la portaveu de Ciudadanos, realment l'aplicació d'esta llei no disminuïx la pobresa, perquè el que disminuïx són les conseqüències de la pobresa.
No està atacant les causes, nosaltres sí que vegem una estratègia d'urgència en el.
.
.
No pensem que això resolga la pobresa, el està resolent és la conseqüència de situacions de pobresa, les situacions de les noves pobreses.
Ahí jo vos enviaré el correu, al secretari, dels dos informes que hem requerit.
N'hi ha nous comportaments, noves formes de pobresa.
Per exemple, la gent que treballa i és pobra.
Estem parlant ara, el llindar de pobresa està en 670 euros/persona, segons els llindars que s'establixen amb els percentatges de la mitjana.
Estem parlant del que significaria el risc d'exclusió, però és que està canviant amb molta velocitat.

Igual que, pel que deia el company de Compromís, també la qüestió dels índex, com és l'índex Arope, on hi ha deu mancances materials que evidencien la situació de pobresa.
És un nou sistema, no solament quantitatiu dels diners, sinó si tu pots tindre una rentadora, si pots tindre una línia telefònica, si pots tindre calefacció a la temperatura adequada.
.
.
Molts d'estos informes el que evidencien sobretot, des de la perspectiva de l'estudi de la pobresa, és justament que no tindre la temperatura adient en ta casa, sobretot en la situació d'hivern en la nostra realitat, és un ítem per a detectar quanta pobresa energètica n'hi ha; i això és el que mos diu que quasi una de cada cinc persones al nostre territori no està en unes situacions de climatologia.

Després, (algú tus) el dels ajuntaments.
.
.
, nosaltres.
.
.
, crec que ho hem explicat.
La necessitat del suport també l'entenem.

Sobre l'informe dels impactes de la salut, jo no tinc constància ara ací de memòria, però l'índex Arope sí que evidencia les deu mancances i algunes sí que tenen a vore amb la situació de salut.
També és cert que la majoria d'informes no estan territorialitzats.
Nosaltres tenim un greu problema en molts àmbits socials d'aterratge al nostre territori -quan dic territori, de comunitat-.
Hi ha molts informes, tal vegada, a nivell de l'estat espanyol que no estan després les dades aterrades.
L'altre dia, parlant en la universitat de polítiques de joventut, no estan accessibles, per exemple, les dades des de l'Institut Nacional d'Estadística fàcils perquè els investigadors analitzen les realitats.
Segregades per territoris, la qual cosa dificulta de vegades trobar les qüestions.
.
.

Jo crec que més o menys, gràcies a la teua bondat (rialles), jo he intentat.
.
.
Sí, jo crec que més o menys a les grans línies.
Si n'hi ha qualsevol cosa, nosaltres en les propostes concretes sí que és de veres que no hem entrat.
Si n'hi haguera possibilitat, es podrien fer algunes de les qüestions que se queden de manera escrita, no tindríem cap problema.
Encara que nosaltres som moltes organitzacions, molt heterogènies i moltes sí que treballen amb l'acció social directa i són de reconegut prestigi.

Moltíssimes gràcies per l'oportunitat i per la bondat del president.

El senyor president:

Tranquil, per a això estem.
Gràcies al senyor López.

Anem a alçar aquesta sessió i recordem que el proper dimecres 20, a les 16:00 hores, tenim la pròxima comissió d'obres públiques i infraestructures.

Gràcies a tots i bona vesprada.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 15 minuts)