Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 16 de novembre de 1999.
Comença la sessió a les 12 hores i 26 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 14.
Primera reunió.**

 

 

 

***Declaració institucional de rebuig a les declaracions sexistes i discriminatòries formulades per l'alcalde de Pego.***

 

**La senyora presidenta:**

 

S'obri la sessió.

Senyories, pregue que ocupen els seus escons.

Davant la gravetat de les declaracions realitzades per l'alcalde de Pego, Carlos Pascual, les Corts Valencianes consideren que cal fer una declaració institucional, que és la següent declaració institucional:

El passat dia 5 de novembre l'alcalde de Pego, Carlos Pascual, va realitzar, durant la celebració del ple municipal, unes greus manifestacions injurioses i vexatòries contra les dones, que han merescut la repulsa i la condemna de tota la societat valenciana.

Considerem de summa gravetat l'actitud del màxim representant del municipi alacantí al vessar declaracions sexistes i discriminatòries, que suposen un cas flagrant de violència psíquica i que atempten de ple contra la dignitat de totes les dones.

Les Corts Valencianes consideren inadmissible que l'alcalde de Pego, que es va comprometre, al jurar o prometre el seu càrrec, a complir i fer complir la Constitució, no reconega el principi d'igualtat entre dones i hòmens.
Cal recordar que, com a poder públic, té l'obligació de vetlar per eixa igualtat i ser-ne garant, per la qual cosa en este cas el comportament de Carlos Pascual fomenta la desigualtat i la discriminació i posa en pràctica la violència de gènere.

Per tant, les Corts Valencianes mostren la seua més enèrgica repulsa a les afirmacions de l'alcalde de Pego, Carlos Pascual, i envers qualsevol tipus de violència de gènere, ja siga física o psíquica, i que supose una agressió als drets fonamentals de la persona, arreplegats en la Constitució Espanyola conforme a la Declaració Universal dels Drets Humans.
"

A continuació, i d'acord amb l'article 63 del Reglament de les Corts Valencianes, es proposa l'alteració de l'ordre del dia, amb la inclusió d'un nou punt referent a la compareixença de la consellera de Benestar Social per a informar sobre autoritzacions i funcionament dels centres de la tercera edat de la Comunitat Valenciana, i en concret, sobre el tancament de la residència de la tercera edat Levante, de Formentera del Segura, sol·licitada a petició pròpia i pels grups parlamentaris Esquerra Unida i el Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
D'acord?
Gràcies.
Per assentiment queda aprovada la inclusió d'este nou punt de l'ordre del dia, que es desenrotllarà demà pel matí.

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

***Proposició no de llei sobre declaració de l'any 2000 com a any dels Borja, presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 1.
264, BOCV número 12).***

**La senyora presidenta:**

 

Passem a continuació al primer punt, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre declaració de l'any 2000 com a Any dels Borja, presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Té la paraula per a la seua presentació i defensa el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyores diputades, senyors diputats.

En la meua primera intervenció a les Corts Valencianes vaig manifestar la meua satisfacció per pertànyer a unes corts que venien de lluny, de molt lluny, i que encara que no tenien res a vore aquelles de l'Edat Mitjana amb les d'ara, tenien un element fonamental que era la llengua, i en això sí que eren iguals.
Però vaig dir també que estava molt content de pertànyer, com a representant del Grup Socialista, a les últimes Corts del segon mil·leni i, si la salut m'acompanya, també de pertànyer a les primeres Corts del tercer mil·leni.
I és per això, el fet que entrem en un tercer mil·leni, perquè d'alguna manera cregam convenient des del Grup Socialista plantejar aquesta proposició perquè les Corts Valencianes insten al govern de la Generalitat a declarar l'any 2000 com l'Any dels Borja.

És cert que el tercer mil·leni segurament serà un mil·leni de canvis espectaculars en la globalització del món.
Tot el món sap que estem en els albors d'un canvi històric que algú ha plantejat que és tan important com el fet de l'aparició de la premsa escrita.
Des d'eixe punt de vista, el que sí que pareix clar és que en el nou mil·leni, en el tercer mil·leni, segurament desapareixerà pràcticament completament la intel·ligència analògica per donar pas a una altra concepció, que serà la intel·ligència digital.
Estarem perfectament en els albors d'una època nova que ens va a costar molt i que va a ser una autèntica revolució.
I és en aquest context on caldria emmarcar d'una manera clara el tema d'esta proposició, perquè nosaltres pensem que el concepte d'un mil·leni nou entra perfectament en els plantejaments que els Borja feien en el seu moment.

Des de l'any 1992, i amb motiu del 500 aniversari de l'accés de Roderic Borja al papat amb el nom d'Alexandre VI, les institucions valencianes, especialment el Consell de la Generalitat i els ajuntaments de Xàtiva, Gandia i Canals, han organitzat diverses manifestacions i actes recordatoris dels membres de la família valenciana més universal.
L'agenda publicada per la Generalitat, les exposicions i mostres, els congressos i els seminaris s'han repetit amb el definit propòsit de recordar l'obra d'uns valencians universals, però també amb la finalitat d'acostar unes pàgines transcendents de la nostra història als actuals valencians i valencianes, que sovint desconeixen els fets i els esdeveniments notables d'un passat il·lustre.

És evident, senyories, que el diputat que els parla no és un gran especialista en els Borja, i que tampoc no es tracta de donar ací ninguna lliçó magistral, però sí crec que és convenient recordar, encara que siga succintament, de quins personatges estem parlant i per quina raó el Grup Socialista-Progressistes pensa que és important declarar l'any 2000 Any dels Borja.

Però a pesar de tots aquests actes i totes les manifestacions, encara resta lluny, al meu entendre, la ciutadania valenciana d'un coneixement ampli i convenient d'aquells valencians que ficaren el seu patronímic al capdavant del món.
No podem oblidar que en el moment en què els Borja eren papa, en tota Roma es parlava valencià.

Calixt III, el primer papa Borja i el primer papa hispànic, és encara un personatge mal estudiat i obscurit que precisa una dignificació acadèmica, com originari d'una saga que va influir decisivament en el trànsit de l'antiga època a l'època moderna.
Alexandre VI, el papa del nou món, va ser qui va definir i acotar les influències europees a l'Amèrica descoberta, però també qui propicià un nou concepte del poder terrenal de l'església i de la política italiana i europea.
Com el seu fill, Cèsar Borja, el model de Maquiavel per a la seua obra central, *El príncep*, va ser l'iniciador i propulsor d'una unificació política de la qual ha begut el món occidental des del segle XVI.
Lucrècia, una altra filla del papa de Xàtiva, no solament ha passat a la història general com una bellesa singular i una font de poder extrem, també a la història dels valencians cal dedicar-li un capítol protagonista com a introductora de la literatura valenciana al Renaixement italià, propiciant que autors com Bandello i Ariosto es feren ressò d'obres valencianes com ara el *Tirant lo Blanc*, per exemple, que mitjançant aquests autors italians arribara a tot el món conegut, influint en escriptors tan importants com ara el mateix Shakespeare.
Com també cal refermar la transcendència humana i espiritual del sant sant Francesc Borja.

La transcendència històrica, la importància social, l'envergadura política, la influència cultural a l'abast religiós dels Borja, no enfosqueix, però, les formes valencianes del seu comportament.
Tot el contrari, el millor i el pitjor dels Borja és incomprensible sense tindre en compte els orígens i la psicologia i filosofia del viure que tenim els veïns d'aquesta part de la Mediterrània.
L'estima pel bon viure, el ludisme i l'hedonisme, la llibertat en el comportament, fins i tot certs apassionats odis, tenen la seua plena explicació quan ubiquem els personatges en el seu lloc originari.
En allò de més plausible i en allò més condemnable els Borja són exemple cimer del ser valencià.

Per tot això, el Grup Parlamentari Socialista de les Corts Valencianes creu que l'any 2000, inici d'un nou període històric que cal esperar transcendent, ha de ser declarat Any dels Borja, en record d'uns valencians que van ser protagonistes destacats en la introducció d'un altre període transcendent en la història de la humanitat: l'època moderna i el descobriment d'Amèrica.
I amb la declaració, instar a les autoritats autonòmiques i a les municipals interessades, així com al sector de la societat civil que es puga afectar, per tal que programen totes aquelles accions que possibiliten un major coneixement dels més remarcables personatges d'aquesta singular família.
En aquest sentit, caldria convidar especialment els ajuntaments de Canals, de Xàtiva i Gandia, llocs de naixement dels Borja més destacats, per tal de coordinar la celebració en benefici d'un major profit pel coneixement d'una parcel·la important de la nostra història.

Per tot el que acabe de dir, senyories, demane que ses senyories de tots els grups parlamentaris i, per tant, la totalitat de la cambra, recolzen aquesta resolució del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, perquè així la totalitat de la societat valenciana, mitjançant els seus legítims representants a les Corts Valencianes, puga començar el tercer mil·leni amb un debat cultural oportú i enriquidor, que ens permeta afrontar el futur amb una renovada mentalitat universalista, sense prejudicis socials, polítics ni tan sols sexuals; que tinga l'ésser humà com a centre de totes les coses i, per tant, siga solidària i científica, una mentalitat que ens ajude, senyories, a més a més, a continuar progressant en la nostra autoestima col·lectiva com a poble valencià.

I per totes aquestes coses, demanem que recolzen esta proposició perquè s'inste al Consell a declarar l'any 2000 Any dels Borja.

Moltes gràcies, senyories.

Moltes gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

A esta proposició no de llei ha estat presentada una esmena per part del Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Vull debatre sobre els Borja ací en este palau, en el Palau de Benicarló, que és un palau que va pertànyer a la família Borja en el seu temps.

És de veres que l'entorn sociopolític de la família Borja és un dels que millor definix l'ambient artístic i cultural europeu dels segles XVI i XVI.

Des del naixement d'Alfons de Borja o Calixt III en 1378 fins a la mort de sant Francesc de Borja en 1572 es succeïxen multitud d'esdeveniments no sols en l'esfera política, econòmica i social sinó també en el camp artístic.
No hem d'oblidar que el segle XV és el segle de l'esplendor valencià, segle que es caracteritza per una prosperitat en el terreny econòmic, polític, artístic i literari, que ha dut als especialistes a qualificar-lo com el Segle d'Or de la cultura valenciana.

Commemorar el pròxim any 2000 com l'Any dels Borja és molt important, perquè el pròxim any es compleix el Cinc-cents aniversari de la concessió de la butlla fundacional de la Universitat de València per part d'Alexandre VIé.
Per això, des del govern de la Generalitat, i més concretament des de la conselleria de Cultura, s'ha programat una sèrie d'activitats com l'exposició "Els Borja: del món gòtic a l'univers renaixentista", per mig d'un conveni subscrit pel president de la Generalitat i la Fundació Memmo d'Itàlia, que s'exposarà primer ací i després s'exhibirà en el Palau Ruspoli de Roma.
Açò contribuirà a la projecció de la cultura valenciana fora de les nostres fronteres.

També, durant l'any 2000, es realitzaran sis congressos internacionals conjuntament amb la Fundació Roma nel Rinascimento.
En estos sis simposis es discutiran cent dotze ponències, que suposa una important contribució científica a l'historiografia dels papa Borja.
Estos congressos es faran a Roma, València, Peruggia, Bari, Bolònia i la Ciutat del Vaticà.
A més es faran diversos concerts a: Canals, música religiosa dels temps dels Borja; a Xàtiva, polifonia dels temps de Calixt III, a Gandia, polifonia en temps d'Alexandre Vié; a València, polifonia en temps dels Borja.
També n'hi haurà uns cicles de conferències en estes quatre ciutats, que tractaran l'origen de la família Borja; monogràfiques com la de Calixt III, Alexandre VIé, o els Borja, a València, que serà l'última.
També estan projectades una sèrie d'activitats teatrals, i entre elles cal destacar la representació de l'òpera Lucrecia Borgia.

També n'hi haurà unes jornades gastronòmiques referent a l'època dels Borja.
I es pretén crear un itinerari turístic, la ruta dels Borja, que pretén potenciar el patrimoni artístic dels municipis borgians com són Canals, Xàtiva, Gandia i València.
Es restaurarà la capella sepulcral dels Borja, en l'església nacional espanyola de Montserrat i Santiago, de Roma.
I al mateix temps també es restaurarà la sala capitular del monestir cistercenc de la Valldigna; sala capitular iniciada per Rodrigo Borja, quan Ferran el Catòlic el nomena abat de la Valldigna en 1479.
El futur papa Alexandre VIé, ocupa este càrrec fins a 1491, traspassant-lo al seu fill, Cèsar Borja, que estaria al front del monestir fins a 1499, que deixa la sala capitular pràcticament acabada.

Per això hem presentat esta esmena, perquè com veuen les seues senyories ja estan preparades moltes activitats per a commemorar esta efemèride.
I al mateix temps deixem obert un ventall per a aquelles institucions, associacions i entitats que vulguen col·laborar en una manifestació cultural tan transcendental com aquesta.

Per acabar, l'any 2000 es compleix el Cinqué aniversari de l'any jubilar d'Alexandre VIé, data emblemàtica que va marcar el zenit religiós i polític dels Borja, la família valenciana més influent de l'Europa del seu temps.
Per això, nosaltres, des del Grup Parlamentari Popular, creiem que la cultura és cosa de tots, i no tenim cap inconvenient en intentar arribar a un acord entre la seua proposició no de llei i la nostra esmena que hem presentat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Nácher.

Per a acceptació o no de l'esmena, té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

És evident que el tema cultural, un tema com el que ens afecta, és convenient, i jo diria que és necessari, que ens posem tots d'acord, perquè nosaltres, que som representants de la societat valenciana, puguem fer possible que tota la societat valenciana senta que és una celebració pròpia, i senta que és un tema propi el fet de celebrar un any d'uns valencians il·lustres que crec que hem de recordar.
Des d'eixe punt de vista, el Grup Socialista no té cap inconvenient, sempre que siga possible, pactar el que hi haja que pactar, per tal que culturalment siga possible anar avançant.

I és un signe que nosaltres volem donar a la societat valenciana, de què evidentment el tema cultural no hem de fer cap tipus de sectarisme, sinó que hem de procurar anar avançant i deixar-nos moltes vegades de polèmiques estèrils.
Des d'eixe punt de vista estem disposats a, tot i que reconeixent que és una iniciativa que hem de prendre les Corts Valencianes, el que puguem arribar a una solució definitiva; de manera que puguem portar una esmena, en què tots els grups de la cambra, dic tots els grups de la cambra, puguem sentir-nos reconeguts, i puguem recolzar unànimement un plantejament que crec que ha de ser de tots els valencians, sense exclusió del seu caràcter polític, social o cultural.
Des d'eixe punt de vista, acceptem la proposició.

*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Pareix que hi ha una possibilitat, una oferta, una proposta alternativa que el grup proponent accepta.
Per tant podríem suspendre el ple, cautelosament.
Senyora Nácher?
Senyor Vives?
Senyor Ribó?

Cautelosament, per cinc minuts, per la possibilitat d'aplegar a eixe consens.
Per cinc minuts se suspén la sessió.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 26 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 31 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

Ha llegado una propuesta alternativa, firmada por los tres grupos parlamentarios, que voy a dar lectura a continuación:

"Los portavoces abajo firmantes presentan la siguiente enmienda transaccional a la proposición no de ley, registro de entrada 1.
264, sobre la declaración del año 2000 como *Any dels Borja*.

I.
Las Cortes Valencianas instan al Consell la declaración del año 2000 como *Any dels Borja*, y respalda al Consell en todas las actuaciones que está realizando.

II.
Las Cortes Valencianas apoyan al Consell en aquellos actos que se realicen en la Comunidad Valenciana para conmemorar esta efeméride, así como en aquellas actividades que se proyectan con entidades e instituciones internacionales que conmemoren con toda la solemnidad este acontecimiento.

III.
Al mismo tiempo, hacen un llamamiento a la participación a todas aquellas instituciones, especialmente los ayuntamientos de Játiva, Gandía y Canals, asociaciones y entidades que puedan sentirse interesadas en colaborar en una manifestación cultural tan trascendental como ésta.

IV.
Las Cortes Valencianas apoyan la iniciativa del Consell de restaurar la sala capitular del monasterio de la Valldigna, señera de la identidad del pueblo valenciano, obra de la familia Borja.

V.
Del grado de cumplimiento de la presente resolución, el Consell de la Generalitat dará cuenta a estas Cortes en el plazo de tres meses".

Corts Valencianes, 16 de noviembre de 1999.

Firmado por el Grupo Parlamentario Popular, Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes y Grupo Parlamentario Esquerra Unida".

Per tant, queda a continuació la fixació de posició per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula l'il.
lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Des del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià ens alegrem que s'haja arribat a aquest acord sobre la celebració de l'any.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyor diputat, un moment.

Per favor, pregue silenci als diputats i diputades.

Gràcies.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
sobre la celebració de l'any 2000 i perquè siga *Any dels Borja*, coincidint amb el 500 aniversari de la transcendència històrica d'aquesta família valenciana.
I ho fem per nombrosos motius.
El fonamental, perquè tal i com han deixat en evidència estudiosos de la solvència de Joan Francesc Mira, és molt difícil, per no dir impossible, trobar un grup de valencians, en aquest cas una família, amb tanta transcendència i tanta influència en la història europea de totes les èpoques, una influència i un poder, els dels Borja, que se centra més en un període cabdal, els segles XV i XVI, per a la construcció d'una Europa que abandonava a poc a poc les estructures feudals per tal d'adaptar-se a un nou temps.

Aquesta influència dels Borja té el reflex més palpable, lògicament, en els dos pontificats de Calixt III i Alexandre VI, però també amb una sèrie de membres de la família que foren una referència intel·lectual i política del seu temps a la cort pontifícia de Roma i, per extensió, a tota Europa.
A la ciutat eterna els Borja exportaren la nostre llengua, usos u costums, i deixaren unes petjades importantíssimes que encara són visibles.

La historiografia posterior i la llegenda negra que durant molt de temps ha acompanyat a aquesta il·lustre família valenciana, han pogut estigmatitzar, distorsionar i menysprear el paper i la transcendència històrica dels Borja.
Però, no podem caure en aquesta errada, perquè prescindiríem d'una part important de la nostra història que correspon precisament a una època on el País Valencià va constituir una referència política, intel·lectual i social, dins de la Corona d'Aragó i ­cal insistir una vegada més­ a tota Europa.

Per això, ens correspon a nosaltres, valencians i valencianes, recuperar per a la memòria col·lectiva uns fets i uns personatges cabdals que, originaris de Gandia, Xàtiva i Canals, contribuïren a escriure una pàgina important.

Esperem que en la declaració de *l'Any dels Borja*, amb un objectius i dotació pressupostàriament suficientment ambiciosos, es puga contribuir a un millor coneixement d'aquests personatges, així com ajudar a la projecció del País Valencià fora de les nostres fronteres.

En un moment en el qual pretenem millorar el nostre Estatut i arribar al grau de competències i consideració de les comunitats anomenades històriques, consideració que hauria d'haver tingut el País Valencià des del principi, hem d'aprendre a reivindicar el nostre patrimoni històric i cultural, i una excel·lent manera de fer-ho serà commemorant de forma inequívoca aquesta efemèride.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Anem a passar a continuació a la votació.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 79 vots a favor, cap vot en contra i cap abstenció.
Per tant, queda aprovada la proposta alternativa llegida sobre la declaració de l'any 2000 com *Any dels Borja*.

 

 

***Proposició no de llei sobre etiquetatge de productes que indiquen que no han estat confeccionats o produïts per menors, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
313, BOCV número 12).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Anem a passar a continuació al punt dos de l'orde del dia, que és la: Presa en consideració de la proposició no de llei sobre etiquetatge de productes que indiquen que no han estat confeccionats o produïts per menors, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Són milions els xiquets i xiquetes que treballen arreu de tot el món, però aquest fet passa inadvertit per la majoria de les persones.
Venuts o intercanviats com mercaderia barata, molts d'ells no aconsegueixen escapar-se, per una part de l'esclavitud i, altres, fins i tot, de la prostitució.
Altres, a penes sobreviuen a les llargues jornades de treball, les càrregues pesades, les ferramentes perilloses i, fins i tot, els productes tòxics.
Els més forts seguiran endavant, però quedaran marcats per a sempre amb els estigmes psíquics i físics del treball prematur.
En un període de la vida que ha de ser d'aprenentatge escolar i preparació per a una edat adulta i productiva, aquestos xiquets i xiquetes veuen com es desaprofita la seua infantesa i, amb ella, la promesa d'un futur millor.

És cert que al món existeix cada vegada més consciència d'aquesta problemàtica.
A pesar d'açò, un mur de silenci, ignorància i d'interés egoista tendeixen a perpetuar-lo.
Solament una percepció clara del problema i la decisió ferma de combàtre-lo, podran finalment eradicar el treball infantil i les seues conseqüències.
Una dada bastant cridanera és aquella que ens diu que 350.
000 menors de 14 anys treballen a l'Índia en la confecció de catifes que són, en alguns casos, el 50% de la mà d'obra existent.

Les Corts Valencianes no poden ser insensibles front a aquesta situació, a més, quan ens trobem impotents davant de la mateixa.
I per a buscar eixida a quin és el compliment i quines coses podem fer davant d'esta marginació infantil, és per la qual cosa Esquerra Unida del País Valencià presenta la següent proposició no de llei:

"Les Corts Valencianes insten el Govern de la Generalitat perquè promoga una normativa per tal que s'aplique en els productes un etiquetatge que indique la garantia d'empresa que el producte no ha estat confeccionat o produït per menors, i que del compliment d'aquesta resolució retrà compte aquest Consell davant del ple de les Corts en el termini de 6 mesos".

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

A esta proposició no de llei ha estat presentada una esmena per part del Grup Parlamentari Popular, la número 2.
115.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Gómez.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, quiero advertir a sus señorías que ha habido un error de transcripción en la enmienda de modificación presentada y que a continuación voy a defender.
A continuación de "dificultar" hay que añadir "la comercialización".

Muchas gracias.

La sensibilidad ante la explotación de los menores en el mundo laboral es un tema que preocupa a la sociedad y en el que el Partido Popular, tanto al nivel del Estado español como de la Comunidad Valenciana, está aplicando políticas tendentes a la protección del menor en todos sus aspectos.

En este sentido, se ha duplicado la línea presupuestaria de los centros de acogida, se han triplicado las dotaciones para los programas de acogida familiar y se ha creado el servicio de mediación y preparación que permite una intervención judicial mínima para el menor, a la vez que se ha puesto en marcha el servicio de atención jurídica del menor para su apoyo y el de sus familiares.
El servicio gratuito del teléfono del menor, puesto en funcionamiento desde la conselleria de Bienestar Social, ha tenido un gran éxito.

En el Partido Popular de la Comunidad Valenciana creemos la mejor garantía de avance en la sociedad de bienestar y solidaridad es el desarrollo de una política de protección al menor basada en la prevención y sustentada en un entorno familiar propicio y una educación de calidad que, junto a un buena asistencia sanitaria, proporciona oportunidad de futuro a los menores.

El interés por el menor es un criterio básico de actuación, de conformidad con la Declaración Universal de los derechos del niño y con la Carta europea, así como de todos los tratados internacionales ratificados con España.

Creemos, también, que la protección del menor es donde más evidente se percibe la necesidad del valor de la responsabilidad.
Hay que dar prioridad a la protección de los derechos de la infancia y continuar luchando aun más enérgicamente contra la desprotección del menor.

La Ley orgánica 1/1996, de 15 de enero, de protección jurídica del menor, establece la obligación de toda persona que detecte una situación de riesgo, o posible desamparo de un menor, de prestarle auxilio inmediato y de comunicar el hecho a la autoridad o a los agentes más próximos, así como el deber de los ciudadanos de comunicar a las autoridades públicas competentes la ausencia del menor de forma habitual o sin justificación del centro escolar.

En este sentido, consideremos imprescindible que se siga realizando una amplia campaña divulgativa contando con todos los medios de comunicación, asociaciones de padres, colegios, asociaciones de vecinos, etcétera, para que cada individuo como parte integrante de la sociedad se conciencie de la responsabilidad que tiene la protección de nuestros menores.

Concretamente, en el tema que nos ocupa, la explotación de los menores en el mundo laboral es una cuestión que al Partido Popular le preocupa de forma especial.
Afortunadamente, se están aplicando en estos momentos políticas de prohibición y control de la explotación del menor en el mundo laboral, y es necesario un esfuerzo por parte de todos los países del mundo ­como ya se está haciendo desde la Unión Europea­ para acabar de una vez para siempre con esta lamentable situación, que la proposición no de ley presentada por Izquierda Unida pretende condenar y que el Grupo Popular condena.

Coincidimos en que el gobierno y la administración pueden y deben ­y de hecho lo están haciendo­ adoptar medidas desde el ámbito de la legislación laboral para controlar que no se produzcan abusos en la contratación de menores en el ámbito estatal y autonómico.

La proposición no de ley de Esquerra Unida que nos ocupa insta al Gobierno valenciano para que promueva en dicha línea una normativa sobre el etiquetado de los productos, en el sentido de que este contenga una garantía por parte de la empresa que asegure que en la elaboración de su producto no han intervenido menores.
Y ello, con toda sinceridad, queremos afirmar que es de difícil solución en la práctica.

Podría incluirse este tipo de garantía en las etiquetas, pero esto sería una mera declaración por parte de la empresa que no ofrecería garantías de su cumplimiento efectivo, sobre todo teniendo en cuenta que estos productos se suelen elaborar en países no incluidos en la Unión Europea.
Por tanto, no se podría realizar una función inspectora del cumplimiento de su normativa laboral, que puede ser permisiva o tener un concepto distinto del menor, al no tener la Generalitat ni tampoco España competencia en esta materia.

En la Unión Europea se ha avanzado en este aspecto, ya que está regulada la prohibición en los países pertenecientes a la misma de contratar menores.

La inclusión de esta condición en las etiquetas de productos elaborados en España y en el resto de países de la Unión Europea sería una redundancia, teniendo en cuenta que ya existen en todos ellos los cauces jurídicos necesarios para atajar dichas prácticas.

Condenamos la explotación de los menores en el mundo laboral, especialmente ante las circunstancias inhumanas que se están produciendo en el tercer mundo y que significan una grave injusticia social, ya que se les dedica trabajos pesados y de enorme riesgo, a cambio de una triste limosna, y que a su vez impide que miles de niños y niñas adquieran la formación educativa propia de su edad.
Aun suscribiendo el contenido en su proposición no de ley e incluso compartiendo la grave preocupación que ha motivado su presentación y defensa, resulta imposible su cumplimiento.

Y, por ello, en solidaridad con los menores afectados, como condena a la explotación laboral de que están siendo objeto, y como reconocimiento al buen hacer y a la iniciativa de Esquerra Unida, planteamos la siguiente enmienda, que pretende el pronunciamiento unánime una vez más de las Cortes Valencianas, condenando los hechos referidos y trasladando nuestra preocupación a las instituciones con poder de decisión en esta materia, para que adopten medidas que eviten que se produzcan los abusos referidos.

Nuestra enmienda pretende evitar que aprobemos una resolución cuyo texto nos llevaría a una situación de posible confusión, dado que de la redacción inicial se desprende que también dentro de la Comunidad Valenciana pudiera existir la situación de explotación a los menores en el mundo laboral.
Pero es bueno que nuestra voz llegue a otras instancias en cuyas manos esté el poder seguir avanzando sin pausa en los derechos del menor y en la condena de los abusos a los que se cree sometido.

El texto de la enmienda es el siguiente.
Sustituir el texto de la proposición no de Ley por el siguiente: "Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell siga instando, a través del gobierno de España, a los países pertenecientes a la Unión Europea a la aplicación de políticas encaminadas a la defensa de los derechos del menor y a la prohibición de su contratación laboral.
Igualmente a que se prosiga la campaña de divulgación tendente a dificultar la comercialización y recomendar la no adquisición de productos elaborados por menores".

Espero que por parte del grupo que ha traído la iniciativa a las Cortes y apelando a la sensibilidad que en este tema ha demostrado, tanto en la presentación como en la defensa de esta proposición no de ley, se acepte la enmienda presentada por el Grupo parlamentario Popular, ya que sería bueno que la unión unánime de nuestro parlamento traspasase las fronteras y generara una mejora de la grave situación por la que atraviesan los menores.
Sería bueno que nos pusiéramos todos de acuerdo en algo tan dulce, como son los niños como son las niñas, y algo tan cruel como es que los exploten.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Gómez.

Per a acceptació o no de l'esmena té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora diputada, el més bonic que hi ha a vegades és allò que diem i que es va a quedar escrit en un butlletí, negre sobre blanc o negre sobre color sèpia, semblant que això és la panacea.
El que vosté a mi m'ha dit, eixe principi que vosté a mi m'acaba d'explicar i que tot el seu grup accepta que siga així, és totalment diferent a la proposició no de llei presentada per Esquerra Unida del País Valencià.

I m'explicaré.
Si és de veritat, si és de veritat, que vostés estan sensibles davant d'eixa situació, si això és de veritat, jo els pregue que accepten la proposició no de llei que he pujat ací a presentar, perquè és la voluntat dels diputats i diputades del País Valencià i perquè ha de ser el País Valencià on eixes coses s'haurien de regular.

Està bé que l'estat de Madrid i qualsevol parlament de les diferents comunitats autònomes adopten les mesures necessàries per aplicar allò que estimen oportú.
Ara bé, no voldrà vosté que en l'esmena que ha presentat ­que al final vostés pareix que siguen els governants i l'oposició, de veres­, no voldran vostés que esta esmena jo l'accepte perquè no apleguem a cap lloc, perquè no determinem res, per a què açò siga un "canto a las virtudes".
El que s'ha de fer es fa, però si es pot avançar més enllà accepten vostés la proposició no de llei que havem presentat.

I vosté, senyora diputada, en un momentet de la seua compareixença, per cert molt bonica, per cert molt bonica, acaba de dir, "perquè és que si acceptem la proposició no de llei tal conforme està estan vostés dient que a la Comunitat Valenciana hi ha explotació de menors" Clar que hi ha explotació de menors!
Clar que hi ha explotació de menors i xiquets que no van a l'escola i que no es pot fer res.
I estem impotents davant de la falta d'obligatorietat per a què eixes criatures vagen a l'escola.
Podem parlar de la raça gitana, podem parlar de la raça gitana, de la quantitat de xiquets que estan llavant cotxes, i podem també parlar d'aquells immigrants que vénen amb els seus fills i que passa com els immigrants de fa cinquanta anys ací, a este país, i eixien fora, o de menys anys, o de trenta anys, que se'n portaven als fills i eren explotats.
Clar que sí!

I jo dic: evitem comprar productes.
I m'he basat en el món, no he contat la problemàtica de l'estat, ni la problemàtica del País Valencià.
Evitem comprar productes o, com a mínim, si els comprem sapiguem que aquelles coses estan fetes per menors de 14 anys.
És el que he dit, un és lliure de fer el que vulga.
De la mateixa forma que un ajuda a Càritas Diocesana o no ajuda, de la mateixa forma que ajudem al càncer o no l'ajudem, podem adquirir o no adquirir, perquè el mercat és lliure, però és digne que quedara indicat, és digne que quedara indicat.
I per eixa qüestió tan simple, tan simple, però que vosté diu que és molt difícil.
.
.
Per què és difícil quan tenim competències en Indústria?
Per què és difícil?
Com ha de ser difícil si tenim les competències en indústria al País Valencià?

L'estat espanyol en referència a tota eixa col·laboració que té amb el tercer món ja ficarà palés la força necessària per a impedir l'adquisició d'eixos productes.
I vostés el que han de fer és instar al seu govern, a Madrid, i dir-los: "escolteu, no estaria de més que traguereu una resolució i s'avançara".
Però al País Valencià s'adopten les mesures pertanyents al País Valencià i, repetisc, a mi m'agradaria que feren vostés una reflexió amb profunditat sobre esta esmena de modificació que res té a vore amb la voluntat de la proposició no de llei presentada per Esquerra Unida i votaren tal conforme està la proposició no de llei, perquè això sí és la demostració de voler un món millor i d'estar en contra de l'explotació infantil dintre de casa i fora de casa.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments en un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a rèplica té la paraula la senyora Gómez.

 

**La senyora Gómez Abego:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Pérez, el Grupo Parlamentario Popular y la diputada que les habla lamenta nuevamente que el grupo proponente de la iniciativa, Esquerra Unida, impida que se llegue a un consenso en una cuestión tan importante y tan grave al no aceptar nuestra enmienda, lo que nos va a obligar a votar en contra.
Y nos va a obligar a votar en contra, porque no queremos ser cómplices de un engaño a la sociedad.

De nada serviría que aquí acordemos instar al gobierno de la Generalitat para que promueva una normativa para que se aplique en los productos un etiquetado que indique la garantía de la empresa de que no ha sido confeccionado o producido por menores.

Nuestro grupo presentará esta proposición no de ley, cuya enmienda he defendido.
Y le tengo que decir que si usted conoce algún caso de explotación de menores en la Comunidad Valenciana lo que tiene que hacer es denunciarlo ya que, como le he dicho, existen los cauces jurídicos necesarios.
*(Alguns aplaudiments)* Me enorgullece pertenecer a una sociedad tan solidaria como esta y sería difícil, porque esta etiqueta sería un reclamo para estas personas solidarias.
Y nosotros no podemos ejercer una labor de inspección, y la empresa podría poner libremente la etiqueta sin haber asegurado que no ha sido producido por menores.

¿De qué serviría este acuerdo si sabemos a ciencia cierta que en el ámbito ejecutivo y normativo de la Generalitat, en la Comunidad Valenciana, no existen empresas en las que se elaboren productos por menores?
¿De qué serviría este acuerdo si sabemos que los países de la Unión Europea están terminantemente prohibido la contratación de menores?
¿A qué conduciría votar favorablemente el texto de su propuesta de resolución si ustedes mismos reconocen que la práctica de la contratación de menores se produce en el denominado tercer mundo y nunca las empresas que ahí están aceptarían reconocerlo?

Señorías, creo sinceramente que estaríamos engañando a la sociedad y el Grupo Parlamentario Popular no está dispuesto a formar parte de este engaño, dada la imposibilidad del acuerdo y del acatamiento de quienes están generando en el tercer mundo la explotación de menores.

El texto alternativo que nosotros hemos presentado es mucho más consecuente con la realidad, porque reconoce las carencias de la Generalitat en este aspecto; y es mucho más positivo, porque persigue el pronunciamiento unánime de las Cortes contra la explotación del menor en el mundo laboral y a continuar aplicando políticas que divulguen la injusticia social que se comete con los menores, e incluso tiende a dificultar y recomendar la no adquisición de productos elaborados por menores.
Esto es lo único que pueden hacer las Cortes Valencianas y esto es lo que yo he pretendido con la enmienda defendida, puesto que es mucho más importante llegar a un acuerdo, aunque sea mediante un texto testimonial, que trasladado a los organismos competentes sirva de defensa de los derechos del menor y, al mismo tiempo, de condena de su explotación laboral.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments en un sector de la cambra)*

**La senyora presidenta:**

Muchas gracias, señora Gómez.

Per a rèplica té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Gómez, puge ràpidament per advertir-li, puge novament ací per aclarir-li una qüestió.
Mire, quan vostés parlen de denunciar quan hi haja un cas, que al cap i a la fi destorba i sabent-lo es pot denunciar, li diré que a mi em sembla bé que el denuncien particulars i quan es passa, com per exemple *arrieros somos, en el camino nos veremos* i no tardarà molt vosté, a la millor, en necessitar alguna cosa i aleshores ho denúncia.

Però esta dona que a vosté li parla en la vida judicialitzarà la política i no em dedicaré a denunciar casos, perquè els únics denunciables són vostés.
Perquè no tenen voluntat política.
Perquè vosté, per molt que parle, no és que no tinga voluntat, ni té sensibilitat, ni té sensibilitat.
*(Remors)* Davant esta situació tan greu, en la que altres estats de l'Europa s'han declarat a favor de crear normatives per combatre l'explotació infantil, són vostés incapaços de fer el mateix a l'àmbit del País Valencià.
I altres comunitats autònomes de l'estat espanyol ho han fet.
I vostés són incapaços.
I això, senyora diputada, li torne a dir, és falta de sensibilitat.

Però conforme ja li he dit, *arrieros somos y en el camino nos veremos*, i si vosté em busca, a mi em trobarà per ajudar-la.
Com a d'estos.
També per ajudar-la a vosté.

Moltes gràcies.
*(Alguns aplaudiments)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.
*(Remors)*

 

Silenci, per favor, pregue silenci.

En representació del Grup Parlamentari que no ha presentat esmenes, el Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, té la paraula la senyora Amorós.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

Señora presidenta.

Señoras diputadas, senyores diputados.

En el tema que nos ocupa es necesaria, como así ya lo ha hecho el Partido Popular, la mención a la convención sobre los derechos del niño.
Esta convención ha sido ratificada casi mundialmente, convirtiéndose así en el tratado de derechos humanos más ampliamente ratificado de la historia.
La convención ha generado un cambio profundo que tiene efectos sustanciales en la actitud mundial hacia la infancia.
Actualmente, un 96% de todos los niños y las niñas del mundo viven en países cuyos estados están legalmente obligados a proteger sus derechos.
La convención insta a los gobiernos a considerar prioritarios los derechos del niño y a garantizarlos hasta el máximo de los recursos que disponga.
La primera prioridad debe ser la generación de la voluntad política para llevar a cabo estos compromisos.

Pues bien, el trabajo infantil, peligroso y explotador, viola los derechos de los niños consagrados en la convención.
Y si bien antes yo hablaba de un 96% de la infancia que viven en países que han ratificado la convención sobre los derechos del niño, también es cierto, y sabido por todos nosotros, que la convención sobre los derechos del niño es violada tanto en países en desarrollo como en países desarrollados.

Naciones Unidas propone seis acciones específicas que de alguna manera nos conducirían a paliar el trabajo infantil.
Estas medidas son: la eliminación inmediata del trabajo peligroso y explotador, la provisión de educación gratuita y obligatoria, la ampliación de la protección legal, el registro de nacimientos de todos los niños, recogida y supervisión de datos y, por último, y el más importante en este debate, un código de conducta y política de adquisiciones.
Y precisamente sobre este último punto, el código de conducta y política de adquisiciones, es sobre el que hoy estamos debatiendo en esta cámara.

El Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes entendemos que esta propuesta de Esquerra Unida del País Valencià podría desarrollar esta última medida por parte del gobierno valenciano.

Y, señora Gómez, veo que tiene un buen referente de las leyes de este país y de la Unión Europea, pero veo que desconoce que en 1991 un informe de la comisión de derechos humanos de las Naciones Unidas recomendó que productos tales como las alfombras, en cuya fabricación suele utilizarse trabajo infantil, deben portar una marca especial de garantía que especifique que no han sido elaboradas por niños o niñas.

A partir de esta recomendación, la Fundación Rugmar está realizando una labor encomiable.
La inclusión de la etiqueta Rugmar en las alfombras con la imagen de un rostro sonriente se ha convertido en la marca de una de las iniciativas más prometedoras para identificar y promover los productos fabricados sin la utilización de trabajo infantil ilegal.

Sumémonos, pues, ya que esa era su única duda, de si era viable o no, a la propuesta de Esquerra Unida.
Si esto supone una realidad en países en desarrollo, con la escasez de medios con los que cuentan, no creo que para el gobierno valenciano sea tan difícil llevar a cabo esta iniciativa.

Por otro lado, los fabricantes y exportadores en un primer momento se opusieron a este tipo de iniciativas.
Bueno, pues han quedado totalmente disuadidos al comprobar la publicidad negativa sobre el trabajo infantil y lo perjudicadas que quedaron las ventas de alfombras en el exterior.

Por las razones anteriormente expuestas, y porque es una realidad que iniciativas similares existen, y de su experiencia se deriva que son beneficiosas para la sociedad en general y la infancia en particular, el Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes va a votar a favor de la proposición no de ley.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra) (Pausa)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, comença la votació.

El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 40 vots en contra i cap abstenció.
Per tant, queda rebutjada la proposició no de llei sobre etiquetatge de productes que indiquen que no han estat confeccionats o produïts per menors.

 

 

 

***Proposició no de llei sobre adquisició de productes confeccionats per menors de catorze anys, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
314, BOCV número 12).***

**La senyora presidenta:**

 

A continuació, el punt tres de l'ordre del dia, que es la presa en consideració de la proposició no de llei sobre adquisició de productes confeccionats per menors de catorze anys, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula, la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, l'explotació laboral infantil impedeix als xiquets i xiquetes accedir a l'educació, i així mateix, posa en joc el seu desenvolupament físic i psíquic.

Als països del sud, l'activitat agrícola ocupa el 90% del xiquets i xiquetes que treballen.
A Malàisia, el 92% de les famílies de zones rurals envien a un fill a treballar.
Existeixen dades que fan estimar que d'un terç del total de les plantacions de canya de sucre al Brasil són menors de catorze anys, i els accidents laborals que poden sofrir aquestes criatures és d'un 40%.
Al sector industrial, l'OIT va censar a 350.
000 menors a la Índia treballant en la confecció d'*alfombres*, que en alguns casos són el 50% i en altres el 75% dels treballadors.

La realitat dels xiquets i xiquetes que treballen respon a la situació de pobresa i exclusió en què es troben milions de famílies del tercer mon com a conseqüència d'un sistema econòmic internacional injust, més preocupat per protegir els interessos de les empreses que la protecció als drets humans.

Aquestes Corts, senyories, en un temps recent passat ha adquirit productes de regals Made in Taiwan.
Aquest país he d'informar-los que està inclòs en el món explotador de menors i fins i tot pot ser que eixos productes de regal foren realitzats per col·lectius d'aquestos menors de catorze anys.

Jo estic convençuda, senyories, que ninguna de les il·lustres senyories presents està a favor o està insensible al fet de l'explotació infantil, pel que estime oportú que aquestes Corts accepten la proposició no de llei presentada pel meu partit, per Esquerra Unida del País Valencià, que diu així:

"Les Corts Valencianes acorden no adquirir cap producte que en el seu procés d'elaboració, hagen participat menors de catorze anys.

I que del compliment d'aquesta resolució retrà compte el Consell davant el ple de les Corts en el termini de sis mesos".

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

A esta proposició no de llei ha estat presentada una esmena, la número 2.
116, per part del Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Pérez Fenoll.

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Amb el seu permís, presidenta.
Moltes gràcies.

Il·lustres senyores diputades, il·lustres senyors diputats.

Senyora Dolors Pérez.

Permeta'm la senyora Dolors Pérez que jo li conte una xicoteta història per a il·lustrar-li el tema de què estem parlant, una xicoteta història que pense serà interessant per a tots, que pareix irreal, però que no està treta de cap novel·la.
És la més crua realitat.

"No hay dos negociaciones para la venta de un niño que sean iguales, pero todas se basan en la pretensión de las partes interesadas en desear lo mejor para los niños de todo corazón.

En una mañana de calor sofocante, en Wasan Pura, un maestro de alfombras, Sadique, describe a un trabajador de 30 años, llamado Mirza, las ventajas con las que contará su hijo como tejedor aprendiz.
"He admirado a tu hijo desde hace meses ­dice Sadique-.
Nadeem es brillante y ambicioso, aprenderá muchas más tareas en seis meses en el telar de lo que aprendería en seis años en la escuela.
Le enseñarán experimentados artesanos y su paga aumentará al tiempo que mejoren sus habilidades.
No lo dudes un momento, tu hijo se sentirá agradecido por la oportunidad que le ofreces y el buen dios te bendecirá por cuidar tan bien de los tuyos".

Sadique ya ha dado este discurso otras veces.
Como muchos manufactureros, recluta niños para su taller casi constantemente y es particularmente agresivo a la hora de pretender niños entre siete y diez años.
Dice: "Son los empleados ideales.
Los niños en ese momento desarrollan al máximo su destreza y resistencia y son maravillosamente obedientes: trabajarían el tiempo extra que yo les pidiese".
Pero cuando se le presiona afirma: "Yo los contrato primero, y principalmente, porque resultan económicos.
Con lo que le pago a un tejedor adulto de segunda clase, puedo tener tres niños, e incluso a veces cuatro, que pueden producir alfombras de primera clase en el mismo tiempo".

El bajo coste de la mano de obra infantil les da a Sadique y sus amigos manufactureros una ventaja significativa en el mercado europeo y americano, donde vende sus productos por debajo del precio de sus competidores de otros países donde la mano de obra infantil está prohibida totalmente.

Sadique pronuncia su discurso en voz alta y lo acompaña de una serie de gestos, ademanes, levanta sus cejas.
Es tan teatral como fuera de lugar están las carnicerías de sus talleres.
Concluye con una sonrisa, y sólo por si acaso Mirza no aprecia su generosidad, añade una coda melancólica: "Deseo que mi padre me hubiese dado esta oportunidad".

Mirza parece dudar, quizá porque su hijo tiene siete años o porque ha visto a muchos de los hijos de sus vecinos sufrir las mismas oportunidades.
Pero le devuelve a Sadique una sonrisa y dice en un tono débil que espera que Nadem aprenda lo suficiente para trabajar un día como oficial jornalero o, mejor aún, en su propio taller.

Cualesquiera que sean los recelos de Mirza, en este momento los supera su pobreza, que es extrema y va empeorando.
Ya con meses de retraso en su alquiler y en la deuda con los mercaderes de su pueblo, Mirza y su esposa concluyeron que la única forma de eludir el desahucio era mandar a su hijo mayor a uno de los manufactureros del distrito.
Sadique era su primera elección, era próspero, su taller estaba cerca de casa y se rumoreaba que necesitaba niños para trabajar, lo que ellos creían que significaría un alto precio por Nadem.
Tenían razón a medias.

El taller tiene una perpetua necesidad de niños, pero Sadique no está dispuesto a pagar una prima por ellos.
Por esta razón, no desea pagar las tarifas del mercado.
Habiendo cumplido con los detalles, ofrece a Mirza 5.
000 rupias, unos 146 dólares, por cinco años de trabajo de su hijo.
Es una suma insignificante, apenas el sueldo de dos meses de un tejedor adulto.

Mirza esperaba una oferta al menos tres veces más alta, pero Sadique le comenta que este año el negocio va mal.
"Cuando las cosas mejoren, puede que pueda daros otras 200 o 300 rupias.
Muchos padres estarían agradecidos por conseguir la mitad que yo os ofrezco".

Mirza se siente angustiado.
Como muchos trabajadores, es consciente de su casta, y en presencia del que él cree su superior, es respetuoso hasta el punto de la abyección.
Valientemente pide a Sadique otras 1.
000 rupias, aunque expresa su petición en los términos con la mayor desaprobación que el conoce.
"Señor, la supervivencia de mi familia depende de su caridad.
Siempre le recordaremos en nuestras oraciones como el salvador de la mendicidad y de la indigencia.
"

Para su alivio, Sadique accede al principio, extendiendo la mano que lleva hecha la manicura, con un rápido movimiento que sugiere que estaba preparado para pagar más.
En cualquier caso, puede permitirse ser generoso.
El dinero que ofrece a Mirza será abonado en plazos, y lo deducirá de los costes asociados de manutención y entrenamiento en Adem.
Muchas de las deducciones están hinchadas y son artificiales.
Los padres deberán pagar las herramientas, la comida de su hijo, las materias primas que utiliza, los errores que comete y la cantidad de tiempo que el maestro invierte en enseñarles.

Por todo, los padres se consideran afortunados, y al final del trabajo de sus hijos el maestro les paga un tercio de lo acordado.
Mirza no es consciente de estas deducciones, y deseoso de marcharse no pregunta cosas que puedan complicar el procedimiento habitual.
Cierra el trato chocando la mano a Sadique tras limpiarse la suya en la túnica, y acepta un primer pago de doscientas rupias.
Las partes quedan vinculadas sólo de palabra, no se firman contratos, no hay testigos.
"Ahora tu hijo me pertenece", dice Sadique al tiempo que Mirza se guarda el dinero en el bolsillo.
"Por favor, entiende que mientras trabaje bajo mi techo sólo responderá ante mí, decidle que las necesidades de mi taller están por encima de la familia y debe hacer todo lo posible por agradarme.
Si no lo hace así, todos nos sentiremos decepcionados.
" Mirza agradece al maestro su amabilidad, y se despide con una reverencia y se marcha corriendo para informar a su hija.
".

Esta historia que les acabo de contar es de lo menos dramático que existe de las historias que suceden con los niños.
Son historias que nos ponen tristes y que nos encienden la mayor de las repulsas.
A usted, Dolors Pérez, quiero decirle que la forma en que ustedes plantean su proposición no de ley, entiende nuestro grupo que el planteamiento de forma no es el adecuado.
Aunque en el fondo estoy convencido de que estamos todos seguros.

Y paso a explicarle por qué no es el adecuado.
Porque de la forma que ustedes plantean esta proposición de ley no tendría ninguna efectividad.
Ustedes saben, estoy convencido de que conoce, que la normativa laboral existente en España y en toda la Unión Europea, prohibe el trabajo a menores, existiendo los pertinentes controles para que los niños con estas edades no puedan desarrollar sus trabajos.
Y por tanto, en el mercado europeo, en el mercado de la Unión Europea, no existen productos fabricados por menores de catorce años.

En cuanto a los productos fabricados por terceros países, esta intención tendría una carencia absoluta de efectividad, pues no podemos realizar el correspondiente control sobre las personas que trabajan en el proceso de producción.
Pero existe otro problema asociado, porque el tema se agrava más porque existen países donde su regulación laboral permite el trabajo a menores de catorce años, y en consecuencia plantea mayores problemas de control.

Por todo lo expuesto, y conocedores de la importancia del tema, proponemos, el Grupo Parlamentario Popular propone una enmienda de modificación, que una vez cumplida tenga mucha más efectividad que lo propuesto en su texto.
Esta enmienda dice: "las Cortes Valencianas instan al Consell a que a través del gobierno de España, en defensa de los derechos del menor y como condena de su explotación laboral, siga impulsando campañas que recomienden la no adquisición de productos que se sepa han sido producidos por menores.
"

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Fenoll.

Per a acceptació o no de l'esmena, té la paraula la senyora Pérez.

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor Pérez Fenoll.

Anem a anar per parts.
Mire, la història que vosté ens ha relatat, normalment en les escoles ­jo he estat educada entre les monges­ se solia llegir no esta, moltíssimes més semblants.
Perquè t'ajudaven a sentir-te forta davant una societat, que també estava privant-te dels drets a les llibertats de l'adquisició de moltes coses, i que gràcies a sentir i llegir la misèria d'altres, tu començaves a sentir-te un poc superior, un poc millor.

En algunes persones això va ser així, a altres persones les varen rebotar totalment.
Com a mi, que no vull que existisquen estes famílies.
No vull que açò passe en els xiquets, probablement perquè jo tinc fills.
Però no vull que ningú haja de malvendre als fills.
Perquè al final de la pel·lícula és malbaratar a un fill per a què s'ensenye una professió, i que la saga familiar no deixe de treballar en alguna cosa.
Això és el que ve a dir la historieta que vosté m'ha dit.

I això a mi no em commou; al contrari, em rebel·la, em rebota.
M'encanta fins i tot vore pel·lícules així, perquè em fa fer que continue lluitant cada dia, dia a dia, per un món que em sembla injust com és este.
I sap vosté el que significava eixa família, esta historieta?
Doncs això és un món comdemnat a la ignorància, malauradament.
Sé que l'escriptura és per a tots, cadascú la interpreta d'una forma, com el cine.
Però a mi això no em fa sentir millor.
Em fa sentir, si més no, pitjor.
M'agradaria tindre tot el poder del món per a això poder-ho canviar.
Perquè jo sí que ho sent.
Jo sí que ho sent.
I no llevaria eixos llibres, però els ensenyaria de forma diferent.
Com per exemple la història de los Reyes Católicos, que si vol, quan acabem, abans de dinar jo li la contaré, i vorà com vosté l'entén d'una forma diferent a la que ensenyen a les escoles.

I bé, vosté em diu, el plantejament que vosté ha tingut en la seua proposició no de llei no és el correcte, i com no és el correcte, doncs no ho podem acceptar així.
I a mi em sembla que no s'ha estat atent a l'exposició de motius, que m'he limitat a llegir per a exposar la proposició no de llei.
Però jo ho tornaré a repetir, perquè esta proposició no de llei no és un mandat per a tot com l'anterior, és un acord d'estes Corts de no adquirir elles productes per a regalar, de països que se sospite que poden utilitzar la mà d'obra dels menors de catorze anys per a poder-los realitzar.
És diferent.

I jo li he dit, aquestes Corts en un temps recent passat, adquirí per a regalar i per a regalar a les il·lustres senyories aquí presents i a molts altres que no estan, productes de *Made in Taiwan*.
I he dit, aquest és un país inclòs en el *ranking* de malbaratament de mà d'obra infantil.
I per a evitar això jo em sentia molt mal en la quarta legislatura per estes coses.
És pel que em sembla bé, em sembla ètic i correcte que estes Corts, col·laborant en acords internacionals, es plantegen no adquirir uns certs productes que deixa en entredit qui els ha confeccionat.
I a mi també em sembla que la proposició no de llei queda clara quan diu "les Corts Valencianes acorden no adquirir cap producte ­però les pròpies Corts, eh­ que en el seu procés d'elaboració hagen participat menors de catorze anys.
"

Si no tenim l'etiquetatge, no ho sabem.
Però si evitem filar més prim i probablement adquirir productes d'ací de la terra, sabrem en seguretat que no estem contribuint al malbaratament del treball dels menors de catorze anys.
I a mi m'agradaria que reflexionàrem i que reflexionaren en acceptar esta proposició no de llei.
I amb tota la seriositat del món.

És fàcil que hagen existit, perquè les dues propostes semblen semblants, però no ho són, que haja existit esta esmena de modificació.
Però el que jo demane em sembla que està correctament ben fet, si no la lletrada major d'estes Corts no l'haguera passat, estic convençuda, i es posa en entredit la seua capacitat i la dels altres lletrats, la qual cosa no em pareix bé.
I per tant, com em sembla que és correcta, jo no puc acceptar esta esmena de modificació, perquè res té a veure l'esmena de modificació en un plantejament exclusivament per a tindre l'excepció les Corts Valencianes, de en fer un obsequi en realitzar un regal, no fer-lo en productes, no realitzar eixe regal, de productes que hagen estat confeccionats hipotèticament per menors de catorze anys.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Pérez Fenoll.

 

**El senyor Pérez Fenoll:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Dolors Pérez.

Mire, el que vosté demana en eixa proposició, demana que les Corts facen una cosa, i després que el Consell done compte.
Fixe's la incongruència que està dient.
El Consell ha de donar compte d'una cosa, que els senyors que tinc jo ara darrere a l'esquena han de fer, que són la Mesa de les Corts.
Per suposat que la Mesa de les Corts hui en dia està sensibilitzada, i estic convençut que no compraran cap regal per a les il·lustres senyories que estiga fabricat o produït per menors de catorze anys.

Vosté deia en la seua intervenció que es "rebel·la i es rebota, i em fa sentir pitjor".
A mi el que em rebel·la i em rebota i em fa sentir pitjor, és que si fa poc temps vosté diu que ens van fer un regal en estes Corts, i vosté es va assabentar que estava fabricat per menors de catorze anys, no ens avisara a tots els companys per a què tornàrem eixe regal.
Això sí que em rebel·la i em rebota.

I em rebel·la més i em rebota més que vosté hui estiga quasi perdent el temps, perquè si té coneixement d'un sol cas que a la Comunitat Valenciana existisca una explotació d'un xiquet més xicotet de catorze anys que estiga treballant, estiga perdent el temps ací.
Perquè on hauria d'estar és denunciant-ho en un jutjat no en les Corts.
Perquè n'hi ha coses que tenen una preferència d'actuació, i si vosté coneix un sol cas, que jo no conec, però si vosté el coneix, això sí que em rebel·la i em rebota i em fa sentir mal, això.

Vosté hauria d'estar, abans de dedicar-se a estar defenent eixa proposició de llei, deixar-li-ho a un company i anar-se'n corrents al primer jutjat a denunciar eixe cas, per a vore si eixe xiquet que vosté coneix, que evidentment el meu grup no coneix, pot eixir d'eixa penúria que vosté està contribuint a què seguisca, perquè està amagant al coneixement de la resta de la societat el que vosté coneix.
I hauria de conèixer i eixir a la llum pública.
Això sí que em rebel·la i em rebota.

I dir-li, i anunciar-li evidentment, que junt en la defensa de l'esmena que li ha presentat el Grup Popular i que ha defés la meua companya, Laura Gómez, brillantment a més, defensà la seua esmena; presentarem conjuntament una proposició no de llei que englobe la seua esmena i la meua, per a què les Corts Valencianes, de veritat, facen alguna cosa, insten al govern central, a través del Consell, per a què es faça alguna cosa a Espanya.
I si realment entren a Espanya productes fabricats per xiquets menors de catorze anys, estos productes no puguen ser venuts, posats a la venda, ja no comprats.
El més important és que es puga controlar abans que es puga comprar, sinó que no es posen a la venda, per a què ningú adquirisca eixos productes.
Però evidentment, per a què no seguisquen fabricant-los xiquets, que és al que pense jo que en el fons estem tots d'acord.
Ja li dic, el que li ha fallat a vosté en la seua proposició de llei és la forma, no dic el fons.
En el fons estem tots d'acord, per suposat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Fenoll.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pérez Fenoll, en esta vida no ofèn qui vol sinó qui pot, i vosté hauria de nàixer com vint-i-cinc vegades més per a mi poder-me ofendre.
Estic feta a pols, estic feta a pols.
La veritat és que em dóna pesar que vosté, per eixir d'este *impasse* i per intentar quedar bé, que és la seua missió, vosté al cap i a la fi, juga a ser el seu davanter centre del seu partit, i em sembla bé, doncs que intente insultar als altres.
Mire, a mi em pareix perfecte que vosté, en companyia de la il·lustre diputada que abans l'ha precedit també en una esmena descol·locada totalment del que era la proposta, facen una proposició no de llei.
Vostès saben el que demostren?
Doncs amb això es demostra la misèria que es té a vegades per no acceptar res de l'oposició i demostrar que les coses solament les fa la majoria.
I això és depriment.
A mi em dóna vergonya.
Però em dona vergonya per vostés, no per mi.
Perquè eixes coses no van a fer-lo millor, no van a exaltar més al seu partit davant la societat.
Pot ser en estos moments que ja estan "en la cresta de la ola" i que vol que conten els dies, poden dir: "encara ens queden 1.
330 dies per a fer coses".
I jo puc dir *(remors)* ­sa mare pot ser­, i jo puc dir: ja ens queden només 1.
330 dies.
Doncs així és tot.

Per tant, jo no em desdic, lamente moltíssim que en esta ocasió no hàgem aplegat a un acord.
Però si es veritat que el segon punt estava mal, eixe és el camí, eixe, només eixe, senyoria, no res més.
I això haguera demostrat que sí es tenia la voluntat, no la "chulería" de voler ser més i els únics.
No veu vosté que açò no es una ximplesa?
O es pensa que ací venim a fer ximpleries?
Jo no em considere que haja perdut el temps.
I la història dirà.
Jo no em considere que haja perdut el temps.
Ací els que perden el temps són vostes.
I a vegades, fins i tot, ens el fan perdre a la resta.
I això sí es depriment.
Per a vostés i per a nosaltres.
Per tant, m'alegre moltíssim de que vosté presente una altra peroposició no de llei en companyia de la il·lustre diputada que puga estar defensada ací i que cadascú, d'acord amb allò que ella mateixa fique, pugam opinar sobre això, i esperem que siga de voluntat del País Valencià, no lloant els valors de ningun tipus de governant, conforme estan habituats.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

En representació del grup que no ha presentat esmenes, té la paraula, pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, la senyora Amorós.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Señora presidenta.

Señoras diputadas, señores diputados.

Desde el Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas entendemos que no existe necesariamente un conflicto entre las intervenciones legislativas o económicas y las acciones más inmediatas y eficaces para aliviar el sufrimiento de los niños.
Sin embargo, la mayoría de las iniciativas que han encarado los problemas de los niños y niñas que trabajan y los niños y niñas de la calle provienen de organizaciones no gubernamentales, y desde aquí yo quisiera agradecer la gran labor que estos colectivos vienen realizando desde hace muchísimo tiempo a favor de la infancia.

Los gobiernos tienen la capacidad y el deber de asumir un papel de liderazgo en la protección de los niños trabajadores.
Además, es importante la participación de los mismos en la movilización de los distintos recursos humanos y materiales de la sociedad.
De lo contrario, es poco probable que, dada la magnitud y las causas subyacentes del problema, se pueda encontrar un día una solución eficaz.

La propuesta de Esquerra Unida del País Valencià es muy interesante, pero todos conocemos los cuatro mitos sobre el trabajo infantil: el trabajo infantil sólo existe en los países pobres, el trabajo infantil no será eliminado hasta que desaparezca la pobreza, el trabajo infantil ocurre primordialmente en las industrias exportadoras y, por último, la única manera de avanzar en la lucha contra el trabajo infantil es que los gobiernos apliquen medidas de presión con sanciones y boicoteos.
Como todos sabemos, estos son meramente mitos, y sobre el último, sobre que los gobiernos apliquen medidas de presión con sanciones y boicoteos, entendemos que es totalmente falso, y quisiéramos incidir sobre él, porque se podría entender o mal entender esta propuesta.

Si el Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas entendiéramos que coincidiera con este cuarto mito, no votaríamos a favor, porque esto supone reconocer que sólo el mundo occidental tiene capacidad para impulsar la lucha contra el trabajo infantil.
Nosotros entendemos que debe ir acompañada de programas que traspasen a la ciudadanía desde el Gobierno Valenciano, si no, correríamos el riesgo de mal resolver la inmediatez del problema desde un sector minúsculo.
Pero entendemos que la propuesta de Esquerra Unida también se permite el englobar este tipo de programas.

Y en lo referente a programas locales, creemos en su eficacia y en los proyectos realizados a escala nacional y local para resolver el problema del trabajo infantil.
Pero tales programas y proyectos no pueden sustituir la legislación nacional y su aplicación efectiva, ni las intervenciones políticas fundamentales requeridas para tratar en profundidad las causas del trabajo infantil.

Es importante insistir en que estos programas y proyectos deben ser considerados dentro del contexto de la abolición del trabajo infantil por una parte, y por otra, de las limitaciones que para su progreso encuentran muchos países en desarrollo.

La abolición del trabajo infantil requiere esfuerzos continuados, especialmente en tres áreas: legislación y aplicación de la misma, reducción de la pobreza y universalización de la enseñanza obligatoria.
A corto y medio plazo, se requieren medidas prácticas a fin de proporcionar a los niños y niñas trabajadores niveles mínimos de protección y acceso a servicios vitales.

Dado que España ha ratificado la Convención sobre los Derechos del Niño, y en su artículo 32 dice, y leo textualmente: "Es obligación del estado proteger al niño contra el desempeño de cualquier trabajo nocivo para su salud, educación o desarrollo; fijar edades mínimas de admisión al empleo, y reglamentar las condiciones del mismo", por estas razones, el Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas va a votar a favor de la proposición no de ley.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Passem a continuació a la votació de la Proposició no de llei sobre adquisició de productes confeccionats per menors de catorze anys, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 38 vots a favor, 41 vots en contra i cap abstenció.
Per tant, queda rebutjada la proposició no de llei.

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 33 minuts)*

 

***Pregunta número 539/99 a la consellera de Bienestar Social, senyora María del Carmen Mas Rubio, sobre el trasllat de la Direcció General de la Dona, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
425, BOCV número 11).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, continua la sessió.

I té la paraula, la il·lustre diputada Dolors Pérez i Martí, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, que li formula a la consellera de Benestar Social.
La pregunta és la 539.

Té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé.
Cada ratet en som més.
Senyora consellera, ja em sembla que podem començar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyoria Pérez, a la qüestió.
*(Rialles i remors)*

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Té raó, senyor president.

Senyora consellera, des de fa uns mesos, com un mes, més i escaig, s'està donant la inquietud que aquest govern va a llevar la casa de les dones, la casa del carrer Nàquera, i la va a traslladar a l'Albereda.

Aquesta ha sigut una situació que ha incomodat enormement a tots els sectors de dones, tots els col·lectius de dones existents, perquè al llarg de molts anys les dones necessitaven, per allò de la igualtat, poder tindre el seu lloc on poder discutir les funcions a desenvolupar en esta societat per la dona.
Va costar moltíssim poder adquirir un lloc concret, i eixe va ser l'actual casa de la dona, com se li diu de forma molt agradable, amb una biblioteca considerada la millor que hi ha al conjunt de l'estat espanyol.

Bé, senyora consellera.
Jo després de totes les mogudes que fins hui s'han estat fent ­fins i tot recordant que hui, a les set de la vesprada, hi ha novament una manifestació per a evitar que eixa casa se'n vaja­, però no sabem què és el que passa, perquè entrevistada una servidora a títol personal amb la directora de la casa de la dona, em va dir que encara no se sabia què és el que anava a passar.

Davant est situació, he pres les mesures de fer-li la pregunta següent: senyora consellera, què ha motivat políticament, socialment i econòmicament el trasllat de la direcció general de la dona del carrer Nàquera, número 9, a l'actual seu de la Conselleria de Benestar Social, en el suposat cas que això avui en dia que estiguera fet?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías, las que están.

Señora Pérez, decirle que en nuestra opinión los traslados de unidades y servicios administrativos de un lugar a otro, sea emblemático, representativo, simbólico, no están motivados por razones políticas, sociales ni económicas, sino simplemente como consecuencia de la necesidad de adoptar decisiones, que corresponden al gobierno, que permitan hacer cumplir uno de los principios constitucionales que rige el funcionamiento de las administraciones públicos, a saber: la eficacia, que además intentamos, si nos dejan, desde esta conselleria hacerlo aplicable.

El traslado de los servicios de la dirección general de la mujer al edificio de La Cigüeña en el Paseo de la Alameda, no persigue, como han dicho ciertos medios de comunicación, desmantelar nada, ni dejar de prestar ningún servicio.
Su señoría ha citado, y es cierto, que tenemos una de las mejores bibliotecas, por no decir la mejor de España.
Y precisamente ese es uno de los motivos que ha decidido a esta conselleria trasladarlo.
No hay espacio suficiente y queremos dar mayor comodidad a todos los ciudadanos y ciudadanas para agilizar los trámites administrativos de los servicios horizontales que presta la conselleria.

Conozco, como usted, señoría, bien la historia del edificio de la calle Náquera, así como las distintas estructuras administrativas que han dado soporte a las políticas de mujer en la Comunidad Valenciana.

Creo sinceramente ­lo dije y lo repito­ que ni los edificios ni las estructuras administrativas definen lo que debemos entender en estos momentos como políticas de igualdad de oportunidades entre hombre y mujer.
Lo que define, en nuestra opinión, la política, la política en este caso de igualdad, es la planificación seria y rigurosa de actuaciones que contemplen toda aquella serie de actuaciones en las que se encuentra la mujer en la vida política, social y económica, con especial atención a las mujeres más necesitadas, que prevea los mecanismos correctores necesarios para las dotaciones económicas pertinentes que faciliten la igualdad, que es de lo que estamos hablando, la igualdad real entre hombres y mujeres desde una concepción transversal de acción de gobierno, que es la que también pretendemos.

Coincido con usted, señora Pérez, en que hubo un momento en la historia reciente de nuestra comunidad en la que quizá fuera necesario el simbolismo que conlleva disponer de un lugar específico desde el que se impulsasen las políticas de mujer.
Hoy no lo creo necesario, no creo necesario los símbolos para identificar las políticas de mujer, ni creo que las políticas y programas basen su eficiencia por el lugar donde se impulsan o se gestionan.

Hoy las cosas han cambiado, o al menos así lo vemos.
Lo que importan son los programas, señora Pérez, las actividades, los presupuestos, los resultados, importa la aplicación del plan de igualdad de oportunidades, la actividad Centro Mujer 24 horas y otras muchas cosas.
Esas son las motivaciones que a esta conselleria le han permitido adoptar la siguiente decisión ­y lo mantengo-: los servicios administrativos de la Dirección General de la Mujer se trasladarán a la sede central de la conselleria, en Alameda, 16, dotando de mejor infraestructura la biblioteca, y desde luego sin desmantelar y sin mermar ninguno de los servicios, sino al revés: potenciándolos.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora consellera.

Senyora diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, podem estar en tot d'acord, perquè la veritat és que hui en dia hauríem de caminar més enllà.
I no havia de fer falta això que significa potenciar la igualtat entre hòmens i dones perquè havia d'estar feta, però no és així.
I no pararem, no pararem.
Malauradament, no pararem, perquè sempre va a existir una diferenciació, que fa que les dones que continuem amb eixa lluita.
Lluita que, per un altre costat, és positiva ja que fins i tot parim a tots aquells hòmens que impedeixen realitzar la política d'igualtat que les dones estimem.
Imagine's vosté!

Ara bé, el centre d'atenció a les dones, la casa de la dona del carrer Nàquera, té molt més de tot el que s'ha dit en versió moderna.
És el gran centre de la dona.
Quan a una dona, que gaudeix malauradament d'algun tipus de problema, li dius: "Escolta, per què no vas al carrer Nàquera", saben perfectament on han d'anar.
I si els dones un número i els dius: "Este número és del carrer Nàquera", saben molt bé a qui han de trucar, quina entrevista han de demanar, perquè és el reflex.
Això, simplement pel que ha significat de cara a les dones valencianes, seria important que es mantinguera.
Jo no governe, el poble no ha volgut, però si governara no es mouria d'allí.
Jo li garantisc que no es mouria d'allí.
És el millor monument que les dones valencianes tenim, i per a totes, per a les passades i per a les que estem.
És el gran reflex d'una cosa nostra, feta entre totes, de tot tipus de colors.
I és una pena que un govern aplegue i diga: "Es necessita més espai".

Jo estic convençuda, senyora consellera, que açò no és una cosa exclusivament de la consellera, tot i preocupant-se.
I li diré per què.
Si realment el lloc és menut, és xicotet, necessitem ampliar-lo, jo li pregue a la senyora consellera que es quede amb les finques del voltant i vosté eixampla el lloc.
I es poden fer moltes més activitats.
Però per ser menut el lloc, desmantellar-lo i emportar-se'l, senyora consellera, no li dóna una visió clara del que ha significat per a totes nosaltres, per a vosté i per a mi, no li dóna eixe reconeixement.

És més, el que anem a fer en eixa situació és que es va a crispar la societat.
I si ara comencen solament.
.
.
hui hi ha, com abans li he dit, una manifestació, una concentració de dones a les set i mitja de la vesprada; en el moment passe, hi ha situacions que no es poden controlar i no sé què és el que va a poder passar.
I les dones són valentes, més que els hòmens de vegades.
I en este moment se'ls està tocant part del seu patrimoni, una cosa que aconseguiren elles ­sí, senyora consellera­, una cosa que elles van aconseguir tindre eixa casa.
I si no, m'agradaria que estiguera escoltant-nos ací el senyor Ciprià Ciscar, que se li va arrancar a ell, i va costar moltíssim, moltíssim.

I ara és una pena que després de tota eixa trajectòria haja de desaparèixer pel *birlibirloque* que un govern considere que això s'ha d'anar d'allí perquè van a ocupar eixe lloc per a altres funcions, que em semblen molt dignes, però perquè el vagen a ocupar en altres funcions, i passar el que és la casa de les dones a l'Albereda, quan allí va a mesclar-se tot.
No va a ser purament de la dona, allí es va a mesclar tot.
I obres per obres, senyor consellera, queden-se vostés les finques eixes que estan a punt d'enderrocar-se elles soles i amplie eixe centre, perquè segura estic que les dones del País Valencià la recordarien per un cosa positiva: pel reconeixement que una dona fa a les dones, no per la destrucció que una dona ajuda que es realitze perdent el seu propi patrimoni.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Señora consellera, tiene usted la palabra.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Pérez, espero que no me recuerden por eso, por destruir nada, porque soy mujer antes que nada, antes de ser responsable del gobierno valenciano.
Pero es que no voy a destruir nada.
Eso no es igualdad, señora Pérez, eso no es igualdad.
La política de mujer se hace en la calle, en los colegios, en el mercado, en todas partes, en todas las dependencias de la Generalitat Valenciana, que es donde quiero yo que se haga, no sólo en un edificio, en unos ladrillos, que ­repito­ fueron importantes para algo emblemático, pero que hoy hemos avanzado más, y tenemos que seguir avanzando, porque yo estoy en el mismo lado que usted.

No he alegado como motivación el que sean escasas las dependencias de la Dirección General de la Mujer.
He alegado ese motivo porque quiero dotarla de las mejores infraestructuras a esa biblioteca, que es no de las mujeres valencianas sino de los hombres y las mujeres valencianas.
La igualdad empieza por empezar a hablar, señora Pérez.
Y ­repito­ no estoy desmantelando nada, quiero dotar de mayores políticas en el tema de mujer.
Quiero hacerlo desde la eficacia y quiero hacerlo desde el mayor control que supone el tener todos los servicios administrativos cerca.
Quiero que las mujeres valencianas vean esas políticas no sólo en la calle Náquera, sino en un edificio también emblemático, como es La Cigüeña, donde muchas mujeres valencianas han dado a luz; donde está el despacho actualmente de la conselleria, allí han dado a luz.
Ese es un edificio emblemático.

Pero lo importante no es eso, lo importante no es el edificio, señora Pérez.
Lo importante es que el plan de ejecución, el control del plan de ejecución del PIO, nos dice la Universidad Politécnica, a respuesta de una pregunta de un diputado, que está en el 87%.
Lo importante está que se han atendido a más de 10.
000 mujeres en el Centro Mujer 24 horas, lo importante está en los Infodona, lo importante está en nuestra lucha, que no tenemos que cerrarla en un edificio.

Por eso mantendré, en la medida en que sus señorías.
.
.
y respetando el derecho de manifestación, que es un derecho constitucional como otro cualquiera, mantendré mi opinión.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

***Pregunta número 607/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el Clot de Galvany, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
592, BOCV número 12).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

L'il·lustre diputat Joan Oltra i Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, fa la pregunta 607 al conseller de Medi Ambient.

Té la paraula el senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, jo crec que vosté és coneixedor de la situació del Clot de Galvany.
És un espai natural en un procés de recuperació des de fa uns anys.
És un espai natural entre Elx i Santa Pola que ha estat amenaçat tradicionalment.
Entre altres coses, caldria dir que a pesar dels seus valors mediambientals, reconeguts a tot arreu, no ha tingut.
.
.
encara no mereix pel que es veu, cap figura de protecció a nivell autonòmic.
És una de les víctimes d'eixe catàleg de zones humides que mai s'aprova i que posa en perill aquestes zones.

I el Clot de Galvany és un d'eixos espais que ha estat en perill, en greu perill.
Tan sols la decidida iniciativa per part de l'Ajuntament d'Elx en els últims anys de dur en solitari, i a costa d'ell econòmicament parlant fins i tot, unes tasques de regeneració importants, han pogut salvar això.
Molt més, tenint en compte que l'altre ajuntament veí, el de Santa Pola en concret, fins fa molt poquet el que duia endavant eren mesures pràcticament tendents a la seua agressió, d'alguna manera fins i tot legalitzada.
Ja sap vosté alguns instruments urbanístics recentment aprovats ­CJ5, per exemple, que li sonarà, i alguns projectes que no sé si podran solucionar-se sobre la marxa­, però que han posat, i d'alguna manera encara posen, en perill el manteniment d'aquest espai en les seues característiques naturals.

Eixe esforç de l'ajuntament d'Elx, entre altres coses, i a pesar de reivindicacions que ha hagut, d'ajudes per part de diferents consellers, mai arriba a res, però s'ha traduït, no sols en una regeneració de tota la coberta vegetal, sinó també en un element molt important, i és que han tornat tota una sèrie d'aus que havien desaparegut i, entre elles, i molt especialment s'ha detectat ­ho sabrà vosté també­, la nidificació de la "cerceta pardilla" en l'últim hivern.
I això jo crec que és important.
Al mateix temps és una zona que està oberta absolutament a visites escolars, visites d'estudiosos, etcètera, etcètera.
I en eixa zona, doncs, pareix lògic que una activitat per a nosaltres tan agressiva ­ja sé que vosté això ho posa un poc en dubte, segons una de les seues compareixences ací, que deia que hauria de fer un torn un tant selectiu­, el tema de la caça, doncs, nosaltres creem que la caça en un lloc així sobra absolutament.
I, a més a més, no sols és perillós per a les aus, sinó, inclús, per a les pròpies persones.

D'aquí ve que l'ajuntament d'Elx, doncs, haja manifestat per escrit la seua posició favorable a demanar a la seua conselleria, no sols ara que està vosté, sinó també a l'anterior responsable, una declaració en el sentit que quedara prohibida, bé com a refugi de caça, o prengueren la mesura que vegeren oportuna perquè aquesta activitat allí no poguera dur-se endavant.

Com han transcorregut una sèrie de mesos i una sèrie de tràmits que.
.
.
, la qüestió és que en estos moments continuen sense tenir eixa figura de protecció, la pregunta en concret és: en quina situació es troba l'expedient del qual abans feia referència?
Quan està la data previsible de la seua finalització?
I, en tot cas, quina és la posició de la conselleria davant d'aquest supòsit?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Bien, en primer lugar, la Conselleria de Medio Ambiente es bien conocedora de los valores naturales de ese paisaje.
Y le quería de paso refrescarle un poco la memoria en cuanto a la protección del clot de Galvany.

En primer lugar, reconocer igualmente el papel del ayuntamiento de Elche, que usted tuvo parte importante seguramente estos últimos cuatro años, pero recordarle que esas amenazas de las que usted hablaba derivaban del plan general de Santa Pola, redactado en la época del actual alcalde del Partido Socialista, y que se presentan los desarrollos ­usted habla de la época anterior­, y que yo creo que gracias al papel de la Generalidad en ese momento de desclasificaron 100.
000 metros, se redujeron 1.
000 viviendas, y se separó la línea de edificación, algo más de 100 metros, como medida de protección de una zona, de una forma razonable, incluso con la dificultad de la existencia de un planeamiento previo anterior.

O sea, que creo que la actitud del gobierno de la Generalitat en estos últimos cuatro años ha sido de una manera razonable aumentar la protección, sin perjuicio de la situación a la que habíamos llegado por la existencia de unos planes generales aprobados en el período directamente anterior, que eran los que realmente atentaban con el clot de Galvany.
Evidentemente.

Bajo esa situación, entendiendo que se está mejorando la situación del clot, tanto en su marco jurídico como en la realidad, en la que entendemos que hemos colaborado, lo que tengo que decirle es que, efectivamente, hay una petición del ayuntamiento de Elche para su declaración como refugio de caza, conforme a lo dispuesto en la Ley orgánica de caza, y también se solicitó por el ayuntamiento la clasificación de estación biológica.

Entonces, en ese sentido, el expediente está abierto, estamos trabajando sobre él, hemos pedido al ayuntamiento de Elche que presente memoria de actividades y un aval del centro de investigación, y estamos en la fase de informes por los servicios territoriales, por los servicios de especies, y hasta el momento lo que tenemos claro es que es un terreno cinegético de aprovechamiento común libre, con lo que no hay vinculaciones de derechos de caza, lo que puede facilitar que, efectivamente, se establezca esta limitación.
Pero, bueno, yo creo que la resolución del expediente, para eso se hace un expediente, esa es la base de todos los informes, y yo ahora en este momento no puedo anticiparle su resolución.

Es interés de esta conselleria, evidentemente, el que la caza se realice allí donde sea compatible con el desarrollo de los valores naturales, si hay especies protegidas, cosa que tiene que salir de nuestros informes, o puede ser claramente perjudicial, evidentemente, estableceremos las limitaciones de la forma que veamos conveniente, igual que lo hemos hecho ya recientemente, por ejemplo, en el tema del Hondo, donde se ha limitado la caza siendo un parque natural y habiendo derechos por las especiales circunstancias que se están dando que, claramente, podrían ser contrarias.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

Certament el problema greu ve del pla general de Santa Pola, de l'època de fa una sèrie d'anys, que estava el mateix alcalde.
En tot cas, recordar per recordar, em sembla que el conseller que va aprovar allò crec que ara se seu prou de vosté, si no estic equivocat.
O siga, ho dic perquè el temps de vegades fa estes passades.

Però, en tot cas, el que sí crida l'atenció és que si vosté mateix acaba de reconéixer que el clot de Galvany té uns valors mediambientals, encara s'entén menys el que eixe espai no tinga cap protecció, a excepció feta que l'ajuntament d'Elx, en el seu pla general, ha determinat.
No té cap figura a nivell autonòmic.
I això quan es va demanar?
Es va demanar expressament en el seu dia, allò de paratge natural, es va desestimar expressament, els van aconsellar l'altra figura, allò de paratge natural municipal, i l'expedient, segurament, el tindrà vosté perdut des de fa temps per la seua conselleria.

Jo sé que l'expedient està obert, a pesar que una de les sol·licituds de l'ajuntament vostés mateixos la van remetre o la van tornar dient que s'arxivava sobre la base de què iniciaren un altre expedient, que hagueren de dir que no, que la mantingueren oberta perquè, contràriament, no sé sabia què podia passar.

Però, la realitat és que el temps passa, allò cada vegada està millor, cada vegada és més gent la que visita eixa zona, i la declaració de prohibició de la caça no arriba.
La policia local té cada vegada més inconvenients, problemes amb els caçadors, que vénen de tots els llocs; a més vénen sabent que allí hi ha aus, una certa abundància, precisament per les característiques mediambientals de la zona.
Aquí hi ha un contradicció que jo crec que vosté, a banda de dir-me que l'expedient està obert, hauria d'intentar accelerar això perquè jo crec que hi hauran poquetes zones on es donen les mateixes característiques que estes i que, especialment, el gran propietari siga, en este cas, l'ajuntament, el que desitge això.

I una altra qüestió també que volia que ens concretara es.
.
.
Supose que després tot el que he dit vosté recolzarà en el seu moment, que jo espere que siga el més aviat possible, eixa prohibició de la caça, però m'imagine que eixa prohibició també afectarà als poquets espais de propietat privada, que encara queden en la zona, així com a la zona de Santa Pola que també pertany a la conca natural del clot de Galvany.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor diputado, bueno, en principio, aclarar dos cosas.
Yo he estado hablando sobre el expediente de la declaración como refugio de caza, en el sentido de que estamos en trámite de expediente y lo resolveremos.
Evidentemente, el expediente puede ser que se amplie a determinadas zonas o que la propuesta municipal, en todo caso, tiene que estar reforzada por la idoneidad que tiene que enseñar los informes y, en todo caso, creo que este no es el momento hasta que no se resuelva.

Plantea usted el tema del paraje natural.
Yo creo que lo tenía un poco en alguna otra pregunta, pero, si procede contestar ahora, le diré que el tema de expediente, efectivamente, estaba en la conselleria y, a raíz de una entrevista que tuvimos con el alcalde de Elche hace un par de semanas, ese tema se estuvo viendo junto con otros y, realmente, el informe por parte de la conselleria ya está emitido y ahora ya se tiene que comunicar al ayuntamiento porque uno de los objetivos ­que ya expresé en mi comparecencia­ era el fomentar el tema de la participación municipal de una manera importante a través de la figura de los parajes municipales.
En ese sentido, el paraje de Elche ya tiene el informe favorable y a partir de ahora se comunicará al ayuntamiento de Elche para que continue su tramitación.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Pregunta número 608/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el parc natural de les Salines de Santa Pola, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
593, BOCV número 12).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

El senyor Oltra continua formulant la pregunta al conseller de Medi Ambient, i té la paraula per a la defensa de la 608.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

La pregunta següent tracta sobre un tema que, m'imagine que també serà coneixedor, va iniciar el seu antecessor en la conselleria, i fa referència a la instal·lació d'un centre de visitants en el parc natural de les Salines de Santa Pola.

Curiosament, tant aquest parc com el del Fondó són dos parcs on part d'ells està al terme municipal d'Elx, però curiosament no se sap per quina raó la conselleria anterior va elegir que aquestos centres s'ubicaren, no al terme d'Elx, sinó en un cas de Crevillent i, en altre, de Santa Pola.
No sé si el fet que manaren determinats alcaldes tenia alguna cosa a veure o no, però la veritat és que va ser així.
I la veritat és que va ser tota una sopresa, en primer lloc, per a la pròpia conselleria, que vosté m'imagine que serà conscient d'això, fins i tot, la pròpia documentació fa referència a Salines del Pinet (Santa Pola), i resulta que comencen les obres i resulta que estes obres estan al terme municipal d'Elx.

O siga, un error, un error el té qualsevol.
Però, clar, la conselleria que comença de manera il·legal unes obres al terme municipal d'Elx d'un centre d'aquestes característiques i que, a més, després dels avisos que se li fan perquè no té llicència, una cosa tan elemental com que no té llicència, doncs, s'entra en un discussió peregrina sobre si la conselleria estava exempta de demanar llicència.
Ja quan al final se n'adonen, doncs, sembla que les obres les van parar, aquí estan, allò no se sap molt bé com acabarà, té una solució però, al mateix temps, també és difícil.
I el problema que al final també ens trobem tots, a banda del mal exemple que s'ha creat que una institució pública faça el que ha fet i que, a més a més, haja intentat tirar-li la culpa a la part afectada, cosa també certament freqüent, doncs, el problema més greu, en tot cas, és que una instal·lació que estava prevista, que tothom recolzàvem perquè era una instal·lació molt interessant, encara que va ser de rebot que estava al terme d'Elx, doncs, resulta que està aquí sense acabar, sense poder utilitzar i, a més, que no hi ha novetat en eixe sentit.

A mi m'agradaria que el senyor conseller ens concretara en quina situació es troba actualment aquesta edificació, quan és el termini possible de finalització i, fonamentalment, de la seua posada en marxa legalment, tot, lògicament.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Efectivamente, usted ha hecho un relato.
.
.
un poco los acontecimientos que han acompañado, pienso que desgraciados y que son una mezcla de, por un lado, de un deficiente proyecto porque, al menos, en la localización del centro estaba equivocado el término municipal, o, también, como puede ser, que se haya aclarado el término municipal con más motivo, de la localización del centro, puesto que parece que está lindando justo en la línea.
La cosa es que por estar justo en la línea del término municipal, pues, le era aplicable una normativa municipal u otra.
El proyecto incluía la de Santa Pola, y, luego, al poner la línea, justo esa parcela parece que está en Elche, por lo tanto es de aplicación de Elche.

Yo creo que lo que es un poco lamentable es que una obra de interés público, en el que la normativa urbanística de ambos planos, salvo una condición, yo entiendo que menor, no fundamental, puesto que el uso es permitido, las alturas son permitidas, la superficie tampoco está permitida, y es un tema de retranqueo, que si son 6 u 8 metros de retranqueo, bueno, pues, ese tema menor no quita que eso incumpla el planeamiento urbanístico y que haya un procedimiento en el que el ayuntamiento de Elche paraliza la obra.

Evidentemente, eso que pasó en mayo está parado porque una vez producida esa paralización hay que desbloquear.
Hemos estado viéndolo con.
.
.
O sea, el paso siguiente es decir.
.
.
, un poco lamentar esa situación, que una actuación pública importante que tiene que dar servicio a los ciudadanos, a los vecinos de Elche, de Crevillente, de Alicante, de toda la comunidad, pues, por un tema urbanístico ciertamente menor esté paralizada estos meses.

¿Qué es lo que se puede hacer a partir de ahora?
Bueno, pues, a partir de ahora hoy dos temas: o se demuele la edificación y se retira dos metros, o se busca una solución, un encaje urbanístico, dentro de una razonabilidad viendo que la edificación tal como está, si en vez de 6 metros u 8, se produce un perjuicio para el interés público que justifique esa demolición.
Parece razonable el plantear una modificación puntual del plan general que dé viabilidad a la construcción.
Así se ha estado hablado con el ayuntamiento de Elche, y esa es una solución que, a falta de los últimos contactos técnicos, se va a proponer, de forma que el ayuntamiento de Elche modifique puntualmente el plan general en cuanto al tema de retranqueo, cosa que es posible, por lo menos para esas actuaciones públicas, de forma que, evidentemente, usted ya sabe cuánto duran estos expedientes, que no son rápidos, pero hay que hacerlo así para mantener la legalidad, no hay otra manera.
Y, teniendo en cuenta el tiempo de redacción, de aprobación en pleno, de exposición al público y demás, pues, al menos, tres o cuatro meses tienen que pasar seguro.
Y eso, realmente, si conseguimos hacerlo bastante rápido.
Pero, bueno, esa es nuestra intención porque el expediente está desgraciadamente bloqueado por un tema menor.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.
Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

A mi em pareix molt preocupant que el senyor conseller, que a més anteriorment ha sigut un alt càrrec en Urbanisme, diga que és una cosa desgraciada, que *qué mala pata*.
És que això sona a tots els infractors il·legals que vénen als ajuntaments: "*qué mala pata*, m'han pillat, tan poqueta cosa que és açò".
Home, si una administració, una Conselleria de Medi Ambient, edifica sense llicència de l'ajuntament on s'ubica en el seu terme municipal, això no és un error menor o un no sé què, això en tot cas és una infracció urbanística, i no de les xicotetes, perquè l'edifici allí està.

I clar, si això ho ajuntem amb allò altre, amb el fet que s'intentà colar.
.
.
Perquè els límits, els límits estaven clars.
Si hagueren anat a l'ajuntament els hagueren dit per on anava el terme municipal nostre i el de Santa Pola.
Però és que com no van anar i es van posar a edificar allí, inclús a pesar que la policia els va dir: "Escolte, que açò és Elx i no tenen llicència".
"És igual, nosaltres som la conselleria".
I això són unes paraules que a més consten en l'informe de la policia local.
I quasi cal enviar la força pública perquè paren, perquè allò, no sé si a destall alguna gent haurà treballat més de pressa que ells, no?
Una cosa increïble.

A mi em pareix que la qüestió no es pot despatxar, i molt menys per una persona que té els coneixements urbanístics que té vosté.
Això ha passat, i el que caldrà intentar és arreglar-ho.
Jo crec que també hi ha altres mesures que a la millor podrien ser més fàcils que modificar.
A més, crec que l'exemple tampoc és molt il·lustratiu.
Que un pla general calga plantejar la seua modificació per a poder legalitzar una obra que està a mitges, jo crec que no és la millor mostra de com s'ha de fer l'urbanisme.
Possiblement hi ha altres qüestions com a la millor negociar amb els propietaris, perquè vosté també sap que hi ha gent afectada que s'ha queixat d'això.
A la millor modificar el camí, a la millor comprant la conselleria, és una de les mesures que es pot fer, i a la millor siga més senzilla, més econòmica, més ràpida i que, en tot cas, si té un cost econòmic, també és un patrimoni que s'incorpora a este.
I negociar llavors, que jo crec que a l'ajuntament, si li plantegen la nova obertura de mutu acord tot el món per un altre lloc, jo crec que en eixe aspecte tampoc va a negar-se.

Clar, el fet preocupant és que ha passat el temps i que l'obra estiga parada i a expenses d'això que vosté acaba de dir ací, que això haurà sigut una mostra d'optimisme total, perquè vosté sap que una modificació puntual d'un pla general, en cas que l'ajuntament acceptara això, que a mi un poc m'estranya, això no tarda tres o quatre mesos, això tarda el seu temps.
El fet preocupant és que eixa obra, pagada amb fons públics autonòmics, amb la destinació que anava i en la zona que anava, en estos moments és un exemple horrible de com no s'han de fer les coses.
I això, li insistisc, quan ans ho solucionen.
.
.

I jo crec que a l'ajuntament no se li pot atribuir culpa, jo crec que al contrari.
Ha sigut respectuós, ha fet allò que havia de fer, perquè en cas contrari haguera incorregut inclús en un delicte de prevaricació si no obri l'expedient.
Però jo crec que ahí, facilitats *a tope* per a solucionar la cosa, però no vulguen descarregar el problema en l'Ajuntament d'Elx, que no és el que ha creat el problema.
Intenten vostés, que són els que han ficat la pota, resoldre això el millor possible per a tots, i quan ans millor.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Yo de todo lo que ha dicho hay dos cosas que a mí me extrañan.
Ahora sí que lo voy a plantear.

Vamos a ver.
Cuando se produce el expediente yo no estaba, usted sí.
O sea, a mí no me eche la culpa de lo que pasó.
No me diga que soy responsable de que se ha parado la obra, que se ha presentado un proyecto malo, que no tenga licencia.
Usted podía haber hecho las gestiones correspondientes en su momento tal vez para que esto no ocurriera.
En ningún caso yo, porque no estaba.
Entonces, no quiera por lo menos echarme la culpa.
Yo me encuentro el problema, y será responsabilidad mía no resolverlo.
Eso en primer lugar.

Y por otro lado, el camino que usted propone tampoco lo tengo yo muy claro.
¿Qué es lo que quiere, que compremos a los vecinos?
¿Usted en qué se ha convertido, en defensor del vecino?
Si realmente hay una obra que está mal, yo creo que cabe o la demolición o adaptar la normativa urbanística.
Pero si todo el problema es que se compren dos metros del propietario de al lado para que desvíe el camino y no haya problema, y usted plantea que no hay otra alternativa, primero yo no sé si esos propietarios quieren vender o no, tal vez usted sí que lo sepa, pero yo creo que lo hay que hacer es, con una justificación, una modificación puntual, ya le digo que hemos estado hablando en el Ayuntamiento de Elche y así se ha planteado, en la que si realmente el interés público no se ve perjudicado, haya una modificación del plan con exposición al público.
Y ese es el camino más corto.
Evidentemente, si tuviésemos algún ofrecimiento, lo que me parecería grave es que al final sea un tema de vender un par de metros el que sea el originante, por decirlo así, de que se haya paralizado un centro, como lleva ya aproximadamente cuatro o cinco meses.
Si tenemos una solución, también la estudiaremos, evidentemente, será más conflictiva, pero el camino no sé cómo quedará, si quedará haciendo una ese o no en virtud de ese tema.

Y le quiero decir que, evidentemente, yo me consideraré responsable de resolver este tema en un plazo razonable, pero es una situación, y entiendo que no es un problema menor, que se ha originado en una época anterior, que no quiero decir nada.
Y creo que tiene su justificación, porque usted ha planteado que todo era como una chapuza.
Yo, viendo el expediente tal como está, yo me imagino que habría.
.
.
Yo no estuve en ese momento, luego no puedo entrar en el detalle, pero plantean que, siendo el centro de Santa Pola, se fuera al Ayuntamiento de Santa Pola.
Eso es lo que me plantean a mí.
Y el Ayuntamiento de Santa Pola informó como si fuese de su término municipal.
Hay una presunción, puede haber en los técnicos una presunción de que estaban obrando correctamente.
Si luego se ha demostrado que no es así, habrá que resolver el problema, pero tampoco echar culpas, pienso, a quien no las tiene.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Pregunta número 609/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre expedients en tràmit per obtenir declaracions de paratge natural municipal, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
594, BOCV número 12).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

La pregunta 609 també la formula el senyor Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies.

A voltes és una llàstima, no?
, no tenir algú per a tirar-li la culpa, perquè fins ara, els socialistes.
Llàstima, quatre anys i ara resulta que no, que no es pot dir res perquè el senyor conseller actual no estava.
Però home, la conselleria existia, el que presidia el Consell era el mateix que el presidix ara, el senyor Eduardo Zaplana, que anomenen aquí cada dos per tres.
Què passa?
Vosté m'imagine que haurà sigut hereu de les coses bones i de les coses roïnes, i per tant, més que tirar balons fora cal assumir allò que hi ha.
En este cas no és una pereta en dolç, però clar, entre això i tirar-li la culpa a generacions venidores, ja no sé al final com acabarem.

Perquè la pregunta següent també té alguna cosa a vore, jo sé que no amb vosté com a conseller, perquè du poquet temps, però si amb allò anterior.
O siga, quina culpa té el País Valencià d'haver tingut uns gestors en medi ambient que té mèrit que no se l'hagen carregat del tot?
Però el problema és el problema que està ahí.
La pregunta següent un poc l'havíem començat a xarrar abans.

Vosté sap que la legislació des de fa molts anys parla de la possibilitat de la creació de paratges naturals municipals, però clar, el que va fer la legislació d'alguna manera també jo crec que la va estropellar, perquè primerament dia que havien de ser els ajuntaments interessats els que així ho demanaren.
Estem parlant d'espais que per les seues dimensions o característiques no serien mereixedors, a la millor, de declaracions d'una major categoria, o bé paratge natural, parc natural, etcètera.
Estem parlant normalment d'espais més o menys xicotets però d'una sèrie de valors i que existixen al llarg del País Valencià en gran quantitat, i per tant, també una qüestió que hem d'assumir i defensar.

Però clar, a banda ja de la petició expressa dels ajuntaments, de tots els ajuntaments interessats, també estava que la llei allò que dia era que qui demanara tenir un paratge natural municipal automàticament assumia l'obligació del manteniment econòmic d'això.
En tot cas, seria també que la conselleria recolzaria econòmicament mitjançant subvencions el tema, però o bé no hi ha hagut mai subvencions o quan n'hi ha hagut la veritat és que han sigut quantitats pràcticament insignificants.
Això m'imagine que seria perquè els ajuntaments no reclamaren molt, perquè clar, qui més i qui menys tenia por de demanar això, no siga cosa que al final *apechugara* amb el tema.
No tenia disponibilitat, era una competència quasi més bé de Medi Ambient i no dels ajuntaments.
I el resultat final m'imagine que no ha sigut massa espectacular en eixe sentit.
Però a pesar d'això, algun ajuntament a la millor més o menys atrevit o més agosarat ha plantejat el tema.

Llavors, jo inclús lligaria, amb el permís del senyor president, aquesta pregunta amb la següent, si es permet, perquè van lligades, i en tot cas, per alleugerar el tema.
Ara mateix em consta que hi ha una sèrie d'ajuntaments, no vaig a citar-li el d'Elx però sé que també, però altres ajuntaments que tenen des de fa temps demanat per a diferents espais dins del seu terme municipal la declaració de paratge natural municipal.
I que d'això s'ha dit de tot, vosté ja ha dit alguna cosa, el poquet temps que du en la conselleria inclús ja l'ha permés dir alguna cosa també sobre eixa posició, però bé, l'anterior va dir de tot menys fer cap declaració de paratge natural municipal.

Clar, la pregunta nostra per una banda era conéixer molts expedients té vosté en la conselleria en estos moments que demanen la declaració de paratge natural municipal, des de quina data.
I després, quines mesures concretes, perquè jo li insistisc, si no anima els ajuntaments, i animar els ajuntaments és llevar-los l'amenaça que el cost econòmic que sense dubte tenen estes coses, que la conselleria o bé va a assumir o bé va a finançar amb quantitats respectables el manteniment d'aquestes zones.
Si vosté pensa comprometre's davant dels ajuntaments i que així siga públic, de manera d'estimular que molts llocs xicotets o no xicotets del nostre territori, que tenen condicions per a ser mereixedors d'esta figura, ho puguen sol·licitar els ajuntaments, sense eixa por de dir que si ho demane acabe assumint el cost i no tinc, perquè tinc a la millor poc pressupost o l'he de destinar a altres coses.
Jo crec que això seria un element molt positiu.
I evidentment, que vosté des de la conselleria ­ara sí, ara ja vosté­ agilitara els temes de manera de poder disposar quant ans de tota una sèrie d'espais oficialment declarats paratges naturals municipals.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, senyor Modrego.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

En primer lugar, señalar que, como ya he señalado antes, es interés de la conselleria, del gobierno, el potenciar la figura del parque natural municipal.
Yo creo que por varios motivos.
Uno, porque hay que conseguir la implicación de los ciudadanos, de las administraciones más próximas, como una forma de compromiso entre todos de proteger el medio ambiente de una forma más participativa.
Y luego también porque es la propia integración en el tejido social, la propia escala de determinados espacios, lo que los hace yo creo que más idóneos de proteger con ese tipo de figura que marca la ley.
En ese sentido, yo señalé que me parecía una figura importante que íbamos a desarrollar.

Entonces, en relación con eso, sí que tenemos dentro de la conselleria una serie de solicitudes por parte de los ayuntamientos, que a mi me parece un procedimiento razonable que sean los ayuntamientos los que impulsen este tipo de figuras para comprometerse con ellos.
Realmente teníamos expedientes en trámite de dieciséis solicitudes, pero de esas dieciséis solicitudes únicamente seis son las que, por decirlo así, tienen la documentación razonablemente completa.
En el resto de los expedientes se está subsanando por parte de los ayuntamientos la documentación.
¿Los expedientes que hay?
Por decirlo así, completa o razonablemente completa que se esté informando son Alcoy, Elche, Estubeny, Petrer, Pilar de la Horadada i Soneja.
Y las fechas son del 23.
09.
98, 3.
11.
98, 1.
06.
99, 18.
05.
99, 13.
07.
99 y 26.
05.
99.

¿Cuáles son nuestras actuaciones en el momento actual?
Ya le he dicho que, de esos expedientes que no se había aprobado ningún paraje natural municipal a nivel de Comunidad Valenciana, hay dos que ya están, por decirlo así, desbloqueados, que son el de Soneja y el de Elche, y a continuación de ellos esperamos seguir trabajando con el resto de expedientes para ir, estos seis que tienen documentación completa, sucesivamente aprobándolos o dando el informe favorable para la tramitación posterior, que tiene que ser mediante plan especial, pero para que se desbloquee y pueda continuar, y solventando o subsanando las deficiencias con los ayuntamientos del resto de los expedientes, así como acoger el resto de solicitudes que se planteen por el resto de los ayuntamientos.

En ese sentido, lo que tengo que decirle también es que hay una línea de subvención en los presupuestos para participar.
O sea, evidentemente todos los parajes municipales, al final todo no puede ser protegido desde el gobierno, hay que proteger, yo pienso, también desde los ayuntamientos, pero con una aportación importante de la Generalidad, que puede alcanzar, en función de las actuaciones concretas que se planteen, hasta el 50% de los gastos que genere el paraje natural.
Tenemos una línea en este presupuesto, y en función de que vaya habiendo parajes naturales con necesidad de financiación la tendremos que ir adaptando a esas necesidades.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gracias, señor conseller.

Señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Ací ens trobem com quasi en tot en el tema de medi ambient, o siga, bones paraules, perquè, clar, també seria difícil dir males paraules, fins ací sí que s'arriba però de fet, de moment, poquet.
Perquè vosté mateixa ja diu setze expedients, sis tenen la documentació completa però, pel que siga, encara no han estat declarats, algú d'ells segurament encara més antic perquè va començar la tramitació com a paratge natural i després la van tirar per enrere.
Però, bo, tampoc es dóna una data de quan això podrà estar i això és allò preocupant.
Perquè, clar, si ara resulta que vostés comencen a demanar més i més informació, que si és necessari i inclús modificar plans generals, això vosté sap que és complicat i que genera certs problemes en els ajuntaments.
No acaba de concretar una línia de finançament, perquè allò del 50% queda bonic de dir, però en cas del Clot de Galvany li puc dir que sols l'ajuntament d'Elx ha invertit allí prou més de 100 milions de pessetes.
O siga, que ja ens menjaríem amb tota seguretat la partida que vosté pensa ficar ací, bo, entre un o dos ajuntaments sobraria.

Això caldria estimular-lo d'alguna manera més, o siga, agilitar la tramitació, que no continuen passant els anys sense que aquestes figures tinguen protecció.
Perquè, a més, vosté sap que en molts casos estos espais estan davant l'expectativa urbanística o especuladora en molts llocs.
El fet que des de l'administració autonòmica no es tinga solucionada una declaració de protecció fa que aquestos espais cada volta tinguen més perill o bé de degradació interessada o bé d'actuació negligent per part d'algun ajuntament o d'algun propietari que puga estar afectat.

Jo, per tant, li demane que agilite l'ans possible el tema, que reforce les partides pressupostàries i que llance, a ser possible, una campanya d'informació als ajuntaments de les avantatges ­se suposa que hi hauran, però això ja serà vosté en els seus pressupostos el que ha de concretar-lo­, que informe als ajuntaments interessats de la possibilitat de què ara sí que va seriosament la declaració de paratge, de què sí seriosament va a haver finançament per ajudar a la seua regeneració i que la conselleria de Medi Ambient està oberta i no, com fins ara, amb una certa por o bé perquè no li envien la documentació o si algun ajuntament s'atreveix a enviar-la traure-li tantes pegues que al final es canse i no insistisca massa.

A mi m'agradaria que eixe canvi de criteri, que no acabe de vore'l, pareix que vosté intenta dir-ho, però no acaba de concretar-lo no sé si és de veritat o no.
M'agradaria que això fora la nova política de la conselleria de Medi Ambient ara que està vosté com a nou conseller.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Simplemente insistirle que es una prioridad para la conselleria el tema de proteger el medio ambiente con las figuras adecuadas, una por la escala y por la participación por esos parajes municipales, insisto en ello, otra señalar que estamos revisando los expedientes.
Evidentemente hay un expediente que estaba completo, otros completos con deficiencias.
Lo que sí le puedo decir es que ya de todos los que había, si no ha habido ninguna declaración, ya va a haber dos inmediatamente.
Y los otros van a ser sucesivamente en el tiempo, conforme se vayan completando los expedientes, porque es un interés especial que tengo en agilizar estos temas.

Y, tercero, que en el presupuesto del año 2000 hay una línea concreta, hay una línea de subvención para los parajes municipales.
Evidentemente, el decreto existe y ahí se pueden acoger los ayuntamientos.
Haremos lo que sea en cuanto a campañas de difusión; yo creo que simplemente con ir poniendo en marcha los expedientes que tenemos, yo creo que se tiene que generar un poco una actitud nueva también respecto a los ayuntamientos para utilizar esta figura que puede ser la adecuada para proteger muchos espacios.

Evidentemente, el plantear que va a haber mayor protección porque sea un paraje, yo pienso que puede haber mayor inversión, mayor gestión y mejor cuidado de un espacio.
Pero, evidentemente, destinarlo a otros usos, yo creo que los espacios que tienen valor, de forma que la figura sería su protección como no urbanizable, especial protección que razonablemente creo que los espacios ya suelen estar protegidos, y hacer un cambio de uso en cualquier caso a un paraje de este tipo sería informado desfavorable con la creación de impacto.
O sea, yo pienso que no es ese el problema tanto como el que son espacios que necesitan una revalorización y una inversión en ellos y un acercamiento a la ciudadanía.

Nada más.
Gracias, señor presidente.

 

***Pregunta número 610/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la creació de paratges naturals municipals, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
595, BOCV número 12).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Modrego, senyor conseller.

I l'última pregunta de l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, que és la 610.
Té la paraula per a la seua defensa, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

També, lògicament, correspon a un període en el que el senyor Modrego no era conseller, però això ja queda clar que un està per a les dures i per a les madures.

En el mes de març, responsables de la conselleria de Medi Ambient, en concret allí a Elx i m'imagine que en altres llocs, van anunciar la creació d'una ruta cicloturista que, impulsada per la conselleria de Medi Ambient, anava a aprofitar el que quedava de la denomina Via Augusta, de manera de crear allí un espai que anara enllaçant tota una sèrie d'espais naturals del País Valencià.
La conselleria es faria càrrec, entre altres coses ­ho diu ací, fins i tot tenim la foto del senyor que va fer la promesa i tot­ de la senyalització, el traçat, mesures de seguretat, etcètera, etcètera.

Això va ser en març d'aquest any, lògicament un poquet abans de les eleccions, igual ara s'ha oblidat tot, perquè la veritat és que ja no han tornat a parlar d'aquest tema.
El tema en concret pareix interessant, perquè el País Valencià, per sort, encara ha mantingut tota una sèrie d'espais naturals i estaria molt bé que entre els ajuntaments, en col·laboració econòmica de la conselleria, tal i com es va prometre en el seu moment, s'habilitaren una espècie de corredors verds, que fonamentalment ­o amb bicicleta, que és un tema també a impulsar­ pogueren donar a conéixer aquestos espais.
Jo crec que és una mesura blana, respectuosa amb l'entorn i mediambientalment jo crec que molt aconsellable.

Aleshores, com que pareixia una idea interessant, la veritat és que ens vam quedar un poc a l'expectativa de vore si la conselleria o la nova conselleria què deia al respecte.
La veritat és que no hem tingut notícies i sí que ens agradaria vore quina és l'opinió del nou responsable, si pensa recolzar el tema o això va ser una promesa de les tantes que es van fer en eixos moments i, bo, després s'havien d'oblidar, o, bo, no sé d'alguna manera.
Jo crec que la idea és interessant, continua sent interessant, però lògicament açò requereix també de finançament i d'impulsar que els ajuntaments.
.
.
Perquè en molts casos estos espais.
.
.
s'hauria de fer una tasca també de recuperació perquè igual estan ocupats per a saber què.

En definitiva, sí que ens agradaria conéixer quina és l'opinió del nou conseller davant esta qüestió que, ja dic, pareixia interessant i que crec que s'hauria de reprendre.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.
Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor presidente.

Vamos a ver, el proyecto de la Vía Augusta.
En este momento le voy a informar de cómo está: tenía dos fases, la fase una de Sant Joan del Pas a Valencia ciudad y la fase dos de Valencia a Pilar de Horadada.
En relación a eso, la fase uno está terminada y entregada; por lo tanto ya están en uso, tanto para los ayuntamientos, para los cicloturistas como para los senderistas, esos 200 kilómetros.
Queda pendiente el hacer, si quiere, una presentación oficial, pero el proyecto está terminado.

En este momento se está trabajando en la conselleria en la fase dos, que tiene un recorrido previsto de 280 kilómetros y el proyecto está bastante avanzado para que se pueda realizar a lo largo de este año, terminar a principio del año 2000, de forma que en un período de dos años esté terminada la segunda fase del proyecto.
Entiendo que es un proyecto interesante y que ya está a disposición.
Lo que me produce satisfacción es que a usted le parezca un buen proyecto, que le pareciese en su momento y que exigiese que se continuase.
Bueno, pues, aparte de que se continue, ya le tengo que decir que la primera fase ya está a disposición de todos los cicloturistas y estamos preparando un poco lo que sería el acercamiento de lo que son estos recorridos a todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana para permitir su uso y disfrute.

Gracias, señor presidente.

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Modrego.

Señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

A mi m'agradaria que el senyor conseller concretara si això de la fase un està d'exposició en una carpeta o està d'exposició transitable, transitable en bicicleta i amb la seua correcta utilització o no, que no està mal, però per matisar.

En tot cas, si llegeix el que els anteriors responsables deia en eixa data que li he nomenat del 3 de març, ja deia que Elx, que està en tot cas a la cua de la fase dos que vosté acaba de dir ara, estaria dins de la Via Augusta en el termini d'un any.
Vosté ja acaba de pujar al doble, "doble o nada", vosté ha anat al doble, ja dos anys també sense saber si estarem en el projecte o estarem ja transitable en bici, que això és una altre tema.
Jo m'incline per pensar que lamentablement potser que estiguem en el projecte sols i això sí que seria lamentable.

Jo crec que és un tema que mereix la pena, que tenim un territori, el valencià, ideal per a la pràctica del cicloturisme a nivell ecològic i que crec que trobaria el recolzament de molts ajuntaments de manera de contribuir des de tots els aspectes a dur açò endavant.
Que seria una mesura també de potenciar l'ús de la bicicleta i deixar l'automòbil que tants problemes crea.

Per tant, insistir-li en què destine els esforços necessaris per a què açò puga ser executat, de veritat, no sols a nivell de documentació, el més prompte possible, perquè crec que el medi ambient del País Valencià agrairia una mesura d'aquest tipus.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Señor presidente.

En primer lugar, señalar al señor diputado que no me ha escuchado o que le ha dado igual modificar un poco su intervención en función de lo que yo le he informado.
Usted ha venido a decir que no estaba nada hecho, yo le informado que la primera fase, 200 kilómetros, está terminada, proyecto y ejecución; está abierto, dese un paseo usted por ahí y podrá verlo, están todas las señalizaciones desde el Arco de Bará, todas las vías pecuarias, todos los caminos y puede usted disfrutarlo, como ya lo están disfrutando los cicloturistas.
No se trata de un proyecto, se trata de una realidad esa primera fase con 200 kilómetros.
Creo que se lo he señalado dos veces y usted ha vuelto a decir que es que no se había hecho nada y si se va a quedar sólo en un proyecto.

Yo ya le digo que en la segunda fase, que tiene 280 kilómetros, más que la primera, y que necesita una fase de proyecto y una fase de ejecución, vamos, a mí me parece un período razonable una serie de obras que afectan a gran parte de todo el territorio, con una gran longitud y que afectan a muchos términos municipales, el trabajar a lo largo de si son tres o cuatro meses o cinco o seis para acabar el proyecto a trabajar durante año y medio para acometer un proyecto tan importante, me parece totalmente razonable, además con el aval y la garantía de que ya está al servicio de los ciudadanos la primera fase.

Pero no sólo eso.
Lo que tengo que decirle es que también se están haciendo gestiones con otras comunidades para que este recorrido verde, este recorrido senderista, cicloturista, a través de espacios naturales, de vías pecuarias, lo que se está planteando además es haciendo negociaciones, tanto con la Comunidad Europea como con otras comunidades, para que al final en esta Vía Augusta se hagan proyectos análogos en otras comunidades para que pueda llegar hasta Roma.
Y de hecho ya hay algunas comunidades francesas, incluso la Comunidad Catalana, que están interesadas en plantear proyectos con la misma metodología y la misma tipología de trabajo, para al final recuperar lo que aquí llamamos Vía Augusta, que tiene otros nombres a lo largo de otras comunidades.

Quiere decir que se va trabajando yo pienso que razonablemente.
Y se va a seguir trabajando en ese proyecto en el próximo tiempo para que, al menos en la Comunidad Valenciana, esté terminada en el plazo de dos años e impulsar que sea un recorrido, porque ya es el mayor que hay casi a nivel europeo, que pueda ser todavía mucho mayor con la inclusión de trazados análogos en otras comunidades.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Motles gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén el Ple durant deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 17 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 17 hores i 54 minuts)*

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona, sobre la política general de la conselleria sobre inversions en tecnologia hospitalària per a la sanitat pública, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
381, BOCV número 11).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Es reprén la sessió.

El punt sis de l'ordre del dia és la Interpel·lació al conseller de Sanitat sobre la política general de la conselleria sobre inversions en tecnologia hospitalària de la sanitat pública, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula la il·lustre diputada.
Senyora Llorca.
*(Pausa)*

La senyora diputada té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Senyores diputades, senyors diputats.

Cada dia es posa més de manifest que el diagnòstic en la medicina abandona l'ull clínic del metge i passa a ser una cosa d'aparells.
Aparells que, igual que tants d'altres en esta vida que diuen moderna, cal incorporar a la nostra societat.
Igual que hem incorporat els ordinadors, hem incorporat els fax.
No cap dubte, cal incorporar-los.
I no cap dubte, perquè si "Espanya va bé" ­"va bien", ho direm en castellà­ els espanyols han d'anar "bien".
I per a anar "bien" els valencians cal que la seua sanitat siga "bien".

La qüestió que està plantejant-se a la societat valenciana hui a este respecte, és com, en quines condicions els valencians i les valencianes, tindran accés a aquesta tecnologia punta.
Aquesta qüestió ja està plantejada, i estem llegint als mitjans de comunicació l'opinió de diferents estaments socials, sobretot metges, sobre aquest assumpte.
Aleshores, a nosaltres, a mi, ens pareixia que calia un debat ací a les Corts on resideix la sobirania popular.

Pel que li hem sentit, senyor conseller, o li hem llegit, vosté dóna tres opcions per a incorporar l'alta tecnologia a la xàrcia sanitària.
Però a mi les tres em pareixen igualment dolentes.
En una opció, l'alta tecnologia seria de propietat privada, estaria en llocs de propietat privada i seria gestionada per l'empresa privada.
I en les altres dues opcions, l'alta tecnologia seria de propietat pública o de propietat privada, indistintament.
Però estaria en hospitals públics, però això sí, gestionada i manejada sempre per l'empresa privada.
La primera cosa que es posa ací de manifest, és la gran desconfiança que a vosté li mereix el personal sanitari públic.

Senyor conseller, el MIR, en l'esforç que açò costa, els anys de pràctiques després d'aprovar el MIR per a consolidar-ho, resulta que a vosté no li representa més garantia de capacitació que el tindre un sou pagat per una empresa privada.
Això a mi, senyor conseller, em deixa bocabadada.
Que una relació contractual en una empresa privada capacite per a vosté més que una formació hospitalària; això és massa, senyor conseller.

L'altra cosa que es desprén de les seues paraules és l'interés que vosté té per desfer la unitat que representa un hospital.
O almenys que no li importa que la unitat de departament i d'hospital desaparega.
No ho entenc, senyor conseller.
I no ho entenc perquè jo crec que vosté ve de l'empresa privada.
A la millor no, però jo crec que ve de l'empresa privada, i de la gran empresa privada.
I el que jo veig al meu voltant, i veig en la tele, en alguns programes de la tele, és que hui una empresa s'organitza integrant en una mateixa unitat al màxim de professionals relacionats en el tema que els ocupa.
I jo veig que, per exemple, els arquitectes, hui formen un equip en sociòlegs, economistes, ecologistes, biòlegs, enginyers.
O bé els advocats, formen uns despatxos intentant cobrir el màxim d'especialitats possibles.
I vosté, que ja té format aquest gran equip en els hospitals el vol desmembrar.

¿Vosté vol que eixa unitat d'actuació que formen els clínics, en els analistes i radiòlegs, base de l'alta qualitat de la sanitat pública, vosté vol que es trenque?
Si més no, és sorprenent.
Que els equips d'alta tecnologia estiguen fora de l'organització hospitalària, en uns caps diferents des de l'hospital, i per tant en uns criteris diferents.
I això és el que passarà si vosté els entrega a l'empresa privada, tant dins com fora del recinte hospitalari, donarà lloc a una descoordinació entre els metges que ordenen fer les proves i les persones que realitzen eixes proves.
I eixa descoordinació, senyor conseller, com totes les descoordinacions del món, donaran lloc a un increment dels costos.
"No és això exactament el que havíem demanat, cal tornar a repetir la prova", i es repetirà les vegades que siga, perquè no és qüestió que el metge i el malalt carreguen en les conseqüències de l'errònia organització de la Conselleria de Sanitat.

I pot a més influir negativament en l'actuació diagnòstica, ja que oblida l'atenció integral del pacient, que sols ofereix un servei on els especialistes treballen sota criteri unificat, en independència de la tècnica utilitzada, el que es diu, diuen els metges una unitat de departament.
I no em conte allò de la dependència funcional que no hi ha qui s'ho crega.
Vosté sap perfectament que això no és possible.
Els interessos de l'empresa sempre estaran per damunt dels interessos de l'hospital.
Si concorden, bé, i si no concorden, l'empresa té sempre raó.

I si els equips d'alta tecnologia estan fora de l'hospital, cal vore els costos afegits.
D'aquestos costos, n'hi ha uns quantificables: les ambulàncies, el personal que acompanya el pacient; en fi, el que es poden pagar en diners.
Però hi ha uns altres costos no quantificables, no mesurables, que poden ser vertaderament importants, i que és la influència en el malalt, tant física com psíquica, del propi desplaçament.
L'esglai que els duguen d'una banda cap a l'altra.
A la salut no li assenten bé els ensurts.
I si és un pacient greu, encara és molt pitjor.

I qui controla eixe serve, senyor conseller?
¿Com se sap, senyor conseller, que siga de veres això de "ha hagut de repetir la prova perquè no ha eixit bé"?
Qui ho controla?
Perquè si fóra ­que no és­ ja sé eixa història de la prova simple i la doble per a aparentar que és més barat.
Però si fóra més barata la prova privada, que els estudis que vosté i jo tenim realitzats pels equips de radiòlegs dels hospitals més emblemàtics del País Valencià, demostren que no és de veres, demostren que les proves privades són més cares.
Però si fóra més barata, igual que en les grans superfícies necessiten vendre molt per a tindre uns bons resultats dineraris; ací cal que facen moltes proves per a guanyar els diners que han previst guanyar.
I les fan, i tant que les fan, perquè si no, no hi hauria tantes empreses interessades en contractar aquells serveis en la conselleria.

La competitivitat, tan volguda per vostés despareixerà.
Els hospitals públics no podran competir en ningú, la seua inferioritat científico tècnica serà molt evident.
Lògicament, la capacitat de formació dels hospitals públics minvarà.
La docència passarà de mans, dependrà totalment de l'empresa privada.
Els nous llicenciats i els estudiants hauran d'anar a formar-se a l'empresa privada.
I el més sorprenent de tot, senyor conseller, és que este assumpte només passa a la Comunitat Valenciana.
A la resta de les comunitats, tant en l'Insalud com les que tenen transferides les competències, estan preocupant-se d'abastir els hospitals públics en la tecnologia més avançada.
Quin experiment està tenint lloc en els valencians i les valencianes?
Què està fent el senyor Zaplana i el seu govern en nosaltres?
¿Vol, senyor conseller, explicar-nos quina és la política general de la conselleria, d'inversions en tecnologia hospitalària, per a la sanitat pública?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares.

Comparezco ante el pleno de la cámara para responder a la interpelación al conseller de Sanidad, sobre inversiones de tecnología hospitalaria que formula su señoría.
Señalar que la política de la conselleria tiene su expresión operativa o práctica, a través de una doble vía inversora que comprende los aspectos de innovación, renovación e incorporación.

En primer lugar, a través de una política de inversiones en renovación del parque tecnológico de media y baja tecnología.
En segundo lugar, a través de una política progresiva de incorporación de la alta tecnología a la red de servicios hospitalarios públicos, concretamente TAC, RMN, angiografía digital, unidades hemodinámicas, litotrictores extracorpóreos, aceleradores lineales, etcétera.

Con el desarrollo de esta doble vía ­recuerdo, de renovación y de progresiva incorporación­ el paciente de nuestra comunidad tiene a su alcance una mayor exactitud en el diagnóstico, un tratamiento más rápido, un tratamiento más cómodo y eficaz; nuevas técnicas que eviten cirugías exploratorias y puedan detectar enfermedades en estadios más tempranos.
Y todo ello, además, facilitando al profesional sanitario una incentivación y mejora en su formación en beneficio siempre del paciente.

Las inversiones en tecnología, y específicamente como veremos en alta tecnología, se han incrementado de forma considerable en el período 96-99.
En estos momentos puedo decirles que con los once TAC adquiridos en los últimos años, la Comunidad Valenciana es la primera, y hasta el mes de junio pasado la única comunidad autónoma, en la que todos los hospitales generales disponían de este equipamiento fundamental y de constante utilización diagnóstica.
Y hago mención a este hecho sólo a título de ejemplo, ya que espero tener ocasión, a lo largo de esta interpelación, de detallarles el grado de equipamiento en alta tecnología de todos nuestros hospitales.

Pero antes permítanme unas cifras globales.
En la pasada legislatura, incluyendo el presupuesto del año 99, la inversión en equipamiento total, es decir, en todo tipo de tecnología, alcanzará la cifra de 9.
195 millones de pesetas.
Habiendo sido la inversión en tecnología, en este tipo de tecnología, en la legislatura 92-95, de 7.
080 millones de pesetas, las cifras muestran que el aumento estimado al finalizar este año será de más de un 30%.

La inversión total en equipamiento se desglosa, señoría, de la siguiente forma.
Planes anuales de reposición de equipamiento, 2.
310 millones de pesetas.
Planes de montaje, 3.
893 millones de pesetas.
Concursos centralizados para inversión en nuevas tecnologías: en alta tecnología 1.
850 millones, en baja y media tecnología, 1.
142 millones; obteniéndose en suma, como he dicho antes, 9.
195 millones.

Permítame, señoría, que analice desglosadas estas inversiones.
Concretamente y refiriéndome en primer lugar a la alta tecnología, se invierten durante el período que estamos considerando 1.
850 millones de pesetas, frente a los 630 invertidos en la legislatura 92-95, lo que supone un incremento del más del 190%.
Pero además, esta cifra de 1.
850 millones de pesetas, representa una inversión en tecnología superior, mayor que la que se invertía en todo el período que va desde la asunción de las competencias de Sanidad por la Generalitat hasta el año 95.

Señorías, permítanme una descripción más detallada como ilustración de mis palabras a través de una comparación entre 1995 y el actual momento en el que les hablo, referente al equipamiento de alta tecnología.
La evolución en el período que consideramos es, por epígrafes, la siguiente.
En TAC, de diecisiete en el año 95 a veintiocho en la actualidad, con un aumento de once unidades, siendo éstos de tecnología helicoidal lo que representa la última generación.
Angiógrafos digitales, de cuatro en el año 95 a siete en la actualidad, aumentando en tres unidades.
En unidades de hemodinámica, de cuatro en el 95 a ocho en la actualidad.
Además se ha adquirido en este período un acelerador lineal, dos litotrictores extracorpóreos, dos gammacámaras.

Señorías, quisiera resumirles en este punto y tras la descripción anterior, los objetivos que estamos constatando que se están alcanzado.
Por una parte, se ha dotado a todos los hospitales generales de TAC, a la vez que se incorporaba los últimos avances en dicha técnica.
Se ha duplicado la dotación de unidades de alta tecnología de alto valor añadido, tanto diagnóstico como terapéutico.
Me estoy refiriendo, como he dicho antes, a angiógrafos digitales y salas de hemodinámica, de las cuales no existía una adecuada oferta asistencial.
Se ha optimizado y completado la dotación de oncología radioterapéutica y litotricia.
La distribución de la inversión se ha realizado según patrones de necesidad, adecuación asistencial y accesibilidad.
Se ha producido todo ello sin menoscabo de la inversión en otros equipamientos, de los que posteriormente tendremos ocasión de hablar, y que sustentan el 90% de la actividad asistencial, como son radiología, ecografía, anestesia, UCI, etcétera.
Si estamos refiriéndonos a programas centralizados de adquisición de media y baja tecnología, el montante de inversiones en el período 96-99 es, como he dicho antes, de 1.
142 millones.
Lo que vendría a sumar, junto a la alta tecnología, a 2.
997 millones.

La inversión en media y baja tecnología se distribuye de la siguiente manera: 341 millones de pesetas en la UCI, reanimación, anestesia, mediante la adquisición de cincuenta y tres respiradores, treinta y séis equipos de anestesia; 801 millones de pesetas en radiología, cardiología, quirófanos; adquiriéndose trece ecógrafos *Doppler* color, diez ecógrafos blanco y negro, once equipos radioquirúrgicos, cuatro telemandos digitales, quince salas de radiología convencional, doce reveladores láser y luz-día, nueve ecocardiógrafos.

Como sus señorías habrán podido observar, por la lectura apresurada de estas cifras, se ha hecho una apuesta en inversión de reposición en áreas de importancia estratégica, como la radiología, o técnicas de gran rendimiento asistencial y probado coste efectividad, como ecografía y ecocardiografía.
Por primera vez se llevan a cabo inversiones centralizadas, en áreas de déficit crónico de inversión y gran importancia como se ha dicho antes, respiradores para UCI, reanimación y equipos de anestesia.
Los altos niveles de prestación, en cantidad y calidad, que han alcanzado nuestros hospitales de la red pública, así como tanto en alta como en baja tecnología.
Y suponen que un alto porcentaje del presupuesto, haya sido dedicado a precisamente culminar estos déficits observados durante muchos años.

El presupuesto de la conselleria para el año 2000, ha sido elaborado precisamente contando con actuaciones prioritarias, que en la materia de nuestra competencia se encuadran en los ejes 2 y 10 del Plan de desarrollo regional 2000-2006, y que de forma concreta afectan a investigación, innovación y desarrollo tecnológico, etcétera.
Pero concretamente, quiero citarles que en el programa 412.
22, asistencia especializada, de los presupuestos de este año próximo, se recogen 2.
022 millones de pesetas para el proyecto de equipamiento, de reposición y puesta en funcionamiento de nuevas unidades en centros hospitalarios.

Señorías, quiero asegurarles que la conselleria va a continuar con esta política de ampliación y mejora de la prestación en tecnologías avanzadas, con el objetivo de alcanzar los más altos niveles de calidad en nuestra red pública, y en beneficio siempre de la salud de todos los valencianos.

Nada más y muchísimas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada, té vosté la paraula.
*(Pausa)*

Per a rèplica, senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

*(Comença parlant sense micròfon:* Cinc minuts.
A mi me'n sobren*)*

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

Jo, la interpel·lació era per l'alta tecnologia.
Jo vull saber, molts aparells de ressonància magnètica ha comprat vosté, ¿i on estan eixos aparells de ressonància magnètica?
En quins hospitals ha col·locat vosté eixos aparells?
I molts n'ha comprat.
La interpel·lació era per a aclarir la política inversora de la conselleria en l'alta tecnologia; la mitjana i baixa tecnologia, jo no li ho havia preguntat.
La meua pregunta concreta és, on, quins aparells de ressonància magnètica ha comprat vosté, i on els ha col·locat, en quins hospitals els ha col·locat.

Mire, senyor conseller, a Torrevella s'ha inaugurat un hospital, l'Hospital de San Jaime, és un hospital privat que està dotat de tecnologia punta: ressonància magnètica, diàlisi, TAC, microscopi.
.
.
Bo, i la tira de coses més.
I en paraules del senyor alcalde, del seu alcalde que està ací, el senyor alcalde deia que ell volia un hospital en unes instal·lacions dignes per al seu poble, que suposaren una assegurança de vida per als ciutadans del municipi.
Al costat, l'Hospital Vega Baixa d'Oriola no disfruta d'estes instal·lacions: no té ressonància magnètica, no tenen una assegurança de vida els ciutadans dels altres municipis.
La diferència està en què l'hospital d'Oriola és públic i el de Torrevella és privat.

Però tots dos, senyor conseller, i esta és la desgràcia, seran pagats per l'erari públic.
Tots dos, serem els valencians i les valencianes els que els mantindrem.
I a no tardar massa, l'Hospital de San Jaime tindrà més categoria que l'altre hospital.
Açò és el que vosté està fent a la Comunitat Valenciana.
I açò és el que jo volia aclarir hui.

Si vosté vol continuar en la política iniciada pel seu antecessor, el resultat ja el coneix, la protesta de tot el món la té ací.
Els metges, els especialistes ja estan omplint els periòdics, i les associacions en defensa de la sanitat pública també.
Les protestes ja les té ací.
Estarà deteriorant la sanitat pública.

Vosté diu que ha invertit, sí que és de veres que ha invertit, però no ha invertit en ressonància magnètica.
I vosté jo pense que és un home que és molt modern.
Invertisca vosté en sanitat pública i en açò, en tecnologia punta, però pose-la en els hospitals públics.
La ressonància magnètica en cada hospital de referència, pose-la vosté en La Fe, en l'Hospital General d'Alacant, en l'Hospital d'Elx, en tots els hospitals de referència.
I els altres, la mitjana tecnologia, el TAC, la diàlisi, tot això en l'hospital de cada comarca.
Done-li, senyor conseller, als hospitals públics la tecnologia punta del moment, i si l'empresa privada vol invertir en sanitat, que ho faça, que invertisca tot el que vulga i que invertisca on vulga.
Però mai en detriment de la sanitat pública.
Lògicament, senyor conseller, vaig a presentar-li una moció subsegüent a aquesta interpel·lació.

Moltes gràcies.

*(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Un momento.
Senyor diputat Pere Hernández, per a què demana vosté la paraula?

**El senyor Hernández Mateo:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Por alusiones, puesto que la señora Àngela Llinares ha hecho referencia al alcalde de Torrevieja, en estos momentos presente aquí, haciendo alusiones a temas de mi localidad.
Y yo creo conveniente aclarar, porque posiblemente haya algún error en la manifestación.
.
.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor.
.
.

 

**El senyor Hernández Mateo:**

 

.
.
.
de la señora diputada.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un momento.
Senyor Pere Hernández Mateo, l'al·lusió no procedeix; per tant, sega's vosté.
Moltes gràcies.

 

**El senyor Hernández Mateo:**

 

Muchas gracias, señor presidente.
Pero dejo patente mi.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Així es farà constar en el *Diari de Sessions*.
Gràcies.

 

**El senyor Hernández Mateo:**

 

*(Rient-se)* Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señor presidente.

Señorías.

La verdad es que la diputada Llinares, para ser o tener una enorme proclividad a todo lo público, en muchas cosas.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un momento, señor conseller.
Si es tan amable, y por razones de audición de la cámara, eleve un poco los micrófonos, y perdone la sugerencia.
Tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Perdone usted, señor presidente.

Decía que como sin duda la diputada Llinares tiene una enorme proclividad hacia el sector público, que en muchas cosas comparto, desde luego, lo que acaba de hacer en esta sesión plenaria es un *spot* en *prime-time* al Hospital de San Jaime.
No sé si usted se está dando cuenta.
Le ha hecho usted una publicidad magnífica a este hospital, que, desde luego, imagino que sus responsables le agradecerán.

Mire usted, los debates no se tienen.
.
.
Y lo dije ya aquí en una ocasión: yo creo que los políticos, tanto en el legislativo como en el ejecutivo, debemos de valorar enormemente los medios de comunicación.
Pero los medios de comunicación no pueden ser los inspiradores del debate político.
Por tanto, si usted me dice a mí que usted pide esta comparecencia, precisamente porque lee en los periódicos que se ha producido y que se ha publicado una carta, o un escrito, o cualquier otra manifestación, pues francamente eso no es lo que yo creo que debe de inspirar a los políticos, a los políticos lo que les debe de inspirar son los criterios de justicia, de equidad y de responsabilidad en la ejecución de su cargo.

Aquí hay mucha gente que se tira a la piscina, se tira a la piscina y muchas veces esa piscina no tiene agua.
Entonces yo puedo entender que de unas palabras mías el día 30 de septiembre, en donde puse unas líneas maestras ampliadas, creo que fue el día 3 de noviembre, en una comparecencia también alrededor de tecnología, pues se dedujese que yo, porque es absolutamente cierto que se iba a convocar un nuevo concurso público para el tema de las resonancias magnéticas nucleares.
Y yo digo que ese concurso va a mejorar notablemente el prevalente hasta el 31 de diciembre del año 99.
Dije eso estrictamente.
Y que cabía la posibilidad de que fuese mixto.

Pero yo, de esto que yo acabo de decir, yo no puedo interpretar, como hay gente que se rasga las vestiduras diciendo "se ha roto la docencia universitaria en nuestros hospitales de referencia".
Los médicos del Servicio Valenciano de la Salud van a quedar relegados.
Yo a usted le puedo garantizar, señoría, que con el nuevo concurso los médicos del Servicio Valenciano de la Salud, van a tener mucho más protagonismo que con el concurso que tuvo su origen, como su señoría sabe, en el año 94, y que se ha producido.
.
.
ampliaciones o renovaciones anuales, en tanto en cuanto que se consideraba que no había por qué denunciarlo.
Pero era manifiestamente mejorable.
Y por eso lo vamos a mejorar de cara al año 2000.

Oiga, yo le pido a usted que confíe en un gobierno que al menos le dice eso, y que dentro de unos días o dentro de unas semanas, porque el concurso es complicado, se va a mandar el pliego de condiciones técnicas y administrativas al Doce para su publicación dentro del ámbito y del entorno de la Unión Europea.
Lo que le ruego es que no se tiren a la piscina antes de conocer ese concurso, a ver qué mejoras se introducen, ni su señoría ni otros muchos, o algunos, que yo creo que se han acelerado en exceso.

Yo no voy a entrar con usted en los sistemas de integración de los colectivos industriales, de servicios, profesionales, etcétera, etcétera.
La integración vertical ha desaparecido hace muchos años y estamos en posiciones de integración horizontal.
Y la integración horizontal significa que convivan distintos sistemas al unísono.
Usted quiere singularizarlo todo, y yo creo que en la riqueza está la capacidad de elección del ciudadano, y en esa capacidad de elección del ciudadano está un principio de fuerte base democrática.
Y esto yo le rogaría a sus señoría, que lo meditase más allá de dogmas, más allá de lecturas, que desde luego hoy se encuentran bastante desfasadas.

Porque no podemos demonizar al sector privado, porque todos dependemos del sector privado.
Y no podemos demonizarlo, esto no creo que sea excesivamente responsable desde el punto de vista, porque muchas pequeñas y medianas empresas, de cinco, de diez, de quince, de cincuenta trabajadores, son sector privado.
Y no se puede demonizar a ese tipo de empresas.
Por tanto, le digo que el papel, el rol que van a jugar los médicos, los profesionales del Servicio Valenciano de la Salud con esa nueva época, que a partir del año 2000 va a ser más relevante.
Por tanto, le pido que tengan confianza, y que no, vuelvo a repetir, que se aseguren que hay agua en la piscina, al menos se aseguren que han leído el pliego que salga dentro de poco.

El discurso que hace su señoría es un discurso, por tanto, con todo el cariño que sabe que le proceso, basado en la imaginación, en la suposición más que en los hechos.
Y en política las predicciones normalmente suelen ser erróneas casi siempre, porque uno no sabe lo que va a hacer el que tiene delante.
Aquí no se va a hacer ninguna experiencia.
Ni el presidente Zaplana, ni este conseller, ni ninguna rama del gobierno.
Aquí lo que se ha venido es a asumir una responsabilidad de gobierno, que ha sido derivada a través, o después de un proceso electoral, simplemente la legitimidad de gobernar pertenece al gobierno.
La legitimidad de razonar la oposición pertenece a su señoría, pero le rogaría que fundamentase esa oposición en hechos constatables, no en presunciones, no en noticias, no en información de pasillo, sino en algo que desde luego, por el grupo al que pertenece su señoría, y por la profesión de su señoría, estoy seguro que es así como habrá trabajado siempre, con mayor fundamento y con mayor información.

Muchísimas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, el ple es reprendrà demà a les deu del matí.
Se suspén la sessió.

 

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 26 minuts)*