DS-099%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 8 de setembre de 2017.
Comença la sessió a les 12 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 57.

El senyor president:

Moltes gràcies als mitjans gràfics i a tot el públic que ens acompanya des de la tribuna de convidats.

Tot esperant i desitjant que el mes d'agost haja estat profitós, anem a donar inici a la sessió plenària número 57 de la IX Legislatura.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Encara no hem obert la sessió, senyoria.
Espere, diré les paraules rituals i li preguntaré per a què demana vosté la paraula.

La presidència accepta l'oferta de serveis de Les Corts i declara obert el període de sessions, d'acord amb l'article 4.
1 de Normes sobre blasons, etiquetes i formulari de Les Corts.

D'acord amb l'article 59 del Reglament, he de comunicar a la cambra que, durant les darreres vacances parlamentàries, la Diputació Permanent s'ha reunit el 26 de juliol, la Mesa de Les Corts s'ha reunit el 26 de juliol, 11 i 29 d'agost.

Jurament o promesa d'un nou diputat de Les Corts

El senyor president:

Senyories, si els sembla bé, començarem amb la jura o promesa i després demanaré.
.
.
Ens acompanya un nou diputat.
I anem a procedir a la jura o promesa del nou diputat de Les Corts.

Il·lustre senyor diputat: ¿jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputat acatareu la Constitució i l'Estatut d'autonomia sense engany i guardareu fidelitat a La Generalitat?

El senyor Alamán i Tabero:

Sí, promet, per a combatre el desemparament i defensar els valencians i les valencianes un per un.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jordi Alamán Tabero.
És vosté diputat d'estes Corts.

Ara sí, senyora síndica del Grup Ciudadanos, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Sánchez Zamora:

Pues, tal como ha solicitado el secretario primero de la mesa, solicitamos que se reúna la mesa para saber si este pleno es legal o no lo es, ya que ayer presentamos por registro una solicitud de informe precisamente para saber sobre la legalidad de este pleno y las consecuencias de la votación en el mismo, y todavía no tenemos ninguna respuesta por parte de los servicios jurídicos.
Solicitamos que se reúna la mesa para debatir la legalidad de este pleno.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Síndica del Grup Parlamentari Popular, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Por una cuestión de orden, señor presidente.

El senyor president:

Sí.

La senyora Bonig Trigueros:

Efectivamente, como ha dicho la síndica portavoz del Grupo Ciudadanos, nosotros, a la vista de la última Junta de Síndics que se celebró, donde se fijó este pleno para la convalidación o no del decreto ley, solicitamos, presentamos un escrito, que fue contestado con fecha 6 de septiembre, en el que advertíamos que de forma, como establece taxativamente el artículo 76, el presidente del Consell enviará a la Mesa de Les Corts un escrito en el que se manifieste su voluntad de hacer una declaración sobre la política general en el primer pleno del primer período ordinario de sesiones, en cumplimiento con lo establecido en la Ley 5/1983.

Entendíamos, porque así lo declara el artículo 76 de forma taxativa, que en el primer período… el período ordinario de sesiones comienza con un pleno de control.
Y ese pleno de control es el de política general sobre el estado de la Comunidad Valenciana y no este pleno que hoy vamos a celebrar.

En relación a su respuesta, que el señor presidente remitió a esta síndica el 6 de septiembre, se hace referencia a un principio que ha establecido la jurisprudencia del Constitucional, el principio de disponibilidad reglamentaria, que permite, si hay unanimidad, aunque no fue advertida esta circunstancia en la Junta de Síndics, poder hacer una interpretación del reglamento.

Pero entendemos, señoría, señor presidente, que el reglamento en esta cuestión es muy taxativo, que evidentemente esa jurisprudencia existe, pero también sabe el presidente de Les Corts que, a raíz precisamente de los acontecimientos y derivas que se están produciendo esta semana en el parlamento catalán, pero que ya comenzaron en el 2015, hay jurisprudencia del Constitucional a partir del año 2015 que establece expresamente que ni la junta, ni la mesa ni la junta tienen capacidad para hacer una interpretación tan extensiva del reglamento, como nosotros entendemos que se realiza en este caso.

Por lo tanto, secundamos la petición de Ciudadanos y nos gustaría que se celebrara una mesa y una junta para saber informe jurídico sobre esta cuestión y, en base a ese informe jurídico, bien sea por escrito o in voce, poder solicitar una u otra cuestión al presidente de la mesa para que esta cuestión quede dilucidada y no haya ningún problema de vicio, de nulidad o alguna cuestión de este cariz.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, efectivament el ple present de convalidació o no i de presa de possessió del nou diputat se va realitzar el passat 5 de setembre en el marc de la Junta de Síndics.

Per unanimitat, vostés, tots els grups, van decidir la convocatòria d'este ple, per unanimitat.
I, efectivament, arrel de l'escrit -que jo agraïsc, li he agraït a la síndica del Grup Parlamentari Popular-, m'he informat, perquè, efectivament, tots els nostres actes, també els de les juntes de síndics, estan supervisats en la presència dels lletrats i del lletrat major de Les Corts.
Per tant, tots els nostres actes són legals.

I en eixe acte de la Junta de Síndics vostés van decidir convocar este ple el dia actual, el dia 8 de setembre, dia de la Mare de Déu d'Algemesí -per cert, patrimoni de la humanitat.
(Remors)

I com que ens hem informat perfectament, i l'escrit de la síndica del Grup Parlamentari Ciudadanos anava dirigit a la mesa, la mesa el pròxim dimarts se reunirà.

I ara amb tota normalitat, amb tota legalitat i amb tot el rigor que marca el nostre reglament, tenint fins i tot precedents d'esta cambra, d'este ple i d'estes Corts, de convocatòries en ple abans del debat de política de general, sense tindre la majoria, com és el cas de la Junta de Síndics, per tant, emparant-me en la doctrina, els informes jurídics i les sentències del Tribunal Constitucional, anem a continuar amb tota normalitat el Ple de les Corts Valencianes.

Moltes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

¿Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

(Parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Senyories, no hi ha debat en este punt.
El ple va a continuar amb tota normalitat.

La senyora Bonig Trigueros:

(Parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

(Veus i aplaudiments) Senyoria, no té vosté la paraula i el ple va a continuar amb tota normalitat…

La senyora Bonig Trigueros:

(Parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

¿Amparo?
¿En quin article.
.
.
?
Senyoria.
.
.
Senyoria, no té vosté la paraula!
Senyoria, no té vosté la paraula!

En quin article del reglament?

La senyora Bonig Trigueros:

(Parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Senyoria, la seua posició… (Veus) Senyoria, la seua posició… Senyoria, la seua posició ha quedat perfectament fixada, ha parlat d'una qüestió d'ordre i la qüestió d'ordre ha quedat substanciada i el ple va a continuar amb tota normalitat.

La senyora Bonig Trigueros:

(Parla amb el micròfon desconnectat)

Validació o derogació del Decret llei 3/2017, d'1 de setembre, del Consell, pel qual s'adopten mesures urgents per a l'aplicació, durant el curs 2017-2018, del projectes lingüístics de centre (RE número 73.
074, DOGV número 8120)

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Veus i aplaudiments)

Senyories, continuem amb el següent punt de l'ordre del dia, que es la validació o derogació del Decret llei 3/2017, d'1 de setembre, del Consell, pel qual s'adopten mesures urgents per a l'aplicació, durant el curs 2017-2018, dels projectes lingüístics de centre.

Per a la presentació del decret llei del Consell, té la paraula l'honorable conseller Vicent Marzà.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Gràcies, senyor president.

Gràcies també a la gent que avui ens acompanya, membres de l'equip, membres també de la comunitat educativa.
Moltíssimes gràcies també estar ací.

Com ha dit el president, comparec ací novament en aquesta cambra per tal d'explicar el Decret llei 3/2017, d'1 de setembre, del Consell, pel qual s'adopten les mesures urgents per a l'aplicació, durant el curs 2017-2018, dels projectes lingüístics de centre.

¿Per què hem fet aquest decret?
En primer lloc, en primer lloc de tot, per a donar seguretat a l'inici de curs -i ho hem dit en diferents ocasions-, i és que el curs comence amb total normalitat.
I és que això és una de les nostres principals obligacions.
Respectant allò que les famílies havien decidit a l'hora d'admetre els seus alumnes als centres i, per tant, apartant les batalles que alguna gent ha volgut fer políticament, partidistament dels centres educatius.
I també donar compliment a les resolucions judicials que afecten al decret de plurilingüisme.

I, per tant, tres objectius ben clars: necessitat de garantir l'inici de curs i que comence amb tota normalitat; voluntat de respectar allò que les famílies havien determinat en l'admissió dels seus xiquets i xiquetes i voluntat, com no pot ser d'una altra manera, de respectar les resolucions judicials.

¿Per què ara?
¿Per què aquesta necessitat d'extrema urgència?
Perquè el Consell hem presentat diferents recursos, els recursos que hem estimat oportuns, contra les resolucions judicials que no eren i que no són fermes, i que s'han anat acordant i perquè no compartíem el seu fons.
I, per tant, així és com hem actuat.

El Tribunal Superior de Justícia ens va comunicar el 27 de juliol que la suspensió del decret implicava també no només la suspensió del decret de forma cautelar, sinó que també la dels projectes lingüístics acordats en els centres educatius mentre estava plenament vigent el decret.
És a dir, que en efectes retroactius tampoc podíem aplicar eixos projectes lingüístics, uns projectes sobre els quals s'havia fet també el procés d'admissió.

Per tant, contra eixa resolució, nosaltres, que no compartim, vam presentar, l'Advocacia de La Generalitat, un recurs en temps i forma, i hem esperat la resolució d'eixe recurs, respectant, evidentment, els temps del tribunal.

Perquè quede ben clar, perquè he vist durant aquestes setmanes algunes declaracions i algunes manifestacions en un sentit més bé al contrari del que nosaltres volíem transmetre.
Si algú té algun dubte, el relat processal està en l'exposició de motius del decret llei.

Per tant, estaria bé que es deixara de posar en boca paraules que no s'han dit per merament utilitzar.
.
.
per interessos partidistes.

Per tant, si es busca una confrontació del Consell amb el tribunal, no la van a trobar, perquè no hi ha cap tipus de confrontació.
Al contrari, nosaltres sabem que el tribunal fa la seua feina, ben professionals que són i respectem perfectament el que ells decidixen, perquè és el que ells han de fer.
I nosaltres fem la nostra feina, que és pel que estem ací.

Per tant, això és el que estem fent i això és el que hem fet en el decret llei: fer la nostra feina i complir amb les nostres obligacions.
Com he dit, garantir l'inici de curs escolar amb normalitat, garantint allò que les famílies havien triat en el procés d'admissió i, per tant, en la matrícula, sense haver de repetir la matrícula, sense haver de repetir el procés d'admissió.

Qualsevol persona que haja estat en un centre educatiu, qualsevol persona que haja gestionat l'educació, sap que això és impossible, que té uns terminis, que té uns processos, que costa molt de temps, no només pel que fa administrativament sinó també organitzativament.
I, per tant, era totalment impossible que arribàrem a un inici de curs en què hi haguera una incertesa al voltant de si la matrícula era o no era la que era adequada.

De fet, les famílies i els centres educatius, aquells que estan en el dia a dia en els centres educatius, ens que ho havien demanat.
I ho han demanat i ens han manifestat en diferents ocasions que volien començar el curs amb normalitat i que no afectara aquesta qüestió al seu inici de curs.

Per això, així és com hem actuat, de bona manera.
Així és que ho han fet, tant centres públics com centres concertats, representants de centres públics i de centres concertats.
Ho han dit públicament, per exemple, els directors i les directores de l'associació de directors i directores d'infantil i primària; ho han els principals sindicats; ho han dit les principals federacions de pares i mares, ho han dit també diferents patronals de l'escola concertada.
I, per tant, que volien que començarà el curs amb normalitat i que feia falta eixe instrument.

I això és el que hem fet, donar normalitat a l'inici de curs per tal de garantir que comence el dret a l'educació i que els drets que també les distintes famílies havien generat en la seua matrícula pogueren ser normalitzades.
I, evidentment, respectant les resolucions judicials.

Per tant, m'agradaria -i això sí que és un llançament que fem-, posar un poc de sensatesa a la qüestions també.
És a dir, no estem parlant d'una altra cosa que garantir l'inici de curs i que siga amb normalitat.

Per tant, no entenc que algú no vullga que això passe, no entenc que algú vullga que es repetisquen, per exemple, les matrícules.
Perquè pensem que en política no val tot, ho pensem.
I no només ho pensem.
.
.
(Veus) Sí, no val tot, clar, no val tot.
No val posar, per exemple, anar per damunt els interessos dels partits als de la ciutadania, per exemple.
(Aplaudiments i veus) No val, no val.
¡Clar que no val!

Tampoc val menys tenir una llengua respecte a una altra, posar una davant.
.
.
No, no val.
Precisament per això el que volem que és que tots els xiquets i les xiquetes puguen aprendre de veritat tres llengües.
I eixe és l'objectiu que este govern vol garantir, un objectiu que no ha garantit ningun govern anterior i que este govern està treballant en el dia a dia.

Per això feia falta el decret llei, per això, per eixa extremada urgència, per a garantir l'inici de curs i perquè, evidentment, considerem que s'ha de preservar els drets que havien adquirit les famílies en el seu moment de matrícula.

Per tant, ¿quin és el contingut d'eixe decret llei?
De normal general, el que diu el decret és que tots els centres educatius faran allò que estaven fent fins ara en tots els cursos, és a dir, des de quatre anys fins el final de la seua escolaritat.
I, per tant, aplicaran el que estaven fent, és a dir, continuaran fent el que estaven fent fins ara, el curs passat.

Per tant, el 95% dels centres educatius, seguiran fent el que estaven fent, amb total normalitat.
I el 5%, aquells que entren de nou, que s'havien matriculat en els centres educatius, es determinen en este decret llei -que, avui, si vostés volen, es convalidarà també-, es determinen quins són els programes lingüístics que tindrà cada centre educatiu per als xiquets de tres anys, per als xiquets de tres anys.
D'això estem parlant, per això parlava abans també un poquet de sensatesa.

Per tant, respectant, com déiem, les resolucions judicials, aquelles que no són fermes, fins i tot, també hem introduït el seu sentit en aquest decret llei, i respectant la distribució curricular que havien determinat les famílies quan van triar el centre.

Per tant -insistim-, m'agradaria recuperar un poquet de sentit comú.
Són els xiquets de tres anys, els xiquets de tres anys.
Xiquets que, quan entren a escola, no tenen assignatures, no tenen llibres i que, com tots sabem, són més que esponges per a aprendre.
Ho dic per alguna gent que parlava: Â«Y los libros, ¿qué pasará?
Â».
Els xiquets de tres anys no tenen llibres, per si de cas algú no està prou informat encara, ¿no?

Per tant, tranquil·litat, continuarà la normalitat i, sobretot, tindran garantida una escolaritat com toca, que és el que ha de fer un govern i no entrar a eixes batalletes que alguna gent vol.
Per tant, es tracta d'una educació no obligatòria.

Després, pujaran alguns diputats i diputades i segur que ens diran que s'acabarà el món per este decret llei.
Ho han fet en moltes ocasions.
Recorde quan parlàvem del Xarxa Llibres, també ens deien que s'acabava el món, i resulta que n'hi ha 377.
000 xiquets i xiquetes que tenen un banc de llibres, que ja no han de passar vergonya per a dir que no tenen diners per comprar els llibres i que no n'hi ha cap família que haja de passar vergonya.
(Aplaudiments) En aquell moment, també s'acabava el món.
Supose que avui també s'acabarà.

I, mentres es diga això, al mateix temps, n'hi hauran xiquets de tres anys en l'escolaritat dels centres educatius públics i concertats que estaran vehiculant i que estaran fent allò que determinem en este decret llei, i n'hi hauran xiquets que estaran en sa casa i que estaran vehiculant com voldran o no estaran vehiculant en res, perquè és una educació no obligatòria.
Fins a eixe punt arriba.

I, per tant, no crec que ningú haja denunciat ningú per discriminació perquè els xiquets estiguen en sa casa parlant la llengua que vullguen i, al mateix temps, que els altres xiquets vehiculen com es determina i com han triat les famílies.
Per tant, un poquet de sensatesa vindria bé.

Per tant, així, els programes que regulen el que determinen són tres programes per a tres anyets: el programa A, on s'impartirà en valencià entre setze hores trenta i díhuit hores trenta, en castellà quatre hores i en anglés entre zero i dos; el programa B, en el qual s'impartirà en valencià entre huit i nou, en castellà entre onze trenta i catorze trenta i en anglés entre zero i dos; i el programa C, en què s'impartirà en valencià quatre hores, en castellà entre setze trenta i díhuit trenta i en anglés entre zero i dos.

Per tant, això és el que diu el decret llei i que, per tant, establix les mateixes possibilitats de vehicular en anglés en tots els centres educatius, respectant el sentit, fins i tot, de les resolucions judicials que no són fermes, que no compartim, però, amb el màxim respecte també ho hem determinat en el mateix decret llei i estan introduïdes.
Per tant, hem respectat escrupolosament fins i tot aquelles que no compartim.

Evidentment, allò que no es compartix es pot recórrer i és el que hem fet.
Hem presentat diversos recursos, que estan davant del Tribunal Suprem, perquè pensem que n'hi ha suficient fonament jurídic, n'hi ha suficient fonament pedagògic per tal de defensar allò que havíem fet, un model que havia partit d'allò que, realment, aquella gent que en sap ens havia dit que havíem de fer perquè els xiquets i xiquetes saberen les tres llengües, que és l'objectiu, que és l'objectiu que perseguix este govern, pel qual seguirem treballant.

I, per tant.
.
.
Uns experts que, per cert, tornen a incidir i tornen a dir, en un manifest que han signat desenes d'experts d'aprenentatge de llengües de tot el món, en què diuen.
.
.
, i que donen suport al procediment que s'ha seguit i, sobretot, a les bases les quals han servit per a determinar este ensenyament de llengües.

De fet, si els sembla els llegiré el que diuen, fins i tot, estos experts, més de cinquanta experts internacionals.
Diuen:

Â«Els sotasignants, professors i investigadors de diverses universitats arreu del món, experts en didàctica de les llengües, ciències del llenguatge, sociolingüística, lingüística adquisicional, psicolingüística, volem manifestar el nostre suport al model lingüístic educatiu valencià.

Â»El decreto mencionado toma en consideración las investigaciones académicas sobre el aprendizaje de lenguas en contextos multilingües y sigue las orientaciones del marco común europeo de referencia.

Â»Pour permettre l'apprentissage de langues en situations minorisée, diglossique ou avec un usage limité, il convient de les enseigner non seulement comme une matière scolaire mais les rendre outil d'enseignement pour d'autres disciplines scolaires.

Â»Research shows the convenience of adapting the schools' linguistic and educational projects to the specific sociolinguistic contexts which are increasingly diverse.
.
.
Â»

Com veieu, coses que diuen experts en llengües i que ens diuen que volem nosaltres també que puguen parlar les quatre llengües que avui ací s'han exposat i que estiguen fonamentades en allò que els acadèmics han dit.

Uns acadèmics, per exemple, experts en didàctica de les llengües, per exemple, de la universitat del Canadà, experts de la didàctica de les llengües de la Universitat de Rennes, catedràtics de la càtedra d'UNESCO de la diversitat lingüística o catedràtics, per exemple, de la didàctica de les llengües de la Universitat de Ginebra.
Tota aquesta gent és la que ens diu que està ben fonamentat i que el que fem és el millor per als nostres xiquets i xiquetes.
(Aplaudiments)

Miren, la realitat és que amb el model del passat, un model fracassat -les dades parlen pel seu mateix pes-, només un 6% parla anglés, només un 30% domina el valencià i el cent per cent domina el castellà.

Per tant, ¿què s'havia de fer?
Revertir aquesta situació perquè no volem.
.
.
, este govern no està per continuar perpetrant que els nostres alumnes fracassen i seguisquen sent monolingües.
No volem que els nostres alumnes siguen monolingües perquè volem que tinguen oportunitats.

I precisament per això hui portem este decret llei també a esta convalidació, perquè volem que se seguisca avançant, perquè no només ens podem quedar en paraules, sinó que també hem de continuar en fets.
Uns fets que ja són realitat en molts centres educatius, d'acord amb eixe model pedagògic que hem escoltat dels experts, que els deia abans.

Però també com es va fer participat per la comunitat educativa, els centres educatius, tres quartes parts dels centres educatius van decidir avançar perquè no volien continuar en el fracàs, perquè volien progressar.
I tots ells ho van fer en uns dos terços de majoria.
En participació de la comunitat educativa, creiem que és com s'ha de fer: escoltar els qui saben i amb la participació de la comunitat educativa per progressar, per avançar, perquè els xiquets aprenguen les tres llengües.

Per això també ja, en els nostres centres educatius, quan avui estiguem validant este decret llei, els nostres xiquets i xiquetes es trobaran que han hagut 600 mestres i professors que han estat formant-se a Anglaterra i el Regne Unit i que han pogut formar-se en llengua estrangera; que n'hi ha 14.
000 mestres i professors que estan ja inscrits, per primera vegada, en formació en llengües estrangeres en les escoles oficials i en altres centres de formació del professorat perquè puguen formar els nostres xiquets i xiquetes.

Perquè ara, a hores d'avui, mentres avui estem convalidant i comença el curs a Alacant, n'hi hauran professors i professores que, per fi, estan cobrant juliol i agost, interins i interines que no ho cobraven.
14.
600 interins i interines que no ho estaven cobrant.
(Aplaudiments)

Perquè n'hi ha, a hores d'ara, avui, gràcies als seus vots i gràcies que el pressupost es va convalidar per estes Corts, es va votar per estes Corts, gràcies als seus vots, n'hi han avui 21 milions d'euros destinats a formació del professorat per a acompanyar els nostres professors, posant al centre els nostres xiquets i xiquetes perquè aprenguen, de veritat, valencià, castellà, anglés i tinguen nocions d'altres llengües estrangeres.

Perquè en 2018, amb els seus vots també, es trobaran els nostres xiquets i xiquetes un auxiliar de conversa nadiu per cada centre públic i podran interlocutar en anglés perquè aprenguen fets i no només paraules ni fracàs dels models anteriors.

I això serà gràcies al govern del botànic i als vostres vots, a les diputades i els diputats que realment puguen votar eixos pressupostos.
Perquè es trobaran cinc persones menys per aula, cinc xiquets menys per aula perquè es puguen tractar més en la seua diversitat i puguen aprendre més; perquè s'han reduït a la meitat els temps de substitucions; perquè n'hi han 377.
000 alumnes en banc de llibres; perquè n'hi han, a hores d'ara, 4.
508 treballadors i treballadores de l'educació més que quan va arribar este govern; perquè ara és l'atenció als xiquets i les xiquets el que està posat al centre i no les lluites partidistes.

Per tot això, jo els dic que voten a favor i convaliden este decret llei, perquè este govern no permetrà que els nostres xiquets estiguen condemnats al monolingüisme, volem que progressen, que aprenguen valencià, castellà i anglés i que siguen realment ciutadans amb igualtat d'oportunitats per a mirar al futur amb més justícia.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller, per la presentació del decret llei.

Iniciarem ara el debat entre els grups parlamentaris per a exercir el torn a favor de la convalidació del decret.

El síndic del Grup Socialista, el senyor Mata, tindrà huit minuts per a defensar la convalidació del decret.

El senyor Mata Gómez:

Sí.
Gràcies, president.

Membres del govern valencià.

Conseller.

Diputades i diputats.

Quan entres a l'edifici del Washington Post hi ha un cartell que diu que la veritat, per molt dura i dolenta que siga, mai serà més perillosa que una mentira repetida i repetida i repetida i sostinguda en el temps.
Ací estem visquent un món de mentires en què confonem la societat valenciana en coses que no són certes o en altres que se deformen fins a extrems molt sospitosos.

¿Vosté sap, conseller, per què se claven en vosté?
Ho sabrà.
¿Per què és el conseller satanitzat sempre per la dreta?
¿Per què és el conseller a qui més critiquen?
Perquè tenen por al poder de l'educació.
(Aplaudiments) El poder, el poder de l'educació és el que fa que si el 20% de la població són estudiants són el cent per cent del futur.
I quan Malala, Malala va a l'ONU i diu estes coses, (veus) gent de dretes molt ben pensant s'emociona i plora: el poder de l'educació.
Però el poder de l'educació és el que crea ciutadans i ciutadanes lliures, rebels, que es qüestionen el sistema que coneixen; i per això tenen por a l'educació.

Vint anys de fracàs escolar a esta comunitat, vint anys ininterromputs en què tots els informes PISA, tots els informes dels organismes internacionals, tot el que deia la comunitat científica, la comunitat pedagògica, deien que era un mal sistema, i no sabien com inventar imaginaris.
No tenim molt lluny algú que deia que els xiquets valencians acabarien l'educació escolar parlant valencià, castellà, anglés i xinés, (aplaudiments) nÄ­ hÄo, i la gent s'ho creia i pensava: Â«Estos del PP són l'hòstia.
El meu fill podrà anar a Xina a vendre, perquè són mil milions de xinesos.
.
.
Â».

La realitat és una altra que no té res a veure amb açò.
La realitat és que hi ha una aposta decidida pel trilingüisme.
Una aposta decidida pel trilingüisme que li dóna tot el poder de decisió als pares, a les famílies, cosa que mai havia passat, mai.
I quan se trien sis itineraris, sis itineraris, que són els centres els qui ho trien, que són els pares els qui els ho aplaudixen, hi ha una resposta social positiva.

Si no haguera estat tot el món d'acord, la diputació d'Alacant no ho haguera corregut; perquè, ¿què pinta la diputació d'Alacant qüestionant un decret de plurilingüisme en què hi han sis programes avançats, en què hi ha un detallat que, a més, molesta a molta gent, que és primar la cultura del esfuerzo?
Quan ho diu el Pamesa o Juan Roig, com a bojos, es la cultura del esfuerzo.
(Veus)

La cultura de l'esforç de la gent que vol deprendre la llengua minoritària a este país, que vol deprendre castellà i fa un esforç en anglés té dret a una acreditació, clar que sí, perquè se comprometen les famílies, els xiquets, tot el món.
Estudiar no és fàcil, no és fàcil, i hi ha gent que té classes de reforç, classes particulars, viatges a Anglaterra.
.
.
¿De què estem parlant?

Bé, la realitat és que hi ha un tribunal que ha suspés cautelarment el tema este de l'acreditació, que se produiria d'ací set anys.
Bé, molt bé.

Ara, anem a arreglar hui, este matí, com encetem el curs escolar dels xiquets i xiquetes de tres anys, tres anys.
Bé, este matí en Alacant els xiquets de tres anys entren a escola i entren plorant, perquè no volen anar a escola.
Hui, quasi tots els pares i mares s'asseuen en l'escola a fer companyia als xiquets perquè, probablement, estaran plorant.
.
.
, alguns acaben de plorar en setembre, altres en octubre, altres en novembre.

Els xiquets, que van a un sistema en què l'escolarització no és obligatòria.
Hi han molts xiquets de tres anys que estan en sa casa.
Hi han xiquets que van a escoles privades que parlen en castellà.
Hi han xiquets que van a escoles privades que parlen en valencià.
Hi han xiquets que van a escoles privades que parlen en anglés, en anglés, xiquets de tres anys.

Però el que vol el sistema públic és que, donat que fa dos mesos o tres els pares triaren, hi hagué pares que digueren: jo vull que el meu fill o la meua filla estudie, de les possibilitats que vosté me dóna, entre setze i díhuit hores de valencià, quatre de castellà.
.
.
Bé, doncs eixos ara tenen l'opció, si ratifiquem el decret, que vostés en lloc de díhuit hores diguen: Â«setze hores, les quatre de valencià i zero o dos d'anglés.
Â» ¡Les que vullga el centre!

També els dic una cosa.
Bé, un altres ho volien més equilibrat, entre huit i nou hores de castellà, entre huit i nou hores de valencià.
I ara el que diguem és que siguen huit de valencià, huit de castellà i entre zero o dos d'anglés; i altres preferien tindre més hores de valencià, mantindre en nombre inferior el castellà i, després, entre zero i dos hores d'anglés.
Això és el que estem aprovant hui.

També dic que açò és un món molt difícil -i es veu que no ha anat ningú a una escola infantil-…, jo he intentat esbrinar com funciona això.
Però jo crec que intentem recordar els xiquets i xiquetes de tres anys que tenim al nostre entorn, perquè este matí el primer que fan és ¡triar-se un color!
Aleshores, diuen, Â«jo em demane el vermellÂ»; Â«jo el blau fortÂ», perquè ahí (soroll de papers) penjaran les jaquetetes.

És de veres que n'hi ha col·legis on els xiquets si es diuen Marc, Vicent, Pau, Ferran, el més lògic és que la professora amb el cronòmetre diga: Â«bon diaÂ», siga la línia que siga, però a les comarques on la gent es diu Vicente, Pedro, o Fernando, doncs igual la professora diu: Â«buenos díasÂ».

Amb un poc de sort, d'ací tres mesos, quan els xiquets de tres anys ja no ploren, tinguen triat el seu animalet per a penjar la jaqueta, que després quan fan l'assemblea -perquè en això sí que ha guanyat molt la democràcia espanyola-, que fan assemblea de xiquets i han de decidir quan primer, sempre, cada dia s'anomena un perquè mirant les fotos diga: Â«¿Qui no ha vingut este dia a classe?
Â», doncs Guillem… Bé, ja tenim les assistències.
¿Quan és l'aniversari de Pep perquè sa mare ha dut unes papes per a tot el món?
I ja s'hagen triat, a més, quin animalet volen ser, aleshores diuen: Â«¡Ah!
, doncs el lleó, l'elefant, jo sóc girafaÂ».
(Aplaudiments)

El govern valencià i el parlament valencià s'ha reunit per a articular açò, perquè n'hi ha un grup polític que ha agitat la societat amb la que té contactes (veus) i que insta ¡a la Diputació d'Alacant (aplaudiments), la que ha de repartir diners per als ajuntaments, als plans d'ocupació, a carreteres comarcals, a sabotejar un projecte educatiu noble i just.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata, pel seu torn a favor.

Senyora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Por honor al grupo porque se ha referido directamente al grupo parlamentario.
(Veus i protestes) Sí, sí.

El senyor president:

¿Quina menció ha fet al grup parlamentari?

La senyora Bonig Trigueros:

Ha dicho Â«hay un grupo políticoÂ», al grupo político, se refería claramente al Partido Popular.
(Remors) Al grupo político.

El senyor president:

Senyoria, no s'ha fet cap menció a cap grup en concret i, en tot cas, la menció que ha s'ha fet a un grup polític no ha sigut des del meu punt de vista ni deshonrosa, ni indecorosa.
Per tant, no n'hi ha dret a l'al·lusió.
(Aplaudiments)

La senyora Bonig Trigueros:

Pues decirle al señor Mata…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

…que lo ha anulado el Tribunal Superior de Justicia.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a continuar amb la sessió, senyories, amb el torn en contra que exercix la il·lustre diputada Beatriz Gascó en nom del Grup Parlamentari Popular.
(Remors)

Senyories, guardarem el mateix silenci i respecte que hem tingut amb la intervenció del conseller i del síndic del Grup Socialista.

Senyories, demane silenci per a escoltar els arguments que la il·lustre diputada Beatriz Gascó va a exposar.

Té vosté la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Bueno, yo, en primer lugar, quiero saludar a todos los altos cargos del Consell gracias a los cuales no han podido entrar las personas afectadas por este Â«decretazoÂ» (aplaudiments) y las han mandado a la sala Vinatea.
No podía ser menos, un pleno mordaza para un decreto mordaza.

Señor Mata, la verdad es que no sé qué decirle porque como no ha hablado absolutamente nada del decreto… Se lo podría haber leído por lo menos.
Es que no ha hablado absolutamente nada del decreto.
Y el problema es que a ustedes les están contando una película, el Partido Socialista, que nada tiene que ver con la realidad.
Pero, escúcheme, ¡por favor!
, porque seguramente estos argumentos le van a parecer muy interesantes.

Mire, señor Marzà, usted está haciendo de la mentira y de la chapuza su hábitat natural.
Si esto solamente afectara a su partido o a su persona a mí me daría exactamente igual, pero cuando su incompetencia afecta a los niños la verdad es que la cosa cambia, y nos preocupa y mucho.

Usted me ha tomado el pelo o, mejor dicho, ha intentado tomarle el pelo al TSJ, le ha tomado el pelo a las familias y ahora le quiere tomar el pelo a esta cámara y toda la sociedad valenciana.
No tiene límites.
Y, mientras, el señor Puig y la señora Oltra están encantados de que usted se salte a la torera absolutamente todas las reglas del juego y que se burle de todo el mundo.

De verdad que me parece increíble que a dos días de que empiece el curso escolar estemos aquí con una artimaña de Compromís con la que supuestamente dicen que le van a dar estabilidad al sistema educativo valenciano, cuando estamos ante un decreto ley con unos visos de inconstitucionalidad que claman al cielo, un decreto ley, señor Marzà que solo tiene un objetivo -que usted ya no engaña a nadie-, y el objetivo es eludir el cumplimiento de una resolución judicial, solamente eso.
(Aplaudiments)

A usted el inicio de curso le da exactamente igual y la seguridad jurídica le da exactamente igual, porque si usted hubiera tenido como prioridad esa seguridad jurídica hoy no estaríamos aquí, habría aplicado el decreto del 2012, como le dijo el TSJ, y fin del problema.
Pero usted ha preferido sacar adelante este decreto, que es que es un broma, es que es ¡una birria!
, tanto en la forma como en el fondo.

Mire, respeto a la forma -y me extraña que el señor Mata siendo jurista no ha hecho relación ninguna a ninguno de estos aspectos-, es que no cumple ni uno solo de los parámetros en base a los cuales se debe elaborar un decreto ley, según el artículo 86 de la Constitución.

Porque, mire, un decreto ley se puede presentar en casos de extraordinaria y urgente necesidad, y su decreto ni es necesario ni es urgente, No es urgente porque la suspensión cautelar es de mayo, de mayo, va a hacer casi cuatro meses.
¡Oiga!
, es que había tenido tiempo de sobra.
Y si realmente había tanta urgencia porque empezaba el curso, no haberse ido de vacaciones (aplaudiments), porque por el hecho de que usted esté agotado no tienen que pagar las consecuencias los alumnos.

Pero es que, además, esa urgencia estaba resuelta, es que solamente tenía que aplicar el decreto del Partido Popular, el decreto del 2012.
Usted ha generado la urgencia para aprovecharse de ella.
Y eso dice muy poco a su favor, señor Marzà.

Y tampoco existe necesidad de que el cumplimiento del auto se haga a través de un decreto ley.
Es que si usted no hubiera hecho el decreto ley no hubiera pasado absolutamente nada, porque solo tenía que aplicar el decreto del Partido Popular.

Pero déjeme que le diga una cosa porque hay jurisprudencia al respecto, conseller, y dice Â«que la adopción de leyes singulares debe estar circunscrita a aquellos casos excepcionales que por su extraordinaria trascendencia y complejidad no son remediables por los instrumentos normales de los que dispone la administración.
Â» Este no es su caso.
Usted sí que disponía de esos instrumentos.
Es que no para de hacernos trampas.
Y lo peor, ¡encima!
, es que estas trampas después nos la intenta meter con calzador.

Pero es que el artículo 86 de la Constitución también dice Â«que los decretos ley no podrán afectar a los derechos y libertades de los ciudadanos que están regulados en el título I de la ConstituciónÂ».
Y su decreto afecta al derecho a la educación, al principio de igualdad y al derecho a la libertad.
¡Es que no hay por dónde cogerlo!
De verdad que intentamos ponerle buena voluntad pero ¡no hay por dónde cogerlo!
(Aplaudiments)

Pero es que por si todo esto fuera poco también infringe el artículo 24.
1, porque ustedes también vulneran el derecho a que las resoluciones judiciales alcancen la efectividad otorgada por el ordenamiento.
Lo que ustedes hacen con este decreto ley es alterar una resolución judicial con artificios.
Olvidan que es una obligación, una obligación cumplir las resoluciones judiciales en sus propios términos.
Ustedes no respetan lo más mínimo al poder judicial.

Pero, mire, se lo voy a decir más claro para que me entienda todo el mundo: es un ataque vergonzoso a la división de poderes porque intentan sustituir las decisiones judiciales por triquiñuelas.
(Aplaudiments) ¡Una vergüenza de Consell, una vergüenza de Consell!

Y también infringen el artículo 9.
3 de la Constitución, que es el principio de interdicción de la arbitrariedad de los poderes públicos, algo que suena muy raro pero que es muy sencillo, y es que ustedes no pueden hacer lo que les dé la gana -mira si es sencillo-, porque no pueden ir en contra del ordenamiento.
Y este decreto lo que quiere es al final sacar adelante, con la finalidad, con la única de finalidad de eludir y de frustrar la ejecución de la suspensión cautelar que les hizo el TSJ.

Y también incumplen el principio de seguridad jurídica, pero voy a parar ya porque, si no, perderé el tiempo con todas esas cuestiones muy importantes pero tengo otras muchas otras cosas que decir.

Esto es un suma y sigue de despropósitos desesperante.
Ustedes son unos temerarios, señor Marzà, y con este decreto, con esos visos de inconstitucionalidad, con eso…, perdónenme, pero ¿con esta cutrez es con la que quieren dar estabilidad al sistema educativo valenciano?
¿De verdad piensan que así lo vamos a votar a favor?

Miren, ustedes hagan, si quieren, de la irresponsabilidad y de las chapuzas su forma habitual de proceder pero ahí no van encontrar al Partido Popular.
Yo se lo aviso: si realmente quieren dar estabilidad al sistema educativo no convalidemos este decreto ley, apliquemos el derecho del 2012 y acatemos el auto del TSJ.
Déjense de experimentos porque los perjuicios los acaban pagando los estudiantes.
No apoyen, ¡por favor!
, señorías, esta temeridad, no se hagan cómplices de esta pantomima que está a las puertas de la ilegalidad.

Y todo esto, solamente esto respecto a la forma, porque si vamos al fondo ¡es la pera limonera!
, un decreto plurilingüe sin inglés.
¡Olé!
, conseller, ¡olé!
(Aplaudiments) Es que es usted un innovador, un visionario.
Oiga usted, el primer programa plurilingüe que no da inglés.
Pero ¿saben dónde está el problema?
Que a ustedes…, es que esto no es un debate lingüístico.
Dense cuenta de la intervención del señor Mata, esto es un debate de libertades, de confrontación de derechos, de que las familias no puedan opinar (aplaudiments), y eso la gente lo tiene que saber.
A ustedes la lengua, la pedagogia, los niños les dan exactamente igual.

Les podría hablar de muchísimas cosas del fondo -llama la atención, mire, Mata, es que de verdad que llama la atención-, donde se dicen muchísimas más cosas y es mucho más extenso el preámbulo tendencioso que el articulado.
¡De verdad que es increíble!
Donde además hace un resumen que intenta ser muy riguroso sobre los recursos judiciales y de once recursos solamente hablan de tres, sobre todo el referente al Partido Popular.
Pero de los recursos que no interpone el Partido Popular, que interpone la sociedad valenciana que han mandado a la sala Vinatea (aplaudiments), a esos no les nombran en todo el decreto.

La verdad es que la irresponsabilidad clama al cielo, y lo que también clama de los que la veu d'un poble, els que venian a obrir les finestres i totes estes coses, al final lo que acaban diciendo es que aquí no va a participar nadie, que aquí se va a hacer lo que digo yo, que aquí no se va a aceptar absolutamente lo que opine nadie.
Dicen que lo que hacen es escuchar a las familias.
¿A qué familias?
, si aquí no ha opinado absolutamente nadie, señor Mata, que le están engañando continuamente.
Deje de comprar argumentos que son totalmente absurdos.
Y voy terminando.

Mire, señor Marzà, usted no debería estar sentado ahí, usted debería dimitir porque es un peligro para la educación valenciana (aplaudiments) porque antepone la ideología al interés de los niños, y para ello no duda en mentir, en manipular, en chantajear y en desobedecer.
Y termino.

Yo creo que a nadie le queda ninguna duda de que el Grupo Parlamentario Popular vamos a votar que no a esta decreto ley porque no queremos ser cómplices de que se le dé la espalda a las familias, no queremos ser cómplices de que se vulneren derechos fundamentales, de que se rían en la cara de los tribunales y de que intenten ser un calco de Cataluña.

¿Saben una cosa?
Vergüenza y desprestigio es lo único que va a tener este decreto ley en esta cámara.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Supose que el senyor Mata sí vol exercir el seu torn de rèplica a la il·lustre diputada Gascó.

Quan vosté vullga, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Gracias, señora Gascó.

Ustedes no son la sociedad valenciana, no.
Afortunadamente (aplaudiments) somos la sociedad valenciana.
Ustedes no, todos.
En una aula de tres años lo dirían: todos somos la sociedad valenciana.

Las familias eligieron por mayoría de dos tercios los programas plurilingües que querían.
Y usted ha dicho aquí Â«programa plurilingüe sin inglésÂ».
Ahora vaya usted y recórrase todos los colegios a los que ha mareado a decirles: Â«Podéis estar contentos.
Gracias a nosotros, al Partido Popular y a la Diputación de Alicante no va a haber programa plurilingüe este año, habrá el año que viene, si Marzà lo hace bien.
Â» ¡Se han cargado eso!

¿Pero no se da cuenta de que no puede subir a la tribuna a criticar una política educativa que usted ha suspendido?
(Veus) ¡Claro!
Ustedes, ustedes, mire,…

El senyor president:

Senyories, un poc de silenci.

El senyor Mata Gómez:

…va a haber un grupo de niños y niñas, que son los de cuatro y cinco años, que han sido las víctimas del comportamiento del Partido Popular en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, demane silenci.

El senyor Mata Gómez:

Cuatro y cinco años, aquellos en que los padres y los centros quisieron acogerse al programa experimental que empezaba este año para los de tres.

También le digo otra: usted ensució el nombre de La Generalitat y la conselleria en decenas de colegios diciendo que Xarxa Llibres era un desastre, que les iban a engañar (veus), que no iban a tener los libros.
(Aplaudiments) Pero tiene narices, tiene narices que ahora usted va a los mismos colegios a decirles: Â«Ahora, la conselleria os obligará a cambiar los libros de los niños de cuatro y cinco años, pero si hubieran tenido Xarxa Llibres no tendrían que cambiarlos.
Â»

¿No entiende el daño que están haciendo?
¿No entiende el daño discursivamente de mezclar la Constitución con no se sabe qué?
(Veus) Porque ustedes están…

El senyor president:

Un segon, un segon, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

…nostálgicos del tiempo en que hacían lo que les daba la gana.

Miren, no volverá CIEGSA a robar (aplaudiments), no volverá, no volverá; no volverán a despedir a 4.
000 maestros, no volverán; no volverán a tener auxiliares de inglés que no sabían inglés, no volverán, no volverán esos tiempos.

Porque la gente se está matriculando más que nunca; porque la gente se acoge a Xarxa Llibres; porque hemos superado las becas, porque hemos contratado a 1.
800 maestros y habrá 4.
000 dentro de nada, porque creemos que la educación es un arma de destrucción masiva de la injusticia, de la insolidaridad, de la discriminación.

¿Cambiar leyes dice usted?
Mire, nosotros.
.
.
, el parlamento español hizo una ley que evitaba que llegaran fondos públicos a los colegios que discriminaban, y separaban y segregaban por sexo.
El Partido Popular hizo otra ley, cambió la ley y lo recurrieron de fuera, y hoy se puede financiar a colegios que crean una realidad que no existe, y es un solo mundo de hombres y un solo mundo de mujeres.
(Veus)

El decreto ley es un instrumento al que han obligado una oposición disparatada del Partido Popular -y luego, si quiere, pide la palabra por alusiones-, porque me dirá usted qué pito toca en todo esto la Diputación de Alicante, la federación de padres (inintel·ligible) … ¡No estabamos hablando de las horas de religión!
(Veus) ¿Por qué?
¡No hay sentencia!
(Aplaudiments) ¡No hay ninguna!
¡Ninguna!
(Veus)

Miren, ustedes, señorías, no hay ninguna sentencia (se sent una veu que diu: Â«Hay una resoluciónÂ»), hay un auto…

El senyor president:

Senyoria…

El senyor Mata Gómez:

…del TSJ que suspende.
.
.
(Veus) Pues no digan la palabra Â«sentenciaÂ».

Al conseller Marzà que es maestro se le ocurre decir: Â«aclaración por recursoÂ» y lo querían meter en la cárcel.
(Veus) El hombre en vez de decir: Â«Es que estoy pendiente de que haya una resolución del recurso de reposición que interpusimos en su díaÂ», dijo: Â«Estoy esperando la aclaración.
Â» ¡Hala!
El TSJ va un domingo por la tarde a opinar qué dice.
(Veus) Antes de que acabe, la señora Bonig ya quiere hablar por alusiones al Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Mata, finalitze,…

El senyor Mata Gómez:

Termino, presidente.

El senyor president:

…finalitze vosté, senyor…

El senyor Mata Gómez:

La mentira tiene las patas muy cortas y los niños de tres años y las niñas de tres años, cuando acabe este curso, si además han cogido las dos horas de inglés, acabarán diciendo que un caballo es un horse.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Sí, senyora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

He dicho al Grupo Popular, al honor del Grupo Popular cuando ha dicho que no teníamos (veus) ninguna legitimidad a la hora de recurrir.
(Veus) Sí, sí, sí, ahora sí, ahora sí que lo ha dicho.
(Remors) Sí, sí, sí.

El senyor president:

Senyories, demane silenci.
(Veus)

Ha fet una menció directa al Partit Popular, jo no la considere indecorosa però puc entendre que vosté la puga considerar indecorosa.

I a tal efecte, i només a efectes d'esta al·lusió concreta, té vosté un minut.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Con la venia de su presidencia.

Mire, usted, señor Mata, dicho por cualquier otro síndic podría aceptarse pero dicho por usted, que es un letrado de reconocido prestigio, sorprende.
Que lo diga el señor Marzà, pues la verdad es lo normal porque no sabe distinguir entre aclaración, 262 de la Ley orgánica del poder judicial, la Ley de enjuiciamiento civil, y el recurso de reposición que se lo recordó el domingo por la tarde el Tribunal Superior de Justicia.

Jamás en la historia judicial…

El senyor president:

Senyoria, ha d'anar vosté a la al·lusió concreta al grup.

La senyora Bonig Trigueros:

…de la Comunidad Valenciana un domingo el TSJ había salido directamente a rectificar al conseller de educación.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyoria, s'ha de dirigir vosté al senyor Mata.

La senyora Bonig Trigueros:

Señor Mata, en el auto, en el auto de suspensión cautelar del decreto interpuesto por la diputación, expresamente el Tribunal Superior de Justicia dice (veus) que la Diputación Provincial de Alicante tiene plena legitimidad a la hora de defensa de los derechos de los ciudadanos de la provincia de Alicante.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â»)

Y sí que hay una sentencia en este tema que entra en el fondo del asunto del decreto y que declara nulo por vulneración de derechos fundamentales (veus), señor Marzà,…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

… artículo 14 de la Constitución española, que esto de momento no es Cataluña.
Y si el Partido Popular puede,…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

…va a evitar que ustedes conviertan… (El senyor president desconnecta el micròfon.
Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories.
.
.

Senyor Mata, ¿per a què demana vosté la paraula?
(Veus)

Senyories, ¿volen deixar que puga dirigir el debat i intenten estar en silenci per a escoltar?

¿Per a què demana el senyor Mata la paraula?

El senyor Mata Gómez:

Per a corregir una inexactitud que, segurament, se m'atribuïx a mi perquè la senyora Bonig acaba de declarar…

El senyor president:

Senyor Mata, senyor Mata,…

El senyor Mata Gómez:

…que el 262 de la Llei orgànica del poder judicial…

El senyor president:

…no té vosté paraula, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Però és que parla d'una altra cosa…

El senyor president:

Senyor Mata,…

El senyor Mata Gómez:

…parla de les majories de les…

El senyor president:

Senyor Mata, les al·lusions no donen dret a rèplica.
(El senyor Mata parla amb el micròfon desconnectat) Senyor Mata, les al·lusions no donen dret a rèplica.

Anem a continuar.
.
.
(Veus) Les al·lusions no donen dret a rèplica.
Puc.
.
.
¡Senyories!
(rient), senyories, ¡per favor!
Efectivament la senyora Bonig ha fet.
.
.
(La senyora Mollà Herrera intervé sense micròfon) Senyora Mollà.
.
.
Senyories, anem a continuar amb la rèplica de la senyora il·lustre diputada Gascó al senyor Mata.

Senyories, no es pot controlar el que es diuen vostés entre escons de forma entrecreuada.
Jo demane silenci i respecte per a l'oradora que està en estos moments en l'ús de la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Mire, señor Mata, la estrategia de poner el ventilador y venir aquí a hablar de absolutamente todo menos del decreto ley puede ser un buen intento pero no le va a funcionar.
Aquí esta mañana vamos a hablar de la chapuza que supone el decreto ley para el sistema educativo valenciano.

Y le voy a decir otra cosa, señor Mata.
Ustedes hasta ahora estaban aquí un poquito de perfil intentando ser observadores inocentes de la cantidad de decisiones sectarias que se estaban tomando en la educación valenciana, pero a partir de hoy, si votan a favor de ese decreto ley, ustedes van a ser corresponsables de esa situación.

Y que hayan hecho al Partido Socialista a hacer el turno a favor dice mucho, dice mucho de lo que está pasando en la Generalitat valenciana.
El Partido Socialista, con el señor Puig a la cabeza (colpejant la trona), se ha vendido a Compromís.
Y que usted salga hoy a hacer el turno a favor es la prueba evidente de que esto es así.
(Aplaudiments)

Pero, mire, a mí que ustedes acepten que estos señores se salten las reglas del estado de derecho porque así pueden mantener el sillón en el palau de La Generalitat, allá ustedes con su conciencia.
Yo no soy nadie para hacer reflexionar a ningún partido político en esta cámara.
Pero ustedes se están metiendo en un charco muy, muy importante, porque sus alcaldes están votando a favor mociones del Partido Popular para reprobar la política lingüística del señor Marzà (aplaudiments), están aprobando mociones para reprobar al propio señor Marzà.

Ustedes tienen conversaciones y saben que muchísimos de sus filas y muchísimos alcaldes no están a favor de las decisiones lingüísticas que está adoptando Compromís.
Pero ustedes no hacen nada, son incapaces de plantarse.

Pero es que hay algo muy importante respecto al Partido Socialista.
Mi síndica se reunió este verano con el presidente Puig desde la lealtad más absoluta para intentar solucionar este tema porque es lo que nos exige la sociedad.
Y a ese ofrecimiento de acuerdos y de consenso lo único que nos encontramos al final fueron mentiras y una nueva traición.

El señor Puig tenía que haber demostrado en ese momento altura política, talla política y no ha estado a la altura.
Ha preferido convertirse en cómplice de las mentiras, de los enredos y de las faltas de respecto al TSJ, a las familias y a los docentes de la Comunidad Valenciana.
Puig ha vendido al PSOE al interés de Compromís pero asuman las consecuencias.
Esa es la verdad.
Por lo menos, sean honestos, sean valientes y asuman las consecuencias.

Yo alucino con los argumentos del Partido Socialista.
Es que, señor Mata, vale que no se lea el decreto ley pero ¿que tampoco se lean las sentencias?
¡Es que no se ha leído nada para venir a preparar el debate!
(Aplaudiments) Se lo ha dicho mi síndica.
¡Oiga!
, es que hay una sentencia, una sentencia donde han tenido que anular un artículo porque atenta contra el artículo 14 y 27, el derecho a la igualdad y el derecho a la libertad educativa.
(Veus) ¡Sen-ten-cia!
¿Me escucha, señor Mata?
Yo entiendo que esto no le está gustando, es que estoy hablando yo.
Igual si me hace caso a mí es más interesante el debate.
Sentencia.

Pero, mire, ustedes si quieren mirar para otro lado miren,y dejen de responsabilizar al Partido Popular de todos sus males, porque es que el modelo del fracaso.
.
.
Siempre dicen: Â«Es que el modelo lingüístico -perdón- del Partido Popular ha fracasadoÂ».
Si para nosotros lo que ha fracasado es el modelo que se aplicó en el año 1993, el decreto de 1993, que es ¡suyo!
, que es ¡su decreto!
(Aplaudiments) Que lo que fracasó es su política lingüística, que nuestro decreto es el decreto del 2012, el decreto que aprobó esa señora que era consellera.
Decreto que no generó ningún revuelo y que se aprobó con todo el consentimiento y con el apoyo de la comunidad educativa.

Y, de verdad, de vueltas con la judicialización, si es que el Partido Popular ha interpuesto dos recursos.
Y ese señor que da la espalda, tiene a sus espaldas más de sesenta recursos de toda la comunidad educativa, no solamente del Partido Popular (aplaudiments), y por muchas razones que no me da tiempo de comentar.

Mire, nunca un decreto había sido tan contestado ni había sacado tanta gente a la calle, y ustedes le están dando la espalda a esas personas.
Han pedido amparo al señor Puig y ustedes les están dando la espalda a esas personas.
Ahora bien, cuando esas personas les den la espalda a ustedes no se sorprendan porque ya saben por qué será.
¿Recuerdan lo que gritaba la sociedad en la calle?
Â«No volem, no volem un ninot de presidentÂ».

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

A continuació, fixaran posició els grups parlamentaris que no han participat al debat de totalitat.

En primer lloc, en nom del Grup Ciudadados, té la paraula la il·lustre diputada Mercedes Ventura.

Quan vosté vullga.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

En primer lugar, señor Mata, hoy ha intentado usted aquí ridiculizar lo que es la educación infantil, y yo creo que es un asunto muy serio el caso educativo que hay hoy en día.
(Aplaudiments)

Indicarle que la educación infantil tiene que tener desarrollado un sistema educativo, de la misma manera que tienen que tener desarrollado un sistema educativo a nivel de primaria.
Por lo tanto, lo que no vamos a tolerar es este rodillo que está utilizando el señor Marzà aplicándonos e imponiéndonos este decreto ley en el caso del proyecto lingüístico de centro.
Veo que aprenden ustedes muy rápido del anterior gobierno con este decreto mordaza que nos acaban de imponer.

Usted hoy nos trae un decreto ley que se aprobará en esta cámara cuando hace ya más de dos horas que los niños y las niñas de la ciudad de Alicante han empezado ya sus clases sin éste ser aprobado, pero entiendo -y quiero entender- que usted está tranquilo.
¿Por qué?
Porque goza de este botànic que le aprueba todo tipo de medidas aunque rocen la inconstitucionalidad, un botànic que espero que se oxigene para que pueda ver con claridad el caos educativo que usted está generando y que vote en consecuencia.

También, aprovecho para felicitar al nuevo síndic, al señor Estañ.
Y espero que deje de ponerse de perfil y que vote en consecuencia en función de lo que le dicen sus ciudadanos.

Pero, a pesar de este caos, usted ayer anunció que el curso -ayer anunció y hoy también anuncia-, que el curso empieza con normalidad, una palabra estrella Â«normalidadÂ», de titular.
Pero ¿qué entiende usted por normalidad?
¿Entiende usted por normalidad imponer medidas educativas que vulneran los derechos fundamentales de los valencianos?
¿Entiende usted por normalidad tener desinformados al inicio del curso a los equipos directivos e inspectores educativos sobre el proyecto lingüístico que iban a aplicar en los centros?
¿Entiende usted por normalidad que los padres han conocido a menos de una semana el proyecto lingüístico de centro que van a tener sus hijos y no van a tener el derecho a decidir?
¿Eso es normal?

Y, además, sí que es verdad que en educación infantil no se utilizan libros pero en educación primaria habían comprado libros.
¿Qué va a pasar con estos libros?
(Veus) No, no, habían comprado libros por el anterior decreto.
¿Qué va a pasar?

Por lo tanto, sinceramente, entiendo que esta normalidad vulnera los derechos y que está incurriendo en un decreto ley que lo que va a buscar es menospreciar un debate educativo y político con su argumentación de que se trata de una medida urgente.

Ustedes con este decreto han buscado trampear la sentencia del Tribunal Superior de Justicia y burlarse de la misma al puro estilo Groucho Marx porque con este decreto ley están diciendo al tribunal que si no le gustan sus principios.
usted tiene otros ¡Claro que sí!
Tiene este decreto ley que nos ha traído (aplaudiments), este decreto ley que -como le ha citado la señora Gascó- tiene muchas ilegalidades en el mismo, un decreto que es ficticio en la forma al no tratarse de una medida urgente porque existe un decreto anterior, que es el del 2012.
Por lo tanto, no existe ningún tipo de vacío normativo y este decreto lo que intenta es esquivar la acción de la justicia.
Con su procrastinación está desarrollando una medida de urgencia y esto se llama fraude de ley.

Para finalizar, indicar (soroll de papers) que quiero manifestar que nuestro grupo parlamentario ha solicitado un informe para conocer la legalidad de la celebración de este pleno, al entender que vulnera el artículo 76 del Reglamento de las Cortes.
Y a estas horas no hemos tenido ni hemos recibido tal informe, por lo que no vamos a participar en la votación de ese decreto ley dado que no queremos ser partícipes de una presunta ilegalidad.

También, aprovecho mi turno para preguntarle al president cuáles son los antecedentes previamente mencionados.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

¿Vol replicar a la diputada Mercedes Ventura?
Té vosté…

El senyor Mata Gómez:

Señora Ventura, con todo el cariño y todo el respeto, es que yo creo que no ha leído el decreto ley.
(Rialles) Bueno, se lo habrá estudiado.
.
.
Pues vamos a repasar.

Tiene cuatro artículos.
El artículo primero dice que se aplica a los centros docentes y programas plurilingües del curso, en infantil, 2017-2018.
Artículo 2, que los centros.
.
.
, que esas normas se desarrollarán exclusivamente para los centros con fondos públicos.
Artículo 3, se cogen los programas que había en el decreto plurilingüe, que decidieron los padres en las horas que le he dicho, y se reasignan dando la opción de, en la lengua mayoritaria, poder tener de cero a dos años.
Y se acaba el decreto.
Por tanto, no afecta a los de cuatro y cinco años.

Nadie tiene que comprar libros diferentes, y se lo diré una y mil veces.
Y no mientan a la gente.
En la Comunidad Valenciana no hay ningún niño en el sistema público que compre libros.
¡Nunca!
¡No hay!
Porque Xarxa Llibres se los facilita.
Menos.
.
.
(aplaudiments) menos, menos, menos.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor.

Senyor Mata, un segon, per favor.

Demane.
.
.

El senyor Mata Gómez:

.
.
.
menos aquellos centros concertados en los que el colegio decidió no acogerse a la red Xarxa Llibres, y decirle a los padres que compraran los libros.
De los de cuatro y cinco años, no se aprueban.

Pero ahora hablemos de lo que es un decreto ley, de la ilegalidad de un pleno.
.
.
Es que yo creo que ustedes el deslizamiento hacia al PP, pues lo veo, ¿no?
Pero.
.
.
pero ya si es a la CUP, y me salgo del pleno, y no voto.
.
.
(Aplaudiments) Claro, es que a ver.
.
.
Yo creo que ayer pese al dolor y el sufrimiento de lo que estaba pasando en parlamentos vecinos.
.
.
se ve que les han cogido gusto y están haciendo unas cosas muy raras.
Sálganse si quieren, pero aquí la cuestión no es la ilegalidad de este pleno, que no la ha puesto nadie en cuestión, nadie.

La señora Bonig alertó de una situación, que ella llama Â«irregularidadÂ», de que el presidente pidiera comparecer en el pleno del 13 y 14, y que hubiera uno antes.
Pues igual es irregular el del 14 o el 13.
(Veus) También es verdad que cuando dimitió el presidente Camps, pues se hizo alguna comparecencia extraordinaria, ya había antecedentes.

Aquí la cuestión es.
.
.
(Veus) ¿El qué?

El senyor president:

Senyories.
.
.
senyories, no estan en diàleg amb el senyor Mata.
No l'interrompen.

El senyor Mata Gómez:

Si está suspendido el decreto de plurilingüismo, si falta regular lo que pasa con los niños de tres años -y las niñas-, se dicta un decreto en que se acuerda lo que dicen los padres.

Hoy están comunicando todos los centros de Alicante que el curso se ha iniciado en excelentes condiciones, que menos mal que no se hizo caso a los agoreros que querían abrir un segundo plazo de matrícula, que afortunadamente todas las niñas y niños están integrados.

Y le digo una cosa, señora Ventura, yo he tenido hijas que han tenido tres años.
Van niños que tienen tres años, pero mi hija es profesora de infantil de un aula de tres años, y es la que me ha explicado lo de la asamblea, las jirafas, el horse.
.
.
Pero si es que es importantísimo.
Está creando ciudadanos libres, que se reúnen para decidir, asignación de colores.
.
.
Si busca en Youtube, que es muy divertido, ponía: Â«Desarrollo de una clase de tres añosÂ», te lo pasas fenomenal.
Pero es que no hay libros.
¿Por qué asusta a la gente con mentiras?

Ratifiquen el decreto.
No me jueguen a Anna Gabriel, se llama.
.
.
, no hagan un CUP, siéntense en el escaño, voten, ratifiquen el decreto, y el día 11 el sistema escolar volverá a decir que ha funcionado bien, que los niños y las niñas han ido a las aulas, y demos normalidad a todo esto, porque hablan de cosas que no existen y que no están en el decreto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.
(Veus)

Sí, ho tinc amb compte, però ha estat interromput en nombroses ocasions el senyor Mata.

Senyora Mercedes Ventura, té vosté la paraula per a.
.
.
si vol fer ús per a replicar el senyor Mata.
I efectivament tenim un acord de Junta de Síndics de ser molt estrictes en els temps d'ús de cada orador.
(Veus) Sí, senyories, perquè ha estat interrompent suficientment i reiteradament durant tota la seua intervenció.
Fins i tot li he demanat que parara i ha continuat.

Senyora Mercedes Ventura, té vosté la paraula per a replicar el senyor Mata.

La senyora Ventura Campos:

Bueno, me voy a centrar en el decreto ley, que es el foro que hemos venido aquí a debatir.
Cuando ya hablaba del libro, le hablaba del decreto de plurilingüismo.
También tengo que decirle que afortunadamente también sé lo que es el sistema educativo: soy profesora de los futuros maestros, por lo tanto sé de lo que hablo.

En cuanto al decreto ley, ya le he dicho -y ya se lo ha comentado la señora Gascó- que incumple.
.
.
, que tiene muchas ilegalidades.
No voy a citar, por tiempo, todos los artículos que incumple, pero sí que es verdad que.
.
.
, decirle que no es un decreto ley, como le diría, y diciendo que es ficticio en la forma, porque no se trata de una medida urgente.

No se trata de una medida urgente como lo recoge en el preámbulo, porque ya hace 109 días que el Consell conoce la primera suspensión cautelar por el TSJ, y no han hecho nada para actuar en consecuencia, sino.
.
.
, por otro lado, desde Ciudadanos, les hemos invitado en tres ocasiones a que el señor Marzà viniera a comparecer por Diputación Permanente y nos han dicho que Â«noÂ».
Nos han contestado que Â«noÂ» al diálogo, pero Â«síÂ» a la imposición.
Le hemos invitado a que viniera a explicar antes del 1 de septiembre, pero no hemos recibido respuesta.
Y nos llama la atención que viniendo de un partido que dice ser del Consell, ser de un partido que dice respetar la democracia, pues que no lo hagan.
Recordarles que la democracia no es solo cuestión de normas, sino también de formas, por lo que exigen que las decisiones sean fruto de la voluntad popular y no simplemente de la mayoría.

El conseller dice que el plurilingüismo es irrenunciable, y se lo hará.
.
.
, y lo hará como haga falta.
No lo digo yo.
Lo dice este titular.
Y yo le pregunto, señor conseller, aprovechando que está aquí: ¿qué tipo de plurilingüismo está hablando?
¿De qué tipo?
¿De aquel que aboca al chantaje educativo?
¿Qué es lo que hará?
¿También golpeará a la democracia como lo ha hecho el gobierno catalán?
Porque me gustaría saber qué opina también la vicepresidenta -que la tengo aquí- y el conseller sobre el referéndum del 1 de octubre.
Y si se lo pregunto es porque.
.
.
, si están de acuerdo o no están de acuerdo, porque.
.
.
¿Comparten o no comparten la misma ideología?
Si le pregunto esto es porque sus políticas educativas parece que se nutran de las mismas fuentes que las catalanas, empezando por el decreto que se encuentra suspendido cautelarmente que vulnera la igualdad y la oportunidad de derechos.
(Aplaudiments)

Desde Ciudadanos solicitamos que se trabaje desde el consenso y que la educación no sea un instrumento de adoctrinamiento, sino de libertad.
Y que tampoco sea un instrumento de discriminación, sino de igualdad.
Y que la educación sirva para empoderar a esta sociedad.

Si queremos ser un país libre tenemos que tener la libertad y respetar las diferentes formas de pensar y nutrirnos de estas discrepancias, que desde Ciudadanos lo hemos dicho muchas veces: queremos un pacto por la educación y que se trabaje desde el consenso.
Pero, por otro lado, no queremos la imposición ni este decreto mordaza.

Y cuando el señor Mata dice que parecemos al Partido Popular, sí que nos gustaría recordarle al señor Mata que en lo que llevamos de esta legislatura ya llevan ustedes quince decretos ley, lo que ratifican ustedes es que están copiando muy bien lo que hacía el Partido Popular.
Ese partido que tanto critican.
Creo que ustedes ya es hora de que les empiecen a cobrar un copyright, porque están haciendo lo mismo que ustedes.
(Aplaudiments)

Por otro lado, también me llama la atención cuando el señor Marzà dice que el ministro está al tanto de todo esto.
Le hemos preguntado.
.
.
, desde Ciudadanos hemos preguntado al señor ministro si está al tanto de todo esto, si acepta este decreto ley, qué opina de este decreto ley, porque me parecería muy bipolar que aquí, en las Cortes Valencianas, el grupo parlamentario del Partido Popular esté en contra de este decreto ley, y el ministro, que es el que tiene las herramientas para paralizarlo, no lo haga.
Por lo tanto, me gustaría conocer y tener respuesta qué es lo que se está trabajando desde el ministerio.

Y para.
.
.

El senyor president:

Senyoria.
.
.

La senyora Ventura Campos:

.
.
.
y para cerrar, pues sí que, como bien he dicho, nuestro grupo no va a participar en la votación de este debate.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, continuem en la fixació de posició per part de la resta de grups parlamentaris.

I ara, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, té la paraula l'il·lustre diputat César Jiménez.

Quan vosté vullga, senyor.
.
.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyor president.

Sóc un diputat nascut a Castelló i no a Conca.
També he crescut al barri del Raval i no al centre de Castelló.
Faig esta puntualització per a aquells que atorguen legitimitat en funció de l'origen o el barri.

Aprofite per a agrair a la gent de Cuenca, però també a la Terol, a la de Madrid, a la de Buenos Aires i en general a la de tots els indrets d'Espanya i del món, que quan vénen al nostre país s'afanyen a entendre i a aprendre la nostra llengua.

Vull també donar.
.
.
(aplaudiments) vull també donar veu a la gent de les comarques catellanoparlants del nostre territori, joves i no tan joves, que se'ns acosten discretament a dir-nos que ells també volen per als seus fills i les seues filles les oportunitats d'aprendre una llengua.

Però bé, senyor conseller, vosté, com a cap de la seua conselleria, és el principal responsable que avui estiguem ací convalidant un decret llei per salvar l'inici de curs davant l'afront previsible del Partit Popular als drets dels nostres xiquets i xiquetes.

Vosté, com a persona informada, hauria d'haver intuït que la sucursal del Partido Popular més bel·ligerant amb una llengua pròpia de tot l'estat anava a buscar la manera de posar pals a les rodes.

Vosté no va preveure -i per això hui estem ací- que el Partit Popular jugaria al confrontament entre valencians.
Perquè si haguera volgut parlar de defensa de la llengua este partit, des d'un inici en els debats hagueren participat gent com el senyor Mulet o la senyora Gallén, que són gent que s'estima la llengua, i ací estaríem parlant de qüestions tècniques per a millorar l'aprenentatge i per a preservar eixe tresor que tenim tots els valencians i valencianes en definitiva, però no.
.
.
Es veia vindre i vostés van agafar el camí equivocat, tot i que rebien advertències no només d'este grup parlamentari, també d'altres, actors de la societat civil, d'experts, i ara hem perdut l'oportunitat de començar en este curs un model al qual nosaltres veiem possibilitats de millora, però que en termes generals ens semblava un model acceptable.
Tot açò s'haguera d'haver.
.
.
, s'haguera d'haver tingut previst fa un any, però van decidir anar pel recte, tot i que no sempre és el camí més ràpid.

I ara.
.
.
ara, amb la convalidació d'este decret per salvar l'admissió de xiquets i xiquetes de tres anys, ja necessàriament ha passat.
.
.
, han vingut a buscar el suport de la cambra.
I el tindrà.
El tindrà del nostre grup, perquè per damunt de tot en el cap i en el cor tenim la defensa d'eixos drets d'eixes personetes.

Esperem que haja servit de lliçó apresa per a adonar-se que allò que venim reiterant des de fa un temps.
.
.
, el Consell s'haurà d'acostumar a no anar per lliure.
.
.
per lliure en coses transcendentals com aquesta i altres.

Ara s'obri una oportunitat que vosté, senyor conseller, ens va negar a tots els grups polítics en primera instància, que és dissenyar un model d'educació plurilingüe modern i de qualitat, participat per grups polític que no fem de la llengua un problema.
.
.
amb el seu tràmit parlamentari, i comprovada l'actitud del Partit Popular de judicialitzar-ho tot, més robust davant atacs frontals a este patrimoni nostre, que és la nostra llengua.
Siguem àgils, fem-ho bé esta vegada i ens tindrà al nostre costat.
.
.
, al seu costat.

I, per últim -vull aprofitar els últims moments-, tornant a qüestions essencialistes, com he plantejat al principi: vostés tenen un militant, que crec que treballa al Parlament Europeu i que té una mena de dèria malaltissa; mostre-li este vídeo, que algunes coses encara tenen cura.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

¿Sí, senyoria?
¿Vol.
.
.
?
Sí, ¿vol replicar al senyor Jiménez?
(Veus) ¿Des de l'escó.
.
.
?

Sí, quan vosté vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Bueno, se ha ido la señora Mínguez, pero veo que la esencia de Podemos sigue intacta.
La indefinición en estado puro la siguen manteniendo.
Supongo que es una estrategia para intentar atraer más simpatizantes, pero ahí no me voy a meter.

Mire, hay temas donde los partidos políticos no se pueden poner de perfil.
No pueden jugar al sí pero no.
Y todavía no sabemos lo que piensa Podemos sobre el aspecto lingüístico.
No lo sabemos.

Y aquí entramos en otro de los aspectos que define a Podemos, que es la contradicción en estado puro.
Usted dice y ha empezado su discurso defendiendo las zonas castellanoparlantes.
Oiga, si es que en el último debate que tuvimos sobre plurilingüismo su síndic hizo unas declaraciones diciendo que había que eliminar la exención.
Es que me parece increíble ustedes que en su discurso hablan de un orgullo de un territorio con dos lenguas y la diversidad lingüística.
Ahora bien, apoyan solamente a una parte de esa diversidad lingüística.
¿Oiga, cómo se llama eso en los círculos?
¡Yo no lo entiendo!
Apoyan la diversidad o no apoyan la diversidad.
Pero eso de apoyar solamente a una parte de las zonas castellanoparlantes van a tener que explicarlo porque yo no lo entiendo.

Luego después, el otro día salen criticando ferozmente -hoy no han dicho nada- la gestión de educación.
Y, oiga, un decreto ley que es el resultado de la inacción, de la desobediencia, de la falta de diálogo, que seguramente sea lo más grave que ha hecho el Consell, va y no dicen absolutamente nada.
Es que ustedes son la contradicción personificada.

Pero es que tengo otra mejor.
Mire, por favor, atienda estas declaraciones.
Dice: Â«Entendemos que ha sido un decreto ley que nace con ciertos vicios, que se hace a través de un decretazo, sin la colaboración de la ciudadanía y que, por tanto, no acoge las reivindicaciones ni de los afectados ni de las diferentes asociaciones.
Y esta norma se salta muchos de los derechos que reconoce la Constitución, que se han inventado un procedimiento extrajudicial donde no existen garantíasÂ».

Mire, podría seguir, parece que esté haciendo mi primera intervención, pero no.
¿Sabe quién ha dicho esto?
Una senadora de Podemos.
Lo que no puede ser es que ustedes defiendan aquí una cosa y en Madrid defiendan otra; que defiendan aquí un decreto ley que prácticamente es inconstitucional y que encima está defendiendo o está regulando derechos fundamentales.

Es que no pueden estar todo el día con la pancarta irreversible.
Es que no pueden vivir arrodillados a lo que dice Compromís.
Es que han hecho bueno al señor Montiel, que al pobre tanto le criticaban por no ser reivindicativo y antes de irse ¡ya están plegados a la voluntad de Compromís, hombre!
¡Y encima vienen dando lecciones!
(Aplaudiments) Vienen dando lecciones.

Pero, mire, le voy a decir otra cosa.
Insisto que esto será que no le ha dado tiempo a usted, señor Sánchez, de ponerse al día con los temas educativos con la marcha de la señora Mínguez.
Y quiero pensar eso porque la alternativa de verdad que no me gusta.

A mí no me gustaría pensar que ustedes están cómodos con un decreto mordaza, sin participación y que está lleno de contradicciones.
Bastante más propio de otros regímenes que de una democracia seria.
Aunque, pensándolo bien, a lo mejor sí que están serios en ese ambiente de dictaduras, de sectarismo, de falta de democracia.
Y precisamente por eso lo van a votar a favor.
Justifiquen lo contrario, que al final es lo que va a hacer, les guste o no les guste.

Y otra cosa muy importante.
¡Oiga!
, por lo menos no se engañen a ustedes mismos.
No le echen la culpa al Partido Popular de todo, que es un denominador común.
Que no es el Partido Popular solo el que está presentando los recursos.
Que son asociaciones de padres, que son sindicatos, que son asociaciones, que es la sociedad valenciana.
Yo entiendo que cuando llegan al círculo tienen que decir lo que están haciendo y que no están apoyando a la gente, porque tienen que apoyar a Compromís.

Pero, ¡oiga!
, la realidad es la que es.
No intenten mirar para otro lado, porque ustedes son cómplices de las barbaridades que se están cometiendo en materia educativa.
Y si viven arrodillados a Compromís es su problema.
Explíquenlo en los círculos, pero aquí, por lo menos, no mientan.

Y termino con una cosa que creo que es importante.
Porque yo creo que con su voto van a sorprender a mucha gente.
O creo que, mejor dicho, más que sorprender, van a decepcionar a mucha gente.
Porque van a hacer lo que dijeron que nunca harían.
Oiga, a partir de hoy van a ser casta de la buena.
¡Quién les ha visto y quién les ve!
La verdad es que estos de la nueva política nunca dejaran de sorprendernos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Senyor Jiménez, per a rèplica a la senyora diputada Beatriz Gascó.

Té vosté la paraula.
Quan vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Molt bé.

La rèplica basada en el que jo he dit allí, però llegida en el paper, per començar, barrejant tot tipus de temes.
Nosaltres avui estem parlant d'un decret per a salvar l'inici de curs, els recursos que han imposat vostés i hi havia la impossibilitat de repetir el procés d'admissió, i ací estem parlant d'una solució que s'ha hagut d'articular per a salvar este inici de curs només.

Vosté.
.
.
, jo veig en les seues intervencions, ja he dit, que si hi haguera persones ahí del seu grup que s'estimaren la llengua, a banda d'estar tractant qüestions de matís, de com fer el model més efectiu, a banda estarien vostés en un altre tarannà.
Jo conec el seu estat d'ànim, el seu.
.
.
, el que li passa.
.
.
Sí, sí.
Jo he estat en la seua (rialles) .
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

El senyor Jiménez Doménech:

Sóc de la seua generació i sóc de Castelló.
Jo he crescut, (veus) he crescut en un ambient i en un context en què la llengua de prestigi era el castellà i els professors.
.
.
Perdó.
.
.

El senyor president:

Senyories, deixen parlar el senyor Jiménez, no facen continues interrupcions sobre la seua explicació.

El senyor Jiménez Doménech:

.
.
.
i els professors de valencià eren objecte de tot tipus de bromes, etcètera, etcètera.

Jo vaig tindre la sort.
.
.
, jo participava també, jo li he de confessar que jo participava d'eixes rutines dels xiquets, ¿eh?
, en aquella època.
Però vaig tindre la sort de coincidir amb un professor, que hui ha faltat, que ja no està entre nosaltres, el senyor Manel García Grau, vaig coincidir en l'aula i vaig aprendre a estimar-me millor, a estimar-me, a conèixer-me millor i a llevar-me de damunt eixe autoodi en què jo estava impregnat i que vosté encara demostra en esta tribuna

Jo li donaré, si vosté m'ho accepta.
.
.
(aplaudiments) jo li donaré, si vosté m'ho accepta, este llibre, és un poemari de Manel García Grau.
Ja tenim una edat vosté i jo, però sóc d'aquells que pensen (veus) que en la vida no sempre és tard i que els que volem implantar un model educatiu, un model plurilingüe que ens faça conèixer-nos millor, és que no arribem a estos extrems i arribem a estos debats d'ací vint o trenta anys.

Aleshores, jo li faig un regal i la convide a un repte: llisca este poemari i vinga ací la següent vegada que tinguem de parlar sobre la llengua i demostre un altre tarannà.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jiménez.

Senyora Gascó, ¿per a què demana vosté la paraula?

Espere, espere, un segon, que no l'escoltem.

¿Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Gascó Enríquez:

Artículo 69.
Alusiones que impliquen juicio de valor.
(Veus)

El senyor president:

Senyories!

Sí, sí, sí.
Queda clar.

El senyor César Jiménez ha fet una expressió sobre l'autor i que és general, (veus) però.
.
.
Esperem vostés!
Esperen vostés!
Esperen vostés!
Però jo puc entendre que vosté s'haja pogut sentir ofesa per eixa explicació.
I, per tant, és d'aplicació l'article 69.
1.
I li vaig a donar la paraula.
Només a efectes d'esta al·lusió.

Té vosté la paraula.

Un segon, senyoria.
Senyories, demane silenci per escoltar l'explicació sobre esta al·lusió que ha fet el senyor Jiménez sobre la il·lustre diputada.

Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Enríquez:

Mire, señor Jiménez, de verdad, empiezo a estar cansada de la manipulación que hacen ustedes y el enfrentamiento que intentan hacer de la sociedad valenciana.
Con ciudadanos buenos…

El senyor president:

Senyoria, vaja vosté a l'al·lusió.

La senyora Gascó Enríquez:

…que odian al valenciano y ciudadanos que no odian al valenciano.

Eso no es verdad.
Ustedes intentan generar ese sentimiento de odio y de crispación, igual que en Cataluña.

Yo no odio el valenciano.
Yo vengo de una familia valencianoparlante.
(Veus) Deje el librito que luego me lo leeré, no se preocupe.
Yo ¿sabe lo que odio?
El sectarismo, la imposición, la mentira, el que se engañe a las familias, (veus) el que no se acaten las decisiones judiciales.
Odio la manipulación, odio que a los (veus)

El senyor president:

Senyoria…

La senyora Gascó Enríquez:

…odio que a los partidos que sustentan al gobierno no les digan la verdad, que les estén utilizando, (veus) que se utilice esta cámara -la verdad, esto es agotador-…, (veus) que se utilice esta cámara para darle legitimidad a algo que no tiene.
Y no la tiene no porque el Partido Popular esté en contra, porque lo ha dicho el Tribunal Superior de Justicia.

¡Ya está bien de intentar manipular!
¡Ya está bien de responsabilizarnos con los buenos y los malos, los odios y los no odios!

El senyor president:

Senyoria…

La senyora Gascó Enríquez:

El único odio que hay en esta cámara es el que ustedes tienen hacia el Partido Popular.
Y las consecuencias de ese odio las acaban pagando los estudiantes valencianos y la sociedad valenciana.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Sí, senyor Estañ, síndic del Grup Podemos.
.
.
Senyoria, ¿per a què demana vosté la paraula?

El senyor Estañ García:

La pedía por inexactitudes, por artículo 69.
1, en el discurso de la señora Gascó.

El senyor president:

No estem en un debat, estem en una aclariment d'una al·lusió molt concreta.
(Remors)

El senyor Estañ García:

Producidas anteriormente.
He esperado a terminar el debate para solicitar la palabra.

El senyor president:

L'article de Â«inexactitudesÂ» no existeix en el Reglament.

El senyor Estañ García:

69.
1.

El senyor president:

L'article 71 no és d'aplicació en este cas, senyoria.
(Se sent una veu que diu: Â«69Â»).

69 són les al·lusions, i les al·lusions no tenen rèplica, senyor Estañ.

Per tant, anem a continuar el debat.

El senyor Estañ García:

Ha habido una alusión con una inexactitud y he esperado a terminar el debate… y he esperado a terminar el debate para solicitar la palabra, en función de esas inexactitudes, en función de lo que ha dicho la señora Gascó en su intervención.
(Remors)

El senyor president:

D'acord, senyor Estañ.
¿Vosté està referint-se al debat anterior?

El senyor Estañ García:

Sí, a la intervención de la señora Gascó durante el transcurso del debate.

El senyor president:

¿En quina al·lusió específica.
.
.
?

El senyor Estañ García:

Ha dicho que el señor.
.
.

El senyor president:

Un segon, un segon, senyor Estañ.

El senyor Estañ García:

Yo se la explico, si me dejan.
(Veus)

El senyor president:

¡Volen fer el favor de callar!
Si és impossible.

Senyor Estañ, explique en quina inexactitud i quina al·lusió indecorosa, al seu juí, s'ha pronunciat per part de la diputada.

El senyor Estañ García:

La inexactitud ha sido decir que en un debate el nuevo señor síndic de Podem, es decir, yo, dijo que estaba en contra de la exención.

El senyor president:

D'acord.
Sobre esta al·lusió té vosté un minut.

El senyor Estañ García:

Perdone, puedo explicarlo, sí.

Yo, en primer lugar, les recomendaría, les recomendaría a todas las personas que hay en esta cámara que vieran ese debate, que vieran ese debate y que prestaran muchísima atención principalmente al portavoz del Partido Popular, que hace unas declaraciones que ni Trump, ni Trump firmaría, hablando del valencià.
(Aplaudiments)

En segundo lugar, lo que, al igual que mi compañero César sabe lo que le ocurre a usted, yo voy a hablar de lo que me ocurre a mí.
Yo me he criado y me he educado en la política educativa del Partido Popular (Se sent una veu que diu: Â«¡Un poquet de silenci!
Â») y sé… Por favor, por favor.
(Veus)

El senyor president:

Un segon, un segon, senyor Estañ.
Un segon, senyor Estañ, que…

El senyor Estañ García:

Yo sé cuáles son las consecuencias…

El senyor president:

Un segon, un segon.

Efectivament, també en el cas de la senyora…, de la il·lustre diputada Beatriz Gascó… No havia posat…

El senyor Estañ García:

¿Puedo ya?

El senyor president:

Mig minut li queda, senyor Estañ.
(Veus) I espere que el puga concloure sense ser interromput, sense cap interrupció.

El senyor Estañ García:

Yo también lo espero, señoría.

Sé las consecuencias de la política educativa del Partido Popular, porque las he vivido yo, que vengo de la Vega Baja.
Y, por tanto, yo ahora mismo no soy valencianoparlante.
Y eso tiene que ver principalmente con la cuestión de la exención.
Y eso tiene que ver con cómo tenemos políticas lingüísticas que vayan a permitir que las personas de la zonas castellanoparlantes podamos aprender también valenciano, porque nos gustaría aprenderlo.
(Aplaudiments) Y usted están manteniendo eso.

Entonces, no usen esto para confrontar.
No usen, no usen este debate para confrontar.
Úsenlo, úsenlo para permitir que todos los valencianos y valencianas conozcamos las dos lenguas o más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.
(Remors)

La senyora Bonig Trigueros:

Por inexactitud.
El señor Estañ nos ha dado la autoría de la ley de un…

El senyor president:

Senyora Bonig, no té l'ús de la paraula.
No està en l'ús de la paraula.
(Veus) No està en l'ús de la paraula.

La senyora Bonig Trigueros:

Por inexactitud.

El senyor president:

(Veus) Senyories.
.
.

No està en l'ús de la paraula.

La senyora Bonig Trigueros:

(Parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Senyories, anem a.
.
.
continuem el debat amb la fixació de posició del Grup Compromís.
I demane per a l'orador el mateix silenci i respecte que s'ha tingut a tots els oradors.

Senyories, demane silenci per a escoltar a l'orador, que fixarà la posició en nom del Grup Parlamentari Compromís.

Senyor Nadal, té vosté la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyor president.

Bon dia.

Este és un decret per a un curs només, excepcional.
Les circumstàncies que han explicat el conseller, Vicent Marzà, i el síndic del PSPV, Manolo Mata, demostren de sobres que concorrien la urgència i la necessitat, tal i com donen suport l'associació de directors i la majoria de la comunitat educativa valenciana, en general.
No així en el decret llei del Partit Popular de l'any 2012, que va expulsar 4.
000 professors del sistema educatiu valencià.

Deixem en suspens aquells elements qüestionats pel TSJ, com certificacions d'idiomes, que en tot cas no tenien cap efecte en la població de xiquets i xiquetes de tres i quatre anys, com ja s'ha explicat abans també ací, i permetem l'inici de curs amb normalitat.
Evitem el caos i les incerteses, perquè la prioritat de Compromís i del botànic és vetllar pels interessos de les famílies i dels alumnes.

Però no està de més, ara que estem ací, recordar per què estem on estem.
Recordem que el Partit Popular d'Alacant es veu atrapat en el seu propi maremàgnum de corrupció i per la nefasta herència que presenta en llocs com Fitur i en altres, i fan una fugida endavant, totalment antològica, recorrent, via la Diputació d'Alacant, un decret sobre una àrea sobre la qual no tenen cap competència.

O siga, senyories, que anàvem a un inici de curs caòtic per a les famílies valencianes, a causa de la hipocresia i la irresponsabilitat del Partit Popular que fa servir institucions com les diputacions i el mateix govern de l'estat com ariets en la seua estratègia judicial contra el govern del botànic.

Senyories, recordem Isabel Bonig reunint-se amb el ministre d'educació, pontejant, pontejant el Consell, per a intentar que hi haja un recurs al constitucional.
És una actitud que denota una incompatibilitat molt gran amb el que és una democràcia madura.
És una actitud que denota, sobretot, una idea patrimonial de les institucions i un allunyament brutal de la separació de poders.

Senyories, el filibusterisme judicial i l'estrangulament econòmic de Montoro són les dues cares del Partit Popular per a intentar segrestar la voluntat de canvi que va expressar el poble valencià a les urnes a les eleccions de 2015.

Parlant de política educativa, el Partit Popular i Ciudadanos volen sotmetre a l'apartheid a milions de valencians de família castellanoparlant o nou vinguda, a qui volen negar l'accés no només al coneixement, sinó, a allò que és més greu, a l'acreditació d'idiomes.
I és aquesta, i és aquesta la principal novetat que tenia el decret.
Volem, des de Compromís i des del botànic, volem que el sistema educatiu valencià acredite els nostres alumnes en l'estàndard europeu d'acreditació d'idiomes.

I és que, senyories, no hi ha dret que a un xiquet o xiqueta, només per l'origen familiar, se li negue la possibilitat d'aprendre un idioma que, a més de donar-li una visió del món i uns trets culturals que són impagables, se li dóna unes oportunitats laborals que no tindria sense aprendre eixe idioma.
I estic parlant també del valencià.
(Aplaudiments) Oportunitats laborals treballant a empreses fora de la nostra terra; treballant a l'administració pública de la nostra terra; treballant a Catalunya, a les Illes Balears i en països de tota Europa.

Perquè, per al govern del botànic, tots els xiquets i xiquetes són igual, dóna igual l'origen que tinguen; tots són igual i tenen les mateixes oportunitats, senyories.
Perquè esta és una passa més.
.
.

El senyor president:

Senyoria.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
per a fer una societat més plurilingüe, més igualitària, més oberta.

Els contratemps judicials del filibusterisme d'alguns ens poden retardar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
, però nosaltres no defallim.
Anem lents perquè anem lluny.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Señor president, por inexactitudes del señor Nadal.
(Veus)

El senyor president:

Però, ¿està referint-se vosté a les al·lusions?

La senyora Bonig Trigueros:

Inexactitudes y alusiones directas al Grupo Popular y a mi persona.
Isabel Bonig, lo ha dicho.
(Veus) Sí, sí, sí.

El senyor president:

Senyora Bonig, s'ha fet una menció, en cap cas indecorosa, irrespectuosa.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

¿Cómo que no?
(Se sent una veu que diu: Â«¿Cómo que no?
Â»)

Me ha acusado de saltarme.
.
.

El senyor president:

Si a totes les persones que es mencionen en este parlament els haguérem de donar la paraula, no acabaríem mai.
(Protestes.
Se sent una veu que diu: Â«Si tiene derecho, se lo tendrá que dar, ¿no?
¿O no?
Si tiene derecho.
.
.
Â».
Aplaudiments)

La senyora Bonig Trigueros:

Tengo derecho, señor president.

El senyor president:

Senyoria, no ha hagut.
.
.

Anem a continuar el debat en la rèplica de la seua portaveu.

La senyora Bonig Trigueros:

Señor president, me ha acusado de no respetar el estado democrático, (veus.
Una diputada diu: Â«Sí, sí, síÂ») de saltarme la división de poderes, de que el partido al que represento, tengo el honor y el orgullo de representar.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

.
.
.
, utiliza las instituciones como ariete contra el gobierno valenciano.
(Una diputada diu: Â«Sí, eso lo ha dicho, eso lo ha dicho.
¡Hombre!
Â»)

Así que, señor presidente, creo que tengo reconocido mi derecho a réplica de honor.
(Veus)

El senyor president:

Precise vosté l'al·lusió que vosté.
.
.
(Protestes)

La senyora Bonig Trigueros:

¡Hombre!
, pues, se lo acabo de repetir, señor presidente.
(Diversos diputats diuen: Â«Si lo acaba de decirÂ».
Veus)

El senyor president:

Si vosté considera que.
.
.
 (Una diputada diu: Â«Las cuatro primeras líneas del discurso de este señorÂ»)

Senyories, deixen.
.
.
En l'anterior al·lusió, senyoria, vosté ha excedit completament el marc de la contestació a l'al·lusió.
Si se'n passa del marc, en això que acaba de dir vosté, li retiraré la paraula.

Té vosté un minut, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Señor Nadal, dos cuestiones.
Primero, usted ha dicho que el partido al que represento utiliza las instituciones del estado y la Diputación de Alicante como ariete contra el gobierno valenciano.
(Protestes.
Algú demana silenci: Â«XxtÂ») Primera inexactitud.

En primer lugar, (veus)…

El senyor president:

Senyories…

La senyora Bonig Trigueros:

…le recuerdo que se lea el auto.
.
.
Por favor, silencio, tranquilidad.
Tranquil·litat.
 Tranquils, que encara queden dos anys.
Tranquil·litat.
(Veus)

Mire usted, el auto del Tribunal Superior de Justicia de 27 de mayo, por el que se suspende cautelarmente su decreto de chantaje lingüístico, si usted se lee los fundamentos de hecho y los fundamentos de derecho, cosa que le recomiendo, dice expresamente y textualmente que la diputación de Alicante tiene perfecta legitimidad para defender los derechos de los ciudadanos que se consideran vulnerados.

Usted no es lego…, o sea, no es experto en derecho, pero debería saber que el artículo 24 de la Constitución española establece el derecho a la tutela judicial efectiva, que sin estado de derecho no hay democracia, eso que ustedes se quieren cargar.
(Veus) Y los ciudadanos y las instituciones tienen derecho (inintel·ligible) …

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Y, en segundo lugar, para saltarse la… (El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyora Bonig.

Anem a continuar amb el debat.
(Veus) Anem a continuar el debat amb la intervenció, la rèplica de la senyora Beatriz Gascó.
(La senyora Bonig continua parlant sense micròfon.
Aplaudiments)

Senyora Gascó.
(Se sent una veu que diu: Â«La senyora Sánchez ha demanat la paraula.
Bueno, pero, ¡oye!
, todos no, todos noÂ».
Veus)

Senyora Sánchez, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Sánchez Zamora:

(Inoïble) .
.
.
69.
3.

El senyor president:

En honor al grup.
.
.

La senyora Sánchez Zamora:

Decoro.

El senyor president:

Però en quina referència.
.
.

La senyora Sánchez Zamora:

¡Hombre!
Nos ha dicho que estamos haciendo apartheid lingüístico.
(Veus)

Creo que son unas acusaciones lo suficientemente graves como para.
.
.
(Protestes) ¿Perdón?

El senyor president:

Senyories, això.
.
.

La senyora Sánchez Zamora:

Creo que estamos.
.
.
Si se está dando la palabra a distintos grupos parlamentarios, en (inintel·ligible) .
.
.
y al decoro del grupo, (veus) el Grupo Parlamentario Ciudadanos lo pide igualmente.

El senyor president:

D'acord, d'acord, senyoria.

¿Vosté considera que és un deshonor,.
.
.

La senyora Sánchez Zamora:

Totalmente.

El senyor president:

.
.
.
pel 69.
3, al grup, el que pot ser un comentari polític d'una magnitud.
.
.
?
Jo li done la paraula, no n'hi ha inconvenient, ho hem vingut fent de forma.
.
.
, tal.

Per tant, té vosté, la síndica del Grup Ciudadanos, senyora Sánchez, un minut per a.
.
.
, només a efectes d'esta al·lusió a l'honor del grup.

Senyories, si l'escoltem.
.
.

Té vosté la paraula.

La senyora Sánchez Zamora:

Señor president, no se preocupe que mi grupo parlamentario siempre ha sido muy respetuoso con las normas de esta cámara, y no será en esta ocasión que se las salte.

Solicito al señor Nadal que retire las acusaciones que ha vertido sobre mi grupo parlamentario en cuestiones de apartheid lingüístico.
Porque, aparte de que todos sabemos lo que significó el apartheid, creemos que es una cosa suficientemente grave como para extrapolarlo a lo que está ocurriendo a nivel educativo en esta Comunidad Valenciana.

Mire, usted…, siempre le he dicho que me parece que comulgaremos más o menos con el discurso y las ideologías que usted lleva a cabo, pero siempre es una persona que está muy atenta en todos los plenos.
Entonces, me parece mentira que, después de más de dos años en los que estamos hablando cuál es nuestro concepto de plurilingüismo, en cuanto a la educación, me venga ahora con esas.
Porque si algo tenemos meridianamente claro en Ciudadanos es que lo que queremos es un sistema educativo trilingüe, pero, ¡ojo!
, sin chantajes educativos.
Y, precisamente, lo que está haciendo este decreto, desde que fue concebido, es un chantaje educativo lingüístico.
Y, por muchos parches que se hagan, seguirá ejecutando este chantaje educativo lingüístico, y no lo vamos a tolerar.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Continuarem el debat amb la rèplica a la intervenció del senyor Nadal, per part de la diputada Beatriz Gascó, del Grup Parlamentari Popular.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

A ver, señor Nadal, el problema es que ustedes tiran de argumentario, como un mantra, y repiten siempre lo mismo.
Son tan sumamente previsibles… Si es que el argumentario lo tenemos hasta nosotros.
Y es que está mal, es que su argumentario está mal.
El problema es que parten de premisas falsas y sus argumentos acaban siendo una auténtica estafa a la sociedad y a sus propios afiliados, porque estas mentiras son las que reparten a sus afiliados.

Ustedes necesitan mentir y mentir y mentir para justificar lo que no tiene justificación, señor Nadal.
Ese es el problema.

Lo decía ahora la síndica de Ciudadanos, es que nos ha acusado de apartheid.
Es que ya no saben cómo introducir el odio en la sociedad valenciana.
Es que no tienen vergüenza.
Es que son acusaciones muy serias, propias de un partido radical y que hace del odio una estrategia y una herramienta política.
(Veus) Vergüenza les tendría que dar.

Pero, oiga, de verdad, ya está bien de echarle la culpa…

El senyor president:

Un segon, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

A ver, señora Mollà.

El senyor president:

Senyora Mollà, no està vosté en l'ús de la paraula.
(Veus) Deixe parlar a l'oradora tranquil·lament.
(Veus)

Disculpe vosté, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Cuando se tranquilice la señora Mollà, yo sigo.

El senyor president:

Continue vosté.

La senyora Gascó Enríquez:

Bien, le decía que ya está bien de echarle la culpa de todos sus males al Partido Popular, porque los únicos que están generando el caos en el sistema educativo valenciano… Que nos hemos ido hace dos años.
Es que son ustedes.

Oiga, mire, es que me he hecho un listadito rápido de: retraso en las infraestructuras, los conservatorios, las escuelas oficiales de idiomas, la concertada, las universidades privadas, las evaluaciones, los recursos de la educación especial… Oiga, y el tema lingüístico no es una excepción; es el ejemplo manifiesto de su ineptitud.
Pero no responsabilice de todo al Partido Popular, es que es imposible.
Algo harán mal.
Es que, alguna vez, podrían entonar el mea culpa.

Y se atreven a hablar de incertidumbre y que la culpa es de la diputación de Alicante.
Dejen de cuestionar al TSJ.
La legitimidad se la ha dado el TSJ, ningún partido político.
Hagan el favor de acatar y respetar las resoluciones judiciales, de verdad.
¡Menuda están liando continuamente con el TSJ!
(Aplaudiments)

Y, luego, dicen que ustedes están al lado de las familias, de los docentes y del TSJ y que apoyan a todo el mundo.
No es verdad.
Ustedes no están al lado.
Ustedes les utilizan, ustedes les utilizan para, a través de ellos, imponer su ideario político.
Y, por eso, tienen a tanta gente enfrente, porque gran parte de la sociedad no está dispuesta a que les utilicen, a que les manipulen y a que les adoctrinen.
Por eso salen a la calle.
Doscientas mil personas, señor Nadal, (veus) no el Partido Popular, que yo creo que no sé ni si tenemos tantos afiliados, presidenta; que sale la gente a la calle porque no está de acuerdo con las políticas fundamentalmente de Compromís.

Le voy a decir más cosas.
A mí me gustaría que, por lo menos, fueran honestos.
Presidente, por favor, a ver si puedo hablar un poquito…

El senyor president:

Senyories, un poquet de silenci per a escoltar la…

La senyora Gascó Enríquez:

Y el tiempo…

El senyor president:

Sí, sí, el temps està…

Demanem un poquet de silenci i respecte a l'oradora que està en l'ús de la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Le decía que, por lo menos, me gustaría que fueran honestos, que fueran claros, que vinieran aquí y que dijeran la verdad, que nos dijeran cuáles son sus prioridades, que dejen de hablar de ese plurilingüismo que no tiene inglés -que nadie entendemos- y que digan claramente que lo que quieren es una sociedad monolingüe, que quieren imponer el valenciano en todos los ámbitos, que quieren una comunidad donde no quepa otra ideología que no sea la de Compromís y que digan, y esto es muy importante, que el plan de Marzà sigue la misma lógica y la misma táctica que el plan b de desconexión de Cataluña: con urgencia, por decreto ley y, a quien no le guste, que se vaya a otra comunidad autónoma.

Vergüenza, señores de Compromís.
Vergüenza.
(Aplaudiments i veus)

Ustedes no han conseguido aplicar el decreto del chantaje lingüístico de la forma que tenían prevista, pero están intentando generar, y lo ha vuelto a hacer hoy aquí, un clima de confrontación que se les va a volver en contra.
Y ese clima de confrontación entre profesores y familias y entre territorios, insisto, no es respetable ni serio por parte de un partido que forma parte de estas Cortes.

Y voy a terminar hablando de la judicialización, a que usted también ha hecho referencia.
Miren, no responsabilicen al Partido Popular y a la sociedad valenciana por actuar conforme al estado de derecho.
Asuman su responsabilidad por actuar, de forma reiterada, de forma ilícita.
Pero, ¿qué es esto?
¿De quién es la culpa, de quien comete el delito o de quien lo denuncia?
Es que esto no es el mundo al revés.
Ustedes son los que van contra derecho.
Y nosotros recurriremos a la justicia para velar por los derechos fundamentales de los valencianos las veces que haga falta, señor Nadal, las veces que haga falta.

Y termino.
Una cosa muy importante: si no quieren recursos, es muy sencillo, dejen de cometer ilegalidades.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Finalitzarà el debat, senyor Nadal, en rèplica a la intervenció de la diputada Beatriz Gascó.
I demane el mateix silenci i respecte que demane per a tots els oradors.

Senyor Nadal, quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Beatriz Gascó, m'ha alegrat molt sentir esta segona intervenció seua, perquè jo m'havia jugat, ahir mateix, una cervesa amb un amic que el Partit Popular no vindria ací a parlar d'educació, vindria més a parlar de Catalunya.
I vosté, al final, resulta que ha anat per ahí, a parlar de Catalunya.
(Aplaudiments) La veritat és que són bastant previsibles.

Però nosaltres estem ací per a tindre el cabet en la faena, que és per a què mos paguen els valencians, i no per a parlar de Catalunya, que és.
.
.
Bé, ja porten dos anys parlant d'això.
Des que estic ací, parlen més de Catalunya i de Veneçuela que de què toca parlar.
(Veus) Per cert, també em fa mal al cor, que a Veneçuela no l'han treta en tot el debat.
(Rialles i aplaudiments) No sé jo les persones de Veneçuela com estaran, però estan fent-me patir quantitat.
(Rialles)

Dir-los a vostés que diu que.
.
.
Bé, parlen vostés de decret llei, de tal, que m'estan criticant açò.
Jo vull recordar-los que el decret llei vostés són els recordmans mundials de practicar el decret llei, i més en moments en què tenien majoria absoluta i podien aplicar les coses d'una manera prou més fàcil, però, simplement per eliminar el debat parlamentari, anaven aplicant el decret llei.
Recorden allò de militaritzar les vagues.
.
.
Bé, quan vols militaritzar una vaga, fas un decret llei.

Recorden allò també tan important, que ja els ho he dit abans, ¿no?
, aquell decret llei de 2012 que van fer vostés, que van tirar només al País Valencià més de 4.
000 professors al carrer.
En aquell moment -¿veu?
-, en aquell moviment sí que van eixir més de 200.
000 persones al carrer, per a eixe decret llei que van fer vostés.
(Aplaudiments)

Recorde.
.
.
recorde també un altre decret llei que va fer el senyor.
.
.
, el seu amic, el senyor Bauzá, que ja sé que era una convalidació legislativa com un camió de gran.
.
.
-¡ah!
, molt més greu-, i allò sí que anava en contra de les.
.
.
de les.
.
.
(Veus) El seu amic, el senyor Bauzá, sí, que són.
.
.
segurament el partit.
.
.
el Partit Popular d'Espanya més paregut a vostés que n'hi ha amb molta diferència, i per coses que tots ja sabem.

Recorde també un altre decret llei famós, aquell que van.
.
.
van tallar en sec i es van carregar Radiotelevisió Valenciana.
¿Se'n recorda d'eixe decret llei?
Doncs eixe decret llei.
.
.
eixe decret llei va traure més de 200.
000 persones al carrer en tot el País Valencià.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor demane silenci i respecte.
.
.
(remors) demane silenci i respecte a l'orador.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

La lectura única que.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyor Nadal.
Un segon, senyor Nadal.

Senyories, el mateix silenci i respecte que demane per a.
.
.

Senyor Bellver, no està vosté en l'ús de la paraula.
I si ha de dir alguna cosa, se n'ix fora.
Però ací, no.

Demane el mateix silenci i respecte per a l'orador que s'ha tingut amb la senyora Gascó.

Disculpe vosté, senyor Nadal, i continue.
(Veus)

El senyor Nadal Sendra:

Nosaltres continuem ací i no defallim, ja ho he dit abans.
Anem lents perquè anirem lluny, i segurament tindrem contratemps, perquè evidentment que després de vint anys de govern del Partit Popular no és fàcil imaginar una educació i una societat com la que realment desitgem.
I no és una qüestió d'ideologia.
És una qüestió de dignitat, d'integritat política.
¡Clar que sí que volem que tots els xiquets valencians aprenguen valencià, castellà i anglés!
¡Clar que sí!
I ho anem a fer.
I per això estem ací i per això som conseqüents amb el que creguem.

I sí, senyories, pensem que és un apartheid la política lingüística del Partit Popular i de Ciudadanos de voler apartar les famílies i les comarques castellanoparlants, que tinguen menys oportunitats laborals, que tinguen menys oportunitats d'adquirir.
.
.
(Veus) Sí, senyora, tindran menys oportunitats laborals de treballar tant al País Valencià com en altres zones del món, perquè no.
.
.
, perquè eixes persones tindran menys possibilitat de tindre com a mínim la llengua valenciana que els altres sí que tenen, i perquè tots els valencianoparlants parlem.
.
.
, tots els valencianoparlants de menys de seixanta anys coneixem i usem a la perfecció la llengua castellana.
Per tant, els que tenen la falta d'oportunitat i els que vostés estan discriminant són les famílies castellanoparlants.

Des d'ací faig una crida.
.
.
(aplaudiments) faig una crida a aprovar.
.
.
a aprovar este decret, a aprovar este decret pels drets sobretot de les famílies castellanoparlants i la gent de les comarques històricament castellanoparlants del nostre País Valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor.
.
.

Senyora Bonig, ¿per a què demana.
.
.
?
(Remors)

Senyories, demane silenci.
(Veus)

¿Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Por una cuestión de orden que quiero que quede reflejada en el Diario de Sesiones.
(Remors) Por inexactitudes.
.
.

El senyor president:

Però.
.
.
però això no està contemplat en el reglament, senyora.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

(Inoïble) .
.
.
el artículo 69.
3, por inexactitudes y ataque directo al Partido Popular.

El senyor president:

Senyoria, senyoria, no té vosté la paraula, perquè he escoltat claríssimament.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

¡Hombre!
¡Hombre!
Señor.
.
.

El senyor president:

.
.
.
claríssimament el que ha dit el senyor Nadal i en cap moment s'ha fet res indecorós al grup.
Per tant, no té vosté la paraula i no està contemplada en el reglament esta qüestió.

Per tant, senyories, anem a passar a votar.
(Remors) Anem a passar a votació.
He sigut ja molt tolerant en totes les seues senyories.
(Remors) Senyories.
.
.
!

Senyora Sánchez, ¿per a què demana vosté la paraula?
(Veus) No, no, no, he escoltat exactament el que ha dit.
.
.
, s'ha referit sempre en termes polítics.
Senyora Sánchez, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Sánchez Zamora:

Por una cuestión de orden.

En base al artículo 70 del Reglamento de Les Corts solicito al presidente de esta cámara que antes de iniciar el momento de la votación dé lectura a esos documentos, a esos antecedentes de los que he hablado antes por el cual es válido este pleno, y esperemos que esté suficientemente motivado, y creemos que es necesario por ser pertinentes y.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Sánchez.

Senyoria, la resposta que li vaig donar a la síndica del Grup Parlamentari Popular la vaig fer per registre d'eixida i té vosté accés a la documentació i a les sentències del Tribunal Constitucional.

Si em pregunta pels antecedents que han ocorregut ací en este Ple de Les Corts en anteriors.
.
.
en anteriors etapes, doncs li faig referència al ple que tingué lloc en l'any 2006, abans del ple de debat de política general, convocat en majoria absoluta, però no total, en la Junta de Síndics pel Grup Parlamentari Popular.
Per tant, n'hi han precedents.
(Veus)

I aclarit este tema, anem a passar a votació.
(Veus) No, votem i després expliquen el vot.

Senyories.
.
.
(Veus)

Ara, senyoria, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Cuestión de orden.
Para que quede reflejado en el Diario de Sesiones a los efectos de posibles impugnaciones.

El senyor president:

Molt bé, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Cuando habíamos dicho.
.
.

El senyor president:

Facilite-mos la documentació, que la tindrem en compte.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

No, no, pero quiero.
.
.
No, no, no, quiero que conste en el Diario de Sesiones y, por lo tanto, registrado.
(Veus) Sí, señor presidente.
La sentencia a la que aludíamos.
.
.
, que usted hace referencia a la sentencia.
.
.
, a sentencias jurisprudenciales del Tribunal Constitucional en su escrito, hay alguna sentencia y una línea jurisprudencial del constitucional a raíz de lo sucedido en el parlamento catalán (inintel·ligible) .
.
.
que no se refleja.

El senyor president:

Senyoria, senyoria.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

Sí, sí, sí.
.
.

El senyor president:

Mos entrega l'escrit, però en la seua primera intervenció ha quedat.
.
.
ha quedat clara.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

No, no, no.
.
.
Sentencia del Tribunal Constitucional 224/2016.
.
.

El senyor president:

.
.
.
ha quedat clara en la seua primera intervenció.
(La senyora Bonig parla amb el micròfon desconnetat) I no patisca que quedarà reflectit en l'acta.
.
.
Senyoria, d'acord.

Senyories, anem a passar a votació.
Senyories, comença la votació.
Senyories, el decret ha estat convalidat per 51 vots a favor -contemplem el de la diputada Belén Bachero-, 30 no i 3 abstencions.
(Aplaudiments)

Mos ha sol·licitat explicació de vot el senyor David de Miguel.
Un segon, perquè per escrit només tenim.
.
.
Senyories, els quatre membres sol·liciten.
.
.
, tenen vostés un minut per.
.
.
(Alguns diuen: Â«No, noÂ»)

Senyories.
.
.
(Veus i remors) Senyories, escoltarem l'explicació de vot del diputat David de Miguel.
Quan vosté vullga, senyor De Miguel.

El senyor De Miguel Martínez:

Bien, yo voy a ser.
.
.
¿Qué es, un minuto al final, entonces?

El senyor president:

Sí.

El senyor De Miguel Martínez:

¿Un minuto?
Pues nada, señorías, gracias.

Bien, con un minuto tengo.
.
.
Bueno, vale, cuando.
.
.

El senyor president:

Disculpe vosté, senyor De Miguel.

Senyories, demane respecte per a escoltar l'explicació de vot del diputat David de Miguel.
Demane silenci.

Disculpe vosté.
Té vosté la paraula.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, president.

Pues brevemente, aquí se están echando la pelota unos a otros, y a ver quien defiende más a los niños y a las niñas de esta comunidad.
Pues mire, a mí sinceramente me parece que no están defendiendo realmente.
.
.
, que el interés de los niños no es lo que está prevaleciendo aquí.
Aquí prima más otra cosa, ¿no?
Se habla de referéndum, se habla de Cataluña, se habla.
.
.
Ha faltado Venezuela en este debate.

Y a mí sí que me preocupa porque yo tengo una hija de cuatro años.
A mí sí que me preocupa la educación.
Sí que me preocupan todos estos decretos.
Y lo que me preocupa también es que.
.
.
, y por eso.
.
.
por eso me he abstenido, es todo lo que ha rodeado a este decreto ley, esa imprevisión, esa irresponsabilidad sinceramente.

Porque yo sí que comparto que era necesario.
.
.
, una situación urgente que hacía necesario el decreto ley.
Pero es verdad que ha tenido tiempo de sobra para reunirse, para hablarlo bien, para buscar consensos en la comunidad educativa, con el resto de partidos y demás.
Y no lo ha hecho, como siempre.
Y es por ello que no he podido apoyar ese decreto ley, pero sí que coincido en que era necesario y por eso me abstengo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.

Explicarà.
.
.
(Veus) A continuació, el senyor Domingo Rojo pot fer explicació de vot.
Si volen, des de l'escó, des del faristol, com vullguen.

Senyor Rojo, té vosté la paraula.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenos días, presidente.

Conseller Marzà.

Señorías.

La gestión de su conselleria lleva demasiados meses sumida en la polémica y el caos, provocando malestar en la calle, en las familias y en la comunidad educativa.

Usted, señor Marzà, está gobernando de forma partidista para sus votantes y para su trinchera.
Usted debería gobernar para todos los valencianos.
Y como todos han podido comprobar, sus decisiones erróneas no son inocuas: está afectando a los centros escolares en su organización, está afectando a la previsión de libros efectuado en el mes de julio, está afectando a los docentes y está afectando a las familias.
Y el Consell no se puede permitir este nivel de torpeza en la gestión de la política educativa y de otras tantas de esta comunidad.

Muchos valencianos, en el 2015, a través de las urnas, pidieron un cambio de gobierno, pidieron regeneración democrática, pidieron lucha contra la corrupción y pidieron una mejor gestión de las políticas de educación, sanidad, políticas sociales, dependencia, medio ambiente e infraestructuras.
Y con estas actuaciones precipitadas, in extremis y partidistas complica usted la vida más a las familias y al sistema educativo.

Lo único que va a conseguir y me duele.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Rojo Sánchez:

.
.
.
es que haga buenos a los anteriores.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

Senyor Alexis Marí, pot explicar el seu vot.

Senyories, els recorde que després tenim Junta de Síndics, però encara hem de votar.
Hi ha una segona votació.

Té la paraula, il·lustre diputat Alexis Marí.

El senyor Marí Malonda:

Rápidamente, en un minuto -nos dejan dos-, para los que se han ido voy a hacer un Â«TraperoÂ»: Â«Bueno, pues vale, pues adiósÂ».
A los que se han querido ir, que se vayan.

Y toda la vida con el rodillo a cuestas y hoy con el freno de mano.
De risa, la aplicación o la interpretación que hacen algunos del reglamento según conviene y según qué año.
Pero bueno, veinticinco años de fracaso escolar y aquí estamos.

Yo he votado.
.
.
, me he abstenido, conseller, con el aprecio que sabe que le tengo, por todo el merequetengue que ha montado en educación, yo creo que sin necesidad, sin aclamación popular, muy parecido -se lo he dicho en alguna ocasión- por desgracia al de sanidad -aunque el de sanidad es inigualable-, con enfado continuo de los padres de alumnos, de la parte social.
.
.
Y en fin, hace usted muchas cosas bien, como es la contratación de profesores, bajada de ratio a veintidós alumnos, Xarxa Llibres.
.
.
Yo creo que se tiene que encaminar más por esa vía y no por la confrontación.

En todo caso, le digo, tengo una hija de tres años y yo quiero que aprenda valenciano donde toca, no en los foros de privilegiados, porque hablar valenciano para mí es un privilegio, y quiero que aprenda donde le toca, que es en el colegio.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Senyor Alberto García, també demana per a explicació de vot.

Senyories, els recorde que encara hem de fer una votació sobre.
.
.
si s'ha de tramitar com a projecte de llei o no el decret que acabem de convalidar.

Senyor Alberto García, té vosté la paraula.

El senyor García Salvador:

Mire, senyor Marzà, jo m'he abstingut per una qüestió fonamental: perquè jo crec que vosté no ha entés el privilegi que suposa ser conseller d'educació.

Vosté ha deixat passar l'oportunitat de mostrar-se com a un polític amb majúscules, una persona equànime, una persona equilibrada, neutral, sensata i prudent.
Això és el que penso.

La gent el que esperava era acabar amb les taxes de repetició, la gent vol més diners per a necessitats educatives especials.
Vosté ha sigut un conseller que ha actuat de forma arbitrària i de forma capritxosa.
I això li ho ha de recordar el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que és el pitjor que se li pot recordar a un governant: no ser just i discriminar.
I este decret, en el seu conjunt, és discriminatori pel tema de la certificació de les llengües.

Jo estimo la meua llengua i l'estimo molt, però la forma d'il·lusionar a la gent que aprenga el valencià no és la imposició.
La gent és molt gelosa de la seua llibertat, de la seua sobirania individual.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alberto García.

Senyories, anem a passar a votar perquè com el decret ha estat validat, pregunte als grups parlamentaris si n'hi ha algun grup que sol·licita que es tramite el decret llei com a projecte de llei.
No n'hi ha cap grup.
Per tant ,comuniquem al Consell que el decret ha estat validat.

Senyories, és closa la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 14 hores i 7 minuts)