Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text18 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:red;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 17 de febrer de 2011.
Comença la sessió a les 10 hores i 2 minut.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes,
senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 85.
Segona i darrera reunió.

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari
formulada pel Grup Parlamentari Popular sobre la política d'inversions del Consell (RE número 73.
240)

La senyora presidenta:

Se reprén la sessió.

Compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Blasco Castany:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Molt honorable president de La Generalitat.

Honorables conselleres i consellers.

Il·lustres senyores diputades i diputats.
Bon dia a tots.

El Grup Parlamentari Popular vol aprofitar esta nova sessió de control al govern per a plantejar una qüestió que creguem que és una cosa que preocupa i que afecta la immensa majoria dels ciutadans.
Estem
parlant de la situació econòmica que desgraciadament patix Espanya per culpa de les polítiques fracassades en matèria econòmica, també en matèria social i en matèria institucional del govern del senyor president Rodríguez Zapatero.
Una situació que està col·locant el nostre país al front d'una situació que podem qualificar d'emergència nacional.

Tenim la taxa d'atur més alta de tota la Unió Europea, un 20,3% en estos moments.
El rècord el va tindre l'anterior govern socialista en l'etapa del president Felipe González.
I el president Rodríguez Zapatero està acostant-se, precisament, a eixe rècord que l'últim govern socialista va tindre.
Tenim prop de cinc milions de persones en
atur.
Una situació dramàtica que afecta milions de famílies en Espanya.
I, davant esta situació, és molt important orientar les polítiques actives en funció de les inversions en el sector públic.
És l'única manera de contribuir a eixir d'esta crisi i és l'única manera d'intentar per tots els mitjans procurar evitar la sagnia i la situació que estan travessant tantes i tantes famílies.

El govern de la Generalitat valenciana baix la seua presidència ha sigut un govern que ha apostat sempre per incentivar les inversions en
el sector públic i fonamentalment en intentar que les inversions en els sector productius
generaren ocupació i, al mateix temps, aconseguiren confiança en el món empresarial i amb els emprenedors, tot el contrari que el que ha fet el Govern
d'Espanya que continua mantenint esta situació que és absolutament intolerable.
I a esta situació se li afegix una altra dada: els ajuntaments, l'administració més prop dels ciutadans, se troba també amb una crisi per falta dels recursos necessaris per a mantindre la gestió de tots els servicis públics bàsics que ells plantegen.
I això és conseqüència també de l'incompliment del programa electoral del president Rodríguez Zapatero que no ha sigut capaç, al llarg d'esta legislatura, ni tan sols de complir el seu compromís que figurava en el programa electoral de 2008, quan plantejà que posaria un nou model de finançament en l'àmbit local.

El govern de La Generalitat ha fet una aposta clara per incentivar estos
sectors productius.
I vaig a posar alguns exemples que expressen la manera en
què ací s'han estat abordant estes circumstàncies.
En primer lloc, una aposta per recolzar el municipalisme a través del pla Confiança, amb una inversió superior als 1.
020 milions concretament al servici dels ajuntaments, que està permetent no sols modernitzar els equipaments urbans i locals, millorar també les infraestructures de caràcter local, dinamitzar l'economia i generar al mateix temps ocupació en l'àmbit local i comarcal.

I, per una altra banda, apostar per unes polítiques que estan aconseguint no sols ser emblemàtiques des del punt de vista social, ja que estem destinant dels pressupostos de
La Generalitat pràcticament més del 80% a estes polítiques centrades en la sanitat, en l'educació i en els servicis socials.
I, en eixe sentit, s'està materialitzant en algunes coses que m'agradaria inclús assenyalar perquè estan d'actualitat últimament: la posada en marxa del nou hospital de La Fe, que representa la
inversió en política sanitària més important que s'ha fet per part d'una autonomia en Espanya, sense un sol euro d'ajuda per part del Govern d'Espanya; i, també, la posada en marxa de la modernització de les infraestructures escolars i educatives amb més de 400 instal·lacions que s'han posat en marxa en els últims anys gràcies a l'afany inversor per part del govern de La Generalitat.

Eixa proposta encaminada a millorar les condicions econòmiques de la nostra comunitat i, al mateix temps, a fer possible la recuperació dels sectors econòmics més dinàmics està en contraposició a les polítiques que està portant el Govern d'Espanya.
En els pressupostos generals de l'estat enguany se planteja exclusivament un 9,2% d'inversions estatals en els sectors econòmics públics de la Comunitat Valenciana, la qual cosa va expressar enguany una reducció de més de 600 milions d'euros, dels que no disposarà la Comunitat Valenciana en comparació amb l'any anterior.
Una mostra més de la discriminació a la qual el Govern d'Espanya sotmet esta comunitat en què no sols no contempla la dotació poblacional que tenim, el nostre número de persones que viuen a la nostra comunitat, sinó també una reducció que se materialitza en la falta d'infraestructures que tenim.

En este context de situació de crisi econòmica provocada per la política socialista, jo li pregunte al molt honorable president de la Generalitat
valenciana com valora les polítiques d'inversió en la Comunitat Valenciana per part del govern de La Generalitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el molt honorable president del Consell.

El senyor president del Consell:

Buenos días, señora presidenta.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Efectivamente, una de las claves de estos ocho años, de estas dos legislaturas que he tenido el honor de presidir y de las próximas legislaturas, si los valencianos deciden que siga presidiendo el gobierno
de la Comunidad Valenciana, ha sido la inversión en infraestructuras.
Nunca jamás ningún gobierno autonómico había invertido tanto en infraestructuras y en equipamientos.
En ocho años, 16.
000 millones de euros, son 6 millones de euros al día, son 1.
000 millones de pesetas al día en inversión, en equipamientos para modernizar y para mejorar nuestro territorio.

Como dije hace unos pocos días, he tenido la mala suerte de coincidir siendo presidente de La Generalitat
con el peor presidente del gobierno de la historia de España (remors) el peor, el peor, mucho peor que Felipe González, que ya es decir.
Pese a eso, pese a eso, esta comunidad ha estado
invirtiendo en infraestructuras modernizando nuestro territorio como jamás se había realizado en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Hay un dato que me parece realmente relevante, que son los 400 colegios e
institutos construidos a lo largo de estos ocho años.
Para que ustedes se den una idea, en cuanto a la referencia y a la comparación, durante los años de gobierno socialistas se construyeron 76, 77 -uno más, perdón-, 77 colegios.
En nuestro caso 400 y suma y sigue, porque todavía continúan construyéndose más colegios y más institutos.
7 hospitales se han puesto en marcha durante estos ocho años.
Más de cinco mil millones de euros en inversión en carreteras y en transporte público.
1.
500 millones de euros en inversión relacionada con el agua.
1.
800 millones de euros de inversión en colegios e institutos y 1.
500 millones de euros de inversión en hospitales y centros de salud.
(Aplaudiments) Fíjense el enorme esfuerzo inversor que todos podemos comprobar si no nos tapamos
los ojos, recorriendo nuestra comunidad.

Eso es lo que ha hecho que los valencianos nos sintamos cada día más orgullosos de nuestra comunidad y de nuestro territorio, que sintamos que la
Comunidad Valenciana ha dado un salto hacia adelante como nunca jamás antes lo había hecho, que tengamos esos equipamientos que hacen de nuestro territorio un
lugar paradigmático de referencia, de renovación de expectativas y de esfuerzo; una renovación de expectativas y de esfuerzo que hemos querido, además, que llegase a todos los rincones de la Comunidad Valenciana.
Y dentro de
estos 16.
000 millones de euros de inversión en infraestructuras pusimos en marcha, junto con otros planes relacionados con
la necesaria confianza en la economía del mercado y, por lo tanto, la confianza necesaria para que la economía de nuestra comunidad no parase, un plan Confianza de inversión en todos los municipios de nuestra comunidad, algo que tampoco había ocurrido hasta este mismo instante.
(Aplaudiments)

Y en este punto dos cuestiones importantes, que creo que debemos resaltar.
Más de mil millones de euros de inversión en su suma en todos los municipios en el plan Confianza y algo que da la
altura de capacidad de gestión de nuestra administración autonómica en colaboración leal con todos los ayuntamientos de nuestra comunidad: 1.
800 proyectos hemos
aprobado para poner en marcha este plan Confianza.
¿Qué significa?
Vocación por la inversión.
¿Qué significa?
Capacidad de gestión de una compleja apuesta, como era este plan Confianza.
¿Qué significa?
Que sabemos exactamente cómo gobernar y cómo seguir haciéndolo para el futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari
Socialista sobre la finalització i el cost definitiu de la Ciutat de les Arts i les Ciències (RE número 73.
237)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Camps, perdóneme que le distraiga un momento de tanta proclamación y mire a ver si puede contestarnos cuándo podremos dar por cerrado el proyecto de la Ciudad de las Artes y las
Ciencias y cuándo podremos saber lo que nos va a costar a los valencianos el mismo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

En este mismo ejercicio se culminará uno de los grandes proyectos que se han puesto en marcha en Europa durante
estos últimos años.
Tenemos la enorme suerte de disfrutarlo en la Comunidad Valenciana.
Todas
las certificaciones finales de obra ya están entregadas de todos los edificios a excepción del último de ellos, el Ágora, que queda el remate de la parte final de esta obra.
Por lo tanto, creo que
queda contestada la pregunta, si era esto lo que realmente le interesaba.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Camps, este es un modelo de improvisación e irregularidades con resultado de deuda.
Mire, este es un libro que se ha
publicado hace poco en España; se llama Arquitectura milagrosa; es de un especialista en el tema y dedica un capítulo al tema de la Ciudad de las Artes y las Ciencias y dice: «Pese a las tensiones presupuestarias siempre ha primado la decisión de Calatrava a la hora de dar nuevos alicientes a nuestro proyecto.
» Y aún añade.
«Tanto La Generalitat como Calatrava han ido alimentando el proyecto, pero La
Generalitat no tenía una idea completa del mismo, mientras que las propuestas de Calatrava nos
animaron a asumir retos cada vez más ambiciosos.
Con su ayuda fuimos sustituyendo unos proyectos por otros.
» Eso lo dice su
conseller portavoz el señor Blasco, está entrecomillado en la página 55 de este libro.

Ustedes no sabían lo que estaban haciendo y, claro, como no sabían lo que estaban haciendo por eso dice la Sindicatura de Cuentas desde el año 2004, año tras año, que no ha habido proyectos modificados, que no ha habido propuesta modificada
del director de obra, que la modificación no queda justificada, que no se ha formalizado contractualmente.
Todo eso lo
dice la sindicatura.
Yo eso se lo recordé aquí el 10 de junio y amenazó usted, y está en el
Diario de Sesiones, con alertar a los servicios jurídicos de La Generalitat sobre lo que yo estaba diciendo.
Todavía estoy esperando a esos servicios jurídicos.

Mire, lo cierto es que hoy ese presupuesto que empezó siendo de 308 millones de euros tiene unos sobrecostes, según la Sindicatura de Cuentas, de 625 millones de euros, un coste total de 1.
282
millones de euros tiene el proyecto.
Pero, mire, sabe lo que termina diciendo
la Sindicatura de Cuentas sobre este proyecto, en la página 225 de su informe de este año de 2009, dice lo siguiente: «Se considera oportuno mantener las siguientes recomendaciones propuestas en
informes de ejercicios anteriores.
Los proyectos de obra que ha de ejecutar la
Ciudad de las Artes y las Ciencias deberían revisarse a fin de que desarrollen de forma precisa, detallada y
razonablemente valorada la totalidad de la obra a ejecutar, evitando
modificaciones sucesivas que alteren de forma significativa el proyecto
inicial, el precio de licitación y el plazo de ejecución.
» Todo esto lo dice la sindicatura.
¿Qué es lo que quiere decir?
Primero que esto no es un tema casual, este es un tema
persistente y sistemático; que ustedes no han tenido nunca proyectos precisos, que no hay modificados
aprobados, sin tener proyectos no hay modificados aprobados.
Y como no hay
modificados no ha habido publicidad y no ha habido concursos.
Se le ha
encargado a quien estuviera allí.
Lo que sí que hay en todo este tema es mucha, mucha opacidad, señor presidente, como siempre.

Mire, este es su estilo de funcionamiento, el estilo de la economía de la corrupción donde no hay proyectos, ni modificados, ni concursos, ni publicidad, ¿qué es lo que hay?
Eso que estamos viendo, día tras día, y a lo que usted tampoco da explicaciones.

Su problema, señor Camps, no son cuatro trajes.
Ese no es su problema.
Como decían en derecho, cuando estudiábamos, «la causa de la causa es la causa del mal causado».
Los trajes traen causa en la economía de la corrupción.
La economía de la corrupción causa los trajes y los trajes causan sus problemas, no solamente los del
procedimiento que tiene muy cerca de sentarle en el banquillo, sino los que
vendrán detrás.

Mire cómo estarán las cosas, cómo estarán las cosas que hasta los suyos le vienen a decir hoy que se lo piense, que
reconozca lo que ha pasado y que pague la multa.
La verdad es que entre Génova y sus amigos de aquí están poniendo más que en evidencia su verdadera situación, que es una situación de extrema debilidad.

Pero, mire, usted se lo ha ganado a pulso.
Usted se lo merece.
Porque usted ha
fomentado esta economía de la corrupción.
Ésta, que, por otra parte, le ha permitido regalos y otras cosas.
Esta economía de no llevar las cosas regularmente es lo que usted ha propiciado con su
actuación, que nos ha dejado deuda, deuda y más deuda.
Porque el precio de su megalomanía, el precio de sus irregularidades son los sufrimientos que están ocasionando La Generalitat con sus continuos impagos, que están llevando al cierre y a la quiebra a muchas empresas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Luna, opacidad, la falta de presentación de licencia de obras de la reforma de su casa, (aplaudiments) realizada por una empresa que contrató usted de manera masiva, constante y permanente mientras fue alcalde.

Opacidad del informe de la Sindicatura de Cuentas, no decir que no hay ni una
sola irregularidad (aplaudiments) en la contratación de las obras (inintel·ligible) .
.
.

Opacidad, leer párrafos -y eso está muy mal, señor Luna-, párrafos de manera incompleta.
Porque tengo el papel que usted ha leído, y no ha leído «evitando, en la medida de lo posible» (aplaudiments), frase fundamental para entender el final de la (inintel·ligible) .
.
.

Ya le dije que usted es hijo de la oscuridad, de la opacidad y de lo peor que
hemos visto jamás en esta cámara, durante todos los años de democracia autonómica.
(Aplaudiments)

La inversión que se ha hecho en la Ciudad de las Artes y las Ciencias, de Valencia, la
inversión que hemos hecho en infraestructuras culturales y educativas en la ciudad de
Castellón y en algunos otros municipios de la provincia de Castellón, la inversión que se ha hecho en la Ciudad de la Luz -uno de los lugares fundamentales para entender la industria cinematográfica nacional y europea- en la ciudad de Alicante son proyectos que han cambiado la imagen de nuestra
comunidad; que nos han dado proyección y nos han dado riqueza.
Sólo, a la Ciudad de las Artes y las Ciencias de Valencia, han venido más de cuarenta millones de turistas.
Y el impacto positivo económico, de esta gran obra y gran proyecto de todos los valencianos, supera los dos
mil millones de euros, desde que se construyó.
(Aplaudiments)

Pero como estamos en harina, y «donde no hay harina todo es mohína», querría decir lo siguiente aquí, hoy, en el parlamento valenciano, porque me parece importante:

Después de estos años de debate y discusión, en las dos legislaturas que he tenido el honor de presidir el gobierno de La
Generalitat, una cosa queda manifiestamente clara: el Partido Popular está a favor de proyectos de envergadura para dar un salto hacia adelante, de la
Comunidad Valenciana, y el Partido Socialista Obrero Español, no.
O dicho de otra manera, la Ciudad de la Luz, el auditorio de Peníscola, el Museo de Bellas Artes o el Teatro Principal de Castellón, el Palau de les Arts, no existirían si gobernase el Partido Socialista.
(Aplaudiments)

Y esto es importante que se sepa porque dentro de noventa días los valencianos estamos llamados a las urnas.
Que sepan todas las valencianas
y todos los valencianos que con el Partido Socialista no habría Ciudad de las Artes y las Ciencias, no habría Ciudad de la Luz y no habría inversiones culturales en la provincia de Castellón, y sí con el Partido Popular.
(Aplaudiments) Esto es muy importante.
Con el Partido Socialista tendríamos que ir a producir películas en Cataluña o en Madrid.
Con el Partido Socialista tendríamos que ir a la ópera a Barcelona o a Madrid.
Con el Partido Socialista tendríamos que ir al Museo del Prado, porque aquí no habría museo abierto alguno.
(Aplaudiments) Con el Partido Socialista, nuestra comunidad no estaría, en estos momentos, en la referencia y proyección turística de primera magnitud.
Con el Partido Socialista una de las industrias
estratégicas más importantes de la comunidad, que da trabajo a más de 350.
000 personas, simplemente no habría tenido inversión alguna, y es la turística.
Que lo sepan los empresarios del turismo.
Que lo sepan los trabajadores
del sector turístico.
Con el Partido Socialista no habría habido ni una sola inversión para hacer bonita, moderna, dinámica y grande a la Comunidad Valenciana.
Y estaríamos como estábamos hace unos cuantos años, visita a la Comunidad Valenciana en treinta minutos.
Y hoy, a la Comunidad
Valenciana, la gente viene de todo el mundo.
Porque es un territorio moderno,
con equipamientos e infraestructuras de primer nivel.

Yo me apunto a la Comunidad Valenciana del futuro.
Ustedes se apuntan a la
Comunidad Valenciana subsidiaria de Cataluña y de Madrid.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

El senyor Luna González:

Muchas gracias.

Señor Camps, con los socialistas lo que no habría sería irregularidades (remors), amigos (aplaudiments) y sobrecostes.
Eso es lo que no habría con los socialistas, porque proyectos también había.

Mire, el 10 de junio pedí acceder a la información de la Ciudad de las Artes y las Ciencias.
Cuando se acababa el plazo, el señor Camps solicitó prórroga.
Cuando se acabó el plazo de la prórroga, me contestaron diciendo que había pedido demasiados documentos.
Cuando presenté un escrito a la presidenta diciendo que no estaba de acuerdo pero que, a pesar
de todo, aceptaba que fueran muchos y yo acotaba, recibió usted un escrito de la presidenta, el día 3 de noviembre, dándole traslado de mi contestación.
Estoy esperando, todavía, esos documentos.

Dígalo de una vez, si no tienen nada que ocultar, por qué no es posible que nadie vea los documentos de contratación administrativa de la Ciudad de las Artes y las Ciencias.
625 millones de
sobrecostes, ¿no tienen derecho los ciudadanos valencianos a saber cómo se han utilizado y dónde han ido a parar?
¿No tienen ese derecho?
Explíquelo, a ver si puede.
(Un diputat diu: «Muy bien.
» Aplaudiments)

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Luna, nosotros intentando facilitar su trabajo parlamentario y usted poniendo
peros.
(Remors) Pide usted todos los expedientes de contratación de CACSA y le decimos: «Haga el favor de concretar.
Porque, aunque se los pongamos todos a su disposición: primero, no lo va a entender en la mayor parte, porque son cuestiones muy técnicas; segundo, es imposible, no tiene usted tiempo material para verlo todo,
uno detrás de otro, porque es una nave entera de documentación que ponemos a su disposición.
» Si de verdad creyera usted que hay alguna irregularidad, y la estuviera
buscando, diría: «Quiero ver, exactamente, el expediente -que, por cierto, está a su disposición en cuanto lo concrete- de la obra del puente de l'Assut de l'Or, en concreto el tema de cimentación.
» O, «quiero ver el expediente del Ágora, en concreto lo que queda por hacer, por ejemplo ahora que son las lamas».
O, «quiero ver, exactamente, cómo fue la construcción de la sala principal del Palau de les Arts».
Pero como eso les interesa poco, porque lo único que quieren hacer, señor Luna, es ruido -leer los informes de la sindicatura a mitad y decir que hay irregularidades
donde no las ve nadie-, se quedan en lo que se quedan.

Y, por cierto, las cuentas de CACSA están auditadas por empresa auditora independiente, fiscalizadas por la Sindicatura
de Cuentas y también por el Tribunal de Cuentas.
Y, en ningún caso, ningún supuesto de irregularidad.

Muchas gracias.

El senyor Luna González:

Es la sindicatura la que dice que todo es un desastre, no soy yo.
Y lo he leído ahí.
(Remors) Y está en el informe de sindicatura.

Pero, mire, como Calatrava está de actualidad judicial en estos momentos -por algunas relaciones con algún amigo suyo que es embajador de esta comunidad todavía-, hemos preguntado varias veces por sus contratos y por sus honorarios.
Y nos
dicen que son confidenciales, que no nos pueden contestar.
Eso no es verdad.
El
artículo 124 de la ley de contratos solamente acota aquello que es confidencial.

Pero este libro también dice, en su página 72, que Calatrava suele cobrar en Suiza; y que cobrar en Suiza permite
pagos más abultados y menos transparentes.
Y le pregunto a usted, señor Camps -a ver si tiene la amabilidad de contestar-, ¿ha cobrado Calatrava en Suiza los honorarios de la Generalitat valenciana?
¿Los ha cobrado en Suiza?
¿Por qué no podemos saber los valencianos lo que nos ha costado tener un arquitecto de
cabecera, como es Calatrava, a usted?
¿Tendrá que intervenir un juez, como en Palma, para que terminemos sabiendo, al final,
lo que nos ha costado Calatrava y las obras de la Ciudad de las Artes y las
Ciencias?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president del Consell:

Gracias.

Siento, compañeros de gobierno, que me anime tanto al contestar al señor Luna.
Pero no puedo, no puedo remediarlo.
(Rient)

Al señor Calatrava lo contrató Joan Lerma i Blasco.
(Aplaudiments) ¡Es que es un fenómeno!
Es un fenómeno.
He de reconocer.
.
.

Vaya usted, por favor, vaya.
.
.
Es que yo no me preocupo, es que no me preocupo de esas cosas.
Y usted sí, porque usted tiene que preocuparse de las contrataciones de su ayuntamiento
para ver quién le hace luego la reforma de la casa.
(Rialles) Pero yo no.
(Aplaudiments) Esa es la diferencia.
¡Claro!
Yo no sé ni quién contrata ni cómo se contrata.

Pero si es que es un fenómeno, por el amor de Dios.
Tiene usted sólo que llamar a Joan Lerma i Blasco -ex presidente de la Generalitat valenciana- y decirle: «Joan, amic meu, on vares contractar a Santiago Calatrava?
» (Remors) ¡Ah!
, no, no, no.
Perdón, perdón, que el portavoz del Grupo Socialista no sabe hablar en valenciano.
.
.
«Joan, por favor, ¿dónde contrataste a Calatrava?
».

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Compromís sobre el desprestigi de la presidència de La Generalitat (RE número 73.
238)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Morera Català:

Presidenta.

Senyories.

Senyor president de La Generalitat, benvingut a esta casa, després de tres mesos d'estar absent, i respondre a estes preguntes.
I entendrà vosté que, després de l'escrit de conclusions de la Fiscalia Anticorrupció, en què l'acusen a vosté d'un delicte continuat de suborn, hàgem de fer-li esta pregunta.
I vosté està obligat a respondre de forma seriosa, perquè la situació és gravíssima.
I jo li pregunte:

Si el condemnen, si el condemnen, o si vosté dóna la conformitat amb el fiscal -com assenyalen alguns membres del seu partit-, vosté dimitirà com a president de La Generalitat?

La senyora presidenta:

Té la paraula el molt honorable president del Consell

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Gràcies, senyora presidenta.

El prestigi de la Comunitat Valenciana, del govern valencià i del seu president està en el seu treball: la construcció de col·legis, d'hospitals i d'infraestructures de carretera.

El desprestigi de l'agrupació que vosté representa és absolutament total.
I representa també la caducitat ja, definitiva, del projecte que vosté representa.

Vosté me fa una pregunta.
Jo també li faig una pregunta.

En qualsevol cas, jo tinc -com he dit sempre- la tranquil·litat i consciència tranquil·la, absolutament tranquil·la.
Per això he estat ací dos anys contestant a les seues preguntes amb tota naturalitat i amb tota
tranquil·litat.

Jo cada vegada veig més tristor, més tristor en les bancades de l'esquerra d'este parlament i més alegria en les bancades del Partit Popular.
Serà perquè la veritat està ací i la falsedat està, exactament, enfront.

En qualsevol cas, jo vaig a continuar com a president de La Generalitat i me
vaig a presentar com a candidat, amb el recolzament de tot el meu grup, del
Partit Popular de la Comunitat Valenciana i del Partit Popular d'Espanya.

Si vosté no està ací en les pròximes eleccions, que és el més normal, ¿donarà explicacions de per què ha malbaratat els vots nacionalistes de la Comunitat Valenciana?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor Morera Català:

Senyor president, la sessió de control és per a vosté.
I vosté se nota molt sobrat, ve ací molt tranquil, mos va dir que açò duraria poquet, que «sería un ratito largo», però dura ja açò més dos anys.

I, mire, jo crec que, hui, hem tingut la clau del que està passant, perquè el president de la Diputació de València, el senyor Rus, diu que el senyor Rajoy li deu la pesseta per al duro, que
està en deute amb vosté.
I jo la pregunta al senyor Rajoy que li faria és: ¿què li deu el senyor Rajoy a vosté?
Jo crec que està molt clar.
I, per això, vosté ve ací i diu que serà el pròxim candidat.
.
.
pròxim president de La Generalitat ja vorem, perquè si no consulta vosté la pitonissa Lola, ¡ja vorem el que diu el poble valencià!

Però, el que li hem de preguntar al senyor Rajoy, eixa pesseta del duro, ¿és realment el que està en el pen drive de la trama corrupta dels pagaments que els van fer dels actes electorals del
PP?
Perquè ahí està tot.
¿Per això vosté està tan tranquil, diu que està tranquil i està alegre?
Perquè, clar, jo m'imagine el diàleg entre vosté i el senyor Rajoy.
El senyor Rajoy li dia a vosté: «Francisco, has de dimitir por los trajes.
» I vosté li dirà al senyor Rajoy: «Señor Rajoy, amigo Rajoy, tú has de dimitir porque te pagamos la campaña electoral del 2008.
»
(Remors) ¡Eixa és la pesseta per al duro!
¡Eixa és la pesseta per al duro!
I en l'acte electoral de la «niña» de Rajoy, eixa pesseta tenia forma de milers i milers d'euros, centenars d'euros, molts diners, que mos han costat molts diners.
I eixa és la hipoteca que té Rajoy amb vosté.
Si a vosté, Rajoy no li ha dit que ja està bé, perquè estem parlant de corrupció, és perquè el senyor Rajoy té una hipoteca enorme.
I eixa és la realitat.
I per això, vosté, ve ací tan content, perquè el senyor Rajoy no pot, està lligat, no pot fer-lo dimitir i haurà d'acceptar el que vosté li diga.
Eixa és la pesseta per al duro.

Però, a mi i al nostre grup parlamentari, que ens preocupa la democràcia, i ens preocupa l'honorabilitat del president de La Generalitat, ens preocupa la qualitat democràtica, jo li torne a preguntar: ¿vosté va a dimitir si accepta l'acord amb el fiscal, o si el condemnen en eixe juí?
¿Va a dimitir?
¡Diga'ns-ho!
¿Sí o no?
Si va a assumir la seua responsabilitat i va a dimitir per un delicte de
corrupció o no va a dimitir.

I és més.
Hem assistit per part del Grup Popular a una desqualificació de la justícia; la senyora Rita Barberá, que mos demana que mos paguem les escoletes públiques -és que açò és de jutjat de guàrdia-, la senyora Rita Barberá ha dit que no n'hi ha igualtat, que estan perseguits, que el fiscal actua amb criteris polítics.
.
.
¿És veritat això?
¿És veritat això?
~~(Remors) ¿Sí?
¿És veritat això?
¿N'hi ha un Watergate Camps?
¿És això?
¿N'hi ha un Watergate Camps?
¿Què vol dir?
¿Que no n'hi ha independència judicial en Espanya?
Aleshores, senyor Camps, ¿vosté pot vindre ací i dir que la democràcia està en perill en Espanya perquè no n'hi ha independència judicial?
¿Jo li ho pregunte directament perquè açò és molt greu i crec que és important que ho sapigam els ciutadans?
Si no n'hi ha independència judicial en Espanya -i vosté és un perseguit per la justícia- ha de vindre ací i dir-ho, perquè, aleshores, estem en un cas ja, no és el cas Camps, és el Camps que des del Partit Popular de la Comunitat Valenciana s'indica que no n'hi ha justícia en Espanya.
¡Això és gravíssim!~~

Per tant, senyor Camps, jo li torne a demanar, li torne a dir, perquè el senyor Rus ha dit que «Rajoy no es tonto y sabe que está en deuda con usted».
Li torne a demanar.
La deuda del senyor Rajoy amb vosté és que vosté li va pagar, a través de la trama corrupta, els actes electorals del PP, de la «niña» de Rajoy en els actes de 2008?
¿És això?
¿Eixe és el deute?
Una.
¿Va vosté a dimitir si l'acusen o accepta el conveni amb el fiscal i paga la multa?
Per cert, l'ajudarem entre tots a pagar la multa, no es preocupe.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

I tres.
¿La justícia en Espanya està en perill?
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.
(Aplaudiments)

Té la paraula el president del Consell per a respondre.

El senyor president del Consell:

(Inintel·ligible) .
.
.
lo mejor de cada casa, aparte de los aplausos de su grupo, también tiene el de Manuel Mata detrás de usted -imagino-, porque está buscando un hueco en otras listas.
(Remors)

En cualquier caso, solo hacerle una pequeña puntualización, una pequeña puntualización porque me parece muy importante.
De todo lo que ha dicho usted lo más importante creo que es lo siguiente: a mí, el presidente Rajoy me llama Paco, no Francisco; y yo, a don Mariano Rajoy le
llamo presidente, no señor Rajoy.

El respeto que nos tenemos es el respeto de los que, con un compromiso sin
igual hemos venido trabajando por el presente y el futuro de la Comunidad
Valenciana y de España.
Yo le tengo un enorme respecto al presidente Rajoy porque durante estos durísimos y trágicos años para la economía española, dirigidos por el Partido Socialista y por Rodríguez Zapatero, ha aunado el esfuerzo de todo un gran proyecto nacional preparado
para recoger como alternativa el Gobierno de España y sacar del marasmo económico y social en el que está sumido nuestro país.
(Aplaudiments) Esa es la grandeza, esa es la grandeza de Mariano Rajoy.

Como dije en primera intervención, tuve la enorme suerte de coincidir, siendo presidente de La Generalitat, con
José María Aznar, y pusimos la primera piedra del trasvase del agua del Ebro, y pusimos
la primera traviesa del tren de alta velocidad de Madrid a Alicante.
¡Fíjense!
He tenido la enorme mala suerte yo, mis conciudadanos y mis compatriotas,
de tener a Zapatero como presidente del gobierno.
Y tengo una inmensa ilusión -y, entre otras cosas, por eso estoy aquí- de poder coincidir como presidente de La Generalitat con Mariano Rajoy de
presidente del Gobierno de España.
(Aplaudiments)

Yo sé que esto a usted realmente le trae sin cuidado, pero a los valencianos y a los
españoles nos preocupa y nos ocupa muchísimo, porque es importante para la Comunidad Valenciana y para toda España un gobierno que tenga ideas, que realmente lidere la nación, que ponga en marcha reformas y proyectos que generen empleo, bienestar y
prosperidad.
Eso es fundamental.
Y la Comunidad Valenciana, que es un motor
esencial de la economía nacional, necesita de un gobierno leal con la Comunidad Valenciana, necesita
de un gobierno en España que sepa que esta comunidad es interlocutor fundamental para los destinos de
nuestro país, y necesita un gobierno aquí, en esta comunidad, que asuma sin complejos que somos de aquí, de esta tierra, y que solo miramos por el presente y el futuro de nuestros
conciudadanos, y no de reojo a nuestros vecinos del norte, contra los que no
tengo nada, pero con los que usted está permanentemente, eso sí, en deuda, y, peor todavía, acomplejado.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.
(Se sent una veu que diu: «Muy bien.
»)

La senyora presidenta:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, una dada: més de 150.
000 persones en esta comunitat no reben cap tipus de prestació social.
Vosté declarava com a béns nou-cents euros al seu compte corrent.
En eixe moment, vosté intenta riure's dels valencians i valencianes d'esta comunitat.
Ningú el va creure ja.
Ara, hui, el Partit Popular, enceta la campanya del
victimisme: «La multa que pide la fiscalía para Camps le condena al hambre.
»

Senyor Camps, ¿vosté se n'adona de la indecència i de l'insult que suposa açò?
¿Vosté assumix aquestes declaracions com a pròpies?
¿O pensa pagar la multa que li demana la fiscalia pel delicte de suborn?

Gràcies.

El senyor president del Consell:

Por puro respeto al parlamento valenciano y a los grupos parlamentarios aquí sentados me levanto y contesto, porque, la verdad, es que no tiene ni pies ni
cabeza lo que acaba usted de hacer en estos momentos.
Yo no asumo titular
alguno.
Nosotros hemos decidido, por primera vez en la historia, reflejar de
manera pública y notoria nuestros ingresos, de dónde vienen y nuestro patrimonio.

Yo no me avergüenzo de tener menos patrimonio que otros compañeros que están aquí en este hemiciclo, ni me avergüenzo de tener menos ingresos de otros compañeros que están en este hemiciclo.
Espero que usted no crea que la representación política está en función del patrimonio o la renta que se tiene.
La mía debe ser de las más bajas, pero no me avergüenza, ¡ni mucho menos!
, porque aquí se está para trabajar por el presente y el futuro de nuestros conciudadanos
(aplaudiments), y yo me he dedicado en cuerpo y alma a hacer posible que nuestra comunidad,
desde hace muchos años, sea ese territorio que admiremos todos y que admiren desde fuera.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, en estes últimes delirants setmanes vosté ha dit moltes coses.
A més de dir que és el líder amb més suport de la historia de totes les democràcies occidentals.
.
.
Per cert, ¿vosté se sent?
¿No li queda ningun amic que li diga: «Francisco -perdó-, Paco, no digas estas cosas que quedamos todos mal.
»?
¿No li queda ningú?

Però, en fi, vosté va dir que li aplicaren la doctrina Chávez i Bono, eixos als que vostés acusen, han denunciat i s'han querellat perquè, segons vostés, han delinquit.
I vosté va dir: «que me l'apliquen a mi també.
» Aleshores, jo li pregunte: dient vosté això, ¿està reconeixent que vosté també és un corrupte?
¿Està reconeguent-ho?
Perquè vosté, el seu partit, Esteban González Pons i la senyora Cospedal diuen que estes persones són corruptes.
I vosté diu que li apliquen eixa doctrina.
¿Reconeix que és un corrupte?
I, per tant, conteste-li al síndic del meu grup, per favor, ¿va a acceptar la conformitat que li planteja ara el fiscal?
¿Pagarà la multa?
Si és condemnat i es convertix en un delinqüent oficial o si accepta la conformitat i es convertix en un delinqüent oficial, ¿pensa vosté deixar la vida pública en esta comunitat?

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor president del Consell:

Vuelvo a repetir que los titulares de los periódicos no responden a nada que pueda haber dicho en ningún momento.
Tenemos la enorme suerte de, dentro de noventa y nueve o noventa y
ocho días, tener elecciones en esta comunidad.
Cuando yo digo que tengo el mayor
respaldo a mi candidatura, no me refiero solo a mi partido político, me refiero a todos ustedes que durante estos cuatro años de legislatura no han hecho más que apoyar para que el Partido Popular vuelve a ganar las elecciones.
(Aplaudiments) Esa es la realidad.
Peor oposición no se podía haber tenido.
Y podríamos haber hecho muchas cosas durante estos años.

Estoy convencido de que usted sabe perfectamente que lo que ha dicho no es
verdad, pero forma parte ya de un mecanismo mental que le ha traído dos años después hasta aquí y todavía no ha tenido la más mínima oportunidad en los debates -que hemos tenido los jueves por la mañana- de hacer una sola propuesta a favor de todos los valencianos.

Por eso, que tenga usted claro que cuento con el respaldo de la ciudadanía -según los sondeos-, que no es la pitonisa.
.
.
no sé qué, los sondeos, que cuento con el respaldo de mis compañeros de partido y, sobre todo, cuento con el respaldo de la peor oposición que hay en ningún parlamento autonómico de toda España.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, presidente.

Continuamos con esta sesión plenaria.

Projecte de llei, de La Generalitat, de l'esport i l'activitat física de la Comunitat Valenciana.
Esmenes a la totalitat presentades per l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits (RE número 71.
105, BOC número 285), pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 71.
701, BOC número 285) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 72.
103, BOC número 285)

La senyora presidenta:

Debate de totalidad del Proyecto de ley de La Generalitat del deporte y la
actividad física de la Comunidad Valenciana.
Enmiendas a la totalidad presentadas por la
Agrupación de Diputados y Diputadas no Adscritos y por los grupos parlamentarios
Socialista y Compromís.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra la consellera de Cultura y Deportes, señora Miró.

Cuando quiera, consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Vengo a presentar, hoy, el Proyecto de ley del deporte y la actividad física de la Comunitat Valenciana, una norma que va a suponer una nueva regulación del deporte y de sus muchas y variadas manifestaciones y actividades, un texto
que viene a sustituir a la Ley del deporte, que fue aprobado en 1993, y que
reguló por primera vez la organización y estructura del deporte en la Comunitat Valenciana, pero que con el paso del
tiempo y con la evolución de la sociedad, ha mostrado ciertas carencias que la nueva ley viene a suplir.

La evolución del hecho deportivo obliga a una constante adaptación de las normas y reglamentos.
Por ello, el título de la presente ley es «del deporte y la actividad física», ya que la Carta europea del deporte, siguiendo las tendencias actuales, lo
contempla con amplitud, acogiendo en su conjunto todas las actividades físicas que tengan como finalidad la mejora de la condición física o psíquica, el desarrollo de relaciones sociales o el logro de resultados en
competiciones de todos los niveles.

El fenómeno, cada vez más extendido, de la actividad física y el deporte obliga a regular las distintas competencias públicas y privadas, con el objetivo de coordinar todos los esfuerzos a favor de
una mayor proyección del deporte y de extenderlo al máximo entre los valencianos.
Lo que sin duda conllevará beneficios, tanto en la salud, como en la sociabilidad de las personas.

El objetivo final de cualquier legislación al respecto ha de ser la de promocionar el deporte y la actividad física, garantizando el derecho de todos los ciudadanos a su conocimiento y práctica en adecuadas condiciones de seguridad, salud e higiene.

El Consell Valencià de l'Esport va a contar gracias a esta nueva ley con importantes herramientas de
gestión como la Escola de l'Esport de La Generalitat y la inspección deportiva.

El Consell Assessor de l'Esport, órgano de máxima representatividad del mundo del deporte, aparece regulado en la presente
ley.
Su finalidad será velar porque las actuaciones de los distintos estamentos vayan encaminadas a la
consecución de los objetivos que se hayan fijado previamente.
De esta forma, el gobierno
valenciano pretende que los diferentes agentes sociales aporten sus
conocimientos en el día a día del deporte de nuestra comunitat.

Entre los principios rectores de esta ley se encuentra: el derecho de todos los
ciudadanos a practicar, conocer y participar en el deporte y en la actividad física; su consideración como actividad social de interés público; la especial atención a la protección del deportista, y el reconocimiento de los beneficios que proporcionan al
individuo y a la sociedad.

Este nuevo texto legislativo pretende el reconocimiento de los méritos de las personas y entidades vinculadas al deporte y la consideración de esta actividad como fenómeno social con influencia en sectores como la educación, sanidad, medio ambiente, empleo, turismo o bienestar social; además, proteger y difundir los deportes y juegos autóctonos dentro y fuera de la Comunitat Valenciana, así como garantizar la presencia y la difusión de nuestros valores y símbolos oficiales.
Son algunas de las líneas de actuación que también comprende esta ley.

Señorías, antes de iniciar una descripción del nuevo texto legal, querría resaltar la transcendencia que esta norma tiene por cuanto responde a una
promesa electoral realizada en 2007.
Una vez más, cuando nos comprometemos, cumplimos.

Entonces, nuestro compromiso escrito negro sobre blanco en el programa
electoral fue dotar al deporte valenciano de una ley integral del deporte de la
Comunitat Valenciana que supere la ley actual y actualice y dé respuesta a las nuevas realidades sociales, así como los cambios organizativos que, tanto desde el sector público, como desde el privado, se han producido en los últimos años.

La nueva ley conllevará la creación de una inspección deportiva, así como del tribunal valencià de l'esport, como nuevo órgano de disciplina deportiva.

Esa fue una de nuestras propuestas, respaldadas mayoritariamente por los
ciudadanos y este proyecto de ley es la constatación del trabajo que este Consell hace diariamente para desarrollar nuestro
programa de gobierno.

Señoras y señores diputados, les voy a describir cuáles son los ejes de este proyecto legislativo.
Tras la exposición de motivos, la ley se articula en 8 títulos, 176 artículos, 1 disposición transitoria, otra derogatoria y 4 disposiciones finales.
Un texto que intenta
recoger todos aquellos aspectos que mejoran la regulación, tanto del deporte, como de la actividad física, en el ámbito de las competencias de La Generalitat.

El título I contempla las líneas generales de actuación de La Generalitat en materia deportiva.

El título II delimita las competencias de las administraciones en materia de deporte
y actividad física, de forma que se consiga una adecuada coordinación entre todas ellas para optimizar los recursos destinados desde el sector público a estas disciplinas.

El Consell Valencià de l'Esport se configura como el órgano principal de gestión de la política deportiva de La Generalitat, quedando como órganos adscritos al mismo, tanto el Consell Assessor de l'Esport, el tribunal del deporte de la Comunitat Valenciana y la junta de mediación y arbitraje deportivo.

El título III se centra en el punto neurálgico de esta ley: los ciudadanos como verdaderos protagonistas, tanto como
sujeto principal de la práctica deportiva, como en funciones de organizador, responsable o profesional de
la actividad física.

En este título aparece la normativa sobre deportistas de élite, profesionales, técnicos del deporte, entrenadores, maestros y profesores de educación física, árbitros o dirigentes.

Una importante novedad al respecto es que los árbitros, jueces y entrenadores de la máxima categoría nacional e internacional tendrán similares beneficios que los deportistas de élite, ya que forman parte de la organización deportiva y su papel es imprescindible en el desarrollo de las competiciones.

Especial mención en este apartado cabe darle a la targeta esportiva que la Conselleria de Cultura i Esport ha puesto en marcha y que constituye un
documento identificativo de la condición de deportista para todo aquel que desee tenerla -todas aquellas personas que lo deseen.
También se elaborará reglamentariamente una carta de derecho y deberes de los deportistas.

El título III.
.
.
-perdón- el título IV recoge el deporte y la actividad física en todas sus vertientes, distinguiendo su práctica en las diferentes etapas y categorías de crecimiento y formación.
Especial atención recibe el deporte de base con una mención directa als Jocs Esportius de la Comunitat Valenciana, la actividad deportiva extraescolar
en los centros docentes, les Escoles de la Mar o los centros y programas de
tecnificación deportiva.

También figura en este título una de las novedades más ambiciosas de la ley, la Escola de l'Esport de La Generalitat, como centro de referencia de la formación técnico-deportiva de la Comunitat Valenciana.
Igualmente, se recoge, tanto la
promoción y protección de nuestros deportes autóctonos, como la regulación del deporte universitario y popular.

Los distintos artículos del título V permiten la adaptación de las entidades deportivas a la normativa comunitaria, en concreto, a la
Directiva europea de servicios.
Con esta nueva regulación se simplifican los requisitos para la constitución de las asociaciones deportivas.

El título VI aborda las instalaciones deportivas, cuya normativa se asienta en dos
ejes básicos: el plan director de instalaciones deportivas, como medio de planificación en la construcción de infraestructuras adaptado a las necesidades actuales, y el censo de
instalaciones deportivas, como instrumento de desarrollo de la política del Consell Valencià de l'Esport.

El uso de recintos deportivos, de centros docentes públicos en horario no lectivo y la consideración del medio natural como lugar accesible para la práctica deportiva aumentan las posibilidades de practicar deporte en lugares
adecuados, adaptados y modernos.

Además, si ustedes lo estiman oportuno, se incorporará a la ley la existencia en las instalaciones deportivas de equipos de atención de urgencias sanitarias, así como la formación del personal en la atención de situaciones de urgencias médicas.
Aspecto que se desarrollará posteriormente en la normativa básica de instalaciones deportivas.

Quiero recordar que este Consell está llevando a cabo una importantísima apuesta por la construcción, remodelación y adaptación de infraestructuras deportivas, tanto a través del plan de inversión productiva en municipios, como del plan de infraestructuras deportivas en
colaboración en este caso con las diputaciones y los ayuntamientos.
Cientos de proyectos
que permiten un acceso cada vez más directo y cercano al deporte y a la actividad física a todos los ciudadanos de nuestra
comunitat.

Los títulos VII y VIII de la ley regulan, tanto la inspección deportiva que garantizará que la actividad se realice en las condiciones establecidas por la ley, como la
jurisdicción deportiva.

En este último ámbito, se incorpora el tribunal del deporte y la junta de mediación y arbitraje deportivo.
Otra de las novedades de este texto normativo.

Señoras y señores diputados, he traído a esta cámara, no solo un proyecto de ley, sino una reivindicación de todas las personas y entidades vinculadas al deporte y a la actividad física que reclaman un texto moderno, adecuado a la realitat actual y que diera respuesta a problemas que suscitaba una ley ya obsoleta e
ineficiente.

La elaboración de este proyecto de ley ha estado abierta a toda la sociedad y en especial al ámbito deportivo valenciano.

La presentación del primer borrador se realizó ante el Consell Assessor de l'Esport, el máximo órgano consultivo de la política deportiva de la Comunitat Valenciana.
Sus miembros formularon las
correspondientes aportaciones, ideas y alegaciones para modelar el texto
inicial y que quedara elaborado un documento normativo sobre el que pudieran
trabajar todos los agentes del deporte y la actividad física en la Comunitat Valenciana.

Este segundo texto fue enviado a instituciones, clubes, federaciones,
universidades y demás personas y entidades vinculadas al mundo del deporte para que aportaran las
alegaciones y modificaciones que entendieran como apropiadas para la mejora del
texto definitivo.

Estas propuestas, junto a una gran parte de las aportaciones realizadas por el
Consell Jurídic Consultiu, han sido integradas en el proyecto de ley que hoy he traído a estas Cortes.
Junto a las aportaciones de sus grupos parlamentarios, creo
sinceramente que la ley responderá a las necesidades de la sociedad valenciana en un sector tan importante como es
el deporte y la actividad física.

Este proyecto de ley es un texto detallado, consensuado y que recoge múltiples reivindicaciones del sector.
Una ingente labor, cuya mayor recompensa es
la mejora incuestionable de las condiciones en las que se va a practicar el
deporte en la Comunitat Valenciana.

Por todo ello, existe, por parte del Consell y del grupo parlamentario que lo
respalda, el máximo interés, como siempre, de consensuar con el resto de los grupos el apoyo a este
proyecto de ley.

Espero que, tras el oportuno debate que sin duda enriquecerá el texto, se apruebe esta importante ley por unanimidad.
Lo que sin duda será muy positivo para el deporte y la actividad física de nuestra comunitat.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyories, a este projecte de llei s'han presentat tres esmenes de totalitat que demanen la devolució del projecte al Consell.
La primera d'elles és de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, i per a la seua defensa, té la paraula el diputat il·lustre senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

La senyora Miró demanava que.
.
.
, a vore si eixia la llei per unanimitat.
De moment, l'única unanimitat que aconseguix la llei en aquesta cambra és que els tres grups de l'oposició hagen presentat una esmena a la totalitat de devolució del text.
Per tant, no comença massa bé aquest projecte de llei.

Nosaltres hem presentat una esmena a la totalitat per diverses raons -tractaré d'explicar-les-, però la principal d'elles és que, al llarg de tots aquests anys de govern, el Partit Popular no ha estat
capaç de desenvolupar en tota la seua potencialitat la llei de 1993, la Llei de l'esport de la Comunitat Valenciana.
Més bé al contrari, la política del PP per a la promoció de l'esport al País Valencià ha estat nefasta.
I ho repetisc, perquè el terme jo crec que s'ha de deixar clar, nefasta.

Han deixat la nostra autonomia a la cua en inversió i desenvolupament en general de l'esport, però molt particularment pel que fa a l'esport de base.
I si a açò afegim que només a tres mesos de les eleccions autonòmiques estan ací tractant d'entrebancar l'activitat parlamentària, unflant el calendari amb projectes de llei improvisats i buits, com el que
ara anem a tramitar, a més, tramitats per via d'urgència, doncs, ahí tenen l'altre «no» que dóna Esquerra Unida, que és a l'oportunitat de la iniciativa.

Es tracta més bé de fer com si feren coses, de tractar d'aparentar que van a tractar de resoldre els enormes problemes que té l'esport valencià fent lleis, quan els problemes que té l'esport valencià en este moment no són problemes legals sinó problemes d'una altra índole.

Bé, ara vénen vostés amb una nova llei de l'esport que no és més que una cortina de fum que vol justificar la mancança de polítiques de La Generalitat a l'hora de promocionar l'esport a tots els nivells i per a tots els ciutadans.

Un projecte com aquest que pretén abraçar tot l'esport i l'activitat física, quan durant anys han estat defugint aquesta qüestió, dedicant-se fonamentalment a malbaratar els diners públics en grans esdeveniments.

Però el temps ha demostrat que la política elitista de La Generalitat només ha servit per dirigir milers d'euros a les butxaques dels promotors privats de l'esport, deixant de costat els promotors de l'esport base, que són les federacions valencianes i els ajuntaments fonamentalment.

Els convide, per tant, que reflexionen sobre una veritat ben simple que
expressen estos mateixos agents.
Al País Valencià no fa falta cap llei nova per a complir amb la Carta europea de l'esport.
Tant sols fan falta accions.
No cal una llei nova com la que el Consell
proposa, que no afronta amb claredat i valentia la progressiva generalització de la pràctica esportiva entre els ciutadans i les ciutadanes.
Eixa «nova societat valenciana», que vostés anomenen, el que necessita és un pla d'esport base dotat de recursos econòmics i d'accions que impliquen les diferents conselleries en l'atenció i el suport de la pràctica física i de l'esport.
Eixa és l'autèntica reivindicació, senyora consellera, que fa l'esport valencià i no una nova llei que no aprofitarà per a pràcticament res.

Perquè el que no podem perdre de vista és que el País Valencià és l'autonomia amb menys inversió per habitant dedicada a l'esport.
És vergonyós el que està passant de retalls successius -vaig a parlar només dels pressupostos de 2001-, no arriba a 24 milions d'euros.
És a dir, un 0,17% del total.
És a dir, per cada euro no arriben a gastar-se ni 1,7 cèntims.
És a dir, una autèntica vergonya el que es dedica ací a l'esport.

I eixe, eixe és el veritable problema i no manca de regulació.
Eixe és el veritable problema.
Si es destinaren diners per a promocionar l'esport, per a dotacions, estaríem parlant d'una altra cosa.

Miren, en la llei que presenten pretenen consolidar el model de gestió del Consell Valencià de l'Esport, un model que s'ha demostrat inútil des del mateix moment que es creà.
S'han retallat les partides de diners dedicades a la promoció de l'esport i les subvencions continuen arribant amb el mateix retard o més que abans de la seua existència.

Les federacions esportives en estos moments encara no han cobrat les
subvencions de 2010.
I està produint-se un fet dramàtic en els clubs de base, que veuen com, per una banda, els ajuntaments retallen
les subvencions, que veuen com La Generalitat els retalla les subvencions i a més les paga tard i malament.
I resulta que al final els que han d'estar pagant el pato són la gent que està practicant l'esport, (inintel·ligible) .
.
.
que cada vegada els costa més diners, cada vegada tenen més problemes per a mantindre-ho; perquè, a més d'això, estem en una situació de crisi en la qual els espònsors, els patrocinadors privats han fet mutis pel (inintel·ligible) .
.
.
bàsicament perquè no hi ha diners.
No hi ha diners per a patrocinar moltes vegades equips d'elit grans o esportistes d'elit, doncs imagine's ja l'esport de base.

La creació d'aquests organismes, del Consell Valencià de l'Esport, com també d'altres que es volen crear, només ha servit per a duplicar els càrrecs, en alguns casos com una pròpia Secretaria Autonòmica de l'Esport, i tindre al mateix temps un director general de l'Esport.

Esquerra Unida, per tant, no està disposada a seguir creant estructures burocràtiques i innecessàries, i poc eficaces, sinó que apostem per canviar a fons la política esportiva que practica La Generalitat.

El moviment es demostra caminant, i això mateix és el que vostés no han fet al llarg d'aquests anys, però ara volen maquillar amb aquesta llei.

Pretenen imposar, per exemple, la implicació d'altres administracions en la promoció de l'esport i l'activitat física.
Les administracions de l'educació, la cultura, la sanitat, el turisme, etcètera.

Bé, al nostre parer, la iniciativa el que demostra novament és que durant els anys que ha governat la majoria absoluta del Partit Popular ha
sigut incapaç de crear una política coordinada entre les diferents conselleries quant a la promoció de l'activitat física i l'esport.

És graciós, perquè ara allò que pretenen fer és imposar-se vostés mateixa una cultura que durant estos anys no han volgut practicar i no han
volgut desenvolupar per altres mitjans.
Per a fer això, per a coordinar-se, per a marcar pautes comunes, no cal una llei, senyora
consellera, no cal una llei, cal coordinar-se, cal crear els mecanismes
adequats de caràcter administratiu perquè eixa coordinació siga possible i, clar, lògicament, generar les orientacions polítiques necessàries per a posar en pràctica eixa coordinació.

És a dir, deixem-nos de retòrica perquè no servix de res sense voluntat real.
I vostés fins ara no han demostrat tindre-la.

I, per cert, tornem al tema dels diners.
(Rient) Tot té un cost, no?
Tot té un cost.
I amb quants diners pensa el Consell dotar l'aplicació d'aquesta llei?
Perquè aquesta llei té implicacions econòmiques importants?
Quants diners per a crear l'escola de l'esport de La Generalitat i altres institucions?

És a dir, ens marquem, s'autoimposem generar coses noves, quan per una altra banda el que estem fent és retallar contínuament la quantitat assignada a l'esport.
Això quin sentit té?

En Esquerra Unida sempre hem apostat perquè la dotació pressupostària siga l'adequada, tant a les necessitats de la promoció de l'esport, com sobretot també a les necessitats d'instal·lacions esportives dels municipis del País Valencià.
I a pesar d'això, la inversió pública que el PP defén aposta per deixar la posterior gestió de la instal·lació en mans de la iniciativa privada, aconseguint que els esforços no se centren tant en la promoció de l'esport com en la consecució del rendiment econòmic de la instal·lació.
I això em sembla molt negatiu.
I posar diners públics perquè de nou eixos diners públics facen ús d'ells en mans privades.
Perquè uns diners públics que haurien de servir per a fomentar la pràctica de l'activitat física i de l'esport es convertisquen en uns diners públics que el que serviran és per a fomentar les butxaques de determinades empreses que es quedaran amb
determinades concessions.
I a nosaltres això no ens sembla bé perquè és el de sempre.
Privatitzar els serveis públics implica introduir una qüestió extremadament negativa en la prestació d'eixos serveis.
I és que el servei ja no està.
.
.
, no es presta exclusivament per a prestar el servei, sinó que es veu mediat per la intervenció d'una empresa que el seu primer objectiu no és prestar el servei, sinó obtindre uns beneficis per prestar el servei.
I per això no haurien de servir els diners públics.

La gestió de l'esport i l'activitat física entesa com a servei d'interés per a la població ha d'estar, per tant, en mans de la gestió pública, la gestió pública dels complexos i de les instal·lacions esportives.
Però el govern popular continua promocionant eixa gestió privada seguint la màxima que fa equivaldre esports amb negoci.

El que s'hauria de fer de deveres és establir un compromís per a garantir a tothom l'accés a l'esport i a l'activitat física, garantir que existisquen instal·lacions públiques, gestionades públicament, que siguen suficients.
I que no passe el que està passant en estos moments, i és que les instal·lacions esportives són insuficients, tenen grans deficiències, són insuficients en nombre, tenen grans deficiències, i normalment es situen en la major part de les ciutats en llocs poc
adequats, perquè espremen les grans inversions, i se'n fan molt poquetes, sobre les inversions en microinstal·lacions
 esportives escampades en llocs més accessibles per a, precisament això, fer accessible, no només la pràctica de l'esport com a tal, sinó també la pràctica de l'activitat física.

I mentrestant proliferen, evidentment, els negocis que es munten al voltant de
totes aquestes qüestions.
Molts d'ells són de negocis perfectament legals i molt respectables perquè, en definitiva, tracten d'oferir pel seu compte i el seu risc, oferir allò que la iniciativa pública deixa buit.

Una altra qüestió que entenem que és una mancança: on es contempla en aquest projecte de llei la igualtat en l'esport?
Perquè en aquestos moments existix una discriminació molt accentuada en l'esport que realitzen els hòmens i les dones i que no tenen, lamentablement, la mateixa consideració respectivament.

Per tant, creiem que calen polítiques d'igualtat també en l'esport, però vostés no ho tenen en compte en aquest projecte.

Un altre element.
On contempla aquest projecte de llei la regulació de les professions de l'esport i del voluntariat esportiu?
El text que proposa el Consell naix coix, des
del nostre punt de vista, perquè hi ha una gran desregulació al sector en matèria de titulacions, de col·legiació, de responsabilitat civil, d'intrusisme, etcètera.

Creem que això caldria escometre-ho i ordenar-ho, com ja s'ha fet de fet en altres comunitats autònomes.
I el projecte a penes si fa una xicoteta referència en els articles 18 i 19 als professors d'educació física i als tècnics esportius.
Una menció que per a nosaltres és, a totes llums, insuficient.

Hi ha altres mancances.
Per exemple, no entenem massa l'objectiu de posar en funcionament la targeta esportiva, que sembla més bé estar creada amb una finalitat de caràcter recaptatori, que no per a oferir un servei a la ciutadania.
I a més genera problemes de competència o de duplicitat amb l'esport federat.
No sabem.
.
.
, s'hauria de precisar i regular.
I creem que el projecte de llei no es fa de forma
adequada.

En el capítol tercer es pretenen instaurar actuacions provisionals de l'esport de base, quan una altra vegada, insistim, el Partit Popular de La
Generalitat no ha estat capaç de desenvolupar la més mínima política de promoció en aquest sentit.

A mi em va tocar enguany, per primera vegada, en els pressupostos, defendre la qüestió de cultura.
I quan vaig estudiar els pressupostos de cultura i els de l'esport em vaig trobar amb la sorpresa de la xifra que es dedicava a l'esport de base.
Els assegure que quan la vaig vore no me la creia.
La partida
destinada a l'esport base està dotada en els pressupostos de La Generalitat amb 158.
000 euros.
158.
000 euros.
Jo ho vaig mirar i vaig dir, això ha de ser un error.
No, no.
No era un error.

Jo li pregunte, senyora consellera, com és possible que vinguen ací a parlar-mos de desenvolupar l'esport base, de promocionar l'esport base, de fer lleis per a desenvolupar l'esport base, i dediquen 158.
000 euros, que són, si no compte mal, 23 milions de les antigues pessetes, 23 milions de les
antigues pessetes, en els pressupostos d'enguany.

De veres, algú dels que està present ací volen que ens cregam que estan fent açò per a desenvolupar l'esport base?
És que vostés no creuen en l'esport base.
I, si creuen, no ho demostren.

I la gent que està practicant l'esport base, la gent que està promocionant, la gent que està en els clubs, els xavals que estan jugant a moltíssimes activitats, estan veent-se negres per a poder tirar endavant per les
enormes dificultats que això representa.

D'exemple, els Jocs Esportius.
Van a menys any rere any.
Molts ajuntaments i col·legis han deixat de participar perquè vostés continuen amb la retòrica.
És a dir, l'esport durant l'edat escolar requerix estar a l'altura dels nous temps i aplicar un projecte integral, però amb dotació econòmica adequada.
I el text només parla que les administracions podran col·laborar.
El problema no és que puguen o no col·laborar, que jo ho sabem que podran col·laborar.
El problema és com i amb quants diners.

Bé, en definitiva això demostra que vostés no escriuen allò mateix que regulen.
I en l'actualitat el suport econòmic, per exemple, a les associacions esportives, és molt insuficient, pràcticament nul.

Bé, s'ha acabat el temps.

Per totes aquestes raons, Esquerra Unida mostra el seu rebuig total al projecte
de llei que presenta el Consell.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Passem a la següent esmena de totalitat, que és la que ha presentat el Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula la diputada il·lustre Senyor Jeannette Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Bon dia a tots i a totes.

Una vegada més ens trobem ací, a Les Corts, en el parlament, amb un projecte de llei presentat quan ja no
toca.
I explique per què, fora de temps.

Fora de temps perquè porten anys anunciant la necessitat d'una llei.
La passaren de pressa, corrents, a federacions, a col·legis, al col·legi professional perquè es pronunciaren fa més d'un any.
I ara, quan queden 45 dies de dissoldre el parlament, la debatem, sense
donar la possibilitat d'arribar a un consens.

L'únic consens, com ha dit abans el company que m'ha precedit, és el rebuig i la unanimitat de dir que no volem esta llei.

Eixe estil d'actuar en política denota un tarannà autoritari, menyspreant la pluralitat i l'intercanvi d'idees, que en estos casos especialment el que fan és enriquir molt més que limitar.

Per tant, de vostés, senyora consellera, encara que quan parle ella no escolta, ella està ahí amb el.
.
.
-pam-pam, pam-pam, tocant ahí-, escolte, escolte.
.
.
No és una estratègia ni intel·ligent, ni intel·ligent ni bona per la seua part.

I a més a més, quan el que presentem és un projecte de llei en matèria com l'activitat física i l'esport, en què estic segura que haguérem pogut arribar a un acord i, per unanimitat, haver-se aprovat, igual que es
va aprovar en l'antiga llei de 1993, però perquè n'hi havia voluntat.
Ara no n'hi ha voluntat.
És autoritarisme i dir: «Ara, en estos moments, i no pregunte res.
» No ens han consultat, ni hem tingut l'oportunitat de col·laborar en l'elaboració d'este projecte de llei.
I, sobretot, el tràmit parlamentari, com he dit abans, es presenta a les portes d'unes eleccions autonòmiques i locals i no anem a tindre temps ni per al debat tranquil de les
esmenes.

Quan s'aprova una llei com la que avui estem debatent, supose jo que respon o a una
necessitat percebuda pel desfasament o escàs desenvolupament de l'anterior llei, que està posant en perill el benestar i els drets del ciutadà, o bé perquè la llei que anem a plantejar és un nou impuls atorgant nous drets que responguen millor als interessos de la
ciutadania.

Ara bé, quan analitzes el text d'esta llei, n'hi han moltes preguntes que, de forma immediata, una persona que li agrade el
tema es fa.
Necessitàvem una nova llei per a arribar on volen vostés arribar amb esta?
Està limitant alguna cosa la llei actual per a les novetats que vostés presenten?
O què serien els canvis necessari plantejats, que deurien haver-se plantejant per a
garantir nous drets o millorar el benestar del ciutadà mitjançant l'esport?

Perquè, clar, si vosté s'ha llegit la llei amb deteniment, i supose que a vosté li hauran passat diverses informes, sap massa bé que el que vostés plantegen s'haguera pogut desenvolupar perfectament des del marc legal de la Llei 4/1993, de l'esport de la Comunitat Valenciana, i que actualment, hui en dia, la tenim en
vigor.
No era necessari un canvi legislatiu com el que vostés presenten o proposen, si el que pretenen es posar en marxa les actuacions que
reflectix el text, ja que estes es poden abordar fàcilment des de l'ordenament actual.

A més, com he dit abans, discrepem del moment, el moment és roín, a 45 dies de dissoldre el parlament; del concepte que vosté tenen i entenen com a esport; de l'excessiu intervencionisme que es desprén en l'esport recreatiu; de les contradiccions que de la llei es desprén; de les deficiències tècniques jurídiques que a posteriori pot provocar diversos problemes.

Per tant, per tot el que he explicat, i a continuació intentaré concretar més, el Grup Parlamentari Socialista rebutja esta llei i vullguem que torne al
govern.

Preguntes que valdria la pena fer-se.
Per què una llei com la que es presenta hui ací no tracta amb profunditat qüestions actuals i problemes reals, com és la regulació de l'exercici de les professions de l'esport?
Per què no es tracta?
O l'obligada coordinació entre l'administració autonòmica i estatal en matèria de dopatge i violència?
O mesures enfocades a millorar la salut mitjançant la prescripció de l'activitat física i esportiva?
O el desenvolupament dels drets dels menor en l'esport?
Res de res.
Són temes importants, actuals, però que en esta llei vostés passen de puntetes.

En l'exposició de motius -a la senyora consellera se li ha oblidat quan ella ha explicat el tema de per què esta llei-, en l'exposició de motius justifiquen la necessitat d'un canvi legislatiu per la falta de desenvolupament -escolte-ho bé-, de desenvolupament que ha tingut la llei actual, per la falta de voluntat, de
no desenvolupar els reglaments pertinents.

Sorprén la justificació, perquè este desenvolupament reglamentari és una potestat que correspon al govern valencià, a esta senyora consellera i al govern valencià.
Han tingut quinze anys sense cap impediment i no ho han fet.
I no haurà segut perquè no se'ls ha recordat en diverses ocasions.
Des d'este grup parlamentari hem denunciat diferents situacions d'incompliment de la llei actual en temes de màxima importància.
Veia ahí fa un moment a la secretària autonòmica, li vam demanar una compareixença pel pla director d'instal·lacions esportives.
En l'actual llei, en l'article 57, està ja com a un requisit.
I vostés no l'han desenvolupat perquè no han vullgut, perquè això ha permés fer distribucions totalment partidistes i arbitràries i un desequilibri territorial brutal en el tema d'instal·lacions esportives.

Hem presentat.
.
.
, hem denunciat l'elaboració d'un cens d'instal·lacions que també està en l'actual llei, l'absència de consultes a ajuntaments, la formació de tècnics, l'esport d'alt rendiment, els plans d'especialització, l'esport escolar, la regulació, que presentàrem una proposició no de llei en les últimes comissions dient l'important que era.

Però no és que ho hem denunciat, és que a més a més que denunciàvem estos incompliments, hem anat presentant proposicions no de llei dient que
era necessari fer-les pel bé de l'esport de la Comunitat Valenciana.
I vostés no han aprovat mai res, absolutament res.
Els programes relacionats amb la
salut i l'àmbit recreatiu, i mai, mai, mai han aprovat res.

Així que, per l'experiència que tenim, no podem tindre confiança en un projecte de llei que deixa massa qüestions importants sense tancar, derivant-les a una posterior reglamentació.
Si en tant de temps no ho han fet, quan l'actual llei ho permet, abordar reglamentàriament la majoria de novetat que vostés presenten, difícilment puguem confiar que ara vagen a portar-ho endavant.

Per una altra part, volem ressaltar que en el text d'este projecte de llei n'hi ha una sèrie de línies programàtiques que nosaltres estaríem perfectament d'acord, però són línies programàtiques.
Llocs esportius?
Correcte, no n'hi ha ningun problema.
Però com a línies programàtiques, en qualsevol programa electoral de vostés o nostres estan, no fa falta un canvi legislatiu.
La creació d'una escola valenciana de l'esport?
Correcte, es pot fer des de la mateixa llei.
La creació del servici d'inspecció?
En altres comunitats estan fent-se.
La creació d'un servici esportiu local obligatori i mínim per a municipis majors de cinc mil habitants?
També mos pareix correcte, se pot fer perfectament.
En tots estos temes estaríem d'acord, però tots ells es poden tractar des de l'actual llei ara en estos moments.
Vostés poden desenvolupar-los totalment a través de decrets, ordres o resolucions.

En canvi, n'hi han altres temes, com abans també ho hem comentat, com és la targeta de l'esportista, que en compte d'una targeta d'esportista, pareix una targeta comercial.
Si punxen en la pàgina web, Corte Inglés, descompte en calçat, en.
.
.
Això és una targeta comercial, perquè, vaja, els drets que mos donen no sabem quins són.
Ara, fea falta un canvi de llei per a justificar, com ha justificat, la
targeta comercial o esportiva?
Doncs no, perquè el Consell Valencià de l'Esport ja està promocionant-la, ja està fent una campanya.

Per tant, nosaltres considerem que esta targeta és una mesura totalment comercial, propagandística, que no dóna ningun dret als ciutadans i, a més a més, com he dit abans, ja està fent una campanya de difusió.
Per tant, no fea falta ningun canvi de llei per a açò.

Però per què no per a protegir els esportistes i els drets de les persones que practiquen l'activitat física, no es preocupen i s'asseguren que les persones que estan al front de l'activitat física siguen professionals i que, per tant, estiguen garantides la salut i la
seguretat de l'esportista?
Per què no açò?

I una altra pregunta que jo li faria a la consellera, quan diu: «Anem a crear el comité de disciplina.
» Que més dóna comité de disciplina que tribunal de l'esport, si quan lliges les atribucions i les competències són idènticament les mateixes, senyora consellera?
Han canviat el nom.
Les competències són les mateixes, les atribucions són les mateixes.
En una llei es diu d'una manera i en l'altra llei li posen un altre nom.
N'hi han més competències, n'hi han més atribucions?
Intente explicar-ho.
Igual sí, igual sí i puguem arribar a algun acord.

Vostés s'han preguntat si en estos moments crear organismes nous públics, amb el pressupost que tenen en l'esport, no anirà en detriment de les polítiques esportives, de l'estímul de l'esport?
Ací crearen la secretaria autonòmica, la direcció general, el Consell Valencià de l'Esport, el consell assessor, la Fundació ProEsport, la societat circuit i motor.
.
.
De tot, s'ha creat de tot, tot són organismes oficials, tot són fundacions.
En algunes d'elles l'únic que estan fent és donar col·locació a alts càrrecs del Partit Popular.
Però, és clar, no s'ha augmentat el pressupost de l'activitat esportiva.
Abans ho han dit clarament, siguem l'última comunitat en inversió en esport base.
A vegades costa explicar-ho quan arribes a dir en les
comunitats el pressupost que tinguem.
Els últims en l'esport federatius.
De vergonya el pressupost de l'esport federatiu, de vergonya el que es destina als clubs.
I l'esport base i l'esport municipal totalment abandonats.

Per tant, és el moment actual de crear nous organismes?
No seria millor replantejar a la
millor que en sobren alguns d'ells?
N'hi han més de cent persones treballant en el Consell Valencià de l'Esport.
A la millor caldria intentar buscar l'eficàcia i la rendibilitat, però no crear més organismes.
I anem a vore qui va a entrar en eixos organismes.
Perquè jo l'altre dia, quan llig el tema de professions i veig algun regidor d'alguna comarca que treballa en el Consell Valencià de l'Esport, del Partit Popular, deixa de ser diputat o deixa de ser director general
per a treballar en una fundació o en un organisme que creen de forma oficial.
Això no seriós, perquè això va en detriment de la política esportiva.
Per això li dia que n'hi ha de plantejar-se i n'hi ha d'agarrar-se les coses seriosament, perquè, és clar, des de que està consellera, el tema de política esportiva no n'hi ha.
Ara, el tema d'organismes i fundacions, això funciona prou bé.

En definitiva, per a afrontar estes qüestions que vostés plantegen com a novetat, no fea falta un canvi de llei.
Esta llei, i ara en
estos moments, és una vegada més un exercici de propaganda, que pretén confondre els ciutadans amb una declaració de bones intencions, quan la veritat és que intenten ocultar, intentar ocultar el propi fracàs del govern valencià en les seues competències que estatutàriament té establertes en matèria d'activitat física i esportiva.

Quantes vegades han escoltat des d'esta trona que l'incompliment actual de la llei estava portant-mos a una comunitat on els
esportistes han segut abandonats; on els valencians mos han convertit en
espectadors de béns elitistes, en espectadors de l'esport que altres fan; pèrdua de l'esport per a tots; on s'ha produït un estancament dels programes de tecnificació i dels programes d'especialització o han desaparegut les beques i el suport als esportistes d'elit?
Quantes vegades ho hem denunciat des d'esta trona?
Una comunitat autònoma on el nivell actual de finançament és intolerable per a tot el seu teixit esportiu.

Per tant, este text, esta llei, en estos moments, el que deuria fer és donar suport i estimular l'esport per a tots i garantir que l'espectable esportiu contribuïsca al finançament de la pràctica esportiva, a l'esport base, a l'esport municipal, a l'esport, amb majúscules.
Deuria també, i això és molt important, garantir que no més mai, com s'ha fet en els últims quinze anys, que no més mai es produïsca el desequilibri territorial per la falta de planificació en matèria d'instal·lacions esportives.

Però no es prou que s'impulse o que es diga que és molt important un pla director d'instal·lacions esportives, quan fa mig any la secretària autonòmica en una compareixença no reconeixia eixe pla director d'instal·lacions esportives, on s'ha produït, i això important.
.
.
Sàpien vostés que n'hi han pobles que en quinze anys no han tingut ninguna subvenció per a fer instal·lacions esportives.
I en canvi, n'hi han pobles que tenen de tot.
Un desequilibri territorial, un repartiment de
diners públics totalment arbitrari i partidista.
I no és tècnic.
.
.
Sí si, sí sí.
Com li ho dic jo.
Sí senyor.
Després direm dades si vol.
Sí senyor.
I això ho han fet, ho hem denunciat i no mos han fet cas.

Per tant, no és prou que es plasme en la llei, sinó que vostés tinguen voluntat política i realment es creguen que això es por fer, amb criteris tècnics, perquè l'esport deu ser criteris tècnics i professionals, no polítics, com s'ha gastat ací.
Perquè al final l'esport ací s'ha gastat moltes vegades com a prebenda.

I el més important i que és que esta llei solucionara el problema que tenim actualment en l'àmbit de l'activitat física i en l'esport, i és que més del 50% de professionals no tenen cap titulació per a treballar en este àmbit.
I això sí que ocasiona greus problemes de salut, que acaben pagant-ho tots, amb problemes
de salut i benestar personal.
I amb els impostos de tots, perquè atenguen en els centres de salut lesions que s'hagueren pogut evitar.
És a dir, al front tenen d'haver professionals i és té totalment de regularitzar el tema de les professions.
I això sí que es treballar per la salut i per la pràctica esportiva.

Propose que esta llei torne al govern valencià i tindre l'oportunitat de debatre amb més serenitat un nou text on puguem consensuar un tema tan important com aquest,
que és l'activitat física i l'esport, en el que tots pensem i partim d'un.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

.
.
.
mateix propòsit -acabe de seguida-, que és la necessitat d'impulsar-lo com a un bé general, però amb més gana i amb més interés, senyora consellera.
Pose's les piles!
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

La següent i última esmena de totalitat és la que presenta el Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Consellera.
Senyories.

Indubtablement, al tindre el torn en tercer lloc, vull començar dient que assumisc al cent per cent les paraules del diputat Lluís Torró i de la diputada senyora Segarra, que m'ha precedit.
Al cent per cent.
Està dit, intentaré aportar noves apreciacions al voltant de la llei.

Mire, moltes vegades amb el govern de La Generalitat, el govern del Partit
Popular, tenim problemes d'incomprensió.
Crec que hi ha, en el fons, problemes semàntics, ¿eh?
Allò que el Partit Popular diu «avançar», té el concepte d'avançar, nosaltres creguem que és simplement moure's, menejar-se, que no és un sinònim.
Una persona pot moure's molt, pegar moltes voltes, i estar sempre al mateix lloc, amb la qual cosa l'única cosa que aconseguix és menejar la pols, ¿eh?
, i com no es meneja.
.
.
, perquè, si meneges la pols i ixes i avances, quan cau la pols, tu ja no estàs allí, el que fas és menejar la pols, i com no es menegen del lloc fer que la pols caiga damunt de
nosaltres i, per tant, ens embruten, damunt.

¿Què passa, senyories, ací?
Passa que amb aquesta llei no fem res.
.
.
, que menejar, que moure les
teranyines de l'esport valencià.
I dic «moure les teranyines», perquè esta llei no aporta res, ¡res pràcticament!
I, sobretot, perquè és simptomàtica de la falta d'interés del Consell valencià, del Consell de La Generalitat, en la promoció de l'esport i de les activitats esportives.

I ho dic, ¿en què em base?
Doncs, mire, em basaré en les aportacions pressupostàries que vostés fan.
.
.
Se riu, el veig que riu, riga's: (remors) 2009, pressupost de 2009, foment de l'activitat esportiva, 39,3 milions d'euros; pressupost del 2010, 32,2 milions d'euros; pressupost del 2011, 23,6 milions d'euros.

Pose el del 2009 perquè no m'ixquen amb (inintel·ligible) .
.
.
de la crisi, perquè el pressupost de la crisi ha segut el de 2011, però és que del 2009 al 2010 ja van disminuir 7 milions i 8 i mig més ara, amb la qual cosa vol dir que en dos anys vostés han disminuït el pressupost de foment de l'activitat esportiva en un 40%.
Eixe és l'interés, a part de riure-se'n, perquè el riure a vegades és una burla.
Però, a part de riure-se'n, és l'interés que vostés tenen per l'esport valencià.

Mire, ja s'ha dit que esta llei no és el moment de presentar-la.
Però, clar, vostés volen, sí, volen moure's, que no avançar, moure's, i alçar la pols, i que demà ixca el rècord en aprovacions de lleis.
Però vostés saben també que els governs -i és característic- que més lleis han aprovat són els governs que menys lleis complixen.
I és el que fan vostés, això és el que fan vostés, aprovar contínuament per no reglamentar i incomplir i retardar l'aplicació de les lleis.

Coses que no s'han dit.
Bé, és que és una llei que és summament intervencionista, regula, fins i tot, l'esport recreatiu.
.
.
Se'n passen un pelet, jo crec que se'n passen un poc.

Però no és això.
A més, adjudiquen la totalitat de les competicions a les federacions.
O siga, no pot
haver-hi pràcticament una competició fora d'una federació.

Mire, hi han novetats, efectivament, però vaig a posar un exemple, i l'ensenyaré.
Hi ha alguna novetat com, per exemple, la targeta esportiva, el d'això.
.
.
Sí, però la novetat de la targeta esportiva està ací, en l'Ordre 1/2011, de 14 de gener, de la Conselleria de Cultura i Esport.
O siga, ja
l'han feta, no fa falta, això és la mostra que no fea falta una nova llei per a fer les obvietats que vostés, d'alguna manera, estan incloent en esta.
No va absolutament falta.

Segona, esta llei, que vostés sempre mos parlen del gran consens, ja s'ha explicat quin és el consens que hi ha, ¿eh?
, no té el consens dels professionals de l'educació física i l'esport.
Més rialles, més rialles.
Vorem contestacions.
Vostés no tenen l'aquiescència dels professionals, i no la tenen perquè no toquen els aspectes fonamentals que ells estan demanant.

Senyories, l'aspecte fonamental és la regulació de l'exercici de les professions de l'esport que estan demanant-nos, que estan demanant-nos per tots els costats, i
per a la qual cosa no calia fer una nova llei de l'esport, sinó calia afrontar amb decisió un nou decret que reglamente, precisament, l'exercici de les funcions dels professionals de l'esport.

Tampoc aborda clarament la coordinació entre l'administració autonòmica i l'estatal en matèries bàsiques com el dopatge i la violència, que encara que apareixen, no apareixen amb la serietat i l'estructura que tindrien d'aparéixer en una nova llei, ¿eh?
Vostés s'obliden d'una novetat, que és que davant de la gran extensió que té avui l'esport, que ens ha portat, doncs, una societat que ha anat fent camí durant un temps almenys cap allò que se dia l'estat del benestar, que ha donat un temps.
.
.
, major temps lliure, que hi han.
.
.
,
l'esport s'ha aplicat a totes les edats i a totes les circumstàncies.

Hi han també, (inintel·ligible) .
.
.
, algunes incongruències, hi han coses que me tenen d'aclarir, perquè inclús parlant dels professionals de l'esport, però ara parlem de l'esport escolar en les.
.
.
, hi ha un article.
.
.
, vostés en un article diuen assumir.
.
.
, i li passen tota la responsabilitat de l'organització i participació en les activitats escolar, inclús, i ho diu aixina, fora de l'horari escolar, als professors d'educació física, d'escoles i instituts, i ho diu així.
.
.
¡Fora de l'horari escolar!
, els passa la responsabilitat d'organització i participació, encara que en altres articles que vénen darrere pareix que no.
.
.
Jo els demane ací que s'aclarixquen a on està l'error, si està a on diu que serà responsabilitat dels professors d'educació física de les escoles i instituts la participació i organització d'aquelles activitats esportives fora de l'horari escolar, que seria un intromissió, un excés imperdonable.
.
.
Si eixe és l'error, el corregim.
Tenen unes esmenes presentades també, que ja vorem en el seu moment, però si l'error.
.
.
, a la millor està després, en l'article, que diu.
.
.
, no ho deixa tan clar, i vullc que m'ho aclarixquen, si vostés consideren que els professors d'educació física, quan s'acaba el seu horari de treball, tenen de quedar-se a organitzar i a participar
en les jornades esportives que el centre organitze.
Aclarim-ho, aclarim-ho,
perquè és detall que pot haver passat desapercebut, però a mi no, a mi no m'ha passat i exigixc que s'aclarixca, perquè són qüestions importants.

Mire, ja he dit algunes aportacions que vostés fan en les quals jo estic d'acord, vull dir, no li les discutixc, com la creació de l'escola valenciana d'esport, perfecte, perfecte, anem a.
.
.
, però no fa falta una llei específica de l'esport per a fer això; o, com (inintel·ligible) .
.
.
el servei d'inspecció, d'acord; o.
.
.
, i apunte coses positives, el servei esportiu local per a les
poblacions de més de cinc mil habitants, com una forma obligatòria.
Hi estem d'acord.
Però això no justifica una llei.

Mire, nosaltres pensem que aporten molt poc.
.
.
, ja li he ficat l'exemple de la targeta de l'esportista, que vostés citen ací com un avanç i que, per l'altra part, en este mateix mes, el 14 de gener, apareix ja, perdó, 25 de gener, apareix publicada ja l'ordre de 14 de gener, i, per tant, demostren vostés mateixa que no fea falta fer una modificació legal per a poder ficar en funcionament una targeta de l'esportista o targeta esportiva, que cada un dels llocs li dóna un nom.

Bé, jo, com s'ha dit molt, i per no repetir-me, sí que li vaig a donar la meua visió, i crec que compartida, perquè no és inventada per mi, amb els professionals de l'esport, de per què fa falta.
El que fa falta és precisament la regulació de les professions de l'esport.
Entre altres coses, perquè hi ha una recomanació, la Recomanació 2006/1.
063, del Parlament Europeu, del Consell Europeu, demana que els estats
membres, que s'han de basar en el marc europeu de qualificacions com a instruments de referència per a comparar els nivells de qualificacions establertes segons els
diferents criteris de qualificacions des de la perspectiva de l'aprenentatge continuat i el marc europeu.
Li ho recorde, Recomanació 2006/1.
063, del parlament i del Consell Europeu, però també el Consell Europeu de Lisboa i Barcelona, al mateix temps que el procés de Copenhaguen de 2004, també va reconéixer que calia assolir la transparència i les qualificacions per a convertir la diversitat d'institucions i de marcs en l'educació en un recurs valuós.
Parlem de les qualificacions professionals.

Com li dia abans, hi han hagut socialment unes transformacions que han fet que
l'esport siga.
.
.
, s'estenga socialment molt més enllà del que era fa molts anys.
Hi ha una indústria del lleure, realment, hi han una indústria del lleure, hi ha una indústria de la recreació, hi ha una indústria també de la salut, participació de la part de la salut, del turisme, de l'estètica.
Això ha fet que s'estenga a tots els nivells la proliferació de nombroses ocupacions al respecte.

Mire, això és el que mos diu que el que és necessari en este moment és la regulació de l'exercici de les professions de l'esport.
¿Per què?
Però ho sabem tots, perquè en un temps que no han estat regulades hi va haver molt de voluntarisme al
voltant de l'esport, però el seguix havent.
Eixe voluntarisme, quan hi han professionals, se convertix en
intrusisme.
Intrusisme, dit en termes no jurídics, sinó en termes col·loquials, perquè l'intrusisme, mentres no està regulada la professió, no pot existir com a delicte ni com a res.

Per tant, eixa és la seua necessitat, garantir la salut, garantir la salut de totes les persones
que fan l'esport.
Aquelles persones que hem participat a través dels centres docents o a través d'activitats socials simplement en l'organització d'activitats esportives, els que hem estat davant d'elles, hem vist i ens hem trobat amb problemes causats per entrenaments
inadequats, per persones que amb voluntat però sense formació, han portat, sobretot a edats.
.
.
, a edats primerenques, a problemes físics després.
Eixa és la nostra funció, garantir la salut de totes aquelles persones que formen esport.

Avui hem trobat això i hem parlat de.
.
.
Però vostés parlen, per exemple, de la Carta europea de l'esport.
Doncs, mire, la Carta europea de l'esport, l'article 9.
2 ens diu: «Els responsables de la direcció i supervisió de les activitats esportives deurien comptar amb la qualificació adequada, amb particular atenció a la seguretat i salut de les persones al seu càrrec.
» Això és el que diu i això és que no està fet, i vostés tornen a fer la llei que diu el que ja està fet en l'anterior llei.
Perquè vostés ho han dit, i no vull oblidar-me'n, vostés reconeixen el seu fracàs i la falta de voluntat de desenvolupament de l'esport valencià quan vostés mateixa diuen que una de les causes de fer esta nova llei és la falta de desenvolupament de la llei anterior.
Vostés han reconegut el seu propi fracàs, la seua incapacitat de desenvolupar la llei de l'esport, i, per tant, com no saben desenvolupar-la, el que fan és fer-ne una altra de nova, omplint paper per a alçar la pols, però que la pols caiga en el mateix lloc, sense menejar-se ningú.

Mire, no només això.
Vostés fan menció de la carta europea, però n'hi ha una altra anterior, la carta internacional de l'educació física i d'esports, que determina la Conferència general de l'organització de Nacions Unides per l'educació, la ciència i la cultura, que es va reunir en París, ¿eh?
, ja en l'any 1978, ho dic, la data, perquè vegem com ens movem molt i avancem poc, el seu article primer, en el punt
tercer, mos diu: s'han d'oferir oportunitats especials als joves compresos en la.
.
.
, en els xiquets d'edat preescolar, persones d'edat deficient, a fi de fer possible el desenvolupament integral de la seua
personalitat, gràcies a uns programes d'educació física i esport adaptats a les seues necessitats.

Perquè dic.
.
.
Però, mire el que diu també l'article 4: l'ensenyament, l'enquadrament en l'administració de l'educació física i l'esport, han de confiar-se a personal qualificat.
Tot el personal que assumixca
la responsabilitat professional de l'educació física i l'esport ha de tindre la competència i la formació apropiades, s'ha de reclutar amb compte i en nombre suficient, i disfrutarà, gaudirà, d'una formació prèvia i d'un perfeccionament continus a fi de garantir nivells d'especialització adequats.

El persona voluntari, degudament.
.
.
, ha d'estar també degudament format i enquadrat, vol dir relacionat.
Hauran de crear-se les
estructures apropiades per a la formació del personal de l'educació física i l'esport.
Estic parlant, senyories, de l'any 1978, any 1978.
2010, al País Valencià, ací, nosaltres, seguim sense tindre regulades les professions de l'esport.
Eixe haguera estat un objectiu prioritari, no el de modificar una llei
que ja teníem, que no aporta res de nou i que
(inintel·ligible) .
.
.
, que aporta molt poc de nou, i que tot allò que aporta de nou tenia cabuda en l'anterior llei.

Com he dit, vostés han fet una llei per a seguir incomplint la llei, per a no desenvolupar l'anterior llei.
I no estaria de més, i no estaria de més, que si substituírem les rialles que he vist, les substituírem per la serietat necessària per a afrontar un tema professional i social de primer ordre com és este que tenim avui.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

En torn en contra de les tres esmenes de totalitat que han segut defensades, en
representació del Grup Parlamentari Popular té la paraula el diputat il·lustre senyor Antonio Vicente Peral.

El senyor Peral Villar:

Presidente.

Consellera.

Señorías.

En primer lugar, consellera, quiero felicitarla por el extraordinario trabajo que ha realizado su
departamento para que hoy podamos presentar en esta cámara este importantísimo proyecto de Ley valenciana del deporte y la actividad física, que sin duda impulsará, protegerá y dará un gran respaldo a todos los que realizan en nuestra comunidad cualquier tipo
de práctica deportiva.
Se trata, como usted muy bien ha dicho, de una promesa
electoral del Partido Popular que pronto quedará cumplida.
La aprobación de esta nueva regulación nos llena de orgullo, por cuanto que el deporte valenciano en toda su extensión precisa de la máxima protección y apoyo por parte de las administraciones públicas valencianas, de tal forma que se favorezca su práctica con las máximas garantías posibles.

Señorías, presentamos hoy una reforma normativa ampliamente demandada y consensuada
con todo el colectivo deportivo valenciano.
Federaciones, licenciados en
educación física, clubes deportivos, organizadores de eventos, gestores de instalaciones y
deportistas en general se encuentran hoy con problemas de competencia desleal,
intrusismo profesional, impartición de enseñanzas deportivas por centros no autorizados, organización de campeonatos que no cumplen los requisitos exigibles, daños en las instalaciones deportivas y se topan con una actual ley del deporte que
otorga a la administración deportiva pocos mecanismos para la defensa de sus derechos y para la sanción a los infractores.

La nueva ley del deporte que hoy les presentamos ante todo tiene un pilar
fundamental que es el deportista.
Y alrededor de él se han estructurado una serie de derechos, garantías y obligaciones que la administración tiene la obligación de proteger y velar por su cumplimiento.
En este sentido se articulan unas
medidas de protección al deportista con objeto que su práctica sea más segura, saludable, tolerante, igualitaria.
Para ello se persigue que dicha práctica se lleve a cabo en condiciones que no afecten a su salud y seguridad, que
se cumplan las medidas de seguridad e higiene en las instalaciones, que se
impida la venta, consumo o publicidad de alcohol y tabaco en los recintos
deportivos, que no se supere el aforo máximo autorizado, que se erradiquen las manifestaciones violentas o racistas, que
se suscriban los seguros obligatorios de todo tipo y otras medidas de protección del deportista que figuran en la ley y que son una demanda del sector
ampliamente reconocida por todos.
Y hasta el momento no llego a comprender la
actitud de sus señorías con sus enmiendas a la totalidad a este proyecto de ley.

Señorías, además de la ampliación de los derechos y las medidas de protección del deportista, también en este proyecto de ley es importante destacar varias novedades muy
relevantes, en relación a esa regulación que algunos de ustedes pretenden que la mantengamos para garantizar y
reconocer al deportista los mismos derechos que la legislación que hoy les proponemos les va a proporcionar.
Probablemente por eso me sonría, no me ría, pero me sonría por considerar este proyecto de ley, que duplica en el número de artículos al proyecto de ley que está en vigor, y que va a proporcionar a los deportistas unas garantías que hoy no tienen.
Si ustedes pretenden tirar para atrás este proyecto de ley flaco favor les están haciendo a los deportistas.

L'Escola de l'Esport de La Generalitat, la inspección deportiva -fíjese usted la inspección deportiva todo lo que aporta en esta materia al colectivo de los deportistas- y la junta de mediación y arbitraje de la Comunidad Valenciana, junto a ese catálogo de derechos que reconoce este proyecto de ley al deportista, aportan
suficiente materia como para que ustedes consideraran la oportunidad de este
proyecto de ley.

La inclusión en la ley de estos cuatro pilares sería motivo suficiente para justificar la necesidad de una nueva regulación, pero además, tal como se indica en la exposición de motivos de la Ley 4/1993, del deporte de la Comunidad Valenciana, tal y
como indica la exposición de motivos, la ley del deporte de la Comunidad Valenciana ha cubierto una
etapa en la que por primera vez se había establecido una regulación, estructura y organización del deporte en nuestra comunidad.
Con el tiempo se ha manifestado, por una
parte, la carencia del desarrollo reglamentario de la misma y, por otra, el
tratamiento dado a determinados aspectos organizativos que no siempre han
cumplido satisfactoriamente con las expectativas deseadas por los diversos
sectores del deporte valenciano.

La Carta europea del deporte, en línea con las tendencias actuales en la práctica deportiva, contempla el deporte con amplitud, acogiendo en su conjunto
todas las actividades físicas con finalidad de expresión o mejora de la condición física y psíquica, el desarrollo de las relaciones sociales o el logro de resultados en
competiciones de todos los niveles.

En definitiva, señorías, una administración moderna basada en modelos de calidad y excelencia en los servicios al
ciudadano requiere de estructuras, procedimientos, personal y medios adecuados
que superen las barreras de la jerarquización y el inmovilismo de sistemas tradicionales.

El objetivo de acercar al máximo los servicios al ciudadano hace deseable una evolución de las estructuras administrativas en búsqueda de la agilidad y optimización de los recursos, medios y servicios disponibles.
Y eso es, ni más ni menos, lo que pretende el Grupo Parlamentario Popular y el gobierno a quien
apoya con la presentación, tramitación y aprobación del presente proyecto de ley; este proyecto de ley al que hoy los grupos
proponentes de las enmiendas a la totalidad solicitan que se devuelva al
Consell y se paralice su tramitación.
Pueden imaginar que el grupo parlamentario al que represento no va a
consentir que semejantes iniciativas prosperen, pero sinceramente no alcanzamos
a entender que con esto puedan hacer algún favor al deporte valenciano desde ninguna perspectiva.

Al inicio de mi intervención decía que el Consell ha trabajado muy duro para consensuar el máximo con todos esta nueva regulación de la práctica del deporte y la actividad física.
Y ese esfuerzo queremos también traerlo a esta cámara, para que este ordenamiento deportivo valenciano consiga el máximo apoyo posible de los grupos parlamentarios.
Por nuestra parte ya hemos
entrado en contacto con el principal partido de la oposición para hacerle constar nuestra disposición en este sentido.
Asimismo, la hago extensiva al resto de los grupos para
recoger gran parte de sus propuestas, de forma que podamos enriquecer entre
todos este proyecto de ley tan importante para el deporte de la Comunidad
Valenciana.

Nosotros también hemos seguido trabajando en este sentido para realizar vía enmiendas algunas mejoras que ampliarían aún más la cobertura de esta normativa que nos han propuesto desde varios sectores y
que nosotros veníamos barajando y que creemos que van a enriquecer aún más el texto que estamos trabajando en este momento.
Y que, evidentemente, ningún sentido tendría el trámite parlamentario si ustedes restaran o quitaran cualquier posibilidad de
enriquecer y consensuar este texto legal, como en algún momento ha dicho alguno de usted aquí, poca confianza o en poca consideración tendrían ustedes su trabajo como parlamentarios si no pudiéramos mejorar y consensuar esta norma en el trámite que ahora mismo nos ocupa.

Quiero, señorías, que quede muy claro que la posición y el objetivo del Grupo Parlamentario Popular no es otro que sacar esta ley
valenciana del deporte con el máximo apoyo posible.
Cierto que tres enmiendas a la totalidad no son el marco
negociador más adecuado para conseguir este esfuerzo, pero les aseguro que por nuestra parte
no va a quedar para poder conseguirlo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Torró, per a rèplica.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres hem plantejat l'esmena a la totalitat perquè diem que el text, que la llei no és necessària.
I la intervenció del senyor Peral l'únic que ha fet és ratificar la innecessarietat d'esta llei.
Perquè, anem a vore, jo li agraïxc molt les seues bones paraules, les seues bones formes i parlar ací del consens i tot açò.
Però, a vore, hem de fer una llei per a prohibir fumar en els poliesportius?
Per a
això fa falta una llei?
Fa falta una llei per a prohibir actes racistes o violents?
Bé, és què.
.
.
Per a d'això fa falta una llei?
Per a d'això fa falta una regulació?
Jo crec que hui en dia en posar un cartell i en fer passejar a la policia pel
poliesportiu cada cert temps és suficient per a que estes coses no passen.
Per a això no fa falta una llei de l'esport.

El problema és que els elements fonamentals de la llei de l'esport ja estan recollits en l'anterior llei, els problemes de regulació.
I el que fa falta, vosté ací li han fet moltes crítiques però no s'ha referit a ninguna d'elles, a ninguna, és el problema d'accions.
Fa falta una llei per a crear una escola de l'esport?
Fa falta una llei per a crear una escola de l'esport?
, no es pot crear una escola de l'esport?
 Si vosté ha estat dient-ho.

Mire, la pròpia exposició de motius diu, «un problema de carència de desenvolupament reglamentari».
Una cosa és desenvolupar reglamentàriament una llei i una altra cosa és crear una altra llei diferent.
Per a què?
Per a què?
És a dir, no hi ha motius suficients per a fer una nova llei tret d'un i és vindre ací, aparéixer davant dels esportistes valencians com a que estan fent alguna cosa
respecte a l'esport.
I si ja han fet alguna cosa respecte a l'esport ho poden fer.
Posen recursos, que això és el que fa falta.
Vosté ho va dir ací:
estructura, procedimientos, medios y personal.
Moltes estructures, molts procediments, però molt pocs mitjans i encara menys personal i el poc que hi ha, que (inintel·ligible) .
.
.
la conselleria, normalment de forma innecessària.

Jo li vull dir el que li he dit abans, perquè m'agradaria que almenys davant el Partit Popular donara algun tipus d'explicació respecte a això.
Com és possible que estiguen parlant de fer lleis i vagen retallant any rere any les
subvencions a les federacions.
Li puc dir els percentatges: entre 2009 i 2010,
el 10%, als clubs d'elit un 30%, a les seleccions autonòmiques quasi un 45%, a la recerca i formació.
.
.
I estem parlant de quantitats de 89.
000 euros, de 84.
000 euros, la més alta d'un milió i mig d'euros, que és el que dediquen les federacions esportives, un milió i mig d'euros.

I torne a repetir la xifra d'abans, perquè jo crec que pot resumir perfectament el que al Partit Popular li preocupa l'esport: 158.
000 euros, 23 milions de les antigues pessetes, per a l'esport de base en els pressupostos de 2011.
Eixa és la voluntat que tenen vostés amb l'esport.
Deixen-se estar de lleis, no perden el temps en lleis innecessàries.
Si cal complementar alguna cosa, facen algun reglament que aborde
determinats aspectes concrets que poden ser necessaris abordar i el que han de
fer és dedicar recursos per a que l'esport no estiga abandonat en este país, que és com ho està.

Supose que ací tots tindrem gent, familiars o contacte amb l'esport.
I si tenim eixe contacte amb l'esport no fa falta ser molt espavilats per a adonar-se que la cosa està molt malament, molt malament.
No hi ha condicions, hi ha poques
infraestructures i les poques que hi ha estan mal aprofitades.
Per tant,
dediquen-se a això i no vinguen ací a fer-li perdre el temps a aquesta cambra, a discutir projectes de llei
absolutament innecessaris.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, efectivament, vosté ha parlat ací del procediment de les esmenes.
Faltaria més!
Faltaria més!
Però és que vosté sap que ací hi ha un tràmit i el tràmit comença pel que estem fent avui.
I nosaltres, a part que en nom del meu grup, del meu
Grup de Compromís, fem allò que considerem que és millor per a l'esport, no s'ho vullga vosté atribuir.
Fem allò que pensem que és millor per a l'esport.
I, per a nosaltres, creiem que el que serà millor per a l'esport valencià és desenvolupar les lleis, reglamentar-les i aplicar-les.

Esta llei, tal com estarà, eixirà ací, tornarà a començar un procés, en el qual, durant un temps no s'aplicarà perquè caldrà reglamentar.
Caldrà crear-ho tot.
I ahí també jo ja li he dit que estic d'acord en les novetats que aporta; és que, a més, li ho he dit, vull dir.
.
.
Però li he dit també dues coses.
Bé, li n'he dit una i ara li'n diré una altra.
La primera és que -i ja que havíem.
.
.
, que no són gràcies a la llei- l'avanç haguera sigut crear l'escola de l'esport valencià, l'escola valenciana d'esport.
Crear-la -eixe haguera sigut un avanç- que no està creada.
Ací, simplement, està.
.
.
, diu: «Se crearà.
.
.
».
No, no.
Crear-la.
Avanç.

Un altre avanç, un altre avançament haguera sigut crear el servei d'inspecció, que la llei que tenim no ho prohibix -creem el servei d'inspecció- i posar-lo en marxa.
Això és un avanç.

Un altre avanç és crear la junta de mediació que era possible crear.
No definir ara, crear-la ja.
Això és un avanç.

I li avance una segona pregunta: com ho van a fer?
Perquè esta és l'altra.
Com van a fer això?
En quin pressupost van a crear tot això?
M'ho vol explicar?
En la reducció, en dos anys, del 40% del pressupost de l'esport, ¿van a ficar en marxa l'escola valenciana de l'esport, van a ficar en marxa la inspecció esportiva, van a ficar en marxa.
.
.
?
En una reducció del 40% del pressupost, van a fer això?
Artistes són, eh?
, quasi mags; a llevar recursos i a fer nous serveis, m'ho explica quan puge, per favor, com ho van a fer.
Llevar, reduir recursos a l'esport i crear-li, amb menys recursos, més serveis.

Miren, el fracàs -li ho he dit i li ho repetisc- està en el no-desenvolupament reglamentari de l'anterior llei.
I ho reconeixen vostés.
I tot açò, m'ha d'explicar, encara, quina de les novetats que aporta la llei no eren realitzables
a l'anterior Llei de l'esport.

I hi ha una cosa que no.
Hi ha una qüestió, que vosté ha dit, i que li dic: «No, no és veritat.
» Vosté ha començat dient el gran consens social.
I ha mencionat llicenciats de l'esport.
No, no, i no.
Ahí ja li ho dic jo que no.
I el senyor Ballester li ho podria explicar també, perquè el senyor Ballester va estar junt a mi -va estar junt a mi i amb altres membres d'esta cambra- en les jornades organitzades pel col·legi de llicenciats i vam saber, exactament, l'opinió que els mereix esta llei.

També ens van fer saber que els van fer arribar una sèrie d'esmenes, que no s'han tingut en compte.
I, per tant, parlar de consens quan de consens estem
oberts a que mos esmeneu i no els atenen ni les esmenes ni la seua voluntat.
I
la seua voluntat clara era que el camí que calia fer era la reglamentació, la reglamentació del que són les activitats físiques i l'esport.
I, sobretot, la regulació de l'activitat física i l'esport de les professions que afecten l'activitat física i l'esport.

Vosté mos diu que podem fer esmenes parcials.
Ja en té una.
Ja li l'he dita.
L'hem presentada en forma d'una disposició per a comprometre's, en el termini d'un any, a desenvolupar eixa nova llei que sí que és necessària.
En el termini d'un any.
Ja la té.
Puge ací.
.
.
Perquè és el que demanen.
Vosté me diu una qüestió: el llicenciat.
.
.
No, doncs ja li dic, el llicenciat, representat pel seu col·legi, no; diuen que no.
I diuen que no a esta llei.
Claríssimament.
I diuen que sí a la llei de regulació de les professions de l'activitat física i l'esport.
Això és el que diuen.
Per tant, quan diguem ací, parlem en propietat i sense intentar enganyar ningú.

Altres defectes, ràpidament -és que s'obliden de moltes coses; si volien fer una nova llei, havien d'haver-la elaborat més-, no parlen de les persones amb discapacitats, més que, únicament, per a l'adaptació dels espais i les instal·lacions.
Només en això.
¿No mereixen un tractament específic per al que és la pràctica de l'esport?
.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Pañella Alcàcer:

Podíem parlar de moltes més coses encara, respecte a esta llei.
I parlarem també.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Señora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Senyor diputat, jo em pense que a vosté l'han enganyat.
¿Vosté creu que, si el que vosté ha dit fóra aixina, els tres grups parlamentaris de l'oposició li hagueren fet una esmena a la totalitat?
S'ho creu vosté?
L'han enganyat.
L'han enganyat.
¿Vosté creu que si a esta llei -l'han enganyat, li ho dic jo de veritat-, si a esta llei estiguera a favor el teixit esportiu, el col·legi de llicenciats, les federacions,.
.
.
, nosaltres seríem tan negats i diríem que no?
No, li ho dic amb sinceritat, no.
Jo li assegure a vosté.
.
.

Mire, col·legi de llicenciats d'educació física, val?
-i em sembla que algun d'ells està per ací-.
N'hi ha un informe perfectament dient: «Tres vegades mos han demanat, mos han demanat al·legacions.
Tres vegades.
Dates: desembre de 2008, gener de 2009, abril de 2010.
No mos han fet cas absolutament a cap al·legació.
És una burla al nostre treball.
És una llei que ix sense el fruit i el treball de la gent que treballa en el món de l'esport.
» Però no li ho diu esta diputada, lògicament.
Jo no li diria açò en este lloc si no fóra real.
Li ho dic perquè és, val?
Li ho dic perquè és.

Enfront de vosté n'hi ha un altre diputat que va vindre a unes jornades, que es van fer ací en València, en les quals hi havien centenars de professionals de l'esport - hi vam estar i vam fer allí una.
.
.
; mos van convidar a tots els grups parlamentaris, la secretària autonòmica no estava; ella ve ací a Les Corts, ve però faena, després, poca; el director general sí, estava-, en les quals es va dir, per activa i per passiva que la llei que n'hi havia, l'esborrany que n'hi havia -ja ho van dir públicament, el diputat que té enfront ho sap- no era un bon avantprojecte.
No era una llei que volia esta comunitat, ni els
professionals.
Parlaven sempre de la necessitat, pel tema de la salut de la
gent que practica l'esport, de la regulació de les activitats de la professió.
Jo em vaig comprometre a portar ací una proposició no de llei.
La vam portar a la comissió.
Es va debatre.
Votaren en contra vostés.
I van dir que en esta llei eixiria impulsada.
I no s'ha fet.
Per tant, li he dit: «A vosté l'han enganyat.
» Perquè no és veritat que naix d'un consens.

Però, a més a més, el tema de les federacions també és molt important.
Jo ahir vaig estar parlant amb gent de federacions, val?
Les
federacions no volen el monopolisme ni tindre la màxima capacitat per a organitzar.
.
.
Lògicament que volen organitzar totes les competicions oficials.
Faltaria més!
 Però n'hi ha moltes coses que no són oficials, que s'organitzen en els col·legis, en els ajuntaments, i no passa res.
Sap el que volen les federacions?
Que
la voluntat es demostre en els pressupostos.
I que posen diners a les
federacions.

Li dic una dada, per si no ho coneix, mire, les subvencions ordinàries de 2010, sap el que s'ha cobrat?
, no res.
La dels jocs escolars, de les subvencions de l'any 2010, res -a les federacions parle-.
Dels plans d'especialització no s'ha cobrat ni un duro.
De l'immobilitzat, res.
De tecnificació, encara no han pagat res.
De béns i formació, la van suprimir després d'haver fet una modificació.

I, el més greu, que quan vosté no dóna una subvenció a les federacions -no parle per telèfon i escoltem, que jo estic dient-li la veritat-, quan vosté no els paga a les federacions, això repercutix en la gent que fa l'esport.
En els plans d'especialitzacions n'hi han xiquets, i en noms.
Jo vaig estar parlant amb una esportista de Gandia,
una nadadora, i em va contar el cas.
M'ho va dir la xiqueta, en 17 anys.
Va estar en 12 anys en Cheste; en 13 anys, en
14 anys se'n va haver d'anar a Burjassot, val?
I quan arriba a Burjassot -perquè ací vam debatre el tema de la piscina i les instal·lacions de
(inintel·ligible) .
.
.
- quan arriba a Burjassot, resulta que li lleven la beca.
Però, no és perquè li la lleven pel seu rendiment acadèmic -que la xiqueta va fer l'esforç per a aprovar totes les assignatures, i més sent una esportista d'elit-, li lleven la subvenció i resulta que, com son pare no li pot pagar el estar ací en València, se n'ha de tornar a entrenar al club de Gandia i tornar-se'n a l'institut.
O siga, tot l'esforç familiar i esportiu d'esta xiqueta no ha servit absolutament res.
Perquè vostés no recolzen l'esport real.

Per tant, jo li dic a vosté: «L'han enganyat.
» Perquè si fóra amb el suport del món esportiu de les federacions i del col·legi, lògicament, estos tres grups parlamentaris estaríem a favor de la llei.
I, a més a més, encara li dic -perquè és veritat que vosté m'ha cridat a mi-, ahir em va cridar; va parlar dient que voldria que treballàrem el tema de les esmenes.
L'esmena a la totalitat es va fer perquè és el que li he argumentat, el motiu.
Si en el debat de les esmenes n'hi ha voluntat d'arribar a consens, jo li ho assegure, per part d'esta diputada i per este grup parlamentari, que el tindran.
Sempre que,
realment, hi haja un compromís seriós i que modifiquen coses importants en la llei.
Perquè esta llei no aporta res.
És una propaganda més al final d'una legislatura, quan esta consellera no s'ha preocupat, en absolut, de l'esport de la comunitat.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Segarra.

Señor Peral, para finalizar este turno antes de proceder a la votación de las enmiendas.

El senyor Peral Villar:

Presidenta.

Señorías.

Déjenme decirles que no me extraña, en absoluto, que hayan presentado, los tres grupos parlamentarios de la
oposición, una enmienda a la totalidad.
No nos sorprende, en absoluto, porque es la práctica habitual a la que nos tienen acostumbrados durante esta legislatura.
Y,
precisamente, en esta ley tan poco discutible -en cuanto a su necesidad-, por parte de un colectivo que lleva demandándola durante mucho tiempo, resulta, francamente, triste la actitud con la cual
ustedes enfrentan el debate, dadas las circunstancias de mano tendida que,
desde no ayer, desde hace.
.
.
, a principio de esta semana, cuando me puse en contacto con usted para decirle
que no íbamos a debatir ayer.
.
.
, ayer.
Le dije que no íbamos a debatir ayer este punto porque se iba a producir hoy.
No se lo pude
decir ayer.
Estará usted de acuerdo conmigo.

Pero, bueno, la circunstancia es que lo que he intentado con usted es que esta
ley, tan importante, desde nuestro punto de vista, para los deportistas, pueda
salir con el máximo consenso posible.
¿Que no es necesaria, que no aporta nada nuevo?
Yo creo que aporta muchísimo.
Es casi una burla -y no suya, sino de algún otro portavoz de otro grupo parlamentario- el decir que no aporta absolutamente nada.
La inspección deportiva va a garantizar, a todos esos profesionales, a esos licenciados a
los que ustedes mencionan con tanto énfasis, a esas profesiones del deporte, esa ley de las profesiones del deporte
que ustedes reclaman para generar el mayor desbarajuste mundial, desde el punto
de vista legislativo.
.
.
, si cada comunidad autónoma tiene una legislación para los profesionales del deporte.
.
.
Ya lo debatió usted con César Augusto Asencio, el señor Pañella, en comisión.
Y ya les explicamos que era una ley que dependía del señor Lissavetzky.
Y que cuando esta ley se realizará, la ley de profesiones del deporte -lo sabe usted, hoy por hoy, las franquicias deportivas.
.
.
- estaría usted generando un auténtico caos entre gimnasios e instalaciones deportivas, si tuviera una aplicación, una ley expresa, cada comunidad autónoma para las profesiones del deporte.

Precisamente, por eso, surge la figura de la inspección deportiva.
Y esa es la que va a dar garantía de que no va a haber intrusismo profesional en este ámbito.

Por lo tanto, sí está más que justificada la aprobación de esta nueva ley del deporte.
Y no sólo por la inspección deportiva, sino por el tribunal de arbitraje, por los nuevos derechos que
recogemos para el ciudadano, para el deportista; por un elenco de nuevos artículos que van a dar respuesta a una necesidad del sector del deporte.

Y es una auténtica barbaridad lo que ustedes vienen a hacer hoy aquí, porque podrían perfectamente en este trámite fijar posición a favor, en contra o como ustedes pensaban.
Pero, una enmienda a la
totalidad.
.
.
, lo que ustedes están planteando aquí, dicho con claridad meridiana, es que se devuelve la ley a las Cortes y que no
haya una nueva legislación del deporte.
Eso es lo que están ustedes planteando.
No están planteando otra cosa.
(Aplaudiments)

Entonces, ¿qué favor pretenden ustedes, cómo van a ayudar al sector del.
.
.
, cómo van ustedes a apoyar al colectivo de deportistas, de profesionales, de
licenciados, que ustedes arengan con esa.
.
.
?
Ellos son los que en esa reunión, que ustedes tuvieron con el señor Ballester, allí dijeron: «Es importante y necesario esta ley, y, además, que sea amplia.
» Ellos reclamaban, lo plantearon como que era necesidad esta ley.
¡Vamos!
, la información que yo tengo es esa.

Pero, en cualquier caso, tenemos oportunidad, porque para eso estamos aquí tramitando esta ley, y es para llegar a acuerdos.
Y si todavía podemos, en comisión, la semana próxima.
.
.
Que para eso estamos aquí, señor Pañella, porque, si no, ¿qué papel cumplimos nosotros a la hora de tramitar una ley?
Simplemente, nos
aprovechamos de nuestra mayoría parlamentaria y les decimos: mire, se va a aprobar tal cual.
Podríamos hacerlo, porque así lo hemos hecho muchas veces porque ustedes van poniendo palos en los ejes de
las ruedas, y, en éste, como en otros proyectos de ley, pues, deciden no colaborar con el Partido
Popular porque es su estilo de oposición, que es algo que, evidentemente, las urnas el próximo 22 de mayo, pues, ya les explicarán qué es lo que piensa el ciudadano de la Comunidad Valenciana sobre su posición, sobre éste y sobre muchos otros temas que han sido de ocupación durante esta legislatura de sus señorías.

Señor Torró, sobre que no hay inversiones -y con esto concluyo-, sobre que no ha invertido.
.
.
Pues, mire, tengo que decirle que esta
legislatura es en la que más dinero se ha invertido en instalaciones deportivas, 149.
514.
900 euros
empleados ya, comprometidos ya, para instalaciones deportivas: ocho millones
para la Ciudad de la Pelota; para el Plan de instalaciones deportivas,
19.
700.
000; para el plan de instalaciones, 114 millones.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Peral.

El senyor Peral Villar:

En fin, no entiendo, no entiendo su posición en cuanto a que el gobierno de la Generalitat valenciana no ha invertido en
instalaciones deportivas.
Mucho dinero.

Muchas gracias, presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Bien, señorías, vamos a proceder a la votación ordinaria de las enmiendas de forma separada y por orden de presentación.

Empezamos con la enmienda a la totalidad presentada por la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 46.
Queda desestimada la referida
enmienda.

Continuamos con la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 46.
Queda desestimada.

Y, para finalizar, votamos la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo
Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 46.
Queda desestimada la referida
enmienda, es decir, las tres enmiendas a la totalidad presentadas.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'autorització de permisos d'investigació d'hidrocarburs al golf de València, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 71.
307, BOC número 286)

La senyora presidenta:

Y continuamos con la toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre la autorización de permisos de investigación de hidrocarburos en el golfo de Valencia, presentada por el Grupo
Parlamentario Popular.

Tiene la palabra el señor Serra.

Señor Serra, cuando quiera.

El senyor Serra Cervera:

Muchas gracias.

Con la venia de la presidencia.

Señorías, el pasado 23 de diciembre, en estas Cortes, se aprobaban los presupuestos de
la Generalitat valenciana para el próximo ejercicio.
A la vez que en ese momento ocurría eso en estas Cortes, el consejo de ministros, presidido por el señor Zapatero, el Gobierno de España, presidido por un gobierno socialista, tomaba una decisión que, una vez más, perjudicaba a los intereses de la Comunidad Valenciana: autorizaba las
prospecciones petrolíferas en el golfo de Valencia.
Al final, estaba abriendo la puerta para que, algún día, las plataformas petrolíferas puedan estar frente a nuestras costas.

Señorías, el 23 de diciembre fue, una vez más, una mala decisión del Gobierno de España que afectaba de manera directa a los intereses de nuestra tierra, anunciaba
que las denominadas zonas de la Albufera, de Benifayó, de Gandía, Alta Mar I y Alta Mar II, tenían autorización del Gobierno de España para hacer prospecciones e investigaciones nuestras costas.

Señorías, nosotros no queremos un futuro negro para el mar Mediterráneo ni para nuestras playas.
Hasta ahí, yo creo que todos los grupos parlamentarios podemos estar de acuerdo.

Señorías, nosotros no queremos un futuro negro, en este caso, para la Comunidad
Valenciana, ni queremos que esa sea la apuesta estratégica que se tenga que tener con la Comunidad Valenciana.
Pero creo que las cosas
no se pueden decir únicamente de boquilla, hay que tener hechos y compromisos.
No es presentable que
la, hoy, delegada del señor Alarte en la Comunidad Valenciana, y, por extensión, delegada del gobierno socialista de España en la Comunidad Valenciana, esté apostando y esté apoyando las prospecciones.

Señorías, cuando la señora Botella reafirma que no pasa nada porque se hagan prospecciones petrolíferas en la Comunidad Valenciana, es una incoherencia que, a su vez y a la par,
quien la ha puesto, quien ha dicho que fue su apuesta personal en la delegación del gobierno, por parte del señor Alarte, esté apoyando el que se hagan dichas intervenciones en nuestras costas.
No se le
puede poner una vela a Dios y la otra al diablo.
Y eso es lo que están haciendo en este caso los socialistas en la Comunidad Valenciana.

Señorías, hoy, en estos momentos, el gobierno de la Generalitat valenciana ha sido
capaz de aglutinar a todos, a todos los elementos institucionales importantes
en nuestra tierra en torno a este proyecto.
Alcaldes de todos los colores políticos, organizaciones sociales de todas las sensibilidades, están de acuerdo con la propuesta que, en este caso, está impulsado el gobierno del presidente Camps: negarnos rotundamente, negarnos
frontalmente a que el Gobierno de España, a que el gobierno del presidente Zapatero propicie y facilite el que esas
prospecciones se puedan realizar en nuestras costas.

Señorías, en estos momentos, yo creo que todas las fuerzas políticas estamos y debemos estar en disposición de dar un salto cualitativo y tener una posición unánime, frontal y rotunda frente al Gobierno de España en esta materia.
Hay que tener muy claro que el futuro, en este caso, de
nuestras costas, el futuro de nuestros mares, el futuro de nuestro patrimonio
ambiental, y, cómo no, el futuro de nuestro turismo, de uno de los sectores socioeconómicos más importantes, no lo podemos poner en juego, no lo podemos poner en solfa, única y exclusivamente por una decisión caprichosa de un gobierno que no ha atendido las peticiones y los informes de
la Generalitat valenciana.

Señorías, hay que denunciar que en las primeras prospecciones que se han autorizado,
tanto en los permisos de Albufera, de Benifayó, como de Gandía, el Consell de la Generalitat valenciana informó, a petición del Gobierno de España, en contra de esas actuaciones.
Técnicamente se dieron todos los requisitos, técnicamente se dieron todos los argumentos y la posición era firme.
En cambio, la insensibilidad en este caso de un ministerio como el
de Industria, que ni está ni se pone al teléfono, ni contesta a ninguna de las peticiones del gobierno de La Generalitat, en
las dos iniciativas que han habido de prospecciones, Alta Mar I y Alta Mar II,
no han sido capaces ni de requerir los informes y el pronunciamiento, en este
caso, del gobierno de la Generalitat valenciana.

Señorías, desde el Grupo Parlamentario Popular no vamos a consentir y no vamos a
apoyar en ningún momento que se nos trate a los valencianos como ingenuos.
Alguien ha dicho en
el gobierno de Madrid, alguien ha dicho en el gobierno del presidente Zapatero
que esas prospecciones no tienen por qué comportar el que después existan plataformas petrolíferas.

Señorías, ¿alguien cree que los señores que vienen a invertir, que vienen a hacer las prospecciones petrolíferas, en su objetivo no está poner las plataformas petrolíferas?
¿Qué objetivo tiene estar perforando?
¿Qué objetivo tiene estar lanzando sondas desde los barcos para ver qué hay en el subsuelo si no es encontrar el famoso oro negro, que algunos creen
que va a ser la solución a los problemas de la crisis en este país?

Señoría, ¿alguien cree que de forma altruista, las multinacionales van a estar pinchando o
van a estar buscando en nuestro subsuelo a cambio de nada?
¿Lo hacen de forma gratuita, señorías?
La irresponsabilidad y la insensibilidad, en este caso, de un gobierno como
el del presidente Zapatero, es el que ha propiciado el que hoy podamos tener
este debate.
Nunca deberíamos estar debatiendo esta cuestión.
Nunca deberíamos estar movilizando la sociedad valenciana en defensa de nuestro paisaje, de
nuestro litoral y de nuestro patrimonio medioambiental, pero alguien ha tomado
decisiones que nos obligan a hoy estar hablando y estar defendiendo estas
cuestiones.

Señorías, los valencianos ya sabemos de sondeos, ya sabemos lo que ocurrió hace treinta años años.
En los años 85 y 90 ya se realizaron esas prácticas de investigación y de búsqueda del famoso oro negro en nuestras costas.
El golfo de Valencia ya sufrió esas consecuencias medioambientales, y, hoy, no estamos de acuerdo en volverlas
a sufrir treinta años después.
Sabemos lo que ocurrió, sabemos lo que pasó y sabemos las consecuencias que eso tuvo para, en este caso, nuestro medio
ambiente marino.
Incluso, desde los sectores de la pesca hasta los sectores del
turismo, todo el mundo tiene una misma voz, nadie entiende lo que ha hecho el
gobierno Zapatero, nadie entiende lo que han hecho, una vez más, los socialistas con la Comunidad Valenciana.

Señorías, lo que ocurrió hace treinta años fue una mala experiencia, lo que ocurrió hace treinta años significó el que nuestro sistema y nuestro mundo y ámbito pesquero se viese totalmente afectado de manera negativa.
En estos
momentos, la propia Conselleria de Agricultura ya ha anunciado que un 30% de
las capturas que se producen en la Comunidad Valenciana, las 140.
000
toneladas/año, se van a ver afectadas directamente en torno a un 30%.
Estamos hablando de
cifras y de experiencias que ya han ocurrido en la Comunidad Valenciana.
Estamos hablando de algo que ya conocemos de manera clara.

Miren, el Partido Socialista, siempre que llega una cita electoral, tiende a
vestirse de verde.
El Partido Socialista, siempre que hay una contienda
electoral, intenta buscar algún argumento social para decir que es algo ecologista.
En estos momentos, que el
Partido Socialista y el gobierno del señor Rodríguez Zapatero estén apostando y autorizando las prospecciones petrolíferas en el golfo de Valencia le inhabilita para poder hablar de defensa del
medio ambiente, de nuestra tierra y de las necesidades de la Comunidad
Valenciana.
(Aplaudiments)

Señoría, no tienen credibilidad, y, hoy, aquí, estoy convencido de que podrán sumarse a apoyar esta propuesta en la cual se le pide al Gobierno de España lo que piden los alcaldes de toda la costa de la Comunidad Valenciana, y
alcaldes del Partido Socialista, y alcaldes significativos que, cuando hace más de tres años, el Partido Popular denunció las intenciones del gobierno del señor Zapatero, dijeron que eran falsas.
Pues, esas falsedades el 23 de diciembre
se convirtieron en trágicas realidades para la Comunidad Valenciana.

Señoría, en estos momentos, las iniciativas del gobierno socialista de España son absolutamente letales para nuestra costa, para nuestro tejido productivo,
y, cómo no, para el futuro y el desarrollo de la Comunidad Valenciana.

Señorías, en estos momentos, hay autorizaciones hechas y aprobadas por el Gobierno de
España, pero no se han quedado ahí.
Existen nuevas peticiones y nuevos procedimientos iniciados en los cuales
vamos a ver cómo prácticamente 20.
000 hectáreas de nuestra costa, de nuestro litoral entre Cullera y Gandia se van también a ver afectados con un nuevo proyecto conocido como Polifemo.

Señorías, sobre eso el Gobierno de España tampoco va a pedir opinión a la Comunidad Valenciana, como no lo ha hecho en una parte importante de las
iniciativas que ha aprobado, porque saben cuál nuestra posición, porque saben qué es lo que defendemos.
Y en estos momentos tenemos que hacer algunas
reflexiones.

Si el hoy presidente del Gobierno de España, en la campaña electoral que le iba a llevar a la presidencia del gobierno, cuando visitó Canarias, asumió un compromiso político de primer orden, y fue: «Denegaré, retiraré las licencias y los permisos de las prospecciones petrolíferas en Canarias porque eso va a dañar directamente al sector turístico canario», ¿qué motivo tiene para no decir lo mismo y hacer lo mismo en la Comunidad Valenciana
cuando se lo ha pedido La Generalitat,
(aplaudiments) se lo han pedido los ayuntamientos y hay una voz unánime en torno a eso?

Solamente hay un elemento, solamente hay posición, y es muy sencilla de entender, la Comunidad Valenciana no ha claudicado
electoralmente ante los intereses del señor Zapatero a lo largo de sus ocho años de gobierno.

Señorías, los valencianos hemos estado firmes frente a las propuestas que nos hacían desde el Partido Socialista y, de manera reiterada, le hemos dicho al señor Zapatero que no lo queremos de presidente del gobierno.

Entendemos que haya discrepancia ideológica.
Entendemos que no estemos en la misma dirección pero no podemos compartir el que en la Comunidad Valenciana se nos castigue a
tener prospecciones petrolíferas y se nos nieguen los chiringuitos de playa, como han hecho a lo largo de
los últimos años.
(Aplaudiments)

¿Qué es más peligroso para nuestra costa, un chiringuito o una plataforma petrolífera?
Señorías, ¿qué es más insensible para la costa?
¿Qué duele más: el poder visitar los establecimientos de playa de toda la vida o poner frente
al litoral valenciano todos los elementos posibles para hacer las prospecciones
petrolíferas, que solo tienen un objetivo, encontrar petróleo?
Si hay petróleo, alguien tendrá negocio.
Si hay petróleo, habrá plataformas petrolíferas.
Y eso, los que queremos otro modelo para nuestra comunidad, los que
queremos otro modelo para nuestra costa lo tenemos muy claro y muy definido.

Señorías, hoy el Grupo Parlamentario Popular trae a estas Cortes esta propuesta con un
claro objetivo, con un único objetivo, que todos los grupos parlamentarios la respalden.
Lo mismo que
han hecho los ayuntamientos, las iniciativas y las mociones que han llevado los
concejales del Partido Popular, gobierne quien gobierne, se han sumado.
Y hoy
los socialistas valencianos tienen que dejar de poner una vela a Dios y la otra
al diablo.

Si la señora delegada del gobierno, cuando era concejal del Ayuntamiento de Valencia hace
pocos meses, veía con malos ojos las perforaciones; hoy, siendo delegada del gobierno del señor Zapatero, lógicamente, como todos ustedes se han encargado de decir «la apuesta personal del señor Alarte», no puede decir que ve con buenos ojos las prospecciones y las investigaciones
en nuestra costa.

Señorías, otro argumento de peso: la crisis energética, el modelo energético de nuestro país.
Nadie, nadie cree en este gobierno.
Nadie cree en alguien que en muy pocos años ha dado un giro de más de 180 grados en su posición sobre la energía nuclear.
Nadie cree en lo que está haciendo el gobierno Zapatero, porque no tiene credibilidad.

Cuando un señor ha puesto en su programa electoral que iba a reducir, en este caso, el
suministro y la procedencia de la energía nuclear en nuestro país y hoy está cambiando su postura porque no tiene otra salida, es un señor que es un incoherente o que faltó a la verdad a sabiendas en su momento.
Pues hoy en día el modelo energético y la falta de suministro no se tiene que pagar a costa de los valencianos única y exclusivamente buscando petróleo en nuestra costa.

El Grupo Parlamentario Popular espera el acuerdo.
El Grupo Parlamentario
Popular espera que el resto de grupos se sumen a esta propuesta.
Nadie va a
entender que estas Cortes no tengan una sola voz en esta cuestión.
Quien lo entienda, decidirá dónde se pone.

Hemos visto y hemos tenido muchos ejemplos donde el Partido Socialista en la
Comunidad Valenciana ha sido antes socialista que valenciano.

Hoy tienen una oportunidad el Grupo Socialista y el resto de grupos
parlamentarios, a los que les invitamos a sumarse a esta propuesta, una
propuesta asumible, una propuesta lógica, una propuesta con sentido común, una propuesta que es lo que quieren los ciudadanos, una propuesta que lo que
va a hacer es garantizar que nuestra costa no sufra el deterioro, que nuestra
costa no sufra ni tenga las mínimas posibilidades de, en el medio y largo plazo, transformarse en campos de
petróleo y empezar a asumir unos riesgos que, por desgracia, otras zonas del mundo
tienen, y que posiblemente no querrían tener.

No queremos convertir el Mediterráneo en un mar del Norte.
No queremos ser ningún golfo de México.
Queremos seguir siendo lo que somos, un mar Mediterráneo, con turismo, con vida, con alegría, con ilusión, donde viven más de cinco millones de personas, donde cada año vienen millones de visitantes a compartir nuestra costa y nuestro territorio.
Eso es lo que queremos con esta propuesta.
Eso es lo que apostamos y eso es lo
que hoy le pedimos, en este caso, al Grupo Socialista como grupo mayoritario y
a los grupos minoritarios, que se sumen a la voz del gobierno de La
Generalitat, a la voz de los ayuntamientos y, en este caso, a la voz unánime de los más de cinco millones de valencianos que están en contra de las prospecciones petrolíferas y, lógicamente, de las plataformas que eso comportará para el futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Serra.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Finalment, el Partit Popular ha decidit fer alguna cosa positiva, en compte de
queixar-se permanentment, tractar de dur almenys una resolució que tracte d'enfrontar-se a la decisió del govern de Madrid de permetre les prospeccions al nostre litoral.

Ens felicitem de la iniciativa i per una vegada compartim plenament no sols les
mesures que proposen a Les Corts per a la seua aprovació, sinó també l'exposició de motius que les acompanya i les justifica.

I les compartim perquè el Mediterrani és un mar tancat amb un equilibri ambiental molt fràgil i les prospeccions suposen un risc inadmissible.
Els perills de vessaments
que comporten no justifiquen en absolut unes activitats que, a més, l'experiència demostra que seran amb tota probabilitat infructuoses.

L'oposició d'Esquerra Unida a aquesta qüestió no és nova, però tampoc és hipòcrita.
O siga, no fem ús d'aquesta conjuntura per practicar el victimisme enfront del govern de Madrid.
I
no fem victimisme, perquè el nostre rebuig no és conjuntural.
Ací hem sentit el PP tractant de donar lliçons d'ecologisme, vaja!
Nosaltres no compartim eixa postura hipòcrita, allò que els experts diuen NIMBY, not in my back yard, és a dir, el que val per als altres val, però per a mi no m'ho poseu.
És com el tema del magatzem nuclear.

Nosaltres no compartim, com sí que ho fa el Partit Popular, la política energètica que practica el Partit Socialista.
De fet, hem sentit el senyor Matutes com
justificant el tema de l'energia nuclear, aprofitant que el Pisuerga passava per Valladolid.
I en aquesta
qüestió, com malauradament en moltíssimes altres, les diferències entre Partit Popular i Partit Socialista es reduïx a matisos, matisos -això sí- que solen magnificar per electoralisme o per mala consciència.

La història d'aquestes prospeccions ja comença a ser llarga i coneguda: quan la conjuntura empenta els preus del petroli cap
amunt, les companyies petrolieres emprenen prospeccions caríssimes i infructuoses amb l'esperança remota que es trobe una petita bossa que done peu a l'explotació d'un jaciment.
Això sí, quan el preu es torne a davallar, i ho faran, encara que cada volta amb menys
intensitat i en períodes més breus, s'oblidaran provisionalment.
I el principal problema no és aquest, és que ens apropem sense fre al que els experts anomenen el
peak oil, i això vol dir que aquesta vegada que tenim ara cada vegada serà més freqüent si no s'imposen mesures definitives, que és el que realment deuria fer-se: renunciar definitivament al petroli com a font
energètica.

I, a més, l'experiència és desastrosa.
Les prospeccions s'han produït sempre sense obtindre cap fruit, i alguna d'elles ni tan sols ha estat sotmesa a avaluació d'impacte ambiental per considerar-se a priori com que els seus riscos eren
irrellevants.

Però el que sembla incontestable és que la fragilitat del medi ambient en la Mediterrània indica que, al contrari, caldria aplicar al màxim el principi de precaució, especialment, atenent als riscs que els probables vessaments suposen,
especialment, n'hi han molts altres, però sobretot especialment el que afecta a la pradera de posidònia.
Per no parlar d'altres conseqüències de caràcter socioeconòmic sobre la pesca o el turisme que ja s'assenyalen en l'exposició de motius.

Des d'Esquerra Unida, a més, entenem que els exemples més propers desaconsellen aquestes prospeccions.
Només cal recordar el que ha passat a Tarragona, amb 18 vessaments provocats per
Repsol, i en tots els casos les despeses sempre han acabat d'estar assumides per diners públics, perquè la llei de responsabilitat ambiental curiosament exclou estos vessaments en
considerar-los com a mers accidents.
I això, malgrat que Repsol ha tingut 14 sancions en cinc anys, però amb multes molt petites i, per descomptat, no dissuasòries.
Perquè resulta més barat contaminar que pagar multes que mai no superen els 100.
000 euros.

I és que el que haurien de discutir i afanyar-nos a posar en pràctica és com alçar un nou paradigma energètic.
Per començar, més que en veure com atenem a les creixents demandes d'energia, caldria veure com aconseguim incrementar l'eficiència en el seu ús.

Si en alguna cosa s'ha demostrat especialment inútil la ciència econòmica és en allò que parla de l'assignació eficient dels recursos, perquè el que realment fa és justificar el posicionament d'un sistema que, a més que és socialment molt injust, es dedica a malbaratar eixos recursos quan l'estalvi hauria de ser la clau del paradigma nou.

I en segon lloc, el foment d'energies netes i renovables.
Perquè el petroli no sols embruta la terra i l'aigua de mars i rius amb conseqüències devastadores, a més, contamina l'aire i és la principal font que provoca el canvi climàtic.
Però les alternatives que la majoria de vostés tenen al cap són potencialment més dolentes.

L'energia nuclear, a més d'incrementar la nostra dependència energètica, és enormement perillosa i genera uns residus que es mantenen actius al llarg dels
segles.
Per tant, el que hem de fer és canviar el model energètic a un model descentralitzat i basat en energies renovables i alternatives i
en l'estalvi de l'ús de l'energia, i no dedicar-se a fer brindis al sol i tractar de posar-se en contra de
Madrid perquè el que governa.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
és el del partit contrari.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats i senyores diputades.

El Grup Parlamentari Compromís votarà a favor d'aquesta proposició no de llei presentada pel Grup Parlamentari Popular, però sense perdre l'oportunitat per dir que és un «sí» molt crític.
Molt crític, perquè el Grup Parlamentari Popular ha tingut l'oportunitat de veritablement parlar del tema de fons, més enllà de passar-se la pilota sobre si protegix més o menys als interessos dels valencians i valencianes, el Partit Socialista o
el Partit Popular.
En definitiva, ha segut el seu argumentari.

Però, què hi ha darrere de tot açò?
Vosté no ha dit absolutament res, ningun criteri objectiu per a oposar-se a les
prospeccions petrolíferes.
I nosaltres entenem que això és el que la gent ha de saber, ha de conéixer, el perquè d'estar en contra d'açò.

No vaig a passar l'oportunitat també de comentar les coses que vosté ha dit.
Però sí que vullc deixar clar, a l'igual que ha fet el senyor Torró, el perquè d'estar en contra d'açò.

En primer lloc, nosaltres entenem que donar pas i peu a estes autoritzacions
incompliria les normatives estatal i comunitàries referents a la protecció dels hàbitats, a més de la normativa internacional sobre el dret del mar.
El Partit Popular i el
Partit Socialista no parlen de totes estes coses.

També, perquè les prospeccions petrolíferes són altament danyoses per a la fauna que utilitza les aigües.

També, perquè els mètodes que s'utilitzen poden ocasionar danys sobre els recursos pesquers presents en les
zones afectades en les prospeccions, no solament per l'activitat econòmica dels sectors pesquers, sinó perquè s'ha demostrat, via estudis, com els peixos sofrixen canvis en el seu propi
comportament.

També perquè hi ha una fase d'estes prospeccions i de les perforacions que se fan quan se donen estes
autoritzacions, que fa una mescla química que els seus residus van a parar al mar, és a dir, no se recullen, simplement se tiren i poden ser mortífers per a la fauna del fons, i a més podria sepultar hàbitats submergits d'alt valor ecològic.

A més, perquè la fase d'extracció, si passara a eixa fase, es lliurarien compostos, com metalls pesats o
hidrocarburs aromàtics que poden dur a una cadena tròfica i, per tant, al ser humà provocant danys per a la salut.

I açò són les prospeccions petrolíferes.
Açò, senyor Serra.
Vosté s'havia aprés el fonament de per què no a les prospeccions petrolíferes?
Açò és el que ha de donar validesa a la seua proposició no de llei.
I punt.

En canvi, què és el que passa?
Que el Partit Popular ens ve amb una proposició no de llei que jo la veig dubitativa.
I la veig dubitativa perquè en el seu punt tres diuen que recolzaran les accions del Consell en posar en
marxa mecanismes d'anàlisi, valoració i avaluació de l'impacte de les prospeccions autoritzades pel govern.

Vostés diuen que donen carta lliure per analitzar si hi ha d'alguna manera impacte.
Com que no?
Com que no?
Perquè jo crec que les avaluacions i els impactes estan més que demostrats.
Què ha d'avaluar el Consell?
Estem en contra del que són les prospeccions petrolíferes?
O simplement és un maquillatge per una guerra estèril entre passar-se la pilota sobre qui representa millor els interessos dels
valencians i de les valencianes?
Què han d'avaluar?
Tot el que jo he dit està ja avaluat pels tècnics i científics que treballen en la matèria.

Però hi ha una història darrere de tot açò.
Perquè vosté començava dient que el 23 de desembre el govern socialista estaba abriendo la puerta a las plataformas petrolíferas i, per tant, causant un dany als interessos dels valencians i de les
valencianes.
I, clar, quan u diu que s'estava obrint la porta és perquè eixa porta estava tancada.
Però vosté sap, senyor Serra, que no és així.
I que la porta en el seu dia ja la va obrir el govern del senyor Aznar amb, en
aquell moment, el representant del Partit Popular, el vicepresident, el senyor
Rodrigo Rato; que fins i tot en les declaracions que fa en el Senat -publicades, i que vostés les poden consultar- parlava, negava el negatiu de les prospeccions petrolíferes, ho negava.

I una cosa molt perillosa, una cosa molt perillosa, que vosté havia d'haver acudit a les paraules del senyor Rato, perquè si no no estaria utilitzant-les.
Nosaltres sí que ho fem.
Però vostés diuen les coses diferents.
Perquè aquell senyor, en el seu moment en el Senat, i es recull que en els diaris
oficials, negava que s'haguera de sotmetre's en les decisions a les competències de les comunitats autònomes.
És a dir, legitimava el govern central com a únic competent en la matèria.
Literalment el senyor Rato afirmava açò.

I vostés ara diuen que el govern central havia de consultar.
Clar que sí!
Havia de consultar, perquè per a nosaltres eixa és la seua labor.
Tenint o no competències, el mínim que pot fer un govern central a l'hora de tindre unes decisions tan importants com aquestes i que poden afectar i
danyar moltes qüestions, com ja he explicat, el mínim que pot fer per responsabilitat política és consultar.
Nosaltres creguem que és una qüestió de dret, i vostés ho creuen depén d'on estiguen situats en el govern central.

Jo li dic que cuidado en eixes coses, perquè no tindrà base la seua argumentació.

Diu vosté que el Consell va informar en contra de la petició del govern central sobre estes autoritzacions.
Però la resolució que se va votar en 2006, està el document on estes Corts se van dirigir al govern central?
Ens agradaria.
Més que res açò li ho dic pel tema de Zarra, sap?
Que normalment vostés voten resolucions que després no les adrecen al govern central.
M'agradaria que haguera vingut amb eixa documentació per avalar el que diu vosté en l'exposició de motius.

Parla vosté de xiringuitos i les petrolíferes.
I, clar, aquí és quan arriba la contradicció.
És a dir, la Llei de costes quan afecta als xiringuitos al Partit Popular no li val.
Quan vol aplicar sobre el dany que pot causar les
prospeccions petrolíferes, sí que diuen que estan castigant el nostre litoral.
I aleshores pensem, davant la
lluita contra el canvi climàtic de protecció del medi ambient, vostés, el Partit Popular, té una doble vara de medir?
Eixa és la pregunta.

Però, bé, jo no puc passar aquesta oportunitat sense dir l'opinió que em mereix aquesta decisió del govern central.

Ja fa molt de temps que s'ha demostrat, i que ningú ja ho nega, que el Partit Socialista enfront de la crisi econòmica l'únic que ha fet és sotmetre's al lobby financer.
Això està clar, crec que ningú ho nega.
De treure drets als treballadors i les treballadores, a la gent que
està patint les conseqüències de la crisi per tancar-se en un despatx i pactar les qüestions econòmiques amb el lobby financer.
Però és que nosaltres arribàvem a la següent reflexió, i és que esta crisi no sols és una crisi econòmica, sinó també una crisi ecològica.
I amb açò quina pena, quina pena que el Partit Socialista sobre el tema de la crisi ecològica que estem patint també estiga sotmetent-se a les elèctriques, al lobby nuclear petrolífer.
Quina pena?

Li preguntaven al senyor Zapatero l'altre dia, una periodista, si havia canviat d'opinió respecte les nuclears.
Li dia: «No, y me sorprende esta pregunta.
» Doncs bé, li sorprenia eixa pregunta?
Algú haurà d'explicar aleshores què està fent el Partit Socialista enfront de la crisi ecològica.
Perquè no és acceptable mantindre este tipus d'iniciatives si no vénen de la mà del sotmetiment a interessos econòmics, financers, de les elèctriques, de les nuclears i de les petrolíferes, abandonant qualsevol raonament coherent enfront d'estes dos crisis tan greus que estem patint, i que a més en esta comunitat són molt més greus que en altres comunitats.
En les dos qüestions el Partit Socialista està fallant amb molta, moltíssima gent.

Però és que en esta comunitat no hi ha dubtes que s'està agreujant, i jo considere que és també un mecanisme premeditat pel govern socialista, perquè sinó no ho podria entendre.

Jo sé que sortiran, sortiran els representants socialistes i diran que recolzen esta
proposició no de llei.
Però voldria que feren la reflexió cap a aquells que estan duent a terme estes iniciatives, perquè al final vostés en este debat podran quedar molt bé, però les decisions s'estan prenent en altres llocs, i molt al nostre pesar s'estan prenent estes decisions en alguns despatxos on els interessos s'estan convertint cada vegada en més ocults, menys transparents i que comporten un perjudici molt gran cap els
interessos mediambientals i cap als interessos ciutadans.
És una crida a la reflexió i una crida a la falta de coherència política també del Partit Popular.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Senyor Serra, d'entrada que vaja per davant que aquest Grup Parlamentari Socialista, al qual
represento, anem a aprovar, a votar de forma afirmativa aquesta proposició no de llei que vostés presenten instant el govern central a paralitzar qualsevol, qualsevol tipus de
permís d'investigació per a hidrocarburs en la costa del golf de València.
Per tant, això que vaja per davant.

Però, a més li assenyalo que votarem a favor perquè, malgrat, a pesar que els esmentats permisos tenen unes garanties tècniques i mediambientals avalades pel mateix ministeri, anem a anteposar la
defensa dels interessos mediambientals de la Comunitat Valenciana davant de
qualsevol tipus d'interés, cosa que altres grups no fan.

Jo també li recorde que fa quatre anys, en el context de debat de política general, nosaltres, com a grup parlamentari, votàrem en contra una proposta de resolució quasi idèntica a la que avui anem a votar a favor.
No és una contradicció, simplement que fa quatre anys es tractava de simples permisos de mercantils
determinades per a dur a terme permisos d'investigació, sondejos d'investigació, mentre que ara ens trobem ja amb autoritzacions dutes a terme per part del
Ministeri d'Indústria primer i, sobretot, sobretot amb reals decrets concrets aprovats, com vosté ha dit, el proppassat 23 de desembre pel Consell de Ministres.

És dir, el que abans era una cosa primigènia, inicial, ara ja són permisos atorgats, i pensem que hem d'anteposar la defensa dels interessos mediambientals als altres interessos.

Ara, dit això, jo els vull recordar a vostés, i especialment a vosté, senyor Serra, diverses coses.

En primer lloc, jo li he dit que són vostés uns manipuladors professionals, a banda, a banda d'uns oportunistes que perseguixen únicament confondre el ciutadà amb objecte d'arremetre contra el govern central, siga qui siga (aplaudiments) el tema.
Ara és el tema de permisos d'investigació, que no d'explotació -com vosté diu-, permisos d'investigació en el tema dels hidrocarburs, però abans ha estat el parany, ha estat l'aigua, han estat els bous o el que siga.

Vostés, i especialment vosté, és un manipulador professional.
I li dic això, i li dic això perquè, mire, primer, vostés en l'exposició de motius assenyalen -li llig textualment-, parlen vostés de «plataformes marítimes que destruiran -diu «destruiran»- no solament els nostres ecosistemes tradicionals, sinó que assenyala -vosté també ho traduïx al valencià- que destruirà també la indústria pesquera, qualsevol altre tipus d'indústria, inclús el turisme que hi ha assentat de forma tradicional a la nostra zona costanera.
Això és el que diu vosté, clar.
Això és rotundament fals.

Jo li recorde que el que aprova el reial decret, el Consell de Ministre del
proppassat 23 de desembre, no és altra cosa que permisos d'investigació i mai, rotundament mai permisos d'explotació.
I, per tant, què vol dir permisos d'investigació?
Permisos d'investigació és un dret que es confereix en exclusiva a una empresa, per a què?
Per a investigar mitjançant barco sonda, com vosté ha dit, l'existència hipotètica d'hidrocarbur, siga gas o siga petroli.

Per tant, permís per a investigar, però mai, mai permís per a explotar.
Encara més, amb caràcter previ a aquells permisos d'investigació han de disposar d'un tràmit mediambiental tremend, tremend, d'acord amb el Reial decret 11 de gener de 2008.
Per tant, vostés han de concretar la realitat, i no extralimitar-se en les seues opinions.

Ara bé, li faig una segona acusació formal, sí, formal.
Ja està bé de cinisme i d'hipocresia.
Una persona és hipòcrita quan diu el que no pensa.
I, clar, jo pense que no hi ha parangó en esta cambra democràtica del grau de cinisme i d'hipocresia que vostés utilitzen.

Mire, jo li recordaré que des de l'any 1996 a 2003, els vuit anys que estigué governant el PP a Madrid, els permisos que atorgaren a nivell d'estat espanyol són 43.
Els set anys que està governant el Partit Socialista a Madrid són 8.
8 enfront de 43.

Però encara més fort, encara més fort.
Diu vosté en l'exposició de motius: «És un atemptat greu contra els interessos de la Comunitat Valenciana.
» Diu vosté: «Per què?
» Diu: «Porque afectaría a zonas de especial protección medioambiental, como el parque natural de la Albufera o las islas Columbretes.
» Ho diu vosté textualment.

Clar, si això és així, com vostés posen en la seua exposició, jo li pregunte, li pregunte: per què no s'oposaren vostés amb la mateixa força quan l'any 2002, governant el PP a Madrid, autoritzaren idèntiques prospeccions, idèntiques, molt prop, molt prop (aplaudiments) d'on ara es neguen, molt prop, molt prop?
I li recorde que aleshores era ministre
d'Indústria, llavors Ciència i Tecnologia, el senyor Piqué, i ministre de Medi Ambient, este ambaixador (veus) que tenim nosaltres, que li dien el senyor Matas.
Li recorde, li recorde això.

Perquè, clar, concretament, vaig a donar-li més pistes, a vosté que li agrada documentar-se.
El govern del PP va concedir aquell any a l'empresa British Gas, British Gas, set permisos a la costa castellonenca, set.
I
més concretament, al nord de les illes Columbretes, les mateixes illes Columbretes
que vosté diu en la seua exposició de motius que han de salvaguardar, les mateixes.
(Veus) Estos set permisos que va concedir, que va concedir el senyor Matas i el senyor
Piqué a l'empresa British Gas eren -li dic el nom- el permís Águila, Ibis, Flamenco, Cormorán, Gorrión, Halcón i Garceta.
Sols faltava en aquell llistat d'aus rapinyaires, les gavines.
Únicament falta això.
(Aplaudiments) Set permisos, set en varen donar vostés enfront de les illes Columbretes.

Clar, vol que li especifique més en què van consistir estos permisos que donaren l'any 2002 enfront de la costa de Castelló?
Doncs bé, d'aquells set permisos, d'aquells set permisos, inclús en un van arribar a perforar, inclús en un van arribar a perforar, encara que els resultats foren negatius perquè no van trobar prou petroli.
Adone-se'n.

Per tant, jo li pregunte: és que les illes Columbretes, parc natural des de l'any 1988, és que les illes Columbretes, amb unes espècies singulars com el falcó Eleonor o la gavina Audouin, no tenen tanta o més importància com el golf de València?
Per què són vostés tan hipòcrites i per què callaren vostés l'any 2002?
Per què callaren?

Clar, el problema és que vostés tenen vares de mesurar diferents, però vares de mesurar diferents d'acord amb el govern.
.
.
, d'acord amb qui governa a Madrid.
Com llavors governava el PP, vostés estigueren calladets i aquí no digueren res.
Perquè, clar, el més greu de tot, el més greu de tot seria que vostés me reconeixeren que els varen demanar un informe i vostés no ho van dir a la cambra.
(Veus)

Clar, perquè almenys nosaltres.
.
.
, el ministeri actual d'Indústria, malgrat, malgrat.
.
.
, els ha demanat un informe a La Generalitat, malgrat,
malgrat no ser ni vinculant ni preceptiu, però els ha demanat un informe perquè vostés diguen què els pareix.
En aquella època, el senyor Piqué, l'any 2002, els va demanar realment un informe i ho van amargar aquí a la cambra, el van contestar?
O és que la confiança des de Madrid aquí era zero, zero, i no els van demanar cap informe?
Esta, senyories, adonen-se
que és la diferència.

Per tant, senyor Serra, senyor Serra, aquí el cinisme, el filibusterisme polític i la hipocresia són vostés els que fan gala.
Per què?
Perquè exposa situacions idèntiques i no diuen res.
I ara, i ara, com volen confondre, confondre, el ciutadà per a remetre contra el govern central, me van amb aquestes històries.

Malgrat tot, a pesar de tot el que li he dit -insistisc de nou-, nosaltres, com volem anteposar la defensa dels interessos mediambientals aquí a la Comunitat Valenciana per damunt de qualsevol altre interés, inclús per damunt de qualsevol zona de la Comunitat Valenciana, siga el golf de València o siguen les illes Columbretes o siga la costa de Castelló, anem a aprovar la seua proposició no de llei.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Me imagino que es para el turno de réplica, ¿no?
¿A quién va a replicar, señor Serra?

El senyor Serra Cervera:

Voy a replicar, señoría, lógicamente al señor Sanmartín, que es el que ha intentado de una manera clara rebatir los argumentos que
hemos expuesto, aunque al final vaya a aprobar y vaya a respaldar la iniciativa
del Grupo Parlamentario Popular.

De antemano, agradecer al resto de grupos el que se sumen a esta iniciativa y
la respalden.
Pero de una manera muy clara, yo creo que el señor Sanmartín ha dicho un sí pequeñito, con la boca muy bajita (veus) y muy poco claro.
Ha dicho un sí por compromiso, ha dicho un sí estratégico y ha dicho un sí porque no podían quedarse solos en esta cámara.
Y esa es la cruda realidad.

Los alcaldes del Partido Socialista dicen un sí muy distinto a lo que dicen ustedes aquí.
El señor Alarte, la callada por respuesta, la callada por respuesta.
La delegada del
señor Alarte en el gobierno de Madrid en Valencia, la señora Botella, dice que le parecen muy bien las prospecciones.
Y nosotros decimos
que ustedes continúan poniendo dos velas absolutamente incompatibles: la del diablo y la de Dios.
Por lo tanto, no les va a valer ninguna.
Y los ciudadanos lo saben.

Y en esta materia, como en tantas otras, los socialistas le dan espalda a la
gente.
Cuando no tienen más remedio, cuando se sienten arrinconados socialmente, dicen: «Pues nos pondremos al lado del PP, por lo menos salgamos en la foto.
» Esa es su postura, esa es su estrategia y ese es el calvario que les toca a
algunos de ustedes vivir políticamente después de tantos años.

Señorías, el día 23 de diciembre, claro, claro que se han aprobados unos reales decretos, que
venían desde el año 2006 trabajándose, que los habíamos denunciando políticamente y que ustedes no han movido ni un dedo ante el gobierno de Madrid para
evitar esa situación.

Y vuelvo a decirlo: ¿por qué el señor Zapatero, por qué el presidente socialista del Gobierno de España quitó, desafectó y renunció a las prospecciones en Canarias, única y exclusivamente por coyuntura y estrategia electoral, diciendo que
afectaban al turismo y aquí hace lo contrario?
Y ustedes con la boca pequeña.
Esa es la cruda realidad, ese el problema que ustedes tienen, señorías.

Mientras los socialistas dicen y hacen una cosa en Madrid, aquí ustedes, con la boca pequeña, en el último minuto, intentan subirse a este carro.
Alarte ha dado la espalda y la
callada por respuesta en este tema, como en el resto.
No sabemos ni qué dice, ni qué piensa ni dónde está.
Ustedes han venido aquí en el último minuto a decir: «El resto de grupos se suman, nosotros también.
» Craso error, porque no hay convencimiento.
Y sus alcaldes, al lado de La
Generalitat, al lado del gobierno de todos los valencianos, están dando la cara.
Por lo tanto, sabemos que quedan socialistas fuera de estas
Cortes con más altura de miras que ustedes y con más compromisos con la sociedad que lo hacen ustedes.
Y esa es la realidad.

Y vienen ustedes a hablarnos a nosotros, en este caso, de manipuladores, de
oportunistas, de cínicos y de hipócritas.
Ustedes, al final, se ven en su propio espejo, siguen creyendo que todos
somos iguales que ustedes, y hay una gran diferencia en la clase política valenciana.
Estamos, los que representamos a la mayoría de ciudadanos, comprometidos con esta tierra, sabiendo lo que necesita la
Comunidad Valenciana, y los que están donde están ustedes, haciendo, en este caso, de plañideras de un gobierno de Madrid que está agonizando políticamente en los últimos meses, que nos ha llevado a más de cinco millones de parados en el conjunto de España y que no tienen ninguna solución ni ninguna alternativa ni esperanza para la Comunidad Valenciana ni para España.

Nosotros tendremos mucho tiempo para hablar y para debatir en los próximos meses y presentar propuestas, pero sí que le digo: el conjunto de la sociedad sabe dónde está cada uno, el conjunto de la sociedad sabe muy claro, señor Sanmartín, que ustedes no tienen credibilidad, que con ustedes no pueden confiar y que
hoy han dicho un sí con la boca pequeña porque no sabían dónde situarse.

Son mucho más coherentes el resto de formaciones parlamentarias y de grupos políticos que hay en estas Cortes, son mucho más coherentes que ustedes.
Usted sale hoy a reclamar una posición medioambientalmente, una posición de socialistas verdes que nadie se cree.
Hablaron de brotes verdes, que eran
mentira, y hoy hablan de un socialismo verde que es igual de saldo e irreal que
los brotes verdes de los que habló el señor Zapatero.
(Aplaudiments) Esa es su realidad.
Esa es la realidad que ustedes tienen, señor Sanmartín.

Esto está muy claro.
Nosotros sabemos dónde estamos, sabemos lo que defendemos, y ustedes saben lo que han estado
haciendo durante estos siete años en el gobierno de Madrid y los casi dieciséis que llevan de oposición y vacaciones en estas Cortes, señoría.
Esa es la realidad.
Dieciséis años de oposición que no les han servido para trazar una alternativa y una propuesta distinta a
la del Partido Popular en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Sanmartín, para finalizar el turno de réplica y antes de proceder a la votación.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

A vore.
Senyor Serra, sí que li ha sabut mal que aquest grup parlamentari aprovàrem la PNL.
Jo pensava que el joc democràtic en una cambra democràtica consistix en persuadir i convéncer la resta de grups per a aprovar les iniciatives legislatives.
Això és el que hem fet.
I el trobo cabrejadíssim, cabrejadíssim, perquè este grup parlamentari ha aprovat una PNL.
Adone's - (veus) home!
, clar que sí-, adone's com el traïx el subconscient.
Vosté, que és un manipulador nat, adone's com el traïx este subconscient.

Segona qüestió.
«És que Adolf Sanmartín ho ha dit amb la boca menudeta ací.
» Escolte!
, (veus) jo ho puc dir més alt o més baix, més clar o menys clar, però -a vore- ho he dit de forma categòrica, categòrica.
Li he justificat el perquè, i li ho torno a dir.
Nosaltres aprovem la seua PNL, que insta -atenció!
- perquè el govern central paralitze els permisos d'investigació d'hidrocarburs al golf de València.
Per què?
Perquè, com a grup parlamentari Socialista aquí al País Valencià, anteposem els interessos mediambientals a qualsevol altres tipus d'interessos, mentres que vostés no ho demostren.
Vostés anteposen sempre els interessos de partit i els interessos orgànics per a remetre sempre contra el govern central, siga quin siga el tema.
Avui
són els hidrocarburs, ahir era el parany, després van ser els bous i després va ser l'aigua.
No s'adonen que vostés l'únic que intenten amb el seu cinisme típic, típic, és confondre el ciutadà, confondre el ciutadà per a remetre contra el govern central?
Això és al que li dic jo simplement falta de lleialtat institucional.
(Aplaudiments)

Segona qüestió.
A vore.
A mi m'agradaria, m'agradaria que vostés explicaren als ciutadans qui va amagar, qui va amagar del seu govern.
.
.
Jo hi
he fet una acusació concreta, jo li he dit que l'any 2002, sent, sent ambaixador emèrit d'aquesta comunitat el senyor Matas, era ministre de Medi Ambient, i sent ministre
d'Indústria, o Ciència i Tecnologia, el senyor Piqué, se van autoritzar set permisos d'investigació enfront de la costa del nord de Castelló, al nord, al nord de les illes Columbretes, les mateixes illes Columbretes que
vostés citen en la seua memòria per a dir que seria un atemptat contra el interessos de la Comunitat
Valenciana.
Si això no és hipocresia i cinisme.
.
.

Jo el que li demano és per què no ens van dir a aquesta cambra, que vostés estaven governant aquí, que això anava a fer-se?
Per què no ho van dir?
Per què ho van callar?
És que van amagar l'informe?
O és que realment el ministeri no els va demanar informe?
Clar, una cosa de los
dos.
O si no, estic mentint jo.
Si no, estic mentint jo.
Doncs si estic mentint
jo, estes sessions que ens queden abans de dissoldre aquestes Corts.
.
.
Jo li he
dit fins i tot els noms d'aquells permisos, set, l'any i el ministre i l'empresa, British Gas.

Per tant, explique als castellonencs, que són tan valencians com els del golf de València, per què aquí van callar com a mones, com a mones, i ara, ara exposen un totum revolutum tremend, que s'enfada, s'enfada perquè un grup parlamentari li aprova una proposició no de llei.
No ho puc entendre.

Per tant -i finalitze, senyor Serra, finalitze-, aquí és que esgarrifa vore el decret del govern valencià, esgarrifa, te quedes bocabadat, perquè no té ni lliga ni camalliga, no té ni lliga ni camalliga.
Dir que estos permisos de prospecció hipotequen el futur de la Comunitat Valenciana, bé, és tremend.

Aquí -i acabe- l'únic que hipoteca el futur de la Comunitat Valenciana és vosté i els seus compinches, vosté i els seus compinches, que s'han endut en una bossa part del producte interior brut d'esta Comunitat Valenciana, (protestes i aplaudiments) i no sabem, no sabem, no sabem on.
I, evidentment, l'únic que hipoteca, l'únic que hipoteca el futur són vostés pel desgovern al qual ens han portat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84.
Queda aprobada por unanimidad la proposición no de ley.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el compliment per part del Consell de La Generalitat de tots els
compromisos en matèria d'educació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 71.
925, BOC número 286)

La senyora presidenta:

Continuamos con la siguiente: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre el cumplimiento por parte del Consell de La
Generalitat de todos los compromisos en materia de educación, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Señora Noguera, tiene la palabra.
(Pausa)

La senyora Noguera Montagud:

No, tampoco, acaba de salir ahora.
Ahora sí que está encendido.
Muchas gracias, señora presidenta.

La senyora presidenta:

A ver, señor Mata, tranquilo.

Señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Nada, era una aportación aquí.

Gracias, señora presidenta.

Bueno, a mí me parece que mi compañero y diputado Adolf Sanmartín, no sé si lo ha dicho con la boca pequeña, pero, desde luego, más claro no podía haberlo dicho, y, efectivamente, es que para entender algunas de las cosas que
pasan en la ilógica de esta casa, habría que ponernos, efectivamente, en esa doble moral y en ese ejercicio de cinismo
y filibusterismo que utiliza siempre este gobierno autonómico.

Esta mañana salía el portavoz Rafael Blasco, del Partido Popular, a plantear la situación de crisis y cómo salir y paliar una situación de crisis.
Y la verdades que en estos momentos cualquier país desarrollado de toda Europa está encendiendo las luces de alarma (veus) y utiliza y dice, lo cual es de sentido común y de toda lógica, que para salir de una situación de crisis nos hace falta un instrumento básico, formación, conocimiento, educación.
Todos los países encienden las luces de neón y dicen «educación, educación, educación».
Y hasta ahí la lógica.

Y doblemente lógico sería plantearse que en esta comunidad autónoma y en este gobierno autónomo la prioridad fundamental de gestión fuera la educación.
Digo «doblemente lógico», porque es la principal debilidad que tiene, además, nuestro sistema, en estos momentos, social, porque todos los indicadores, nos
pongamos como nos pongamos y nos guste o no nos guste, nos dicen que estamos
lamentablemente a la cola.
Somos siempre los terceros del pelotón empezando por detrás, da igual quien haga el indicador, da igual.
Eso sí, si el indicador no nos gusta, pues, el año que viene ya ni saldremos en el indicador, porque en un arranque de estos que
ha tenido el
conseller, no de vergüenza, ¿eh?
, que es que ese es un sentimiento que practican poco, sino en un arranque,
ha dicho «ya no estamos en el informe PISA».
Pues, bueno, no estaremos ni los terceros del pelotón, ya no estaremos en el informe PISA.
Pero, ¿qué sería lo normal?
Pues que en una situación donde, efectivamente, esta Comunidad Valenciana, acogiéndome a las palabras del portavoz Blasco, lidera el desempleo y tenemos el mayor
desempleo juvenil, sobre todo en aquellos jóvenes que no han podido terminar sus estudios y que tenemos, además, el mayor índice de fracaso escolar, estuviéramos permanentemente hablando de educación.
Y eso sí que lo estamos haciendo los grupos de la oposición.

Fíjese, señora diputada del Partido Popular, no ha habido ni un solo pleno, ¡ni un solo pleno!
en toda la legislatura, pueden ustedes mirar toda la
hemeroteca, que no haya habido, como mínimo, un tema de educación planteado por la oposición.
En estas sesiones han habido tres, planteados, además, por los tres distintos grupos políticos de la oposición, y no tenemos tanta imaginación para inventar problemas y temas.
.
.
No, es que están ahí, es que están en la calle.
Simplemente, traemos aquí los problemas en educación que están en la calle.

Y lo podemos hacer en forma de crítica, constructiva, con propuestas, o como yo he traído en estos momentos, una PNL con nueve puntos.
Da igual lo que hagamos, da
igual, porque las van a votar en contra, porque siempre votan en contra, y si
votan a favor les riñen a Adolf Sanmartín porque ha votado a favor.
.
.
, porque se vota en contra por sistema.

Pero, además, fíjese, nosotros, la oposición, sí nos preocupa la educación.
Y quiero hacerle la contraoposición: ¿cuántas veces ha comparecido el señor conseller de Educación, ahora que está acabando la legislatura, a iniciativa propia?
¿Cuántas veces a iniciativa propia?
Dos.
La primera fue en el 2007.
Por supuesto, no
tenías más remedio, era cuando se conformaba el gobierno y uno tiene que comparecer como
comparecen todos los miembros de gobierno, es decir, obligado, porque así lo marca el Estatuto.

La segunda, en el 2009, cuando se hizo aquella ficticia comisión patética para explicar por qué ustedes no tenían nada que ver con el Gürtel -que, por cierto, todavía no lo han explicado-, aquellas comparecencias obligadas por parte de todos los consellers, donde tenían que decir «yo no estoy en el Gürtel».
.
.
Eso se lo explican luego a los juzgados.
Dos veces.

¿Cuántas veces ha descolgado el señor conseller el teléfono para hablar con un miembro de la oposición de un tema de educación?
Nunca, ¡nunca!
¿Eso es normal en un parlamento democrático?
, ¿es normal en un gobierno democrático, donde tiene, además, el principal problema educativo, donde, además, tiene el mayor índice de fracaso escolar de toda España, superando la media en seis puntos, que, desde luego, nos salimos del fracaso
escolar de la media Europea?
¿Es normal que el señor
conseller nunca tenga un problema, ni siquiera la caída del techo del Conservatorio José Tomás, como para descolgar un teléfono, ni reunirnos, ni hablar con nadie de la oposición?
.
.
.
¿Nunca?
Bueno, pues, a lo mejor, entra normal en la ilógica de esta casa parlamentaria.

Pero lo cierto es que yo creo que ustedes ya hace mucho tiempo que este
gobierno autonómico, el que preside Francisco Camps, hizo la línea recta de a todos los que iba a despreciar, los primeros, la oposición.
Ya lo decía esta mañana el señor Camps: ni le interesa, ni nos quiere, ni le gusta, ni nos va a aguantar.
Bueno, él verá, lo primero la oposición.
Y luego han ido metiendo en el saco a todos los enemigos, los jueces, los
periodistas, los sindicatos, el consejo escolar, cuantos más, mejor.
¿A enemigos?
Cuantos más, mejor.

Pero esa ha sido la manera en que ustedes han conducido la realidad, no
solamente política y social, sino educativa.
¿Cómo explicar-les a los alumnos lo que ha ocurrido esta mañana aquí?
Vamos a internar explicar-es a unos alumnos que tuvieran que venir, oír a nosotros explicarles el parlamentarismo, lo que ha pasado aquí.
La ilógica de esta casa.

Lo primero, entra un presidente imputado, a punto de sentarse en el banquillo,
y todos aplauden, (remors) ¡todos aplauden!
Eso es lo más normal.
Un presidente, además, que se ha dedicado a provocar, con actitudes totalmente desquiciadas, cuando
su nombre se va paseando desde los comentaristas nacionales hasta los programas
de humor.

Luego llega el portavoz del Partido Popular.
El portavoz conseller multiusos, etcétera, (veus) y nos dice.
.
.
No, no, voy al tema de educación, señora.
.
.
Sí, sí.
(Veus) Y nos dice cómo salir de la crisis, y hace,.
.
.
inversiones en el sector público, confianza y ayudar a los ayuntamientos que se encuentran en asfixia económica, y, claro, cómo explicarles a los chavales que no es que sea un portavoz autocrítico, sino que practica lo que me decía mi compañero Adolf Sanmartín, la doble moral y la hipocresía.

Porque el gobierno se ha sumido en la desfachatez.
Y la tercera ha sido ya
cuando este gobierno se plantea hacer de su primer eje de campaña publicitaria y propagandística, la educación.
Es decir, no tenemos bastante con ser los que lideremos el fracaso escolar,
sino, además, que vamos a hacer propaganda de ello, vamos a hacer toda una inundación de publicidad institucional pagada por estas Cortes, aunque sea al servicio de
Partido Popular, para ponerle superlativos.
A ustedes les gustan lo
superlativos, al señor Camps le gusta, siempre es el más del más del más.
Pues, lamentablemente, somos los de mayo fracaso escolar de toda España.

Y con eso vengo yo con mi PNL, con esta ilógica, a saber que no me la van a aprobar, que usted está tomando todos los argumentos posibles para ver cómo la rebate, no cómo aprueba algún solo punto.
.
.
Ni tampoco la última, cuando vine con diez puntos de propuestas.
Ni que lo haga crítico, ni que lo haga dulce, ni que lo haga suave, ni que lo haga con chocolate.
Da lo mismo, la orden tajante es «no se aprueba nada», porque nada hay que hablar en materia de educación, nada hay que hay que hablar en plazas de Formación Profesional, ni en fracaso escolar, ni en la colaboración económica al 50%, ni en firmas de convenios con el gobierno central, ni en contratar
profesorado, ni en terminar el mapa escolar, ni, por supuesto, en que en esta
comunidad se hable castellano, valenciano e inglés, ni en la cooperación con las administraciones desde la lealtad.
Nada hay que hablar de todo ello,
porque ustedes van sobrados.
.
.
, van sobrados.

Pero la realidad no es esa.
Ustedes votarán en contra de la proposición no de ley, como han hecho siempre.
Mucho me sorprendería a mí.
Yo, desde luego, no se lo reprocharía, si me votara a favor, todo lo contrario, no saldría como el señor David Serra a echarle un chorreo.
Estaría encantada, creería que tendrían algún principio de sensatez en la cabeza.

No, la realidad es que no se puede cambiar a golpe de propaganda lo que está pasando en la calle, y lo que está pasando en la calle, o la denuncia que la gente trae aquí.
.
Y yo le voy a hacer respecto a mi PNL algunas valoraciones.

Primero, ¿cómo va el portavoz del Partido Popular, el señor Blasco, que en estos momentos no está, a generar confianza empresarial, como él decía, con una empresa pública que se llama CIEGSA que durante todo el año 2010 no licitó un solo colegio porque no tiene dinero para pagarlo?
¡Ni un solo colegio en todo el 2010!
Eso sí, resulta que mantener la puerta abierta de una empresa fracasada y con deudas
nos cuesta más de cien millones de euros de interés al año, que equivaldrían a veinte colegios.

¡Claro!
, ¿cómo le va a explicar eso a un empresario?
El empresario le dirá: «Pero, ¡zoquete!
, cierra la empresa pública, ¿cómo puedes tener una empresa pública que la tienes abierta para no hacer nada?
», ¡porque no pueden hacer nada!
, si hacen, ¡cuesta dinero!
Ah, no, no, no hagan nada.
.
.
Aun así, ya nos cuesta dinero.

¿Cómo puede explicarle o decirle a la gente que la mala gestión, el despilfarro, los sobrecostes, hace que no puedan pagar ni siquiera las
becas mínimas?
Por cierto, ¿han pagado ya las que deben desde hace un año a la educación especial, trasporte y comedor de los de educación especial?
Son aquellos que en el 2009 protestaban en la puerta porque ustedes
les hicieron un recorte de un 35%, y usted consiguió que este Consell admitiera el no recorte, y resulta que no les pagan.
.
.
¡Hombre!
, nadie les dijo que tenía letra pequeña: se trataba de no pagar.
¿Les han pagado ya?
, ¿les han pagado ya, por ejemplo, el trasporte universitario a los alumnos?
¿Han pagado ya a los 400 institutos que abrieron las puertas en septiembre y que
todavía no les habían pagado el mantenimiento?
Porque esas deudas son deudas de mala gestión, de despilfarro.

Cuando alguien les pregunta si hay plazas de docentes suficientes, dicen, «¿suficientes?
, ¡de sobra!
».
.
.
Sale la señora Marina Albiol con una pregunta, permítame que me refiera a la suya, de Formación Profesional, (veus) sabiendo cuántos profesores de Formación Profesional faltan en este curso, cuántos no se han contratado de esos 3.
000 profesores interinos que en junio
acabaron el contrato y que ya no han vuelto a trabajar en septiembre.
3.
000
contratos que ustedes no han hecho del año pasado a este.
Y dice el conseller: «¡No es verdad!
, ¡hay más matrícula que nunca!
, hay un 10% más de matrícula».
.
.
Sí, señor, tiene razón, (veus) son verdades a medias, ¡claro que hay un 10% más de matrícula, y 7.
000 alumnos en septiembre que se quedaron sin matricularse en Formación Profesional, y 800 que en noviembre no tenían profesor.
.
.
¡Lo que no hay son profesores!
Matrícula sí que hay, demanda sí que hay, lo que hay es oferta.

Como tampoco hay 400 profesores y docentes que faltan en educación compensatoria, que el año pasado estaban.
No le pido un extra, ¡le pido lo del año pasado!
, ¡que estaban!
, 400, y este año, no.

Por cierto, ¿la educación compensatoria tiene que ver con el fracaso escolar?
¿Tiene algo que ver, verdad?
Pues, el fracaso escolar se mide también en función de la voluntad de inversión económica que pueda tener el Consell.
¿Cómo le puede explicar usted a los alumnos que hay que tratarles contra el
absentismo, el abandono escolar, las dificultades de «aprendizaje» del alumnado de catorce a dieciséis años, que el Consell destina 315.
000 euros?
.
.
.
, pero, eso sí, al uniforme escolar, ¡350.
000 euros!
¡Hombre!
, porque el uniforme escolar, léanse ustedes, ¡minora el absentismo escolar!
, según el propio
conseller.
(Veus) ¡Hombre, claro!
, lo entiendo, aquellos que fracasan no necesitan uniforme
escolar, ¡hombre!
, el que se va del cole, ¿para qué quiere un uniforme?
No, no, no, así minoramos las tasas que hagan falta.

Los ordenadores.
Ni firmarán el convenio, ni lo piensan firmar.
Por cierto, yo no he oído a nadie, a ningún oftalmólogo, el señor Subías, que es médico, me puede corregir, diciendo que en España ha aumentado la miopía, porque todos los alumnos españoles sí tienen ordenadores, menos nosotros.
Eso sí, en el último informe que se saca, nosotros hemos vuelto a descender y a tener una
brecha más amplia de alumnos por ordenador.
La media nacional está en 5,3 alumnos por ordenador.
La nuestra supera los 7 alumnos.
Pero, !
cabezota,
cabezota!
, no quiero el dinero del gobierno central.

Para no querer dinero del gobierno central, tampoco el de las escuelas
infantiles de cero a tres años.
Esto ya es el no va más.
Mire, en cero a tres años ustedes saben perfectamente que el convenio lo firma, y lo aporta, el dinero,
el 50% el gobierno central.
En la página del Partido Popular, y no me apetece mucho hacerles publicidad, pero esto
es.
.
.
, diría que publicidad engañosa, yo creo que la OCU podría poner en esto alguna advertencia, la unión de consumidores, si está al tanto.
Dice en su programa electoral, el de ahora: «Crearemos nuevas plazas para la franja de edad de cero a tres años».
.
.
Será con el dinero de Zapatero, claro, porque lo que es con el dinero del gobierno
del Partido Popular, ¡ni un euro!
Sí, lo tiene usted ahí, ¿verdad?
, ¡ni un euro!

Es decir, no solo es que han llegado 11.
400.
000 euros por año del gobierno central, sino que los primeros que llegaron del 2008, ustedes no
pusieron ¡ni un euro!
, y tenían obligación de poner otros 11.
400.
000, sino que vamos a ver qué han hecho con ese dinero.
Pues, le voy a decir: 6 millones, los han devuelto,
porque resulta que no autorizaron la creación de la construcción de escuelas infantiles.
¿No hace falta, escuelas infantiles?
¡6 millones, los han devuelto!
, porque no los quieren.
Y los otros 5,3 se los
deben a los ayuntamientos.
Eso que decía el portavoz Blasco de cómo asfixiar a los ayuntamientos.
.
.
Resulta que los ayuntamientos han hecho las
escuelas, más de mil quinientas plazas financiadas por el gobierno central, y resulta que
ustedes no han dado el dinero, porque lo necesitaría el señor Gerardo Camps para pagar cualquier interés, a lo mejor de la caja Gürtel, que es lo más lamentable.

Y, por último, ayer tuvimos un debate muy interesante sobre el valenciano, ¿verdad, señor Pañella?
y, ¡cabezota, cabezota y erre que erre!
, resulta que los alumnos en valenciano no
estudian en valenciano porque no les da la gana, dice el conseller, porque no es verdad que aquellos que de la primaria pasan a la secundaria no
tengan oferta.
¿Cómo no van a tener?
Toda la que quieran y más que él la garantiza.
Eso sí, hoy sale la Academia Valenciana de la Lengua para decirle al conseller que eso no es verdad.
Y, ¡ojo!
, que la Academia Valenciana de la Lengua ya se vio invadida por el señor conseller, que le faltaba el caballo cuando entró en la Academia Valenciana de la Lengua a decirle: «¡Eh!
, no me pares a mí los pies.
»

Pero es que a lo mejor algo de razón tienen.
Porque, mire, en la educación de 2003 a 2011 resulta que en 2003 se invertían 5.
700.
000 euros para la promoción del valenciano y ahora, en 2011 -eso en el 2003, perdón- en 2011 se invierten 5.
200.
000.
500 millones menos de euros, un 9% menos en
promocionar la enseñanza de valenciano.
Pues me da la impresión de que alguno de esos 80.
000 alumnos en secundaria, que se han quedado sin
poder estudiar valenciano, algo tendrán que ver con este recorte presupuestario.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze.

La senyora Noguera Montagud:

Sí, termino.

Mire, humildemente, si pensara de verdad que el problema que ustedes tienen es
algún problema de esquizofrenia o de enfermedad, les recomendaría un psiquiatra.
Pero yo creo que el problema que ustedes tienen es sinceramente
de desfachatez.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Pidiendo un respeto para los enfermos, que esta cámara siempre tiene que guardar.

Para fijar posición tiene la palabra la señora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señora Noguera, nosotros votaremos a favor de la PNL que han presentado, que ha
presentado el Grupo Socialista.
Y, efectivamente, una de las bases para la
presentación de esta proposición no de ley radica en los índices de fracaso escolar que han manifestado en el preámbulo.
Son unos índices de fracaso escolar que ya hemos venido aquí manifestando realmente alarmantes, el fracaso escolar 7 puntos por encima de la
media estatal, y también algo por encima de la media estatal el abandono escolar.

Pero realmente la conselleria en algún momento tendrá que hacerlo, señor conseller, una evaluación de las medidas que precisamente anunció hace unos meses en rueda de prensa, unas medidas que iban a tender a frenar y a
paliar ese fracaso escolar.
Un fracaso escolar que, según dicen, se ponían medidas para estimular al profesorado que trabajaba con niños y niñas con necesidades educativas especiales, en situaciones difíciles y, al parecer, iba a promover unos encuentros para que se intercambiaran
experiencias o, también, al alumnado para premiar a aquellos alumnos excelentes, como se dijo, con
fines de semana para excelentes o
Saturday in english para aquellos que estudian en inglés y tienen buenos resultados.

Claro, a nosotros nos parece que premiar a los alumnos excelentes es una buena
medida.
Pero el problema no es premiar a los alumnos excelentes sino que
aquellos que no son excelentes puedan tener, al final, el mismo premio que los
excelentes.
Es decir, una intervención educativa adecuada para solucionar los problemas de alumnos y alumnas que
tienen algún tipo de problemas y aquellos que necesitan una discriminación en positivo para poder situarse a nivel de los excelentes.

Pero, claro, por ahí no van las orientaciones de la conselleria, porque me tendrá que decir, señora Noguera, como usted muy bien dice en la proposición que ha presentado, que si por ahí van las medidas de recorte de 400 profesores de compensatoria, que son los que
en estos momentos la conselleria ha recortado a inicio de curso.
O los recortes para los programas específicos, para atender las necesidades del fracaso escolar, cuando el programa PASE
en primaria, la acogida de niños en el sistema educativo, se ha recortado en 16 centros, los niños de familias que han venido de fuera siguen en las aulas, no es que se hayan
cambiado, se hayan vuelto a sus países, y los programas Proa solamente han crecido en 11 centros en los últimos cinco años.
Y este año ya son 718 los centros que han solicitado este tipo de programas de
compensatoria o de acogida.

Pues, bueno, yo también sé lo que dirán los profesores cuando se reúnan para ver qué experiencias están llevando.
Pues se echarán a llorar, que es lo que hacemos -perdonen que lo ponga en primera persona-, cuando nos reunimos los profesores para ver cómo tenemos la situación del sistema educativo en estos momentos.
Seguramente hablarán de la falta de apoyo de la administración, del recorte del profesorado, de la masificación de las aulas, de no poder atender a los niños con necesidades educativas especiales en grupos de 30 y de 35, también hasta de 40, como se ha denunciado.
Y, realmente, el profesorado va a padecer
o está padeciendo esta falta de voluntad de la
conselleria, esta falta de presupuesto, pero sobre todo padece el caos y padece la falta de
planificación.
Pero con todo, la resultante es que quien padece es el alumnado.

Aquí faltan infraestructuras, construcciones de centros escolares, recursos humanos,
rebajar las ratios en las aulas, materiales, dinero para gastos de
funcionamiento.
Pero sobre todo falta voluntad política para apoyar el sistema educativo y, especialmente, el sistema público que en estos momentos, dentro del ideario del Partido Popular, es
absolutamente subsidiario y marginal en los planes que tiene para el desarrollo
del sistema educativo valenciano.
Y eso, si no, no estaríamos año tras año con barracones, con 19.
000 niños escolarizados en barracones, no se amortizan las plazas de profesorado, perdón, se están amortizando las plazas del profesorado que se jubila y así sucesivamente, junto con todos los recortes de profesorado que antes decía la señora Noguera.
Pero es que además nos enteramos que de 2008 se tienen que devolver 6 millones del plan Educa 3,
porque no han podido poner el dinero que correspondía su 50% para la construcción de las escuelas infantiles.
Y así sucesivamente.

¿Qué hay detrás?
Pues, lógicamente y claramente, una desregulación absoluta del sistema educativo público valenciano.
Y eso es lo que está sucediendo sin más.
Porque tampoco se entiende que en la intervención, aunque antes se ha hecho referencia, del señor conseller ayer, no solamente dijera lo que dijera del valenciano, es que dijera que a
partir de ahora la conselleria lo que se plantea es quitar las líneas en valenciano como forma de .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Noguera.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
como forma de introducir la inmersión lingüística del alumnado.

Por tanto, vamos a apoyar, lógicamente, esta proposición no de ley porque sienta las bases mínimas al menos para solucionar los problemas que en estos momentos tenemos.

El senyor vicepresident primer:

Muchísimas gracias.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Vaja per endavant el nostre recolzament a la proposició no de llei que vosté ha presentat, per coincidència pràcticament al cent per cent a la millor en alguna de les qüestions.
Inclús nosaltres no la apreciem, però crec que allò important en este moment, tal com tenim sumida l'educació al País Valencià, no és buscar amb quins matisos es diferencien sinó unir-nos realment en la defensa de l'educació i de l'educació pública.
I a vore si som capaços de convéncer un govern que fa sempre, que es mostra totalment sord als suggeriments i a
les demandes no només dels diputats de tot un sector de les Corts Valencianes sinó a les demandes, realment, de la societat valenciana sobre la qual se posa, s'imposa ell per damunt i diu que volen allò que en realitat no estan volent respecte a la nostra educació.

Ho dic perquè toca aspectes molt fonamentals, començant per la formació professional on este any 800 docents menys simplement deguts a la reducció dels desdoblaments.
En un moment que la crisi econòmica i l'atur farien, demanen, exigixen del govern una dedicació absoluta a tots els nivells educatius, però principalment a aquells sectors que poden ser assumits per la gent que està en l'atur, per a aprofitar este (inintel·ligible) .
.
.
buscar una formació major i que ens facilite l'accés al treball en un futur, resulta que es quan es reduïxen, es reduïxen, senyories, les aportacions econòmiques que fan falta per a l'educació.

Reduïm el professorat, volem educació de qualitat reduint el professorat i he dit «reducció de desdoblaments».
No prou això retarden més de tres mesos la ficada en funcionament de la formació professional en molts centres, perquè els professors, no estos que estan anul·lats per a tot el curs sinó els que havien d'estar, no estan.
Això va portar, recorde, una petició de la patronal valenciana, precisament, i un compromís de creació de 2.
100 nous llocs escolars de la formació professional, cosa incomplida, cosa incomplida, com és habitual en l'incompliment de les promeses que ens fan des del govern del Partit Popular.

Senyories, si repassem l'educació des dels inicis fins al final -parle cronològicament de les etapes educatives-, vorem en quina situació l'han deixat vostés.
L'educació de zero a tres anys, ho han dit dos, però crec que ja caldrà repetir-ho totes les vegades que faça falta.
Han perdut vosté 6 milions d'euros per la seua inactivitat, al marge dels qui no paguen, han deixat perdre 6
milions d'euros, perquè no han volgut col·laborar en un programa estatal que subvenciona al 50% la creació de les escoles infantils o de les guarderies de zero a tres.
Importantíssim.

Vaig a fer també esmena especial d'esta situació, però una altra vegada per la situació econòmica i social que estem travessant.
En este moment, afavorir les famílies perquè tenen treball, afavorir-les, que no tenen una despesa suplementària mitjançant la creació de tota una xarxa de guarderies o d'escoles infantils de zero a tres anys, però una xarxa pública i gratuïta per a tots, i vostés renuncien a 6 milions d'euros, a mil milions de pessetes, simplement perquè vénen de l'estat i perquè no volen col·laborar en programes de l'estat.

Miren, senyories, jo estic segur que a vostés això no els pareix bé, que no ho diran, que no ho diran, però que no els pareix bé.
Perquè ací hi ha alcaldes de moltes poblacions en tots els grups que saben que si li
contaren al seu poble que han deixat perdre una subvenció per ser incapaços de dur-la endavant, els correrien a gorrades, aixina de clar, els correrien a
gorrades pel carrer.
Per tant, jo estic segur que vostés no estan d'acord amb això, però ho assumixen, ho assumixen des del silenci, passivament o alguns ho assumiran
inclús donant opinions que estic segur que són contràries al que pensen, defenent que s'hagen perdut eixos diners, tirant la culpa a Zapatero.
Ja li dic que jo no el
defenc.
Este matí he sentit dir que Zapatero és el pitjor president de l'estat que hi ha hagut en la democràcia.
Si això és veritat jo he de lamentar que me toca conviure, per una part, amb el pitjor
president de l'estat i, per l'altra, amb el pitjor president de la nostra autonomia que ha tingut fins ara i, sobretot, en els aspectes educatius, que està deixant l'educació a un nivell que ens fa vergonya.

No resistixen la comparació amb la resta de comunitats, no volen participar en el PISA per a que no se veja
quin és l'índex de fracàs escolar nostre.
I nosaltres el sabem, ho he repetit, però no em cansaré de repetir-lo mentre no posen solucions.
Perquè solucions ne proposem però vostés no les acceptem.
40% de fracàs escolar al País Valencià, 40% de fracàs escolar.
Ens supera Ceuta, ens supera Ceuta, senyories, possiblement no per
molt de temps, possiblement no per molt de temps.
I nosaltres encabotats ací, presumint de les construccions escolars que no tenim.
Perquè, clar, me parlen de les 400, sí, me parlem de les 400.
Ja els he dit i els he rectificat i els he de recordar
una intervenció puntualitzant alguns dels seus nous centres que eren canvis de persianes.
A un
canvi de persiana d'un centre vosté diuen «un nou centre, un dia més del nostre calendari».
Sí és aixina, senyoria, és aixina.
I els vaig dir amb noms i cognoms, els vaig dir amb noms i cognoms, el gran esforç pressupostari.
.
.
Escolte, però no s'esforcen prou, perquè mai hem tingut tants barracons com tenim ara, mai hem tingut tants barracons
com tenim ara.

I damunt les seues eixides, ¿quines són?
Ens assabentem, havíem sentit però ahir ho va declarar, l'extinció de les línies en valencià, l'anul·lació de les línies en valencià.
Vostés ignoren el procés de renovació pedagògica que va significar per a tots els centres la implantació de les línies en valencià en el seu moment, impliquen el moviment de formació del professorat, de modernització de tot el que va suposar això.
Vostés ignoren les teories pedagògiques, mos diuen que cal fer el aprenentatge principalment en la nostra llengua
i diuen mentides ací quan se diu que només aprenen el valencià.
Fins ahí arriba el desconeixement de la veritat dels nostres centres?
Qui s'atrevix a dir, un conseller s'atrevix a dir ací que els nostres alumnes ixen només sabent valencià de les escoles?
S'atrevixen a dir això i després porten la cara alta mentint ací?

Mire, podem parlar.
La mentira sempre és tirar les culpes fora.
La justificació que vam sentir ahir, justificacions.
Si no parlem de justificacions, jo no vull
que es justifiquen.
Jo vull mesures correctores que vostés no estan aplicant.
Com ho apliquem?
Creant un consell escolar valencià, que avui ja els sindicats diuen que està en coma induït, en coma induït.
 Per què?
Perquè han silenciat a totes les entitats que eren crítiques -tant si eren pares, mares, com si eren moviments de renovació pedagògica, com si era el sindicat- augmentant la presència de l'administració.
Com me van dir a mi un dia, explicant-m'ho: «Si tenim majoria a Les Corts, per què no hem de tindre la majoria en tots els òrgans que apareixen en Les Corts?
» Aixina m'ho van explicar.
I eixa és la seua realitat.
Eixa és la seua realitat.
Doncs, perquè són òrgans distints.
Són òrgans distints, un consell escolar no és un lloc on s'han de mesurar les seues coses per la majoria del govern, perquè no és un òrgan decisori.
I, simplement, haurien de vostés tindre ben clar que és l'òrgan participatiu, l'òrgan de participació social més important -o hauria de ser-ho, millor dit- de tota la comunitat educativa.
Vostés renuncien a ell.

Vostés tenen un fracàs del 40% i el volen solucionar eliminant o disminuint els programes d'atenció a la diversitat.
Es volen millorar, augmentant la ràtio del professorat.
Es volen millorar fent desaparéixer allò, de què en el seu moment van presumir, que són els PQPI -els programes de qualificació professional.

Senyories, eixa és la seua realitat.
Eixa és la seua realitat.

Quatre-cents centres nous, no sé quants fulls dels calendaris.
Quants calendaris ompliríem en els centres en barracons?
Quants?
I, mentrestant, vostés persistixen en el seu error, perquè algun interés ocult hi ha.
¿Per què els centres nostres, avui, encara són més cars que en cap lloc?
¿Per què els centres que construïx CIEGSA són més cars que els que se construïxen en cap altre lloc?
Per què?
Tenim un altre Gürtel ahí dins?
Perquè, és que no té explicació.
No té explicació que vostés mantinguen eixa situació.
No té explicació el secretisme, la falta de transparència quan li preguntem: quins són, quines són les previsions de CIEGSA per al present any?
En quin centre es van a fer?
No
ho diuen.
Han d'actualitzar el mapa escolar.
Han d'actualitzar-lo i fer una anàlisi real.

Vostés eixiran ací i mos contaran la història de sempre.
Nosaltres hem exposat, jo com a mínim he exposat el que la meua experiència, el que les meues visites als centres diuen.
Menys professorat, més ràtio.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
i dèficit en les construccions.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Maira Barrieras té la paraula.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Noguera, vosté ens acusa de desfachatez, i jo, m'atreviria a dir-li, sap que no sóc molt propensa a insultar a ningú, però desfachatez em semblaria el presentar ací una proposició no de llei que jo estic segura que això és quasi -quasi- un còpia i apega.
Vosté està dient que es parla d'educació totes les vegades en esta cambra.
.
.
-cosa que jo, d'alguna manera, podria fins i tot estar contenta de que els preocupara l'educació-.
Però jo el que veig és que a vosté no li preocupa l'educació.
A vosté, l'únic que li preocupa és vindre ací a poder malparlar, en contra del conseller Font de Mora -que, fins i tot, veig jo que li arriba a preocupar que no li telefone el senyor
Font de Mora-.
I és l'única idea fixa que vosté té en esta tribuna, en esta trona.
Per què li ho diré?
Li ho diré perquè vosté, inclús, ha aplegat a parlar -vosté i els altres membres dels altres grups polítics de l'oposició- a parlar d'un tema, com és el valencià, que es va debatre ahir en una interpel·lació en esta cambra, i hui, en la seua proposició no de llei, no té ni un punt que parle del valencià.
Però a vosté això no li importa res.
Vosté, la seua missió és vindre ací a criticar, a criticar i a criticar.

Doncs, bé, vosté continue en la seua línia, senyora Noguera, que li vaig dir fa molt de temps -i continue opinant el mateix- no la durà a cap bon lloc.
Nosaltres ací venim a treballar.
Venim a defensar el nostre programa electoral.
Venim a
defensar la prioritat que, per a nosaltres, és l'educació.

I vaig a dir-li-ho: mire si és cert el còpia i apega que li estic dient, senyora Noguera, que està fins i tot trist que ho diga, però no n'hi ha ni un periodista, ni un periodista en esta casa hui, escoltant este debat
d'educació.
Perquè abans de començar eixe debat d'educació sabien, perfectament, vosté què diria en esta trona, que és qui presenta la proposició no de llei.
Per què?
Perquè dóna igual que presente una proposició no de llei, en nou punts que parlen de nou coses -que supose jo que és el seu programa electoral que ve a exposar-nos-el ací, que no té res a vore amb el nostre-.
Però és que la gent ja sap, perfectament, que vosté vindrà ací a insistir-li al conseller, a parlar -de pas- dels altres consellers, els pega una refilada, i a parlar del govern del
president Camps.
I això no és seriós.
Això no és seriós.
Això no és tindre
desfachatez.
Això és utilitzar esta cambra -per a mi, per a mi- per a coses que no són les que es mereix l'educació de la nostra comunitat.

Evidentment, parla que el conseller no ve, el conseller no ve ací perquè només ha vingut dues vegades.
.
.
No, el conseller ve ací quan ha de vindre.
El conseller ve ací, tots els anys, a explicar el seu pressupost.
El conseller ve ací, quan comença la legislatura, a presentar el seu programa de govern per als quatre anys que
dura el període de govern.
Això és el que fa el conseller.
I vostés el que han de fer és presentar propostes coherents, coherents, que es votaran que sí o es votaran que no, però que, almenys, siguen propostes que siguen viables.
No propostes inviables, que
vosté acaba de presentar l'última hui, en nou punts -en nou punts-, que això és impossible de poder-li-ho aprovar.
Ni que vullguérem tots fer un esforç de consens amb vosté.
No es pot aprovar un programa electoral del Partit Socialista en un momentet d'una proposició no de llei.
Això no és seriós.
No és seriós.

I, mira, no volia entrar en res, en res del que vosté me deia, perquè volia entrar en el que és la proposició no de llei.
Però és que no em dóna mai temps.
En deu minuts que tinc m'hauria de passar l'estona dient-li tot el que vosté està dient, i rebatent-li.
I després, a l'hora de la veritat, del que tractava la proposició no de llei no hem parlat ni un minut, senyora Noguera.
Això no me pareix seriós.
A mi, això, no em pareix seriós.

Vosté parla que «la prioritat de l'educació que vosté.
.
.
» ¿Quina prioritat me parla vosté, si un pacte per l'educació, que era tan necessari, l'únic que no va donar el sí va ser el senyor Gabilondo?
Tots els altres, tots els altres estaven en contra
d'eixe pacte i va ser l'únic que es va quedar a soles, el senyor Gabilondo, i no va tirar avant en eixe
pacte.
I ens dóna la culpa, després, al Partit Popular.

O per què no llig la premsa, La Vanguardia -nada menos, La Vanguardia- on diu el secretari d'estat, el senyor Mario Bedera: «No es que se produzca abandono escolar, es que el sistema los abandona.
» Anda, ¿y el sistema quién es, señora Noguera?
El sistema es el sistema educativo del gobierno del señor Zapatero, que no le ha dado la gana cambiar una ley, como la LOGSE, que era
la que ha llevado al fracaso escolar a esta comunidad y a este país, que se llama España.
(Aplaudiments) Eso es lo que ocurre, señora Noguera.
Y eso no lo digo yo, lo dice el secretario de estado de su gobierno
-que también es el mío, aunque yo no lo haya votado-, el gobierno del señor Zapatero.

Pero es que, luego, luego me habla de las plazas de cero a tres años.
No sé si és que encara no se n'ha adonat.
Perquè ací hem vingut a parlar d'això tantes i tantes vegades.
.
.
Jo no sé si no escolten, si no entenen, si jo m'explique mal -que també podria ser-.
Nosaltres mos hem presentat, per a guanyar unes eleccions, en un programa
electoral.
En el nostre programa electoral ja ho posava.
Però és que en el programa electoral que tornem a preparar -i que vosté ho ha tret de la pàgina web, i jo també ho tinc- torna a posar el mateix.
Nosaltres, el que volem és -i vaig a llegir el que ella no ha llegit, la senyora Noguera-: «Incentivaremos que los centros privados y concertados incorporen las enseñanzas de cero a tres años.
Aumentaremos la partida presupuestaria del bono infantil.
Y los colegios de
titularidad privada de nueva creación, que tengan la intención de incorporarse al régimen de conciertos, tendrán como condición obligatoria ofertar el tramo de cero a tres años.
Y estos niños se beneficiarán del bono infantil de La Generalitat.
»

Eixa, senyora Noguera, és la nostra política, la nostra política, la del Partit Popular, que ens hem presentat a les eleccions la
legislatura passada i que ens presentarem a estes.
I que, a més, vaig a dir-li-ho, algun consens haurà tingut la nostra proposta quan hem guanyat les eleccions per majoria absoluta.
I les enquestes -que, evidentment són enquestes; i les enquestes bones són del dia 22- ens estan donant un augment considerable de diputats en esta casa.
¿No s'ho hauria de fer mirar, a la millor, senyora Noguera, de pensar que estan anant
per una línia equivocada?
Que això no és una manera de fer oposició seria -i li estic parlant en matèria educativa perquè si ja parlàrem en les maneres de fer l'oposició, a nivell global.
.
.
Bé, no sóc jo qui hauria de jutjar-ho, evidentment.
Però en matèria educativa crec que s'està vosté equivocant.

Parlen del tema dels ordinadors, del tema dels ordinadors.
Parlen del tema del
professorat.
Per exemple, per exemple, també li llig que n'hi han comunitats -perquè pareix que siguem mosatros els únics que anem a posar una miqueta de senderi en el tema de la despesa, perquè estem en crisi; pareixem que som els únics-, però Canàries, Cantàbria -no són, precisament, del Partit Popular-, Castella-la Manxa -que hi han sigles, ací, diverses-, estan deixant de convocar places de professorat per a l'ensenyament públic.
Per què?
Perquè estem en un moment de crisi total i absoluta.
I s'han d'objectivar els recursos.

Però és que no ho dic jo, no ho dic jo tampoc.
També ho diu la consellera catalana que parla dels ordinadors -i parla dels ordinadors que crec que és interessant el que diu-.
Primer diu la consellera que «se tienen que optimizar las plantillas, debido al gran aumento de alumnos que
tiene Cataluña».
I només n'ha augmentat 12.
000, i està espantada.
Però és que diu: «Freno al portátil en el aula» -i també és en
La Vanguardia-.
I que diu, diu una tal Susana Cuadrado -que és una analista-, diu: «Lo que mal empieza mal acaba.
Cuando Zapatero se sacó de la chistera la idea de digitalizar las aulas bajo el buenista e iluso discurso de “vamos a llevar la alfabetización digital a todos los hogares” se olvidó de lo fundamental: definir y financiar el proyecto.
» «Definir y financiar el proyecto», que és el que vam dir ací des del primer dia, en la Comunitat Valenciana, que nosaltres ja estàvem treballant en eixe aspecte, que anàvem a treballar tal i com es devia de fer.
No tirar els diners per la borda.
Però diu: «En vez de lanzarse a la aventura, a la aventura, lo cabal hubiera sido empezar
poco a poco; con planes piloto -el que vam demanar nosaltres- en institutos, para aprobar y comprobar en qué se demuestra útil la tecnología en secundaria.
Pero no, llovieron los ordenadores y llovieron los problemas.
Y ahora está, la
consellera, a la espera de las negociaciones con el ministerio, para ver cómo se puede arreglar el problema que les ha generado el haberse tirado de cabeza
a un plan que no conviene a nadie.
» Pero diu: «¿Cómo se ha llegado a esto?
Los profesores consultados, los catalanes, señalan las prisas -insisto, las prisas- con que el ex conseller Maragall quiso implantar el portátil, sin una planificación y presupuesto claro.
A esto contribuyó, y mal contribuido, el plan Escuela 2.
0 del Ministerio de Educación.
»

Bé, no vaig a seguir, perquè del tema del portàtil n'hi hauria molt i només me queden quatre segons.

Moltes coses s'han quedat ací per parlar, del que vosté presenta en esta proposició no de llei, que, evidentment, a vosté crec que li interessa molt poquet.
Perquè l'únic que li interessa és vindre ací a deixar verd al govern del Partit Popular.
I li dic una cosa, quan més verd el deixa vosté, més vots estem guanyant.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Senyora Noguera, per a rèplica.

La senyora Noguera Montagud:

Señora diputada del Partido Popular, le preocupa a usted mucho si la prensa está en las casitas o no.
Pero, desde luego, no parece que le preocupe mucho saber cómo va a enviar usted su intervención a los colegios.
Porque yo no sé si habrán entendido algo, realmente, de lo que usted ha venido aquí a plantear.
Porque dice que de mi proposición no de ley no se puede aprobar nada, nada, nada, nada.
Y no me ha contestado a
nada.
Bueno, sí, a dos cosas: a cero a tres años y a ordenadores.

Porque, en su contestación, ¿me ha dicho algo de si ya han pagado las deudas que tienen con la educación especial, o con el transporte universitario?
No, no.
Yo se lo he preguntado en
la intervención porque son deudas que tiene aquí con el fracaso escolar.
¿Usted me ha dicho algo de eso?
¿Ha dicho usted algo de las plazas de formación profesional, que aquí le pongo, y que faltan 3.
000 interinos por contratar?
De las plazas de los 400
docentes de compensatoria, ¿me plantea algo de cómo va a acabar el mapa escolar, que es una de las cuestiones que también le planteo, porque CIEGSA no está, desde luego, adjudicando?
No.

A ella no le interesaba ninguno de los temas de educación porque, entre otras cosas, no sabe cómo justificar la gestión del gobierno.
Ese es el problema.
Entonces, se centra sólo en dos temas, los del gobierno central.
Vamos a ver si, como decía mi compañero Sanmartín, damos con educación, también, pues leña al gobierno central.
Vamos contra el gobierno central.

Y me dice que no firma el convenio de ordenadores porque no, porque no y porque
no y porque no.
Pero la realidad, se ponga usted como se ponga, es que aquí no hay ordenadores en esta comunidad.
Aquí y en Madrid, las únicas comunidades que no han querido que los alumnos tuvieran ordenadores,
frente al resto de España.
Sí, ¡claro que las hay!
Señora Barrieras, cada uno se compra su ordenador.
¡Cada uno se compra su ordenador!
Y los ordenadores que están llegando a los colegios, algunos, además, metidos casi todos en cajas, porque ni siquiera se pueden instalar porque ni
siquiera hay aula de informática para instalarla.
Pero a usted no le gusta ese convenio y ese no lo quiere.
Pero, ¿quiere el de cero a tres años?
No, ese tampoco, porque usted dice: «Es que yo subvenciono el bono infantil, el bono infantil.
» Pues, mire, hasta la alcaldesa de Valencia, precursora del bono infantil y la
encargada de cerrar todas las
escoletas, se ha acogido al plan de Zapatero pidiendo escuelas infantiles, y, de hecho,
las ha hecho.
No solo ella, sino prácticamente la totalidad de ayuntamientos gobernados por el Partido Popular han
hecho escuelas infantiles con el dinero de Zapatero.

No, el problema no es ese, el problema no es que a usted no le guste ese
convenio, el problema es que, ahora, tienen ustedes dos problemas: uno, seis
millones que no han podido gastar porque no han adjudicado las obras; y, cinco
millones, que tienen que darle a los ayuntamientos que ustedes se han quedado
bajo mano, que son de los ayuntamientos y que no los han devuelto.
Ese es el
problema de los convenios con el gobierno Zapatero, que les obligan a poner
dinero.
Porque, además, esta mañana, con estas aficiones que ustedes tiene siempre a que toda la culpa es de
Zapatero, dice: «¡Hombre!
, es que la culpa es de la ley, de la LOGSE, de Zapatero.
» ¿Por qué el fracaso escolar de la Comunidad Valenciana es el más alto de toda España si en todas las comunidades gobierna la misma ley?
Según ustedes, debería ser el fracaso escolar de toda España culpa de Zapatero, pero no lo es.
Hay comunidades autónomas que están veinte puntos por encima de nuestra situación escolar, veinte puntos.

El gobierno Zapatero, la semana pasada, sin ir más lejos, tan solo la semana pasada, firmó tres convenios con este señor, tres convenios, donde le daba -en una semana, ¿eh?
- 4,8 millones de euros para el PROA -recién llegaditos del ministerio-; 12 millones de euros para implantar la LOE y 40 plazas de auxiliares en
conversaciones en inglés.

Pero es que si yo le preguntara ahora mismo qué ha pasado, por ejemplo, con las becas universitarias, las de La Generalitat.
.
.
no hay, porque cuando salieron, salieron con una cláusula que decía: «Se darán si hay consignación presupuestaria.
» Y no la ha habido.
¡Cómo va a haber consignación presupuestaria si el dinero se lo llevaron los del Gürtel!
Pues, como hay, ha tenido que venir el ministerio a poner (aplaudiments) un 107% más que en el año 2004 de becas universitarias.
Esa es la realidad.

Pero, lo que más me duele es que el señor Camps suba aquí y anuncie, o no anuncie, porque ya lo han hecho, que van a hacer.
.
.
No me duele
que hagan publicidad y propaganda si fuera verdad, lo que me duele es que sea
mentira.
¿Cuántos folletos o textos ha hecho usted para combatir el fracaso escolar?
Esta conselleria ninguno.
No se ha gastado ni un solo euro en uno solo libro de texto que sea cómo combatir el fracaso escolar; y, en cambio, sí va a inundar la Comunidad Valenciana de publicidad y propaganda diciendo que ha
hecho cuatrocientos centros educativos.
¡Mentira!
Porque hasta en esos centros educativos hasta la caída del techo del conservatorio José Tomás que se cayó por viejo.
¡Y menos mal que han hecho el texto!
¡Caray, si no hacen el techo es que los alumnos darían clase hasta al aire libre, en pleno febrero!

Se lo dije y se lo vuelvo a repetir.
Ustedes decían esta mañana: «Setenta y siete centros nuevos hizo el gobierno socialista en doce años.
» ¡Ciento treinta y uno, ustedes!
No me sale ni la proporción.
Esta es la evolución de los centros educativos de la Comunidad Valenciana, según la Conselleria de Educación.
Resulta que nuevos, hechos en el período que ustedes gobiernan, ciento treinta y uno; el resto, reformas y arreglos.
¡Oiga!
¡Y bien que los han hecho las reformas y los arreglos, porque el otro resto sigue
estando en barracones!

Mire, menos publicidad, menos propaganda y dígame de verdad qué punto le molesta en una PNL y cuál estaría usted dispuesto a aprobarme.
Seguro que ninguno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Noguera, jo no vinc a plantejar res.
És que me pareix que vosté el reglament no té ni idea de com funciona.
¡Jo no vinc a plantejar res!
¡Jo vinc a contestar a una proposició no de llei que se suposa, que suposa que a vosté l'interessa, que ve ací a parlar d'eixos punts i que resulta que d'allò que menys parla és d'eixos punts perquè es posa -i torne a dir-li- a parlar d'un punt, que és el de valencià, que ni tan sols el té contemplat, una sola paraula ni una sola línia en la seua proposició no de llei!
Això és el que jo vinc a fer.

Vosté ve ací a preguntar coses que no tenen res a vore.
I jo, veja una cosa, senyora
Noguera, no sóc el conseller d'Educació.
Si ha de fer alguna pregunta al conseller d'Educació, li ho pregunta al conseller perquè en el reglament té vosté la possibilitat de preguntar-li al conseller d'Educació.
¿Per què no li crida per telèfon o per què això o per què allò?
¿Açò és el que a vosté l'interessa?
Doncs, li ho pregunta al conseller d'Educació.

Jo, ací, vinc a contestar-li la seua proposició no de llei, cosa que a vosté -torne a insistir- l'interessa ben poquet.
No me diga que no tinc arguments per contestar-li a la
seua proposició perquè eixa és la pena que jo tinc, que quan arribe ací no me dóna mai temps de contestar-li tots els arguments que tinc jo per a contestar-li a
la seua proposició no de llei, perquè, resulta que com vosté no parla d'ella, només contestant-li a les coses que vosté diu no em dóna temps a allò que interessa: la realitat de l'educació en esta comunitat.

En Formació Professional, 65.
205 alumnes més que en batxiller -que és el que es volia, i ja s'ha aconseguit per segon any consecutiu-, un 10% més del curs passat.
Però, vaig a dir-li-ho, ¡apunte-ho!
, un 1.
394% més respecte a l'any 1995 -que estaven vostés-.
¡Un 1.
394% més!
¡Apunte-ho!
Vint mesures per a l'èxit escolar en la Comunitat Valenciana, amb un total de 135 milions d'euros per a fomentar eixe èxit escolar.
¡Apunte-s'ho també!
Apunte-s'ho també perquè, després, més vegades que vinc ací, i li ho dic i li ho torne a dir, i, després, resulta que vosté s'oblida de tot, apunte-s'ho, a vore si aixina, se'n recorda.

En el tema que parlava de l'anglés, perquè també parlava del tema de l'anglés, doncs, bé, n'hi ha 753 centres que oferixen la possibilitat de programes plurilingües, amb 71.
722 alumnes.
I vaig a dir una cosa.
Estic contenta, estic molt
contenta que, almenys, l'educació en anglés, l'educació plurilingüe pareix que l'estan mirant amb bon ulls, pareix que l'estan mirant amb bons ulls.
És una cosa que.
.
.
no he sentit jo moltes crítiques, només que anem retardats, que sí que.
.
.
Recorde que fa molts anys que vam començar nosaltres amb tot el tema -me pareix que va ser en l'any 1998 o 1999- que ja vam apostar per una forma pionera amb la incorporació de l'anglés, però no vaig sentir que felicitaren a ningú.
Això no ho he sentit mai.

Igual que, espere, espere que algun dia se n'adonen de les crítiques que han fet per activa i per passiva en el tema del xinés, en el tema del xinés.
De seguida, basta que siga una cosa que ve del Partit Popular, del conseller
Font de Mora i del govern del president Camps, evidentment, vostés en contra.
Però, «el ascenso del gigante asiático plantea la necesidad de enseñar chino en los institutos».
Però, no ho diuen ací, ho diuen també en Catalunya, ho diuen també en Catalunya, perquè, clar, és que s'estan adonant que.
.
.
¿Vosté sap qui són els únics que están aprenent el xinés?
Francia, Estados Unidos y la Comunidad Valenciana.
És com Burriana, Paris i Londres.
¿Se n'ha adonat vosté en el nivell que estem?
(Remors i aplaudiments) ¿Se n'ha adonat vosté?
¡Lo mismo, lo mismo!
O siga, estem ja en eixe nivell.

Per tant, per tant, a mi m'agradaria sentir, m'agradaria sentir, senyora Noguera, que vosté diguera: «Enhorabona, senyor conseller, enhorabona per haver-se adonat que el xinés és un futur.
» La Comunitat Valenciana és l'única que està duent endavant esta iniciativa que -torne a insistir- l'està duent endavant França i els Estats Units, alumnes i professors, perquè el més interessant damunt és que els estudiants que n'hi ha ací en el xinés són espanyols tots.
Però, és que s'han sumat a les classes -i vosté que coneix tant el món educatiu, pregunte-ho en els instituts que s'està donant-, els mateixos professors d'eixos instituts estan anant a les classes de xinés i estan els directors sorpresos per la gran acollida que ha tingut esta
optativa, una iniciativa del govern del Partit Popular en esta comunitat.
I
encara és l'hora que he de sentir a vosté ni a ningú de l'oposició que vinga ací a donar l'enhorabona per haver pres una iniciativa d'este tipus.

Per tant, senyora Noguera, jo, el tema dels quatre-cents centres de Camps.
.
.
Però, ¿què m'està dient, setanta-set contra quatre-cents centres de Camps?
¿Què me diu, que n'hi ha un d'estos quatre-cents que n'hi ha persiana?
¡Això no és cert!
¡Això no és cert!
Són remodelacions integrals o centres nous.

Evidentment, no me queda temps per acabar de dir-li el que podria dir-li i podríem estar tantes i tantes hores, senyora Noguera, però seria igual que li ho diguera com que no li diguera res.
Vostés estan encabotats, encabotats, que cada vegada el Partit Popular tinga més seguidors i que l'oposició en esta cambra siga una oposició -que li ho dic amb tot el meu respecte- li falta molta seriositat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Bien, señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 45.
Queda desestimada la proposición no de ley.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'elaboració de la llei de creació de l'oficina antifrau de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari
Compromís (RE número 72.
631, BOC número 287)

La senyora presidenta:

Y, para finalizar este pleno, pasamos al último punto: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre la elaboración de la Ley de creación de la oficina antifraude de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo
Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra la señora Mollà.
Perdón, la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Senyories.

Gràcies, senyora presidenta.

Puge ací per a defensar la proposició no de llei de Compromís, que no és un tema nou, ja vàrem presentar com una proposició de llei esta proposta i el Consell, no només va emetre el seu dictamen desfavorable, sinó, també, la seua negativa a la tramitació.

En definitiva, estem proposant una oficina amb l'objectiu de previndre i investigar possibles casos d'ús o destinació fraudulents de fons públics, qualsevol aprofitament il·lícit de conductes que compartixen conflicte d'interessos o l'ús particular d'informacions derivades de les funcions pròpies del personal al servei del sector públic, i, també, d'assessorament per a l'adopció de mesures contra la corrupció, les pràctiques fraudulentes, les conductes que atempten contra la integritat i transparència en exercici de les funcions públiques i l'assessorament sobre bones pràctiques.

Com dic, ja ho presentàrem com a proposició de llei i el dictamen desfavorable del Consell, la negativa a la seua tramitació fa que, ara, tornem a presentar-la com a proposició no de llei, de manera que el que instem és el Consell a elaborar un projecte de llei en este sentit.

I el criteri desfavorable del Consell, ple de tautologies i de frases buides,
com ens tenen acostumats, doncs, vaig anar una per una a intentar explicar per
què no té sentit el que es planteja.

La primera és que la mera proposta de crear una institució específicament dirigida a preservar la transparència no conduirà, per si mateixa, a l'objectiu de reforçar les bones pràctiques.
Tautologia allà on n'hi haja, evidentment.
La mera proposta que nosaltres fem no millora les bones pràctiques en l'administració pública per part d'autoritats i funcionaris, la mera proposta no, però una oficina de frau sí que podria ajudar en açò.

A més, diu que resulta totalment ociosa.
És cert, és cert, vivim en una comunitat autònoma que mai és notícia per la corrupció.
¿Per a què, aleshores, una oficina antifrau?
Perquè ja hi ha organismes encarregats de detectar el frau tributari, electoral o
mercantil igual que el Ministeri Fiscal és l'encarregat de realitzar les investigacions judicials en l'àmbit de la seua actuació -i, després, vostés els critiquen, per cert, quan actuen-.
Sí, efectivament, és cert, però el Ministeri Fiscal i el poder judicial actuen quan n'hi ha denúncia -i recorde la compareixença que va fer ací el senyor Cabedo com a fiscal en cap de la Comunitat Valenciana-.
Però, l'oficina antifrau està pensada per al pas previ, per a, precisament, la detecció d'eixes possibles irregularitats.
Evidentment, si tenen un caire penal, si són presumptament d'un il·lícit penal, se derivaran al jutjat o a la fiscalia, però el que és la detecció primerenca, nosaltres pensem que una oficina antifrau pot col·laborar a eixa detecció.

A més, se planteja que n'hi hauria una col·lisió competencials amb òrgans com el Tribunal de Comptes, la Sindicatura de Comptes o el Síndic de Greuges, i, a més, que invadix competències locals i de les universitats.
Miren vostés, esta mateixa proposta s'ha aprovat en Catalunya i no ha invadit competències de ningú, tant els òrgans juridicoconsultius han donat el vistiplau com que ningú tampoc no ha recorregut esta llei.

A més, se parla que, clar, tindre altres organismes competències en estos temes seria subsidiària.
¡Clar!
, vostés, que no entenen ja de col·laboració institucional ni de lleialtat institucional perquè se dediquen en la vida a fer pur partidisme, i la seua política ja deixa de ser política per a ser simplement la defensa d'interessos partidistes, no entenen de la col·laboració entre institucions.
¡És que no té per què ser subsidiària!
¡És que pot col·laborar i deu col·laborar!
Amb el Tribunal de Comptes, amb la Sindicatura de Comptes o amb el Síndic de Greuges, segons l'àmbit que estiga actuant.

Evidentment, no partim de naturalesa penal, d'això ja som conscients, i estic repassant -com dic- els arguments que fa ser el Consell en este sesudo dictamen que van fer quan proposar açò mateixa com a proposició de llei.

I a més, quan plantegen, efectivament, reiteradament una altra vegada que és el Ministeri Fiscal el que ha d'actuar; com dic, això és una segona part, és la segona part ja de la part penal.
I a més l'oficina antifrau no només està per a detectar qüestions, corrupcions que siguen punibles penalment, també està per a detectar males pràctiques, pràctiques que van contra l'ètica pública, encara que no siguen delictives, etcètera.

I l'últim exemple que posen vostés per a oposar-se a la tramitació d'esta proposta és que l'administració en un temps de crisi ha de ser exemple d'austeritat.
Aixina com per a concloure l'informe.
I ahí no sé si m'entren ganes de riure o de plorar.
Perquè que vostés estiguen plantejant que açò és una qüestió d'austeritat, a mi només m'evoca una pregunta, i és: quin cost té la corrupció?
Quin cost té la corrupció?
I quin cost tindria una oficina antifrau?
Quin cost tindria una oficina
antifrau?
500.
000 euros, per exemple?
500.
000 euros podria ser un cost?
Quin
cost té la corrupció i en esta comunitat?

Ahir, el senyor Rubalcaba deia que amb els diners de la Gürtel es podrien pagar 13.
363 salaris mínims.
Això amb els diners de la Gürtel, sense sumar els de Brugal, Fabra, etcètera, o els sobrecostos de CACSA, dels quals s'ha parlat este matí.

Quin cost tenen les males pràctiques i la corrupció?
Això és el que ens hem de preguntar.
I si és rendible tindre precisament una oficina que evite estes males pràctiques i que els diners hagen d'anar destinats a la seua finalitat, que és l'interés general i no a l'interés particular.

Miren vostés, institucions tan prestigioses com Transparencia Internacional, que és una de les organitzacions a nivell internacional que més prestigi té en la lluita contra la corrupció, frau i males pràctiques, ja va posar de relleu les llacunes que té el nostre ordenament jurídic, tant a nivell estatal, com en les comunitats autònomes, a l'hora de lluitar contra corrupció i a l'hora de tindre una garantia que els diners públics se destinen, efectivament, a la seua finalitat.
I recomana precisament
esta organització, Transparencia Internacional, recomana que n'hi hagen oficines independents com les que estem proposant nosaltres hui ací, que és l'oficina antifrau.

A més, açò té una qüestió més de calat, no se tracta només de pillar al malefactor i de posar-lo davant de la justícia, o de millorar les pràctiques de l'administració.
És tracta -i açò és per a mi el més important- d'una lluita contra la desafecció democràtica.
La corrupció generalitzada, la permanent notícia de les males pràctiques dels polítics allunyen a les persones, als ciutadans i ciutadanes dels polítics, de les institucions i, en definitiva, de la democràcia.

Aixina és que tots els que estem ací, tots, hauríem de tindre molt d'interés que eixa desafecció dels ciutadans no es produïra; això sí, evidentment, baix la premissa que sigam demòcrates, no?
, almenys, demòcrates.

Per tant, deuria ser un interés compartit de tota la cambra, independentment de les nostres afiliacions polítiques, ideològiques, etcètera, defensar les nostres institucions de la desafecció.
Perquè la desafecció és la primera avantsala dels sistemes i de moments històrics que han segut els que han escrit la pitjor part de la història de la humanitat.

Però és que vostés, senyors del Partit Popular, han perdut completament el nord, i vostés ja han confós el que és la finalitat amb el que és el mitjà.
Un està en política per a gestionar l'interés general, per a millorar la vida de la gent; cada un en funció de la seua ideologia, de la seua política, del seu programa electoral, del que vullga, de les conviccions personals
de la seua moral.

Però un no està en política per a guanyar les eleccions, i només per a guanyar les eleccions.
Un no està en política per a perpetuar-se en el poder, que és el que vostés no han acabat d'entendre, sobretot este senyor que s'assenta ací i que després diu que no fem propostes; però quan proposem, mai està ací.
No s'està en política per a perpetuar-se en el poder.
S'està en política per a millorar la vida de la gent, cada un des de la seua ideologia i des
del seu pensar.
I vostés han confós això.
¡Todo vale!
 Per a què?
Per a estar?
, per a desviar fons il·legalment?
, perquè a un li facen estàtues?

Senyors del Partit Popular, en els sistemes democràtics avançats no se fan estàtues a líders politics vius.
Eixes democràcies avançades que, segons el senyor Camps, ell és el líder que més suport té de tota la història de totes les democràcies avançades.
.
.
, haurien vostés de saber que en les democràcies occidentals civilitzades no se construïxen estàtues a líders polítics vius.
Això se fa en les repúbliques bananeres, en l'Iraq de Sadam, se fa en les dictadures, en l'Espanya de Franco.
Però no se fa en les democràcies.

Aixina és que vostés voran per què no volen recolzar propostes com esta.
Sobretot, a més, tinguent en compte que la fiscalia, precisament, en un altre debat
parlamentari que es va tindre en una comunitat autònoma veïna va aplaudir.
.
.
, la fiscalia que anava des de Madrid va aplaudir projectes com
este i va dir que eren pioners en l'estat espanyol, perquè considerava que podia col·laborar amb la fiscalia perquè la denúncia ha de ser prèvia, efectivament, com déiem abans, i la justícia va més enllà.
Però l'oficina antifrau és un primer pas que és complementari a la labor que fa la fiscalia.

I jo me pregunte.
.
.
, és cert que el seu partit en Catalunya la llei no la va votar; però el reglament, sí.
El reglament de l'oficina antifrau en Catalunya es va aprovar per unanimitat.
Per què vostés recolzen en Catalunya el que ací rebutgen?
-me pregunte.
I tal dia com hui, la presidenta del PP català, Alicia Sánchez Camacho, ha demanat a l'oficina antifrau de Catalunya que actue després de publicar-se el sumari del cas Pretòria.
Hui, justetament, ho ha demanat la senyora Sánchez Camacho.

Apliquen la clàusula Camps a açò!
(Remors) Clar, vostés no estan a favor allà?
Ací, per què no?
Tant que tenen sempre complex d'inferioritat, «jo també vullc el que tenen els catalans!
» Doncs els catalans tenen una oficina antifrau, miren vostés, precisament projectada i impulsada per un govern plural d'esquerres, i ahí anem.
Eixa és la diferència entre vostés i nosaltres.

Governant un govern plural d'esquerres es va aprovar a Catalunya una oficina fiscalitzadora de la pròpia acció de govern.
I els mateixos que governaven van articular mecanismes per a
desterrar les males pràctiques de l'acció de govern.
Això és la diferència amb un govern prepotent, on, on.
.
.
El cas Pretòria és abans a l'oficina antifrau.
L'oficina antifrau és de fa dos anys, senyora De Miguel, i vosté ho sap, que vosté és molt rigorosa a l'hora de fer debats.

I aleshores, i aleshores, el govern ha segut el primer que ha buscat la
transparència com a aliada.
I és la diferència entre aquells que confonen la majoria absoluta com a mecanisme que habilita
per a governar amb una patent de cors per a desplegar tota la prepotència.

Perquè si vostés voten açò en Catalunya i estan d'acord amb açò en Catalunya, per què ací no ho volen?
És per açò, «La corrupción acorrala al PP valenciano»?
O per açò, «El TSJ decidirá antes del 22-M si investiga la financiación ilegal del PP»?
O per açò, «Corrupción y urbanismo salvaje, la vía penal destapa la ineficaz disciplina urbanística del Consell»?
O per açò, «El caso Brugal destapa un sinfín de corruptelas de cargos del PP»?
O per açò, «Siete años del caso Fabra»?
O per açò, «El gobierno valenciano salpicado por otra trama de corrupción»?
Estan protegint-se vostés?
Perquè si no voten esta proposta perquè vostés s'estan protegint, haurien de revisar la seua manera de fer política i haurien de revisar la seua ètica pública.

Si simplement no voten açò perquè estan protegint aquells casos que encara no els ha esguitat o volen seguir els
que estan clavant la mà, clavant la mà, me pareix que són vostés una pèssima mostra del que ha de ser un partit democràtic.

I si és que se senten més còmodes en un brou de cultiu de desafecció democràtica dels ciutadans, també haurien de revisar el seu pedigrí democràtic, perquè estem en el segle XXI, senyors del PP, i ja és hora que vostés, d'una vegada per totes, es posen a defensar la democràcia i es posen a creure de veritat en la democràcia.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Senyories, al País Valencià, desgraciadament, fa ja molts anys que la corrupció forma part de la vida política.
De fet, els casos de corrupció s'han multiplicat de manera exponencial i els càrrecs públics imputats van des de regidors i alcaldes, diputats d'aquesta cambra, presidents de diputació, consellers i, fins i tot, el president de La Generalitat.

La desfilada de càrrecs públics pels jutjats no fa més que augmentar la desconfiança de la ciutadania en les institucions i en els governants.
I si tenim en compte
que la confiança del poble en el sistema democràtic és un dels elements fonamentals de la democràcia, cal dir que en estos moments al País Valencià el nostre sistema democràtic està en greu perill, perquè la gent no confia en les institucions públiques.

Perquè que determinats càrrecs públics vagen a passar més temps en els jutjats que en el Palau de La Generalitat, doncs, és molt alarmant.
És molt alarmant.
I més alarmant encara que eixos a més vagen a ser candidats, encara que siga per autoproclamació, molt alarmant.

I, evidentment, cal prendre mesures enfront d'aquesta xacra, enfront del frau, enfront d'aquells que s'apropien il·lícitament dels recursos públics, enfront de les corrupteles.
.
.
, enfront de tot açò cal prendre mesures.

Des d'Esquerra Unida, en realitat, pensem que el problema fonamental no és ni la falta de lleis ni la falta de mecanismes de control, sinó que el problema fonamental és que s'estan botant les lleis i s'estan botant eixos mecanismes de control.

El problema fonamental no és la falta de control, sinó que el problema fonamental és que l'obscurantisme i la falta de transparència són ja senyes d'identitat del govern del Partit Popular.

Si es crea una oficina antifrau, amb la qual nosaltres estem d'acord, però si es crea una oficina antifrau ja s'encarregaran d'ocultar la informació i d'intentar botar-se el control d'aquesta oficina antifrau, perquè ja sabem com actuen, perquè ja els coneixem.

En realitat el que fa falta al País Valencià és un canvi de polítiques i de model econòmic, i després explicaré allò del canvi de model econòmic.
I també, el que fa falta és que aquells que s'aprofiten del seu càrrec públic en benefici personal o del seu partit se'n vagen a sa casa o on el jutge decidisca que se n'han d'anar, evidentment.
Fa falta un canvi de govern també al País Valencià per a acabar amb tot açò.

Però si ací es proposa la creació d'una oficina antifrau com a òrgan adscrit a les Corts Valencianes, doncs, benvinguda siga eixa oficina
antifrau.
No anem a ser nosaltres els que ens oposem a tindre més mecanismes de control, encara que insistisc que eixe no és el problema.

Una institució dirigida a preservar la transparència i la integritat de les administracions, a prevenir i investigar els
possibles casos d'ús o destinació fraudulents dels fons públics.
Molt bé.
Estupend.
Quants més mecanismes de control, millor.
Quants més òrgans per a investigar i per a proposar, millor.
I sobretot pel que fa a la
detecció del que són les males pràctiques, que no tenen per què ser il·legals, però sí són immorals.

De totes formes, com dic, no acabarem amb la corrupció si no acabem amb les pràctiques polítiques que la fan possible.
Perquè no ens equivoquem, la corrupció no sols és una qüestió d'ètica individual, no és una qüestió de bons i de roïns, o almenys no sol és això.
L'aliment de la corrupció és el propi model econòmic en mans de determinades oligarquies empresarials i financeres.
Les polítiques de grans esdeveniments, de grans projectes amb sobrecostos, per exemple,
són un caldo de cultiu perfecte per a la corrupció.
Un model econòmic assentat sobre la base de la construcció i una tendència creixent a la privatització dels serveis públics són una font generosa de corrupció política.

Fixem-se bé, decisions públiques, val?
, decisions públiques que es prenen en el govern, que es prenen en els ajuntaments, el que fan
és posar els recursos públics en mans privades.
El sistema retroalimenta i, a més, el que fa és generar infinites modalitats de clientelisme que asseguren el silenci.

Les reclassificacions del sòl, per exemple, és una decisió administrativa que el que fa és beneficiar a determinades empreses.
Si açò ho ajuntem a la manca de finançament dels ajuntaments, doncs, açò també és fruit de corrupteles.

El que vull dir és que molt bé l'oficina antifrau, però, o canviem les polítiques, o continuaran totes les corrupteles i tota la corrupció.
I també el que vull dir és que no ens podem limitar a la vessant ètica del problema, que no basta en tindre oficines antifrau -que no estan de més i que a més recolzem-, que no basta amb això.
El que dic és que és una qüestió del sistema, que és una qüestió del model econòmic que tenim al País Valencià que comparteixen uns i altres.
I el que estic dient no exculpa els actuals
corruptes, en absolut, el que fa és eixamplar els càrrecs i els imputats.
Perquè ací són culpables de beneficiar-se il·lícitament alguns i de sostindre i defendre el sistema que n'és responsable la majoria.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señorías.

Compartimos totalmente lo que ha expuesto el Grupo Compromís.
Suscribimos las palabras de doña Mónica Oltra.
También creemos, como dice la diputada Albiol, que difícilmente una agencia de este tipo en manos del PP podía tener éxito.
En un día muy raro, muy raro porque hoy ha habido pocas proclamaciones del presidente.
El pobre hombre hoy se ha proclamado en un par de veces, y no entiende que ser
el presidente más proclamado, autoproclamado, de todas las democracias occidentales es porque a
todos los demás con una vez les vale.
Y él quiere una
(aplaudiments), y esa una no le llega.

La palabra fraude tiene tres acepciones en la RAE.
Una, en la que estamos todos de acuerdo y es la
que se ha hablado esta mañana, que es un delito que comete alguien poniéndose de acuerdo con algunos sinvergüenzas para perjudicar las arcas públicas, y lo hace quien tiene que velar por la ejecución de los contratos.
O sea, delitos.

Yo creo que aquí esta agencia, sí, podría ser útil en la detección, útil en la detección.
Pero ya han detectado muchos, ¿eh?
Lo de Gürtel.
Lo de Gürtel se ha detectado porque se reveló un concejal del PP de un pueblecito, empezó a llamar por teléfono a gente, y sabemos muchas cosas.

Lo de Brugal.
Lo de Brugal también es porque a alguien no le pagan, le han engañado, pesan mal.
Y a partir de ahí salen las gambas, los yates, y también esta investigación.

Lo de Emarsa es de juzgado de guardia.
A mi lo de Emarsa me parece como si ahí hubiera un cajón y todo el pasaba se llevaba dinero.
Dice, pues ahora contrato unas azafatas de
no sé dónde para un acto que no voy a hacer; ahora compramos unos bolis Bic a precio de
Montblanc de oro para que vayan los empleados; allí cogemos y compramos ordenadores que nos cuestan 8.
000 o 10.
000 euros cada uno.
.
.
¡Es una vergüenza!
¡Una vergüenza!
Y está en un juzgado.
Y cuando el abogado que está allí va a pedir -algo usual en estos casos- que se dicte prisión provisional contra no sé quién, pues entonces cambian al abogado, porque no quieren la prisión provisional, porque les gustará esa cuestión.

Y también pasó en Mercalicante.
Si un tipo se lleva 6 millones de euros, que son mil millones
de pesetas, que esta mañana el presidente ha dicho que él invertía 6 millones de euros en no sé qué al día.
Pues un día se lo llevo el tío de Mercalicante.
Tabares, el del Ivex, se lo llevo otro día.
Y, claro, y los días son nuestros, ¿eh?
Tabares está en Japón con sus 6 millones de euros.

Lo de Terra Mítica se está estudiando.
La gorda va a ser la de la Feria de Muestras.
Esa va a superar todo
lo que no está escrito.
Porque, claro, basta un ERE, no una agencia antifraude, un ERE, para
que a alguien le dé un ataque de responsabilidad y empiece a sacar papeles, papeles de vecinos de
la señora Juste, los que se van allí a montar estands para sus empresas.
¡Cajones!
Cuando llegue el ERE de la tele.
.
.
¡Cuando llegue el ERE de la tele.
.
.
!
No van a salir.
(Remors)

En esta acepción, la de perseguir delitos, hacen falta fiscales, jueces, partidos políticos que den la cara, aunque se la partan, ciudadanos nobles, gente que está dispuesta a que le crucifiquen en determinados medios de comunicación solo por decir la verdad, ser nobles y perseguir delitos.
¡Igual la agencia es útil!
Pero sobre todo hace falta gente que dé la cara, que dé la cara cada día, como se está haciendo de aquí pa' allá, y luego les parten la cara.

Que, por cierto, el señor Marí, brillante jurista que hoy está escondido, dijo ayer una cosa (veus), será, será el último juicio, eh, o será el juicio final, señora De Miguel, porque decir que a alguien le va a caer una multa que le va a
hacer pasar hambre, es que está más convencido de que ese es culpable y que encima le van a condenar a ello.
(Aplaudiments) Y estará en el juicio final.
Que, por cierto, al señor Marí, que me estará escuchando, le quiero ayudar en un tema.

El Código penal dice que hay dos atenuantes muy, muy cualificadas.
Una es contribuir
a reparar el daño.
.
.
¿Está preocupado por los 40.
000 euros?
Yo creo que en 15 se lo pueden dejar.
Pero
requiere dos condiciones: una, que reconozca que lo ha hecho, que repare el daño.
Y el daño es irse, no hay otro daño reparable.
Si él se va, yo creo que los fiscales dirán: este hombre ha estado fastidiando a todos los valencianos, se va, entonces la
atenuante entra en colisión.
O que diga la verdad.
Porque, como ha dicho el señor Morera, si acaba confesando que la mitad del dinero ese fue a parar a la niña de Rajoy y a que Rajoy volviera a perder las elecciones del 2008, supongo que
la justicia
dura lex, sed lex, pero también es generosa, acabará beneficiándole, y por 10.
000 o 12.
000 euros, que eso en una colecta entre ustedes, el
hombre se va, le recogen los euros, lo pagan y que se dedique a otro trabajo.

Pero hay otra acepción, que yo creo que aquí sí que puede ser muy útil la oficina antifraude, que es «el que tiende a eludir la ley en perjuicio del estado de terceros».
Claro, eludir la ley en perjuicio de terceros, que no sabemos aún si es delito, pues tiene que ver con la Ciudad de las Artes.
Que, por cierto,
al señor Camps, Gerardo, que me estará escuchando también, saque los papeles de la nave, que cada vez que los meten en una nave se les
quema la nave y nos quedamos sin papeles.
(Aplaudiments) ¡Lléveselos a casa!
Pero lo de una nave da pavor, eh, señora De Miguel.
Que los meten en una nave, se quema la nave y no vemos ni un
papel.

650 millones (inintel·ligible) .
.
.
de sobrecoste.
70 del Ágora.
Todos los de Terra Mítica.
El máster plan de Calatrava, 15 millones de euros de las torres torcidas.
Una Ciudad
de las Lenguas que nos ha costado una fortuna y no se va a hacer.
Un aeropuerto
que no tiene aviones.
La burla de la universidad esa virtual.
El museo del
siglo XIX.
Eso también es fraude.

¿Que sea delito?
Ya lo veremos entre todos.

Pero la tercera acepción es la que a mí más preocupa.
Que es «una actitud contraria a la verdad y a la rectitud que perjudica a los demás».
Y me preocupa desde un laicismo total.
Yo creo que es un fraude quien cada mañana se levanta diciendo que somos ricos, y somos cada vez más pobres.
Quien ha conseguido que los salarios de los valencianos sea la sexta
comunidad más pobre.
Los que.
.
.
, en términos de PIB -que Adolf lo ha dicho esta mañana genial, eso me ha encantado, casi tanto como ayer lo de Paco Signes, que eso
lo ha leído poca gente-, dice: a Cotino, por lo que sabemos, tendría que dimitir, por lo que sospechamos, es comulgar.
(Remors) ¿No me digan que no es un titular?
(Aplaudiments)

El señor Sanmartín ha hablado esta mañana de que el agujero del PIB lo están haciendo con los «gürteles» y tal, le meten mano al PIB y lo mandan al extranjero.
Yo creo que eso está muy bien visto.

Somos la primera comunidad en dos cosas: en deuda en relación con el PIB, la más debemos en relación con nuestro PIB, y somos la primera en fracaso escolar.
¡Y hay quien se enorgullece cada día de eso!
¡Y ese es el fraude más grande!
Porque ese fraude lo soportan los niños valencianos, nuestros nietos que pagarán la deuda.

Los 150.
000, que decía ayer Mónica.
.
.
, eh, Mireia, 150.
000 personas que viven casi en la indigencia en esta
comunidad.
Y ustedes cometen un fraude permanente con ellos, y no lo arreglará la agencia.

En el año 2000 estábamos 3,5 puntos por debajo del PIB.
Hoy 12.
La Comunidad Valenciana debe el 15%
de su PIB.
Inaudito no.
¡Claro!
Fíjese, han intervenido Grecia con menos deuda, han intervenido Irlanda con menos
deuda, y nosotros superamos a todo eso.
Y se lo dijo una vez: no están para que les intervengan, para que les detengan.
(Rialles i aplaudiments)

Hace una vez -y termino- a mi esa cuestión de faltar a la rectitud y a la verdad me preocupa porque Kofi Annan una vez
dijo, cuando era el secretario general de la ONU, le hicieron una entrevista y
decía que de lo que más había aprendido él en la vida era cuando llegó su director del colegio con una hoja de papel grande -uno por uno- con punto negro en la esquina, y entonces llamó a todos los niños y dijo: -¿qué veis ahí?
Y todos dijeron: -ja, un punto negro.
El problema no estaba en el punto negro, estaba en el papel,
porque nadie había visto que era una hoja de papel.

Los valencianos están mirando el punto negro, el punto negro de la mascletà veneciana, el punto negro del parany, pero lo grave es el papel.
El papel es la ruina moral, psicológica, de creatividad, de educación, de corrupción en que el está sumida esta comunidad.
Y cuando vean el punto blanco y la hoja en blanco seguro
que les tirarán.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el ilustre diputado César Augusto Asencio Adsuar.

El senyor Asencio Adsuar:

Muchas gracias, señora presidenta.

Estamos ante una proposición no de ley de esas que no van a dejar huella, que no aportan nada para mejorar
las condiciones de vida de los valencianos, que es lo que muchas veces achacan
a los políticos que se preocupan de otras cosas, en lugar de preocuparse de los vecinos, y
si no (inintel·ligible) .
.
.
para lo que les votan.

Estamos ante una proposición no de ley que propone la creación de una oficina antifraude en la Comunidad Valenciana.
La verdad es que el
nombre, el nombre que se le da a esta creación administrativa es la mejor forma de definir algo que no sabemos muy bien que
es.
Funciona pues como un tribunal o como una inspección fiscal, ¿no?
, ni una cosa ni la otra.
Es una especie de policía paralela, una comisaría de algo.
Es un órgano de fiscalización de cuentas.
.
.

Bueno, pues, después de leer de esto, nos da la impresión que es todo eso y al mismo tiempo no es nada.

Lo que se propone es un poco de todo y nada en concreto.
Y eso casa
perfectamente con la propia denominación que le dan ustedes en esa propuesta de una oficina.
Yo más bien lo catalogaría.
.
.
, ese engendro, esa creación, más bien casi como de un chiringuito, por la propuesta de iniciativa que conlleva.

Crear un órgano con rango de ley, crear un órgano dependiente de estas Cortes, es algo que el legislador tiene que pensarse
seriamente, es algo que hay que reflexionar.
No se puede ir creando mediante
ley, a la primera ocurrencia, un órgano para hacer no sabemos muy bien qué, lo que ya hacen otros órganos, entidades e instituciones constitucionales, estatutarias o creadas por
la legislación ordinaria.

Y decir una proposición de este tipo, y las explicaciones y apariciones que aquí hay, pues da muy bien la medida de lo que se busca, que no es lo que se dice,
sino buscar el fácil título periodístico y el hurgar en pretendidas o sedicentes situaciones de corrupción a la Comunidad Valenciana, que, por cierto, uno echa en falta cuando se
plantean estas cuestiones, echa uno en falta el caso Pretoria, donde hay
fuerzas políticas en otra comunidad que tienen su trasunto aquí y que aquí nunca son ejemplo de nada.
Los ERE de Andalucía, Mercasevilla, esas comisiones para inversiones que había que hacer y que todos hemos conocido.
Algunos no tienen que preocuparse de las
pensiones ni de las recortes, porque parece ser que se prejubilaba muy bien, y
sin llegar al mínimo ni de los años de ahora ni de los que vienen.
(Rient) Sí, sí, sí.
Todo eso preocupa a los ciudadanos.

Pero ya digo que me extraña que todo eso no forme parte del bagaje ideológico, ni del bagaje de precedentes que deberían justificar esa pretendida existencia de corrupción que, según ustedes, solo está en la Comunidad Valenciana, que no es cierto.

Y, por otro lado, pues que ustedes, en esa proposición no de ley, que cuenta con -parece ser- el respaldo de la oposición en su conjunto, la extienden ustedes, en cuanto a su posible control, tanto a
los ayuntamientos como a las universidades.

Y miren, esta proposición no de ley, técnicamente, es incorrecta, incurre en duplicidad de competencias, hay repetición de funciones en otros organismos y entidades creadas por la Constitución, como he dicho, o por el Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, o por las leyes del estado o las propias leyes de
la comunidad.

Por otro lado, la propia naturaleza administrativa de esta entidad.
.
.
falta su
encaje institucional, no lo tiene en cuanto a la competencia.
Y al faltarle ese
encaje, su naturaleza no está clara, con qué va a poder funcionar, ni cómo se interrelaciona con el resto del entramado institucional.
Y lo cierto es
que tiene dificultad de coordinación, dificultad de encaje jerárquico.
.
.
, en fin, tiene una cantidad de problemas realmente difíciles de encajar para esta creación, o este engendro o este chiringuito.
Que además, incurre en incremento de costes, incremento de costes que.
.
.

Y por lo que ustedes decían, ¿cuánto cuesta la corrupción?
Pues si hay que gastar más dinero, que se gaste en esto para evitar otros gastos en la corrupción.
Una tautología, porque, que nosotros sepamos, están detectándose esos casos masivos de dinero en muchos procedimientos que están abiertos.
Y, por lo tanto, las instituciones, las que hay, dictaminaran cuando
toque, con arreglo a la ley y con arreglo a sus procedimientos, dónde ha habido corrupción, dónde no ha habido.
Pero el hecho cierto es que en toda la geografía española hay expedientes, como acabo de citar, importantes, de utilización indebida parece ser que de recursos públicos.
Y, por lo tanto, están actuando ya las instituciones, que están.
.
.

Cataluña tiene en marcha esta ley, y ustedes dicen que está creada esta oficina.
Y pone usted como ejemplo que el Partido Popular apoyó el reglamento, aunque no la ley.
Pero, bueno, mire, precisamente por apoyar
este tipo de cosas, en su momento la creación de la ley, y el señor Montilla, el tripartito, crearon un abultado déficit, un despilfarro de recursos públicos, sumado al tema de embajadas, al tema de promoción exterior de la lengua, y a tantas y tantas otras cosas, de duplicidades de
gastos, que precisamente por eso el endeudamiento de la Generalitat de Cataluña ha llegado adonde ha llegado.

Y nosotros queremos aplicar esos principios de austeridad en la administración, esos principios que, desde ese decreto ley estatal que se dictó de control del déficit, pues estamos aplicando y todos deberíamos de aplicar en el ámbito de nuestra actuación política, el gobierno en el suyo.
.
.
Y los grupos parlamentarios deberían aplicarse también estas restricciones, en lugar de, con fáciles recursos mediáticos a los medios de comunicación, con iniciativas que únicamente están sentando principios de confusión en cuanto a la corrupción en nuestra comunidad.
.
.
Pues nos parece que es muy caro que ustedes quieran
antes de las elecciones pagarse la campaña utilizando la actuación pretendidamente corrupta de la Comunidad Valenciana, para ustedes estar
permanentemente anclados en esos planteamientos.

Y miren, ya puede actuar la Comunidad Valenciana, La Generalitat, en las Artes
y las Ciencias, las actuaciones administrativas.
.
.
, ya puede -cualquier caso, ya pueden.
.
.
- la Sindicatura de Cuentas respaldar -con sus observaciones o matizaciones, pero dentro de la escrupulosa legalidad- las actuaciones del gobierno de La Generalitat.
.
Ustedes, como decía Richelieu, ese primer ministro -cardenal, pero, en fin, esto lo diría más bien como primer ministro en vez de cómo cardenal-.
.
.
, cuando decía: «Si me dais un escrito con las seis líneas escritas por el ciudadano más honrado, encontraré algún motivo para colgarle.
»

Ustedes, ya podemos traer la documentación que quieran, ustedes ya pueden ver los expedientes que sea, ustedes ya pueden
tener los informes de la sindicatura, siempre acaban aquí condenándonos antes de que lo haga quien, en su caso, lo tenga que hacer, tras los
procedimientos legales y con la presunción de inocencia.
.
.
, como digo, ustedes aquí siempre acaban llevándonos a la condena antes de que lo digan -si es que lo dicen, que yo creo que no lo van a decir, estoy convencido-, en todos los casos que ustedes citan.

Duplicidades de competencias que ya están en estos momentos asumidas por otras instituciones, duplicidades de gastos,
vulneración de principios, como el de jerarquía.
Y fundamentan al final, en una proposición no de ley, un articulado del convenio de Nueva York, de 31 de octubre de 2003,
en relación a que se deben crear órganos como el que usted propone.

Bueno, en primer lugar, está convención vincula a los estados, es una convención suscrita por España.
Y, en cualquier caso, decirle que ese artículo sexto, si lo leemos conforme dice la convención, efectivamente, es cada estado el que se compromete a poner en marcha, de
acuerdo con su legislación interna y su derecho interno.
.
.
Y decirles que aquí existe la Fiscalía Anticorrupción, que es una fiscalía creada de manera específica para perseguir todo ese tipo de conductas que, según usted, puede colaborar en detectarlas o perseguirlas, esa oficina antifraude.

Por lo tanto, creemos que es innecesaria esta iniciativa.

Muchas gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Oltra, en el turno de réplica.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Han hagut vostés de recórrer als seus extrems per a defensar el no a esta proposta.
I és que, senyora Noguera, no té vosté raó, no están en la desfachatez, no hay quién los «desfache» a estos.
És una cosa molt gran.

Vosté ha parlat d'esta proposta com a un engendro i un chiringuito.
En fi.
.
.
Açò, amb el que els està caient a vostés, almenys és agosarat, senyor Asencio.
I diu que «el legislador ha de pensar antes de legislar».
Ho diu en la legislatura on hem aprovat el col·legi de terapeutas ocupacionales?
Ho diu en la legislatura on vostés han reformat el Reglament de Les Corts per a carregar-se l'aleshores Síndic de Greuges, Emilia Caballero?
Ho diu en la legislatura on van, a colp d'ocurrència, modificar la llei de senadors per a fastidiar a no sé qui?
Vosté pot dir ací que no s'ha de legislar a colp d'ocurrència, amb la que està caient?

I diu.
.
.
parla de la repetició de funcions, a la qual jo ja havia fet referència, perquè vosté el que ha fet és repetir el que va ser el dictamen del Consell, sense adonar-se que açò no és una proposició de llei, senyor Asencio.
És una proposició no de llei.
I aleshores, com vostés ja van dir que no a la nostra proposició de llei, on estava tot molt ben explicat perquè no se repetiren les funciones, ara vosté repetix el criteri del Consell, que jo ja havia contestat, i diu que és que n'hi ha una repetició de funcions.
Que no, senyor Asencio!
Que no!
Que el síndic de Comptes fa uns dies, quan va estar ací en compareixença, li vam preguntar sobre este tema de l'oficina antifrau i va dir que no hi havia duplicitat de funcions, perquè, en tot cas, la Sindicatura de Comptes actuava d'ací cap al passat, i l'oficina antifrau era una oficina que havia d'actuar en el present.
És a dir, el mateix síndic de Comptes diu que no n'hi ha duplicitat.

Però és que, a més, la Fiscalia també va dir, quan s'estava debatent açò a Catalunya, que no n'hi havia duplicitat, perquè l'oficina antifrau actua abans, perquè la Fiscalia no pot actuar si no n'hi ha una denúncia.
I a la millor això és el que vostés li tenen por, que no és la que n'hi ha ja, el Brugal, el cas Fabra, el cas Gürtel.
És el que no n'hi ha, és el que no n'hi ha a la millor al que vostés tenen por.

I ja és que me sembla, me sembla.
.
.
no una desfachatez, perquè a estos no n'hi ha qui els desfache, sinó una burla que vosté parle ací d'austeritat i despilfarro.
Vostés, que han fet l'aeroport de Castelló, com se dia abans, sense avions, però amb estàtua, amb estàtua amb floretes; que han fet el sobrecost de CACSA, que han fet el que també s'ha parlat este matí; que tenen un edifici que val 90 milions d'euros, que és el que val un hospital comarcal, que se diu Àgora i el tenen 350 dies a l'any tancat.
Vosté me parla a mi de despilfarro?
Quantes oficines antifrau podem fer amb 90 milions d'euros, d'un edifici que està tancat 350 dies a l'any?
Perquè vostés han fet ací la comunidad de los continentes, però totes buides de contenido.
Com té vosté la vergonya de vindre ací a parlar de despilfarro, quan són vostés la comunitat més endeutada?
Vostés han fet que sigam la comunitat més endeutada en termes relatius, els que més deute tenim som els valencians per culpa del seu despilfarro.

Com ve vosté ací a dir que una oficina antifrau, que va a costar 500.
000 euros, és un despilfarro, quan han pagat la visita del papa, han pagat una retransmissió de televisió que valia un milió d'euros i vostés han pagat 15 milions?
Si vostés han tirat els milions com el que menja pipes!
I ve vosté ací a parlar d'austeritat i de despilfarro per crear una oficina antifrau?
Vosté no està bé!
Vosté no està bé!
Quan han fet Mundo Ilusión, Ciudad de la Luz, Ciudad de las Lenguas.
.
.
i tots estos chiringuitos que ens han costat diners, però milions d'euros!
Quant ha costat Mundo Ilusión?
Només en projectes més de 4 milions d'euros, i no ha servit per a res.
Ahí tindria vosté huit oficines antifrau.
Sap vosté?
I vosté ve ací a parlar d'això, de despilfarro, quan ha fet vosté un obelisco en el seu poble que costa 100 milions de pessetes?
Me caguen la mar!
I és que, a més, és més lleig que el món!
Vosté ha fet un obelisco de 100 milions de pessetes en el seu poble, el homenaje al falo que ha fet vosté allí en el seu poble.
Com pot vosté parlar de despilfarro, després d'haver fet l'engendro.
.
.
, això sí que és un engendro, de color blau, que ha fet vosté en Crevillent.

I després, mire, el traïx sempre el inconscient, perquè vosté diu: «Es que ustedes se quieren pagar la campaña en estos tiempos con la oficina antifraude.
» Aiii!
Si és que alguns de vosté tindrien d'estar emmordassats, emmordassats!
No tindrien de deixar-los eixir ací.
«Ustedes se quieren pagar la campaña.
.
.
» No.
Vostés són els que se volen pagar la campanya, com se l'han pagat altres anys amb els diners del Gürtel i tots els
chiringuitos i engendros que tenen muntats.
Això sí que són chiringuitos i engendros, la seua corrupció, senyor Asencio, i no la taparà amb el vot en contra hui ací.

La senyora presidenta:

Para finalizar con el turno de réplicas y antes de proceder a la votación, señor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Jo li agraïsc, senyora Oltra, el seu interés per promocionar el meu poble i els seus valors arquitectònics i urbanístics, en el que és l'obra d'infraestructura de la rambla, del buit urbà central, més important de la història de Crevillent des de la seua fundació, l'estructuració urbana més important, el centre geogràfic de Crevillent.

I, per cert, un monument que si vosté se pegara una volteta per allí, que anirà en campanya, m'imagine que la portaran, vorà vosté el que són cafeteries, el que són almanacs de calendaris amb la foto, premis, premis de fotografia.
.
.
És a dir, que.
.
.
I una obra feta, eixa de l'obelisc, en meitat de tota la resta, feta en.
.
.
fa enrere ja quatre o cinc anys.
Però vostés estan ahí i no passen els temps.
(Aplaudiments) Se podia fer quan es va fer, ara no l'haguera fet, evidentment, després de la crisi que alguns mos han portat, però ho vaig fer quan podíem fer-ho.
I ho vam finançar sense dèficit.

I dit això, jo no vaig a entrar en altres observacions que vosté ha fet, que entrarien en el camp de Freud.
Jo no vaig a entrar en eixe.
.
.
 retratant en els altres coses que a voltes projecta un en ell o en ella, eh?
Deixem cadascú.
.
.
, perquè ahí cada u ho veu d'una altra manera i pot pensar moltes coses.

Bé.
Jo, el que, després d'este moment de distensió, que crec que és bo per a contrarestar, doncs, la seua actuació, que, com sempre, jo creïa que venia vosté hui refredada i, ¿què dic jo?
, doncs, hui estarà més tranquil·leta, però, ¡no!
Bé, vosté arriba aquí, a la tribuna, es calfa, se li calfa la boca i ja vosté torna a ser la mateixa de sempre, encara que estiga refredada i estiga malalta.

Però, mire, a vostés se'ls oblida sempre allò principal.
Primera, esta creació d'esta oficina, este xiringuito, no aporta res.
Ho diuen vostés en la seua proposició no de llei, que, per cert, no he copiat ni una paraula, pot vore la contestació del Consell.
.
.
Poden ser arguments pareguts, però ni l'exposició ni les dades ni l'argumentació té ni una frase que vosté puga sacar que jo he dit d'eixa contestació del Consell.
El que és lògic és que jo diga alguna cosa pareguda o diga una posició similar.
Si no, no estaria en el Grup Popular que sosté el govern, que ja els va contestar a vostés en eixa proposició de llei.

Vostés diuen que este òrgan és per a.
.
.
, fent de cooperant, amb les autoritats competents.
.
.
¡Ja vosté està reconeixent que els competents són altres!
.
.
.
, per a tot el que vosté diu que cal fer en eixa proposició no de llei, eixe organisme és per a cooperar amb les autoritats competents.
Fixe's vosté si eixa frase que vosté ja ha posat ahí no desqualifica tot el que vosté proposa en la proposició no de llei.

Després diu «en compliment de les seues funcions, atorgades a l'oficina antifrau, s'entendran sense perjudici de les encomanades als altres òrgans, als quals complementa».
.
.
Jo sempre entenc que la paraula «complementa» és que no és una cosa essencial ni és indispensable, i en època de crisi, entendrà vosté que si ha-hi altres amb competència i que tenen l'actuació principal, està de més les despeses que en estos moments no es poden finançar amb els recursos públics.

I podria seguir amb altres frases que tinc aquí, però no me donaria temps.
Mire, vostés diuen que mosatros no confiem en les institucions públiques.
.
.
Sí que confiem en les institucions públiques.
També és veritat, perquè els que no confien són vostés, quan volen crear un organisme que, pel que s'ha vist, faça el que la resta d'institucions constitucionals, estatutàries i legals no fan.
Però jo vaig a dir-li una cosa, mosatros confiem en la resta d'institucions i la resta d'administracions.
També és veritat que a voltes amb la fiscalia tenim algun dubte, ¿eh?
, a voltes, perquè això que vosté diu que amb una denúncia se posa en marxa la fiscalia, no és igual per a tots.
En uns casos, a través d'una notícia de premsa, amb un titular és suficient perquè la fiscalia es pose en marxa, i altres voltes, per molts titulars que
apareguen, inclús amb denúncies presentades, ¡falta temps per a arxivar
(aplaudiments) o falta temps per a no iniciar eixos procediments!
, que cal dur en querelles, ¡en querelles!
, però a part.
Eixa a voltes és la realitat, però, bé, pot ser una taca en la part de l'arquitectura institucional que sí que funciona, sí que funciona, i per això entenem que no fa falta esta creació d'una oficina que, (veus) vosté està diguent-ho, i si els ho va dir el síndic, i si els ho va dir el fiscal, que no és incompatible esta actuació d'ells amb altres organismes, perquè poden actuar en la fase prèvia, jo li dic a vosté: ¿un organisme per a actuar en la fase prèvia sobre la base de rumorologies, a persones fisgones, a chivatos de coses.
.
.
?
, ¿de què exactament?
Una oficina, ¿per a.
.
.
anar deambulant (rient) pels despatxos a vore què?
, ¿a vore què?

Aquí està ja tot clar (veus) ¡amb les institucions que ja existixen!
Sí.
Al final, (veus) quan una cosa es fa mal, acaba en les institucions que ja estan.
Per tant,
busquen-se vostés fer-se la propaganda d'altra manera i no a costa de tots els valencians ni del pressupost de La
Generalitat.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señorías.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 39; votos en contra, 45.
Queda desestimada esta proposición.

És closa la sessió.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 15 hores i 5 minuts)