Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 1 de desembre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 47 minuts.
Presidix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 16.
Primera reunió.**

 

 

***Proposta de tramitació pel procediment de lectura única, previst en l'article 129 del RCV, del Projecte de llei de la Generalitat Valenciana per la qual se suprimeix l'Àrea Metropolitana de l'Horta (BOCV número 18).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.

Primer punt de l'ordre del dia.
És la proposta de tramitació, per procediment de lectura única previst en l'article 129 del Reglament de les Corts Valencianes, del Projecte de llei de la Generalitat Valenciana pel qual se suprimeix l'Àrea Metropolitana de l'Horta.

Per acord de la Junta de Síndics, se sotmet a votació la proposta de tramitació del projecte de llei per procediment de lectura única, i a continuació hi haurà un torn d'explicació de vot de cinc minuts per cada grup parlamentari.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 44 vots a favor, 32 vots en contra i cap abstenció.
Queda, per tant, aprovat el procediment de lectura única previst en l'article 129 del Projecte de llei pel qual es suprimix l'Àrea Metropolitana de l'Horta.

A continuació, per a explicació de vot, té la paraula, en representació d'Esquerra Unida, el senyor Ribó.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

El motiu és explicar per què ens hem oposat a la tramitació de lectura única, com vàrem manifestar en el seu moment en la Junta de Síndics.

L'article 129 diu: "Cuando la naturaleza de un proyecto o proposición de ley lo aconseje y su simplicidad de formulación lo permita.
.
.
" Continua.
Es compleixen aquestes condicions?
Al nostre entendre, radicalment no.
El procediment de lectura única, fins ara, en aquestes Corts, s'ha emprat catorze vegades.
D'aquestes catorze vegades, huit vegades ha estat per a crèdits extraordinaris o suplement de crèdit, cinc vegades per a modificació de lleis en algun aspecte del seu articulat; d'aquestes, tres van ser votades per unanimitat i dues amb un sol vot en contra.
Només una vegada s'ha utilitzat per un projecte de llei, concretament el de policies locals, que va ser aprovat per unanimitat.

Per tant, la naturalesa i simplicitat s'ha emprat fins ara sempre en temes de crèdit extraordinari o modificacions puntals de lleis ja existents.
Només hi ha una excepció, l'aprovació de la nova Llei de policies locals, però va fer-se en la passada legislatura per unanimitat i previ el consens amb totes les forces sindicals.

La llei de dissolució del CMH té una naturalesa que aconselle la lectura única i la seua formulació ho permet?
Des d'Esquerra Unida diem clarament que no.
Hi ha moltes raons que abonen açò.
La primera és que la Llei de creació del Consell Metropolità de l'Horta va fer-se després d'un debat i presentació d'esmenes en aquesta Cambra.
Sembla lògic i normal que es donaren les mateixes condicions en el debat de la seua dissolució.
La segona raó és que la Llei 4/95, de 16 de març, de l'Àrea Metropolitana de l'Horta, que modificava la llei anterior, va fer-se també després d'un debat amb presentació d'esmenes per part de l'oposició.
Per segona vegada es debat per mecanisme normal aquesta llei.

La llei que se'ns presenta és certament curta en articulat però és molt complexa, tant en la seua naturalesa com en la seua formulació, a més d'afectar a dos serveis fonamentals per als habitants de l'Horta: l'aigua potable i el tractament de residus.
La llei de què estem parlant, a l'entendre del nostre grup parlamentari, envaeix competències municipals, almenys durant el procés de transferències de personal i de mitjans patrimonials, materials i financers.

Volem recalcar que aquesta no és una opinió nostra exclusivament.
Està plantejada amb nitidesa pel Consell Jurídic Consultiu i amb contundència pel vot particular emés per un dels seus membres.
Similars arguments apareixen en les al·legacions presentades per molts municipis.

En cap moment apareix en la llei que se'ns proposa per a lectura única una diferenciació entre el moment de dissolució i el moment d'extinció del Consell Metropolità de l'Horta, ni hi ha cap diferència entre la comissió mixta encarregada de realitzar el procés de liquidació i l'instrument encarregat de desenvolupar les funcions pròpies del CMH, que són competència municipal, que són competència municipal, que hauria de nàixer, per tant, del CMH mateix.
Així es va fer, per exemple, en el procés de dissolució en la Llei catalana del 4 d'abril del 87.

Estem, en definitiva, davant d'un projecte de llei manifestament millorable, amb greus errors d'invasió de competències que poden donar, fins i tot, lloc a recursos d'inconstitucionalitat.

La voluntat del govern, recolzada pel Grup Parlamentari Popular en la Mesa i la Junta de Síndics, ens impedeix debatre aquesta llei amb detall, introduir esmenes i intentar millorar-la.
Ens sembla incomprensible.
Estem davant d'un fet inèdit en aquestes Corts.
No ha passat mai des de la seua constitució.
A què ve tanta pressa?
Els recordo que aquestes Corts poden habilitar el mes de gener per a discutir aquesta llei.
S'ha fet per a lleis que després dormen el somni no sabem si dels justos o dels oblidats.
Em referisc a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, que es tenia molta pressa, que era un tema històric i encara un any i mig després no està en funcionament per no haver-se nomenat els acadèmics.

Ens haurien de respondre a aquesta pregunta: A què ve tanta pressa?
No hi ha aigua a les cases?
No es recull el fem en els municipis de l'Horta?
Vostés saben que res d'això és cert.
Els serveis que dona el CMH funcionen igual que ho han fet durant els últims anys.
Ens preocupa la seua pressa, perquè alguna cosa amaga.
L'única explicació que tenim és que vostés volen amagar alguna cosa del funcionament del CMH dels últims quatre anys.
Tenen por que coneguem els detalls del funcionament de les empreses vinculades al CMH?
Els preocupa que sota les catifes del CMH i les empreses components hi haja coses que no es poden conéixer?
Pensem que aquesta podria ser una explicació plausible que justifica les seues pors.

Per tots aquests motius, hem votat que no a un fet que, repetim, considerem insòlit en aquestes Corts.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Vull donar explicació del vot en representació del Grup Socialista­Progressistes.

Vull començar la meua intervenció agraint al Partit Popular el seu esforç per assolir el consens polític, tan necessari en esta llei.
Ni en somnis podria haver imaginat que la majoria que ací ostenten seria utilitzada de manera tan generosa i amb tant de respecte al dret de les minories.
Gràcies, senyor Zaplana.
Valorem el seu esforç.
De segur que els quaranta-quatre ajuntaments que conformen l'Àrea Metropolitana de l'Horta sabran agrair-li-ho.

Em dóna la impressió que s'han adonat que estic parlant en broma, i és que la ironia em sembla la millor forma d'abordar esta qüestió que tant preocupa al Partit Popular.

Una cosa ja vaig tenint clara: acaben vostés d'inventar una nova forma de legislar, acaben d'inventar l'alta velocitat legislativa.
I és que l'AVE, el tren, no sabem ni per on ni quan vindrà, però allò que és aprovar lleis a velocitat de vertigen, a la vista està que són capaços de fer-ho.
Les seues coses, senyor Zaplana, donen vertigen.
Van vostés *a lo loco*, com diria el senyor president, van *a toda leche*.
I de tant d'anar *a lo loco* estan donant l'espectacle.
Estan organitzant un bon numeret, i el problema és que no sabem a sant de què ve.
Encara que ho sospitem.

Per què tanta pressa?
A sant de què ve tanta precipitació?
En la meua opinió, en l'opinió del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, les seues coses, senyor Zaplana, sonen a escapatòria.
Voler esborrar de manera tan grollera els quatre anys del PP al front del Consell Metropolità de l'Horta és un intent infantil de tapar la nefasta gestió duta endavant per vostés, per vostés al front d'una institució, i pot ser de tapar algunes coses que poquet a poquet, pel temps, s'aniran aclarint.

El tràmit parlamentari de lectura única que ens proposen, o millor dit, que ens imposen, és un abús parlamentari, constituïx una burla sense precedents en esta Cambra, i posa de relleu fins a quin punt pot arribar la seua prepotència, això de què abans parlaven vostés.
No sols dissolen tot allò que no manegen, i que suposa un verdader *pucherazo* electoral, sinó que ni tan sols ens deixen parlar.
Volen llevar-nos fins la paraula.
Esta és la majoria absoluta del Partit Popular, esta és la majoria absolutista del senyor Zaplana.

El proper dijous, demà, votarem no a la llei, de la mateixa manera que hui hem votat no a les formes d'un partit polític, el Partit Popular, al qual li molesta el debat.
Hem votat no a esta *patada* en la porta de les Corts Valencianes.
Hem votat no perquè el procediment que ens imposen li lleva la veu als grups parlamentaris de les Corts, impedint el debat de les posicions polítiques de cada un d'ells.
Hem votat no perquè l'objectiu de la llei és eliminar qualsevol òrgan que no estiga dominat totalment pel PP.
Hem votat no perquè ens trobem davant de l'exemple més clar de despotisme polític.
Hem votat no a la premeditació, a l'*alevosia* i fins i tot a la nocturnitat que està presidint l'actuació del Partit Popular en esta llei.
Hem votat no perquè de la primera llegida dels informes que acompanyen la llei queda clar que ens trobem davant d'un empastre, d'un monumental empastre.
Només l'informe del Consell Jurídic Consultiu assenyala setze aspectes que haurien de ser modificats, i per a això utilitza expressions tan fines com "se sugiere", "sería conveniente", "convendría", "debería establecerse", "es aconsejable", expressions molt fines, és cert, però que indiquen de manera inequívoca que ens trobem davant d'una llei feta des de la revenja i no des de la lleialtat institucional i la normalitat democràtica.

Amb tot açò, jo li pregunte, senyor Zaplana: Què hi ha darrere d'esta llei?
Tantes coses s'han d'amagar?
A què ve tanta pressa?

I acabe, senyora presidenta, manifestant que esta actitud prepotent i dèspota del Partit Popular és molt il·lustrativa.
A partir d'ara ja sabem a què atendre'ns amb vostés.
A partir d'ara els diputats i les diputades de l'oposició haurem d'oblidar-nos del dret administratiu.
Les seues lleis, senyor Zaplana, hauran de ser interpretades des del punt de vista del dret marítim, perquè allò seu.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
senyors del Partit Popular, és un *derroche* permanent de pirateria política.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ros.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Il·lustres senyores i senyors diputats.

És esta la primera intervenció que tinc en este hemicicle i ­com no­ vull dirigir en primer lloc una cordial salutació a tots vostés i deixar constància de l'honor que tinc en estos moments de poder dirigir-me als representants del poble valencià.
Deixar constància també que em trobaran sempre des del diàleg i la tolerància, però també des de la fermesa en el debat, partint de les idees i conceptes del projecte polític en el que estic integrat.

L'explicació del vot positiu a la tramitació per lectura única del text legal que està inclòs en el ordre del dia del Ple de hui té una defensa molt evident i en això discrepem els partits polític ací representants.
Però és evident que l'article 129 està parlant de la simplicitat de formulació d'una llei.
I crec que és important que sapiguem distingir el que és esta llei en sí i el que puga representar les conseqüències d'esta llei.

La llei en sí mateixa considerada té una formulació absolutament simple, i qui diga el contrari crec que està malinterpretant els conceptes que es contenen en la llei, perquè només estem parlant de dos articles i una disposició transitòria; dos articles molt clars, que no tenen cap de complexitat: dissolució de l'àrea metropolitana de l'horta en derogació de la Llei 4/1995 i, per un altre costat, l'establiment d'un sistema transitori, d'un sistema que preveu la mateixa llei que ha de fer-se un treball en el període de sis mesos.
I eixa és la complexitat que du ocasionada la dissolució del Consell Metropolità.
No du en absolut complexitat alguna el fet que s'estiga formulant un projecte de llei de dissolució d'un organisme.
Ací no existeix cap de complexitat.

Per una altra banda s'està utilitzant este procediment de lectura única, que és un procediment previst en el Reglament d'estes Corts i que estes Corts han fet ús d'ell.
I es deia abans per algun portaveu que s'havia fet ús en escasses vegades, que s'havia fet ús únicament i exclusivament en conceptes de crèdits extraordinaris.
I he de dir que s'ha fet ús efectivament catorze vegades.
I s'ha fet ús per a la modificació de lleis importants, com és la Llei del Consell Econòmic i Social.
I s'ha fet ús del projecte de lectura única per a fer modificació parcial de la Llei del Govern Valencià.
I s'ha fet ús, també, com s'ha fet referència, per a la Llei de policies locals.
Efectivament són textos legislatius d'una profunda transcendència per als valencians, estos que he anomenat.
I que darrere d'eixes lleis que s'aprovaven o es modificaven pel tràmit de lectura única ja no hi havia cap altre procés posterior.

En este projecte de llei existeix el procés posterior de durant sis mesos establir els mecanismes i crear els organismes corresponents perquè l'àrea metropolitana de València tinga un marc legislatiu adequat.
No parlem de formes que s'utilitzen per part del Grup Parlamentari Popular o per part del Govern Valencià, no parlem de formes que són formes absolutament democràtiques, que són formules i formes absolutament previstes en el Reglament, perquè si no hem de fer referència a formes que s'han utilitzat per altres partits polítics en dates recents quan es produïen determinades circumstàncies a Madrid el cap de setmana passada.
Això sí que no són formes democràtiques.
El que ací està plantejant el Partit Popular és respecte al Reglament, respecte a la legislació vigent per a posar en marxa un nou procés necessari i imprescindible per a l'àrea metropolitana de València.

També es pregunta què hi ha darrere de esta llei.
Darrere d'esta llei existeix la preocupació del Govern Valencià per a donar solució a l'àrea metropolitana de València, que tots els qui estem ací, fins i tot vostés, membres del Grup Parlamentari Socialista i membres del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, són conscients que l'actual funcionament del Consell Metropolità de l'Horta deixa molt que desitjar.
Vostés estan absolutament convençuts de què la dissolució del consell, la modificació de l'estructura del consell és necessària.
I això només es pot fer que de dos maneres: en primer lloc, produint la dissolució del consell amb la seguretat de què els servicis que s'estan prestant continuaran prestant-se i no sols perquè este projecte de llei ho preveu així.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Díez.
.
.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

.
.
.
sinó també perquè està gestionant el consell a través d'unes empreses que no deixaran de gestionar.

En definitiva, el que este Grup Parlamentari Popular fa al donar este vot positiu al tràmit de lectura única, el que fa efectivament és accelerar el tràmit parlamentari d'una posterior estructura i un posterior marc legislatiu, que és imprescindible que es faça quant abans per a què el consell, per a què l'àrea metropolitana de València, tinga una resposta com la que demanen els ciutadans d'eixa zona.

Res més, senyora presidenta.
Moltes gràcies.

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU (BOCV número 18).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Díez.

Passem a continuació al punt dos de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU.
Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la senyora Cervera.

 

**La senyora Cervera Mañas:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Ilustres señoras y señores diputados.

Me corresponde, como vicepresidenta de la Comisión de Educación y Cultura y por decisión unánime de todos sus miembros, presentar ante el Pleno de la cámara el dictamen elaborado por esta comisión, aprobado en su reunión del día 24 de noviembre de 1999, al que acompañan las cinco enmiendas que el Grupo Parlamentario Esquerra Unida del País Valencià ha mantenido para su defensa hoy ante el Pleno de la cámara.

En esta ocasión, junto a la satisfacción por realizar la presentación del dictamen de la comisión a iniciativa de los tres grupos parlamentarios, debo sumar también a ello el agrado que me produce presentar la que es la primera ley, el primer texto normativo que las Cortes Valencianas van a aprobar en esta V legislatura.

El proyecto de ley se presentó el 24 de septiembre del presente año y se tramitó por la Mesa de las Cortes Valencianas el 4 de octubre, apareciendo publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* cuatro días después.
Con esta publicación se abría el plazo para la presentación de enmiendas, que finalizó el 2 de noviembre, tras la ampliación de este plazo a solicitud del Grupo Parlamentario Socialista-Progresista, que concluyó con la presentación de una enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida del País Valencià y nueve enmiendas parciales, cuatro por el Grupo Parlamentario Socialista-Progresista y cinco por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida del País Valencià.

El Pleno de las Cortes Valencianas, en su sesión del 3 de noviembre de 1999, rechazaba esta enmienda de totalidad.
Y ocho días después se reunía la comisión de Educación y Cultura para la recepción de las enmiendas parciales y el nombramiento de la ponencia encargada de informar el proyecto de ley.

La ponencia se reunía el 16 de noviembre y su informe aparecía publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* seis días después, con lo que se permitía el debate el 24 de noviembre de 1999 en comisión del Proyecto de ley de reconocimiento de la Universidad Cardenal Herrera­CEU.

Este es el dictamen publicado el 29 de noviembre que hoy me corresponde, como vicepresidenta de la Comisión de Educación y Cultura, presentar ante el Pleno de la cámara y al que, como he señalado anteriormente, sólo se mantienen cinco enmiendas parciales para su debate hoy en el Pleno.
Esta realidad es una muestra del acuerdo y el consenso que ha existido y existe en torno a este primer proyecto de ley que se somete a la consideración de la cámara.

Espero y deseo que los debates en esta sesión plenaria continúen con la flexibilidad, moderación y el respeto con que se desarrollaron durante el debate en la comisión que tuve el honor de presidir el pasado 24 de noviembre.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Cervera.

Anem a passar a continuació a la presentació i debat de cada una de les esmenes.

Sí, senyor Cardona?

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Era per a demanar l'agrupament de les esmenes, tal i com apareixien en els papers oficial, 1, 2, 8 i 9, que defensaré conjuntament ara.
I deixe per a després la defensa de l'esmena número 3.

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyor Cardona.

Hi ha algun inconvenient per l'agrupació de les esmenes de presentació i defensa de la 1, 2, 8 i 9?
Si no hi ha inconvenient, passem a la defensa de l'esmena número 1, 2, 8 i 9.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Les esmenes que presentem, aquestes quatre esmenes que agrupe, fan referència, la primera ­totes les quatre són de supressió­ la primera és una esmena a l'article primer, punt u, on es deia "l'abast geogràfic de la universitat" proposàvem suprimir "sense perjudici que en un futur puguen establir-se centres en altres poblacions de la Comunitat Valenciana".

L'esmena número 2 pretén suprimir el que inicialment els centres d'aquesta universitat foren els allí indicats i preteníem suprimir la paraula inicialment.

I les esmenes números 8 i 9 estan fetes a l'exposició de motius i proposen la supressió dels següents dos paràgrafs, que els vaig a llegir perquè estiguen assabentats.
El primer paràgraf és: "D'altra banda la conversió de tots estos centres de la universitat privada redundarà en benefici de la investigació científica, ja que permet el desplegament de programes de tercer cicle a tota la comunitat universitària que els integra, al mateix temps que suposa una nova oferta universitària per a la Comunitat Valenciana, sense que represente cap càrrec als pressupostos de la Generalitat, ja que es tracta d'una institució de finançament íntegrament privat".
La número 9 pretén suprimir el paràgraf, també de l'exposició de motius, que diu: "Per a un millor servei de l'oferta educativa en l'àmbit de la Comunitat Valenciana".

Bé.
És evident que la nostra oposició a aquesta llei no es basa en si un determinat article és o no correcte, sinó que es basa en un cas més de fons.
Si haguerem considerat que un article era o no correcte, hauriem presentat més esmenes als mateixos, cosa que hem fet; en la següent intervenció defensem una esmena concreta, i també ho hem fet quan hem analitzat i hem acceptat esmenes tècniques, o esmenes presentades per altres grups, en aquest cas, el Grup Socialista.

La nostra oposició és global i de fons.
Atén a la nostra concepció de com pesem que serien millors les coses, en aquest cas d'ensenyament universitari.
És a dir, atén a raons que es basen, en principis d'igualtat, d'interessos comuns, de redistribució de la riquesa o de participació.

En eixe sentit he de repetir arguments que ja vàrem expressar al moment de presentar l'esmena a la totalitat.
Nosaltres optem per un model d'ensenyament públic, a totes les etapes i a tots els nivells.
Els poders públics són els que haurien de donar resposta als interessos comuns, que no són la suma dels interessos particulars, sinó allò que tenen en comú els interessos de tots.

I a més, els poders públics són els qui han de donar camp perquè totes les particularitats puguen expressar-se i puguen desenvolupar-se.
Nosaltres ho hem dit sempre de la mateixa manera: volem centres educatius on la pluralitat y la diversitat en siguen constituents, siguen efectius, i no volem pluralitat i diversistat de centes que responguen a interessos particulars.

Amb aquesta idea no faig referència, en concret, a la Universitat Cardenal Herrera­CEU; faig referència a un model de provisió del servei públic que ha de ser l'ensenyament que nosaltres no compartim.

En este cas concret ens trobem amb una llei concreta que sí que fa referència a aquesta universitat, i les nostres esmenes pretenen, per una part, limitar l'extensió del model ­conforme fan les esmenes 1 i 2­, pretenen que no s'estenga eixe model que nosaltres cosiderem pitjor que el model públic, i per un altra part, pretenen suprimir les frases que volen lligar "privat" i "qualitat".
No negue que poden anar juntes alguna vegada, però per al nostre model educatiu ­la nostra interpretació de l'educació­ per a que un ensenyament siga de qualitat ha de ser també, necessàriament, públic.
Això, també desgraciadament, no li assegura la qualitat, però nosaltres creem que és un requisit necessari, encara que no suficient.

Nosaltres diferenciem clarament públic i estatal; és a dir, quan estem dient públic no estem dient un model estatal: el model estatal suposa una afecció al règim, una clara línia d'actuació determinada pels poders polítics.
Nosaltres pensem que la universitat pública no ha d'estar limitada per aquesta afecció política a uns determinats poders.
Pensem que la universitat pública té un volum importantíssim de recursos humans que li permeten oferir un amplíssim conjunt d'ensenyaments; pensem que permet la interdisciplinarietat, la investigació en gran i xicoteta escala; pensem que permet la participació de tots els seus implicats; i pensem també que aquest model de universitat pública ha sigut aconseguit amb molt d'esforç.
Per exemple, el pas d'una universitat estatalitzada a una universitat pública es va fer abans de la vinguda de la democràcia, i es va fer gràcies a l'esforç de la gent que, dins d'ella, va estar treballant, va estar fent esforços per a que una direcció determinada fóra canviada, per a que la seua autonomia tinguera, realment allí, lloc on expressar-se.
I la universitat, al anar convertint-se d'estatal en pública, va ser també un gran element per aconseguir el pas a la democràcia que, entre tots, hem fet possible.

Les universitats públiques tenen un professorat que ha passat per diversos filtres, per assegurar la seua capacitació.
Les característiques pròpies de la universitat pública fan que professors puguen tenir una autonomia substancial davant els seus contractadors; poden mantindre divergències, poden ser creatius, poden oposar-se, fins i tot, a algunes situacions d'injustícia.
En la universitat pública tot es possible, i quan dic tot ho dic tot dins de l'ordenament legal, i des de lo raonablement possible d'intervenció social.

El problema dins de la universitat privada és que sí que poden existir institucions que s'aparten dels requisits que considerem imprescindibles.
El problema és que poden no ser plurals; poden ser monolítiques; poden coartar l'autonomia dels seus integrants; o poden no complir un mínim d'exigència acadèmica.
I voldria que tinguérem molt en compte esta paraula "poden".
Jo no dic ni que totes ho siguen, ni que totes ho facen, però es un model que ho permet.
I per això la nostra opció és limitar aquest model, que té la possibilitat d'apartar-se d'allò que nosaltres considerem òptim.

Últimament la separació entre estatal, públic, privat.
.
.
és una diferenciació que, cada vegada, s'està perdent, està difuminant-se, cosa que, per a nosaltres, no és bona.
Ens estem trobant el cas, últimament, què a la Jaume I, per exemple, es volen aprovar unes titulacions pròpies, i els mateixos alumnes protesten, perquè consideren que no es poden aprovar abans que les carreres oficialment instituïdes estiguen realment cobertes, i no tinguen eixes carències que ara veuen.

Per això, per a nosaltres, que veiem estendre's este model, amb el reconeixement d'universitats privades, o amb la introducció de privatitzacions puntuals dins d'universitats públiques, ens porta a la següent part de les esmenes, que fan referència al lligam eixe que s'estableix entre benefici per la investigació i no cost per als poders públics.
¿Vol dir això que una investigació que als poders públics els costa alguna cosa, que els costa recursos, no pot ser de qualitat?
No és un benefici?
És a dir, eixe entrar que la investigació gratuïta per als poders públics és un benefici més gran, em sembla perillós.
Perquè la investigació que depèn dels fons públics pot dedicar-se a allò que no té un benefici comercial directe; pot fer investigació de base; pot respondre a interessos que no són els d'una empresa, els d'una institució concreta, sinó que són els interessos globals.

Per això pensem que hauria de desaparèixer també la referència a la millor oferta educativa lligada a una universitat privada.
Una universitat privada ofereix una altra opció als estudiants; poden triar-la; poden estudiar en ella; però són els poders públics els responsables de donar un millor servei educatiu, una millor oferta educativa.
Són ells qui han de donar resposta a les demandes de la societat; són ells qui han d'assegurar una oferta universitària suficientment ampla, plural, participativa i comprensiva.
I és per aquests motius pels què els demanem un vot afirmatiu a estes quatre esmenes que ara presentem.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra.
Senyor Serra, té la paraula.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Jo començaria esta intervenció dient-li, senyor Cardona, que no hi ha entesa, ni pot haver entesa ­i això, algú l'entendria d'una manera,­ però al que em refereix és a que és impossible entendre el seu plantejament.
I com en este moment del tràmit d'este projecte de llei, vosté ens parla que presenta esmenes a l'articulat, quan vosté el que no creu és en el fons de la llei, no creu en la mateixa, i en allò que va a regular.

I començant com vosté ha fet, parlant de les esmenes, li he de dir que és molt difícil sostindre objectivament el que vosté planteja hui en esta cambra.
És molt difícil.
Ha començat amb una primera esmena, que crec que és interessant, en la qual el seu grup parlamentari reflecteix de manera clara el que vol: que esta universitat estiga "encorsetada", que esta universitat no tinga possibilitat de creixement, i que esta nova oferta educativa que hi haurà a la Comunitat Valenciana es quede limitada a Montcada, a Alfara del Patriarca, i a Elx.
I tal vegada, si el seu grup parlamentari poguera, no estiguera ni en Elx, ni en Montcada, ni en Alfara del Patriarca.

Però li he de dir que el nostre grup parlamentari no la pot recolzar mai, ni per filosofia política, ni per un respecte al Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.
I vaig a aprofitar per a llegir-li una de les recomanacions que fa en el seu informe el Consell Jurídic, que crec que esta cambra ha de conèixer ­com vosté m'imagine que coneixerà,­ quan diu: "Asimismo, sería conveniente prever la posibilidad de que, en un futuro, pudieran establecerse centros de la universidad que se crea en otras poblaciones de la Comunidad Valenciana, evitando, de este modo, que hubiera de modificarse la ley que, en su caso, se apruebe.
"

Per tant, com vosté i les senyories que conformen el parlament valencià entendran, no és per a nosaltres, única i exclusivament, un motiu de plantejament polític, sinó inclús de respecte a una institució com el propi Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana.

I si sí que veig ­en el plantejament que vostés fan­ una actitud d'intervencionisme, i una clara intencionalitat política en l'esmena que presenta, en la següent no és menys, quan vosté diu que vol que desaparega la paraula "inicialment" del text articulat.
Vosté està dient, clarament, que vol que els centres universitaris que es regulen en esta llei ­que són la Facultat de Ciències Socials i Jurídiques, la Facultat de Ciències Experimentals i de la Salut, i l'Escola Universitària Superior d'Ensenyances Tècniques­ siguen les úniques possibilitats de centres universitaris que existesquen.
El nostre grup parlamentari no vol que això siga així.
I si es donen les possibilitats, si es donen els requisits, i si la pròpia demanda i l'oferta ho requereixen, crec que eixa possibilitat ha d'existir, que el creixement siga real; no es bo que estem limitant el creixement de centres universitaris.

Com vosté ha dit, el model educatiu que el seu grup parlamentari vol i el que el nostre vol és totalment diferent.
Els dos poden ser bons, i els dos poden ser roïns; però uns tenen un recolzament, i altres en tenen un altre.
I crec que és la nostra obligació hui, en esta cambra, el defensar este projecte de llei.
I estic convençut que, si el tràmit transcorreix com va transcórrer en la comissió, hui ens trobarem amb que el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida tindrà moltes possibilitats de quedarse sol en la votació, d'estar en contra del reconeixement d'este projecte de llei.

I crec que s'han d'assenyalar algunes de les coses que vosté ha dit des d'esta tribuna: han presentat dos esmenes a l'exposició de motius que tenen un calat polític molt important.
Vosté vol que desaparega el següent text: "Por otra parte, la conversión de todos estos centros en universidad privada redunda en beneficio de la investigación científica, puesto que permite el desarrollo de programas de tercer ciclo a toda la comunidad universitaria que los integra, al mismo tiempo que supone una nueva oferta universitaria para la Comunidad Valenciana, sin que represente cargo alguno para los presupuestos de la Generalitat, ya que se trata de una institución de íntegra financiación privada.
"

Jo li dic hui, senyor Cardona: el nostre grup parlamentari està al costat de la investigació; el nostre grup parlamentari està al costat de la ciència; i el nostre grup parlamentari vol que esta universitat puga desenrotllar els programes del tercer cicle.

Jo hui li ho diria: moltíssims dels professionals de la comunicació i de la premsa que cobreixen el seu treball en esta cambra s'han format en eixa universitat; moltíssims.
I crec que tots tenen la possibilitat d'accedir a un tercer grau, que tots tenen la possibilitat de fer cursos de doctorat, i que tots tenen la possibilitat de, lliurement, apostar per la investigació.
I un centre universitari que no aposte per la investigació i per la ciència és un centre universitari sense futur.

Senyor Cardona, vosté ha plantejat l'antic, el caduc, vell i fals debat d'allò públic i allò privat.
I jo li dic hui: sap quants rectors de les universitats públiques valencianes volen que el finançament privat entre en els programes d'investigació, en els programes del tercer cicle?
Tots.
Pregunte-li al rector que vulga d'esta comunitat si aposten o no perquè el finançament privat estiga vigent i vivint i convivint amb els programes d'investigació de les seues universitats.
Tots els rectors.

I hui dir-li que no a este projecte de llei és dir-li no a una realitat que fa vint-i-nou anys que viu i conviu en la Comunitat Valenciana.
Vostés volen dir-li que no a una universitat que fa vint-i-nou anys que presta el seu servici en esta comunitat.
I quan vostés parlen que l'oferta no millora i diuen en l'esmena: volem suprimir "per a un millor servici de l'oferta educativa en l'àmbit de la Comunitat Valenciana", eixa frase i eixa proposta objectivament no es pot mantindre.
L'oferta millora automàticament quan puja.
I jo els dic a vostés: automàticament, millorant l'oferta del model educatiu i del sistema educatiu, estem millorant la qualitat.
I hi haurà més universitats, hi haurà més qualitat en els servicis que es presten.
I crec que en este debat i en esta cambra clarament s'exposen els dos models educatius: el seu i el del grup majoritari que la conforma, el seu i el de la majoria de la societat valenciana.
I hui en esta universitat, aprovant esta llei, simplement estem reconeixent una realitat que fa vint-i-nou anys que existeix en la Comunitat Valenciana i que moltíssimes persones han passat per ella.
Els professors s'han format.
.
.
cossos docents, i cossos docents que han estat en la pública i en la privada donant el servici, i un servici de qualitat.

Per tant, el fals debat que esta universitat no millora l'oferta educativa es cau pel seu pes.
Hui, des del Grup Parlamentari Popular, li diem que estem convençuts que esta universitat és positiva per a la Comunitat Valenciana.
Esta llei que anem a aprovar hui, esta primera llei d'esta legislatura, és una bona llei i aprovem una nova universitat.
A partir de hui, parlarem que a la Comunitat Valenciana hi ha sis universitats.
Quan arribà al govern el Partit Popular en l'any 95 no parlàvem que hi havia sis universitats.
Hui són una realitat.
I espere que en l'exposició del vot que facen la resta de grups parlamentaris se sumen a esta demanda i a esta necessitat col·lectiva.

Perquè sí que vull, senyor Cardona, que li quede clar que des d'este grup parlamentari i des del govern del president Eduardo Zaplana anem a estar al costat de la investigació, al costat de la ciència i al costat de la universitat mentre tinguem la responsabilitat de governar, perquè sabem que unes bones universitats fan millorar la societat, que unes bones universitats van a ser bones per al progrés i el conjunt d'esta comunitat, que és simplement el que volem des del Grup Parlamentari Popular.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Som plenament conscients del caràcter d'aquestes esmenes.
És a dir, no cal que ens acuse d'intencionalitat política.
No estem en un picnic, ni en el cine, ni tal, sinó que estem en una cambra política on es discuteix de lleis, i on raonem i on expressem qüestions ideològiques.

I pense que he expressat molt clarament la nostra intenció de limitar el model i que, si és possible, no anara avant.
Perquè amb aquestes esmenes que presentem, nosaltres no estem valorant a la universitat, estem valorant la llei o estem valorant el model educatiu que esta llei defensa.
La valoració de la universitat li correspon a la conselleria.
La conselleria és la que haurà de tindre uns mecanismes de control.
Fins i tot l'excel·lència o no excel·lència d'esta universitat també dependrà de l'esforç de les persones que la integren.
Però és que aquí jo no estic valorant l'excel·lència o no d'aquesta universitat ni els recursos que ofereix.
Estem valorant la llei que la reconeix.
I en valorar eixa llei és quan nosaltres presentem les nostres oposicions.
I és una oposició que es basa, com clarament vosté sap, en una esmena a la totalitat.

És a dir, per a nosaltres millor que aquesta llei no s'haguera presentat.
Per què?
Perquè defensem una altra opció, un altre enfocament del que ha de ser el servei públic d'ensenyament.
Més avant, aquesta universitat anirà funcionant, anirà fent la seua tasca.
Molts dels professionals que hi ha aquí s'han format allí quan eren centres universitaris.
Per tant, estava funcionant i realment estava formant professionals.
I jo no estic discutint d'eixe aspecte.
Simplement estic dient que hi ha algunes coses ara en este moment, que ja l'esmena a la totalitat ha sigut rebutjada, ara en este moment hi ha algunes coses que a nosaltres ens agradaria que no aparegueren.
No diem que l'oferta no millora.
El que diem és que en una llei feta pels serveis públics no ens pareix raonable que aparega que els poders públics donen millor oferta així.
Els poders públics donen millor oferta quan ells actuen dins del seu model públic, quan ells doten bé a les universitats, quan ells donen suficients recursos.
Hi ha carències en les universitats públiques, hi ha qüestions a arreglar.
Sé que aprovar esta universitat privada no es contradiu en donar recursos a la universitat pública.
Jo en estos moments estic dient les dues coses.
Per una part, el model d'educació què suposa?
Que hi ha nivells privats.
No ens agrada.
Per una altra part, voldríem que la universitat pública estiguera molt més recolzada.

I, finalment, vosté ha dit que estan al costat de la investigació.
O ha dit, per exemple, que els rectors de les universitats públiques accepten el finançament privat.
És que hi ha una diferència entre que puguen tindre finançament privat i que siguen o no servei públic o no servei públic.
Les universitats públiques del País Valencià tenen també aportacions de les empreses, perquè les empreses també saben que l'ensenyament públic, que la universitat pública aporta beneficis, té recursos, i pot aportar moltes coses positives per a les empreses, per a la societat.
Per tant, el finançament de les universitats públiques també pot vindre de fons privats.
I *ojalá* siga així perquè les universitats públiques també tinguen finançament suficient i adequat.

I, per una altra banda, el tema de la investigació.
Mire, en aquestos pressuposts que ara ha presentat la conselleria hi ha una rebaixa de 1.
400 milions a l'apartat d'investigació científica i tècnica, hi ha una rebaixa del 32%.
I les universitats també han presentat una protesta respecte açò.
També han dit: "açò no pot ser", perquè d'alguna manera veuen que se'ls limita els fons i els recursos per a investigar.

Per tant, dient-li clarament que valorem la llei, no la universitat, dient-li clarament que és una valoració política, clarament política i profundament política, nosaltres estem en contra del conjunt d'aquesta llei, i per això ara presentem aquestes esmenes puntuals de caràcter clarament ideològic.
Però així és la democràcia.
És a dir, vostés, que en són molts, poden expressar les seues opinions i a l'hora dels vots en tindran molts.
I nosaltres, que en som poquets, expressem les nostres opinions d'una manera totalment lliure, i així actuem i ens expressem.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Este humil portaveu no va a acusar-los de res.
Això per davant.
I menys que complisquen amb la seua missió d'esmenar els projectes de llei i de voler col·laborar que les coses vagen millor, que estic convençut que és la intencionalitat del seu grup.

Però jo crec que vosté mescla algunes coses i alguns conceptes.
Vosté ha parlat que no entén com des de l'administració es fa una llei on diga: "para el mejor servicio de la oferta educativa en el ámbito de la Comunidad Valenciana".
Si això no ho diu l'administració, i es preocupa en millorar l'oferta, no sé qui ho ha de dir.
I crec que és una de les obligacions de l'administració i, en este cas, de la Conselleria d'Educació i Ciència apostar per millorar l'oferta educativa, siga la que siga.
I crec que tots els governs que hem tingut al llarg de la nostra autonomia han apostat per millorar l'oferta, buscant les fórmules que foren i responent a les necessitats amb les noves fórmules que anaven apareixent.
Però esta ja té vint-i-nou anys, eh?
Li vull dir, senyor Cardona, que no és que siga nova la fórmula de fer un reconeixement d'una universitat com esta.

Jo li dic, i li ho dic amb total convenciment, una llei que aprove una universitat sempre és bona, pública o privada, sempre és bona.
I qui no mantinga això, crec que no sap el que pensen els ciutadans.
Una llei que aprove una universitat, sempre, sempre és bona.
Mire, el model públic a la Comunitat Valenciana està garantit i recolzat pel govern del president Zaplana.
220 titulacions, 52 centres universitaris i 5 universitats públiques.
Li torne a repetir: 5 universitats públiques.
Això és un model públic universitari de qualitat, això és un model públic garantit i recolzat.

Jo, senyor Cardona, respecte molt el plantejament del seu grup, respecte molt el debat que vulguem fer sobre el model educatiu, quin és millor o quin és pitjor, si el que vosté representa o el que nosaltres representem.
Però sí que li dic una cosa: este grup parlamentari i este govern van a estar de manera constant lluitant per a millorar l'oferta educativa en esta comunitat, i estem convençuts que aprovant esta llei anem en eixa línia.
Mire, vostés ­i per no fer comparacions, que crec que ara no vénen al cas­, però com diria Unamuno, vostés volen una Comunitat Valenciana i, en este cas, un model universitari a imatge i semblança del seu grup parlamentari ­ li ho dic amb tots els respectes­, a imatge i semblança.
I nosaltres volem una Comunitat Valenciana i un model universitari a imatge i semblança del nostre grup parlamentari.
I estem convençuts que això és molt millor per al conjunt dels ciutadans d'esta comunitat.

Per tant, jo ­per acabar la meua intervenció­ simplement li dic que el govern del Partit Popular hui pot dir que hi ha 220 titulacions, 52 centres universitaris i 5 universitat públiques, i que a partir de hui estem aprovant un nou centre universitari, un centre universitari privat, que crec que també va a donar resposta, com ha estat donant els últims vint-i-nou anys, a les necessitats d'esta comunitat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Si no hi ha inconvenient, passarem a la votació conjunta de les quatre esmenes: l'esmena número 1, l'esmena 2, l'esmena 8 i l'esmena 9.
*(Pausa)*

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 5 vots a favor, 43 vots en contra i 32 abstencions.
Per tant, queden rebutjades les esmenes 1, 2, 8 i 9.

Passem a continuació a la votació, si no hi ha inconvenient, de l'article u, de l'article dos i de l'article tres, ja que han sigut rebutjades les esmenes 1, a l'article u; 2, a l'article dos, i l'article tres no té esmenes.
Hi ha inconvenient?
*(Pausa)* Passem a la votació dels tres articles.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 74 vots a favor, 5 vots en contra i cap abstenció; queden aprovats els articles u, dos i tres.

A l'article quatre hi ha una esmena, l'esmena número 3, que presenta el Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

No m'havia paregut convenient agrupar esta esmena en totes les altres, pel caràcter, pense que substancialment diferent que té.
En les altres li reconec, conforme ha fet el caràcter ideològic, quan ha dit el senyor David que el que vol és una universitat que.
.
.
a imatge i semblança del nostre grup; li dic el nostre grup funciona bé.
És un grup de qualitat.
*(Rient-se)* Però aquesta esmena va en un sentit molt diferent.
És una esmena que nosaltres considerem que té un caràcter més tècnic, i que sí que pretén millorar en el possible l'articulat d'aquesta llei.
I és concretament a l'article número quatre, quan planteja que "la conselleria de Cultura autoritzarà l'inici de les activitats acadèmiques de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, després de comprovar que l'entitat titular ha complit els compromisos adquirits".
I nosaltres volem afegir ací també, amb el decret, és a dir que "ha complit amb el Decret 557/1991 i altres requisits exigits per l'ordenament jurídic vigent".

Aquesta esmena que a nosaltres ens agradaria que s'introduïra, té dues vessants, podríem comentar.
Una, és la que afecta a la pròpia universitat que ha de complir els requisits legals, que ha de complir els seus compromisos.
Però la segona, i més important, en aquest moment a l'hora de comentar esta esmena, és la que afecta a la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència.
És a dir, els poders públics tenen l'obligació d'exercir un control, una vigilància de les institucions educatives, tant públiques com privades, certament.
I en este cas concret, em sembla que no està de més, i que fins i tot és imprescindible, que figure a quines normes, almenys a quina norma principal s'ajusta la conselleria, quan autoritza l'inici de les activitats.

Trobem un exemple en la pròpia llei, en la mateixa llei en l'article set es refereix a què.
.
.
al punt de revocació de la possible revocació del reconeixement.
I en la revocació del reconeixement diu, que "es farà quan s'acredite incompliment dels requisits exigits", és a dir, per una part marca els requisits i per l'altra posa l'ordenament jurídic.
És a dir, la pròpia llei, quan ha de determinar si la universitat compleix o no, es pot revocar o no el reconeixement, sí que posa específicament requisits i ordenament legal.
Per això en este moment, quan el punt és que la conselleria ha d'autoritzar l'inici de les activitats, pensem que també han de constar les dues coses.
Una, els compromisos adquirits per la universitat; dues, l'ordenament legal que li és d'aplicació.
I eixe és el motiu de presentar esta esmena, que nosaltres sincerament considerem que té un caràcter tècnic més que ideològic.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Torn en contra, té la paraula el senyor Serra.
*(Pausa.
Remors)*

Señorías.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, presidenta.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Serra, cuando quiera.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Mire, estic d'acord en el que ha dit, senyor Cardona, i no s'espante.
En allò de la qualitat del seu grup.
I voldria que la qualitat no sols fóra del seu grup, fóra de tots els membres d'esta cambra, que crec que tots ens ho mereixem com a mínim pel treball que es fa en comissions, dins dels grups, i en este plenari de les Corts Valencianes.
Per tant, estic totalment d'acord quan vosté parla de la qualitat.

Però, mire, què casualitat, vosté també fa poc parlava que les universitats menudes no li agradaven i posava en solfa la qualitat de les mateixes.
I a esta que hui estem aprovant la qualifica de menuda.
Però, valga això per a entrar en el que és el debat d'esta esmena, que jo crec que és important no únicament un caràcter tècnic com vosté deia.
Jo li diria que, mire, els preceptes constitucionals que l'avalen, la Llei 11/83, de reforma universitària; la Llei 3/85, de coordinació interuniversitària de la Comunitat Valenciana; el Reial Decret 557/91, de creació i reconeixement d'universitats i centres universitaris; l'informe del Consell Jurídic Consultiu, i l'informe del Consell d'Universitats, estan garantint que totes les parts deuen complir la seua obligació.

I, la veritat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Serra.

Per favor, pregue silenci.
Gràcies.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

I la veritat, senyor Cardona, no puc compartir la seua inquietud i el que diria, la seua falta de credibilitat en el compliment de les obligacions per part de la conselleria.
I no ho puc compartir, perquè d'ofici, sempre pense que l'administració va a obrar bé, i crec que ací en esta cambra tots devem tindre un clar recolzament a les nostres institucions i plena confiança en elles.

Per tant, sí que m'agradaria dir-li el que el propi informe del Consell Jurídic Consultiu diu a esta matèria.
Simplement per a què sàpia i puga estar totalment tranquil, que l'administració va a complir en les obligacions que té.
I voldria dir-li, com diu en els requisits de reconeixement de la mateixa: "a este respecto, cabe recordar que el artículo 14 del Real Decreto 557/91, precepto no básico pero de aplicación general en defecto de regulación específica autonómica, dispone que para la tramitación del correspondiente proyecto de ley de reconocimiento de una universidad, la administración competente comprobará que el proyecto de nueva universidad cumple con las previsiones establecidas en el propio real decreto.
La verificación a realizar por la administración competente en este aspecto es de naturaleza reglada, lo que excluye cualquier margen de valoración.
Simplemente habrá que comprobar si los requisitos mínimos exigidos por el real decreto se cumplen, y caso de ser así, será posible su efectiva puesta en funcionamiento".

Per tant, jo crec que en este debat, el voler sotmetre esta llei, que estiga condicionada a este decret, és una cosa que es fa de manera oficiosa ja i d'ofici, la pròpia administració ha de complir en tots els requisits.
No únicament que estipule ací la llei en este text en concret, sinó en una cosa molt clara i concreta, que és la posada en funcionament.
Que s'acomplisquen els requisits mínims establerts en tota la legislació de matèria universitària.

Per tant, senyor Cardona, jo li diria que estem en una situació de compliment de l'ordenament jurídic per part de l'administració, i que es manifesta en les mils i mils d'actuacions que fa a diari l'administració.

Res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

El senyor Cardona, per a rèplica té la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Jo m'alegre que vosté tinga una fe cega en l'administració.
Però els ciutadans també poden confiar molt més en l'administració, perquè existeixen cambres i elements de control que poden en un moment determinat traure les vegades que l'administració no compleix en les seues obligacions.
És a dir, la mateixa administració té elements de control d'ella mateixa.
Fora de l'administració hi ha elements de control, i l'obligació dels grups de l'oposició no és fiar-nos de l'administració precisament, sinó que és l'altre aspecte, el de controlar i el de procurar que les coses es facen bé.

Jo en aquest cas concret, senyor Serra.
.
.
mire la llei i veig en molts paràgrafs que posa "l'ordenament jurídic vigent", o que "s'ajusta a les normes establertes", o posa fins i tot en el propi articulat a quina norma s'ajusta, etcètera, etcètera.
És a dir, jo ho veig en totes les parts.
Ho trobe també quan diu en l'article set, quan la universitat està funcionant, que "la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, comprovarà el compliment per part de la Universitat Herrera de les normes que li siguen d'aplicació".
És a dir, la pròpia conselleria, el propi legislador, vostés, quan han fet esta llei, sí que tenen en compte el posar alguns aspectes de legislació, sí que tenen en compte el dir no posen simplement que la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència vigilarà, controlarà els compromisos; posen controlarà, comprovarà el compliment de les normes que li siguen d'aplicació.
I això ho va dient repetidament al llarg de tota la llei.

I en este cas concret nosaltres, no entenem per què, eixe mateix afegit, eixe mateix, és a dir, el del compliment de les normes, no apareix en el moment de la posada de l'inici de les activitats.
Creiem que és un bon moment per a saber clarament que quan aquesta universitat inicia les seues activitats, ha complit tots els compromisos als que s'ha compromés, però també tots els requisits que indiquen les lleis que ha de complir.
I com pensem que és bo que això es faça en el moment de l'inici, pensem que seria molt bo que constara en la llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Serra.
*(Remors)*

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Mire, l'article que vosté vol esmenar diu: "la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència autoritzarà l'inici de les activitats acadèmiques de la Universitat Cardenal Herrera­CEU després de comprovar que l'entitat titular ha complit els compromisos adquirits.
"

Jo, després d'escoltar-lo, li ho torne a dir: no hi ha entesa entre vosté i nosaltres, no hi ha entesa perquè estem convençuts que l'administració d'ofici va a actuar i va a vetlar perquè tota la legislació en matèria universitària estiga present en l'inici d'este reconeixement, que ja li dic, fa vint-i-nou anys que està treballant en esta comunitat.
Per tant, estic convençut que la conselleria va a complir amb les seues obligacions i que tots els ciutadans poden estar tranquils, que tant en l'activitat administrativa del govern com des d'esta cambra anem a treballar perquè el seu control siga una realitat.

I li ho vull dir, fins tècnicament és molt complicat mantindre el que vosté proposa hui, perquè un reial decret és molt més senzill modificar-lo que una llei, i voler tindre en este moment *encorsetada* la llei en eixa situació no li veem tècnicament cap sentit.

Per tant, senyor Cardona, des d'este grup parlamentari anem a estar en contra, anem a estar en contra de la seua esmena d'addició, de voler posar o explicitar allò que és obvi.
Allò que és obvi de manera normal s'ha de fer, que és el compliment de la legislació en matèria universitària.

I per acabar simplement li dic que estic convençut que el seu grup no va a recolzar este projecte de llei.
Nosaltres hem intentat que el recolzaren, i ens haguera agradat que haguera eixit per una àmplia majoria, però sí que li dic que la gran majoria de valencianes i valencians que hui conformen esta comunitat, totes les valencianes i tots els valencians, estan d'acord que esta universitat es reconega i que a partir de hui puguem tindre sis universitats en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Passem a continuació a votació l'esmena número 3.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 5 vots a favor, 43 en contra i 31 abstenció.
Queda, per tant, rebutjada l'esmena número 3.

A continuació anem a passar a la votació de l'article 4.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, 5 en contra i cap abstenció.
Queda, per tant, aprovat l'article 4.

A l'article 5, 6, 7 i 8 no hi ha esmenes presentades, per tant, es pot procedir a la votació conjunta, si no hi ha inconvenient.
Procedim a la votació conjunta dels articles 5 al 8 inclosos.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions.
Per tant, queden aprovats els articles 5 al 8.

A la disposició addicional única, a la disposició transitòria primera, transitòria segona, transitòria tercera, a la disposició final primera i final segona no hi ha esmenes presentades, per tant, si no hi ha inconvenient, procedim a la votació conjunta.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor i 5 abstencions.
Queden, per tant, aprovades les disposicions addicional única, transitòria primera, transitòria segona, transitòria tercera, final primera i final segona.

A l'annex 1 i a l'annex 2 no hi ha esmenes presentades.
Passem a la votació conjunta dels dos annexos.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, cap en contra i 5 abstencions.
Per tant, queden aprovats els annexos 1 i 2.

A l'exposició de motius han sigut rebutjades les esmenes 8 i 9.
Procedix la votació a l'exposició de motius.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, 5 vots en contra i cap abstenció.
Queda, per tant, aprovada l'exposició de motius.

Anem a passar a continuació a la votació de totalitat del dictamen resultant d'este debat sobre la Llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 74 vots a favor, 5 vots en contra i cap abstenció.
Queda, per tant, aprovada la Llei de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU.

A continuació l'explicació de vot.
Per explicació de vot?
Demana la paraula per explicació de vot algun grup?
La senyora Amorós, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Señora presidenta.

Señoras diputadas, señores diputados.
Buenos días.

Hace prácticamente un mes que se presentaba de nuevo en esta cámara el debate de totalidad del Proyecto de ley de reconocimiento de la Universidad Cardenal Herrera­CEU, en el que el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes, como todas sus señorías conocen, nos abstuvimos por las razones que argumentamos en aquel momento.

En el proceso y desarrollo del proyecto de ley, el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes presentó algunas enmiendas parciales, esenciales en nuestra opinión, para votar a favor o en contra de esta ley.
La aprobación por unanimidad de las enmiendas presentadas por el grupo parlamentario al que represento por el resto de grupos parlamentarios nos ha decidido en gran medida a votar a favor de la ley que hoy se presenta ante esta cámara.

Esencial para nosotros era y es que, por parte de los diferentes grupos parlamentarios que componen las Cortes Valencianas, se reconocieran los órganos universitarios, como el Consell Interuniversitari, imprescindible para la coordinación universitaria en materia de nuevas titulaciones, por ejemplo.
Y creemos que esto se consiguió en la Comisión de Educación y Cultura, en la que se debatieron las enmiendas parciales presentadas por el grupo al que represento.

A la Cardenal Herrera­CEU, cumpliendo todos los requisitos establecidos en la legislación actual, le ampara el derecho constitucional para constituirse como universidad privada, y no será el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes quien se oponga al desarrollo del derecho constitucional de ninguna persona física o jurídica.

Entendemos, y así lo expresamos en el debate anterior, que los esfuerzos del Gobierno Valenciano deben ir encaminados a potenciar al máximo los recursos en beneficio de las universidades públicas del País Valencià, entre otras razones porque la libertada de cátedra cobra su máxima expresión dentro del marco de las universidades públicas.
En cuanto a la igualdad de oportunidades, es en la universidad pública donde se consigue realmente, y para potenciarla, el Gobierno Valenciano, sea del signo político que sea, en este u en otro momento, no debería escatimar ni esfuerzos ni recursos económicos, porque la investigación y la tecnología son esenciales en el desarrollo de cualquier país.

Habiendo incidido en los temas que creemos prioritarios en materia de educación superior o universitaria y reconociendo el derecho constitucional que les ampara, el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes va a votar a favor de la Ley de creación de la Universidad Cardenal Herrera­CEU.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Amorós.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El Grup Parlamentari Popular ha votat que sí al Projecte de llei de reconeixement de la universitat privada Cardenal Herrera­CEU, i ho ha fet respectant l'article 27.
6 de la Constitució, on diu textualment: "Se reconoce a las personas físicas y jurídicas la libertad de creación de centros docentes, dentro del respeto a los principios constitucionales.
" I tenint esta comunitat la competència per al reconeixement d'universitats, que ve atribuïda per l'article 58.
1 de la Llei orgànica de reforma universitària, per tant, si esta llibertat de creació de centres que garantix la Constitució comprén la llibertat de creació també d'universitats, com ja hem dit, en els terminis establerts per la Llei orgànica de reforma universitària i sempre que complisquen els requisits que preveu el Reial decret 557/91, ens trobem davant d'un acte legítim a la vegada que pensem que beneficiós per a la nostra comunitat.

En el projecte de llei que acabem d'aprovar, de reconeixement de la Universitat Cardenal Herrera­CEU, es complixen tots els requisits a la vegada que reforça el sistema universitari valencià.

La Universitat Cardenal Herrera­CEU és una institució acadèmica de caràcter privat sense ànim de guany, promoguda per la fundació universitària San Pablo-CEU, que ve desplegant les seues activitats docents en la Comunitat Valenciana des de l'any 1971, i des de l'any 1933 a Madrid.

En el procés de creixement i en l'avanç institucional del CEU hem de mencionar que les Corts Generals ja van aprovar la Llei de reconeixement de la Universitat San Pablo-CEU de Madrid en febrer de l'any 1993.

En la nostra comunitat la fundació universitària San Pablo-CEU impartix les llicenciatures en estos moments en dret, veterinària, ciències de la informació en les rames de periodisme, publicitat i relacions públiques i ciències de la imatge visual i auditiva, també la llicenciatura d'administració i direcció d'empreses i la d'enginyeria tècnica en disseny industrial i el primer cicle de la llicenciatura de farmàcia.
El conjunt de titulacions impartides és igual al nombre previst en l'article 5.
1 del Reial decret 557/91, nombre necessari per a poder ser universitat.
De la mateixa manera, la fundació San Pablo-CEU queda limitada per l'article 16.
5 del mencionat decret per a poder incrementar la quantitat de titulacions si no passa a ser una universitat, cosa per la qual pensem que és necessària esta llei.

Les ensenyances de nova implantació en esta universitat Cardenal Herrera­CEU son la llicenciatura de periodisme, la llicenciatura de publicitat i relacions públiques, la de comunicació audiovisual, la de ciències polítiques i administració, la llicenciatura en investigació i tècniques de mercat, i la de farmàcia, que ampliaran l'oferta d'estudis universitaris en la nostra comunitat.

En l'actualitat, i no escatimant reforços, contem amb cinc universitats públiques, amb cent una titulacions diferents, i s'imparteixen entre les cinc universitats de la Comunitat Valenciana un total de dos-centes vint-i-cinc titulacions.
S'ha produït, durant el govern del partit popular, un increment en les titulacions de més d'un 40%, que situa a la Comunitat Valenciana com a capdavantera quant a oferta universitària, de totes les comunitats de l'Estat espanyol.

I contem també amb un pla de finançament que ha permés invertir en les universitats públiques, des de 1995, més de cent mil milions de pessetes.
Per tant, la conversió de tots estos centres universitaris de la Fundació San Pablo-CEU en universitat privada, permetrà ampliar, encara més, l'oferta universitària, a la vegada que permetrà desenrotllar programes de tercer cicle, per a benefici de la investigació científica, complint tots els requisits que estableix la legislació vigent, i amb els informes favorables ­com ja s'ha dit ací­ tant de la Conselleria d'Educació com del Consell Jurídic Consultiu, i també del Consell d'Universitats.
I tenint en compte que, dins del marc jurídic general, figura la necessitat que el reconeixement oficial de les universitats privades es faça per llei i, evidentment, en este cas s'haja d'aprovar en estes Corts Valencianes, el Grup Parlamentari Popular ha votat a favor, perquè no vol, ni deu, paralitzar l'exercici d'un dels drets fonamentals que garanteix la nostra Constitució.

I a banda, desitja el millor en este nou camí per a la Universitat Cardenal Herrera­CEU.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Se suspén la sessió fins les dotze i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 15 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 46 minuts)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la revisió de la legislació estatal sobre indemnitzacions als represaliats i les represaliades per motius polítics durant el franquisme, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 1.
515, BOCV número 16).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.

Punt tres de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposició no de llei sobre revisió de la legislació estatal sobre indemnitzacions als represaliats i les represaliades per motius polítics durant el franquisme, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a presentació i defensa, té la paraula el senyor Colomer, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Presidenta.

Senyories.

Vaig a defendre aquesta iniciativa que vostés ja coneixen.

Des d'un punt de vista tècnic o cronològic valdria la pena recordar que la Llei de Pressuposts de 1990, en l'àmbit estatal, va estipular ja la concessió d'ajudes, d'indemnitzacions a favor dels qui van patir presó o privació de llibertat per raons polítiques, d'acord amb la Llei d'Amnistia que és de 1977.

Els requisits per a poder accedir a estes sol·licituds d'ajuda eren haver complit 65 anys abans del 31 de desembre del 90, o haver estat més de tres anys en presó.
A la fi era per a cobrar un milió per cada tres anys, vull dir, no estem parlant del "gran regal" que se'ls va fer a estes persones.
Però, en tot cas, això és història.
Normativa de 1990.

Al 92 s'experimenta un canvi, una evolució que fa possible que també les vídues, encara que no foren pensionistes, pogueren també sol·licitar aquestes ajudes; però continua estant la barrera dels tres anys de presó, de privació de llibertat, com a mínim per a poder accedir a estes ajudes.

Posteriorment ­crec que en 1994,­ també es produeix una altra evolució positiva, que tècnicament permet suprimir els terminis de sol·licitud.
En definitiva, com he dit, tota una cronologia, però que avui en dia ens fa pensar ­i estem obligats a revisar­ perquè encara hi ha gent que no veu compensada la seua realitat, la seua situació i la seua biografia personal.

He de dir que cal donar un pas endavant; que és un pas que nosaltres hem substanciat en la iniciativa que estem debatent; que és un pas que ja han donat altres institucions, i altres fors a nivell de l'Estat ­vull recordar l'últim debat sobre l'Estat de la Nació, on es va aprovar, per majoria, en les Corts Generals, en el Congrés dels Diputats, una moció idèntica a la que avui estem discutint i reflexionant ací­, que hi ha tres parlaments autònoms en l'Estat espanyol que ja han reflexionat, i han votat favorablement este tipus d'iniciativa; que ja s'han convertit, per tant, en decret d'obligat compliment ­el tema d'Astúries, que hi ha un decret; en la Comunitat de Madrid, un altre; i un decret foral en Navarra, també­.

He de dir, per acabar de complementar esta argumentació, que hi ha un altre aval que, per a nosaltres, és molt important: i és que els informes, des del 95, del Defensor del Pueblo ­que és una institució que ens mereix, per la seua reputació, un interés i una credibilitat­ recomana a les administracions autonòmiques fer esforços per tal de complementar les ajudes a este col·lectiu que avui ens ocupa, de manera que hi ha tota una acumulació d'energies al voltant del text que avui sotmetem a la deliberació d'aquesta cambra.

La proposta que presentem, i vaig acabant, podria descansar en una argumentació, probablement, més apassionada, trufada de referències històriques; podria, ací, invocar molts valors, un llenguatge maximalista, principis, sentiments, drets.
.
.
podríem parlar des d'eixa perspectiva d'enfocar el tema.
I no sobraria absolutament res, perquè tot seria just, i tot seria veritat.
Però, en el fons de la nostra proposta, batega el mateix esperit de consens, de generositat, de tolerància, de serenitat, que ha caracteritzat tota la transició espanyola.

Per tant, és una proposta que transpira raons humanes, i transpira també la voluntat d'homologar la nostra comunitat autònoma amb la resta de comunitats de l'Estat espanyol que ja han mogut fitxa, que ja han pres aquesta decisió.
A una cambra, senyories, de vuitanta-nou ­encara que avui no estiguen tots­, de vuitanta-nou demòcrates, no li cal que se li recorden més arguments davant del que és un deure moral i un deure de gratitud.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular, que és l'esmena número 2.
706.

Té la paraula el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Desde el Grupo Parlamentario Popular hemos presentado una enmienda de modificación para que el Consell inste al gobierno central a revisar una normativa estatal ­la 4/90 y la 31/91­ sobre indemnizaciones a represaliados y represaliadas por motivos políticos que estuvieran privados de libertad más de tres años, y que hubieran cumplido en el 90 sesenta y cinco años.

Esta normativa nos parece, en este momento, insuficiente, y planteamos en nuestra enmienda que se amplíen estos requisitos para que más personas afectadas ­más valencianos y más valencianas­ puedan verse beneficiados.

Asimismo planteamos que, una vez producida dicha revisión, en nuestra comunidad se complete a aquellos que queden excluidos de esta norma.

Al plantear nosotros esta enmienda, señorías, no buscamos, y menos en este tema, ningún tipo de controversia; al contrario.
Estamos buscando un consenso, un consenso de todos los grupos parlamentarios para mejorar una situación, sin duda, injusta para unos valencianos y para unas valencianas que sufrieron privación de libertad por sus ideas políticas.

Sin duda, el peor conflicto que puede sufrir un país es el que sufrió éste del año 36 al 39.
Por ello pensamos, desde el Grupo Popular, que debemos superar las diferencias que los dividieron y, sea cual fuere el ejército en el que lucharon, tenemos la obligación, ­y digo fuertemente la obligación­ de resarcir, humana y moralmente a las personas que, por defender unas opciones políticas diferentes de las dominantes, sufrieran prisión.

Señorías, somos conscientes de que no es una cuestión meramente económica, porque con esto no solucionamos, sin duda, el problema, pero pensamos que, a lo mejor, esta compensación material pueda servir, de alguna manera, para resarcir a los perjudicados de una forma, incluso, moral.

Superar agravios del pasado contribuirá, aun sin olvidarnos de la historia, a afrontar el futuro desde la convivencia, y así evitar situaciones como las que desencadenaron el triste conflicto de la guerra civil.

Señorías, insistimos: esta rehabilitación, aunque sea testimonial, debe fortalecer entre los valencianos nuestra aún joven democracia.
Y desde luego nosotros, desde el Grupo Parlamentario Popular, ya hemos tenido, antes de reanudar el pleno, conversaciones con otros grupos porque, sobre este tema, pensamos ­y así piensan también otros grupos­ que podríamos llegar a un acuerdo, que ya estamos muy próximos a conseguir.

Yo, desde el Grupo Parlamentario Popular, desde luego, insisto en la voluntad de consenso en todos los temas, pero desde luego, en un tema tan sensible como éste.
Queda hecha la oferta, y espero la postura de los otros grupos parlamentarios.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Habiéndose formulado una posibilidad de propuesta alternativa, esta presidencia desea saber si los otros dos grupos.
.
.

Me piden un tiempo.
Se suspén la sessió per dos minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 53 minuts )*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 03 minuts )*

 

**La senyora presidenta:**

 

Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 156.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, presentan la siguiente enmienda transaccional número 2.
706.

Per favor, pregue silenci.

La enmienda transaccional dice: "Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell inste al gobierno central a revisar ampliamente los requisitos exigidos en la normativa estatal sobre indemnizaciones a los represaliados y represaliadas por motivos políticos.
2.
Elaborar un censo de las personas excluidas de indemnización por la normativa estatal vigente.
3.
Una vez producida dicha revisión, se elabore una norma para que en el ámbito de nuestra comunidad complete y mejore esta normativa estatal, con especial atención a aquellos que queden excluidos de dicha normativa.
4.
Del cumplimiento de la presente resolución se dará cuenta al Pleno de las Cortes Valencianas en el plazo de tres meses, una vez producida dicha revisión".

Por lo tanto, la proposición no de ley inicialmente de este punto, queda sustituida por esta propuesta alternativa firmada por los tres grupos parlamentarios.
¿Alguna intervención?
Si no hay intervención, pasamos a votación.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 69 vots a favor, cap vot en contra i cap abstenció.
Queda, per tant, aprovada la proposició alternativa en relació a les indemnitzacions als represaliats i represaliades per motius polítics durant el franquisme.

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'increment del nombre de persones beneficiàries de les beques per a la gratuïtat dels llibres de text, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
516, BOCV número 16).***

**La senyora presidenta:**

 

Passem a continuació al punt quatre: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre increment del nombre de beneficiaris de les beques per a la gratuïtat dels llibres de text, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El Grup Parlamentari Popular ha presentat una proposta de resolució, una proposició no de llei, que diu exactament, i vaig a llegir-la: "Les Corts Valencianes insten al Consell de la Generalitat perquè durant aquesta legislatura incremente, en la mesura que puga, el nombre de persones beneficiaries de les beques per a la gratuïtat dels llibres de text, fins a cobrir tot l'alumnat que complisca els requisits de la convocatòria d'ajudes; augmente l'import de les beques per a les famílies amb un menor poder adquisitiu, fins arribar a la mitjana del total de despeses que suposa la compra de llibres de text.
El Consell informarà a les Corts del grau de compliment d'aquesta resolució".

Com veuran les seues senyories, és el mateix text de l'esmena que es va presentar a una proposició no de llei que es va presentar també en el seu moment pel Grup Parlamentari Socialista.
No se'ns va aprovar l'esmena en aquell moment, no tenim ben bé clar el per què, perquè pensem que en el fons era el que es volia, el iniciar eixe camí, iniciar no, o siga continuar en eixe camí que portava la conselleria.
Però, bé, nosaltres.
.
.
ells estaven en el seu dret de no votar-la a favor, i nosaltres tenim el nostre dret de presentar-ho com a proposició no de llei.

L'article 27 de la Constitució estableix que l'ensenyança bàsica és obligatòria i gratuïta.
Per la seua part la Logse, en l'article 5.
2, disposa igualment que l'ensenyança bàsica serà obligatòria i gratuïta.
La gratuïtat que exigeix la Constitució deu, sense cap dubte, donar-se en el nucli essencial.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Un moment, senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, pregue silenci.
Gràcies.

Continue, senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Però deu de ser, deu de ser també diferenciada i socialment justa en les seues parts complementàries, d'acord, a més, amb les prioritats educatives i les necessitats del nostre sistema.
Entenem que la finalitat que persegueix la gratuïtat és garantir la igualtat d'oportunitats.
Si donem a tots el mateix en situacions distintes, el que estem, pensem, és augmentant les desigualtats.
L'educació, que és un dret fonamental, i l'estat té obligació de garantir que existisca una efectiva igualtat d'oportunitats, per tant es deuen d'arbitrar actuacions compensatòries, no igualitàries, donant més ajuda a qui més ho necessite.

L'aplicació rigorosa del principi d'equitat ens porta a una efectiva discriminació positiva.
Haurem de donar més al qui més ho necessite.
En l'àmbit de l'ensenyança s'aplica també esta discriminació positiva, per exemple, quan els alumnes han d'estar desplaçats d'un municipi a un altre distint per a poder cursar eixa ensenyança obligatòria, en este sentit hem de senyalar que la Logse no menciona gratuïtat alguna per als llibres de text.
No ho menciona.
En canvi, sí que ho fa, en canvi sí que ho fa en el títol V, article 65.
2, sí que ho fa com elements essencials en el transport escolar i en el menjador, sense distincions de nivell quan l'alumne ha de ser desplaçat, quan s'ha de desplaçar, és una obligatorietat el pagar el transport i el menjador.
En este cas, les dues coses són gratuïtes i així ho estipula la Logse.

La discriminació positiva consisteix en atendre de manera especial als alumnes que viuen en un municipi on no poden seguir eixe ensenyament obligatori.
La discriminació positiva, per tant, és l'aplicació conseqüent del principi d'equitat, principi essencial de l'administració per actuar d'una manera justa.
L'administració educativa, obligada constitucionalment a oferir ensenyança obligatòria i gratuïta, deu, a més, d'atendre especialment a tots aquells que necessiten de veritat ajudes econòmiques.
Per esta raó cal tindre molt present, en decidir com aplicar els recursos, què és allò essencial i què és allò complementari en els elements d'un sistema educatiu.

El que es considera essencial deu ser l'objecte total de gratuïtat, allò complementari tan sols en alguns casos específics.
Gratuïtat, pensem, el Grup Parlamentari Popular, gratuïtat en allò complementari, sí, sí que deu haver gratuïtat també en allò complementari, però per a eixes persones que ho necessiten.
Els elements essencials són aquells totalment imprescindibles per a què puga efectuar-se una tasca educativa.
Les infrastructures docents, els terrenys, els edificis dels col·legis i instituts, el personal docent i no docent, les infrastructures educatives ­administratives, perdó­ les despeses de transport i menjador, en eixos alumnes que ja hem comentat abans que deuen desplaçar-se, i l'equipament i el material necessaris per a què tot el conjunt funcione adequadament.
L'administració educativa deu sufragar tots eixos elements, deu sufragar.
És la seua obligació per a què siga possible una educació gratuïta.

La Logse, en l'article 58.
1 expressa que "los centros deberán estar dotados de los recursos educativos humanos y materiales necesarios para garantizar una enseñanza de calidad.
" Estos "recursos materiales", deuen ser ­poden ser, perdó­ de molt diversa índole.
Poden ser tant com mobiliari, com recursos econòmics, edificis, materials didàctics.
I estos, a la seua vegada, poden ser molt diversos en suport escrit, audiovisual o informàtic.
Allò essencial és que siguen útils per a què puga impartir-se l'ensenyament.
I s'ha d'advertir també que en consonància en el que estem dient, es tracta de dotar dels recursos necessaris als centres, no als alumnes, als centres, i és el que diu la Logse.
Per tant, pensem que les biblioteques d'aula és una cosa de suma importància en l'educació.
El suport imprés serà sempre necessari i a més creiem que deu ser així i que és necessari que així siga.

Però no podem ­a més és que estem en eixa era, en eixe cicle­ obviar el fet inqüestionable que els denominats materials multimèdia, cada dia tindran molta més importància en l'ensenyança.
Hui els sistemes d'àudio, vídeo i informàtics s'imposen com a material d'indiscutible utilitat per a la didàctica de les distintes àrees i matèries.
D'ací els especials esforços pressupostaris per a dotar als centres d'un material que la majoria de pares no podrien afrontar.
Una família mitjana pot afrontar, encara que en alguna dificultat, la despesa controlada i racionalitzada en llibres de text per al seu fill.
El que no podrà, en tota probabilitat, és comprar-se un bon ordinador i tindre accés a una sèrie de programes molt més plurals i personalitzats.

Nosaltres creiem que en molt poc de temps es podria reclamar també en els mateixos arguments dels llibres de text la gratuïtat de tots els elements multimèdia necessaris en una ensenyança de qualitat.
Exigència que seria inatendible.
Això és evident.
Pareix, doncs, més racional i d'acord amb les prioritats pressupostàries dotar els centres d'estos materials, que els alumnes deuen utilitzar de manera més habitual.
Totes estes consideracions ens porten a atribuir al llibre de text la importància que sense dubte li correspon.
Però també insistir en el progressiu lloc que ocuparà en l'ensenyança el material informàtic i multimèdia.

El llibre, a més és un producte que ­no ens hem d'enganyar­ és econòmic, és un producte econòmic i sense dubte hem de saber que és un bé cultural, suport i transmissor de les idees.
Té a més un ampli valor cultural que pot condicionar de manera significativa l'amor per la lectura de l'alumne i de la seua família.
Este valor cultural del llibre és una cosa que deu fomentar-se per damunt de consideracions estrictament econòmiques.

Bé, jo en un manifest que van fer els editors en la Comunitat Valenciana que es van reunir, bé, a banda d'altres coses que deien, una de les coses que feien patent, "pensamos que se debe resolver de forma urgente la situación de aquellas familias que no dispongan de los recursos necesarios para la adquisición del material escolar.
Para que sea efectiva la igualdad de oportunidades".
I a més crec que hi ha una dada, en este manifest, que és una dada que com a mínim ens farà recogitar.
Cada família dedica menys de set pessetes per mil de la seua renda a adquirir llibres.
I d'eixes set pessetes tan sols una pesseta és per als llibres de text, tan sols una pesseta.
El tabac, per exemple, suposa quinze pessetes i el transport cent trenta-vuit pessetes, per mil, per tant hem de saber també valorar el valor dels llibres i també donar una miqueta de recolzament a.
.
.
no sé, un sector que pensem que d'alguna manera està fent una tasca molt important per a l'educació dels nostres fills.

Bé, sabem ­com hem dit­ que el llibre constitueix un instrument molt important, però que no és l'únic, és també una de les maneres que els llibres puguen fer el paper que se'ls hi encomana, doncs el fet que puguen durar els quatre anys que estableix la normativa vigent.
És clar, en tot el respecte a la llibertat de càtedra i a la consegüent elecció de llibre de text d'acord en els mecanismes previstos en la legislació.
No s'haurien de canviar de manera arbitrària abans dels quatre anys.

Bé, la gratuïtat generalitzada i total dels llibres de text, no pot hui, en opinió d'este grup parlamentari, considerar-se justa.
Els seus costos poden repercutir negativament en l'atenció a altres necessitats educatives prioritàries; no cal dir ­i a vegades pensem que ens fem una miqueta pesats, i jo ho comprenc, però és que és la pura realitat­, no ens hem d'oblidar com ens vam trobar la Logse en l'any 1995, que no teníem ni tan sols la ferramenta necessària, que era el mapa escolar, per a poder aplicar una llei de l'any 1990, una llei molt cara que va nàixer sense finançament que l'acompanyara.
Per tant, hem de tindre en compte que si del 90 al 95 es van contractar obres per 12.
000 milions de pessetes, en el govern del Partit Popular la inversió que ha de fer este govern per aplicar la Logse és superior als 100.
000 milions de pessetes.
Són 350 actuacions que té el mapa escolar.
I que s'ha de fer front des d'este govern.

Per tant, pensem que este esforç que s'està fent.
.
.
Hem de recordar també que el Partit Socialista quan governava va generalitzar el sisè de primària, i no va incorporar els especialistes de la Logse, per tant, també s'ha hagut de fer un gran esforç en totes les plantilles del professorat.
Bé, no cal que parlem molt més de quina és la problemàtica que ens ha comportat haver d'aplicar, com torne a repetir, una llei molt cara que va nàixer sense finançament que l'acompanyara.

També nosaltres pensem que a les persones que estudien una ensenyança obligatòria se'ls ha d'ajudar quan tinguen necessitat, però també se'ls ha de continuar ajudant.
I vull fer menció al pressupost per a beques universitàries que en la legislatura passada, fins al curs 98-99, ha passat de 88 milions de pessetes a 258 milions de pessetes.
Per tant, pense que açò demostra quina és la política del Partit Popular.

Nosaltres pensem que els fons públics han de destinar-se al més desfavorits mitjançant una adequada política d'ajudes.
Gratuïtat, sí, per a tots els que ho necessiten.
Açò no vol dir que poquet a poquet no es vaja aplegant cada vegada més.
.
.
Això és el que voldríem, que cada vegada més persones anaren apujant el nivell de renda, que cada vegada més alumnes pogueren entrar.
I no li diré jo que a la millor quan s'acabe d'aplicar la Logse en esta comunitat ­que són eixos deures que ens toca fer, que pensem que s'havien d'haver fet abans però que no s'han fet­, estiga aplicada, puga vindre un debat per a la totalitat.
Nosaltres en este moment no pensem que siga el moment oportú.
Per tant, recolzem la gratuïtat dels llibres de text ­tornem a repetir-ho­, però per a les famílies amb menys recursos econòmics.

Per tant, el Grup Parlamentari Popular ha presentat esta proposta de resolució en què ens agradaria d'alguna manera que cap família que ho necessite quedara sense ajuda per a l'adquisició dels llibres de text.

Per tant, esperem que en el fons estiguen d'acord i se'ns puga aprovar esta proposició no de llei.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

En relació a esta proposició no de llei, hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, la 4.
029.

Per a la seua presentació, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

És sabut que la postura que manté Esquerra Unida respecte a aquest tema és la gratuïtat dels llibres en l'ensenyament obligatori.
Però ara, amb la presentació d'aquesta proposta per part del Partit Popular, no considerem negatiu que el Partit Popular vaja pegant passos en aquest sentit.

Però resulta que nosaltres observem una gran vaguetat del compromís que proposa la pròpia resolució.
És a dir, donaríem suport a la idea.
Vosté sap que estem d'acord que progressivament s'hauria d'anar cap a la gratuïtat dels llibres de text, que progressivament s'arribara al total.
Val.
Tampoc demanàvem això quan vam presentar nosaltres la nostra.
.
.
la van presentar els socialistes i nosaltres l'havíem presentat anteriorment en l'anterior legislatura.
Demanàvem que progressivament anara avançant-se en el tema de la gratuïtat dels llibres de text.
Pensem que respon a una demanda social, pensem que respon també a criteris de redistribució de la riquesa, pensem que respon a criteris de justícia.

I, per tant, nosaltres, davant d'aquesta proposta que fa el Partit Popular, que ens sembla un pas positiu, proposen una esmena que diu el següent: "Per començar a fer realitat aquesta proposta, que el Consell adopte les mesures adients per tal que als seus pressupostos per a l'exercici de l'any 2000 es consigne la quantitat de 1.
300 milions de pessetes en aquest concepte".

Nosaltres pensem que aquesta esmena va en el sentit eixe de l'avanç progressiu.
Recordem que l'any passat hi havia consignats 850 milions, però que es van ampliar fins arribar quasi a 1.
000.
I, no obstant això, enguany el pressupost per a beques de llibres només arriba a 1.
005 milions de pessetes.
Considerem que eixe augment sí que és molt curt, molt escàs, per a aconseguir les finalitats que la mateixa proposta planteja.

Per tant, nosaltres plantegem aquesta esmena perquè és un compromís concret.
Pensem que és una esmena que planteja un avanç moderat cap a eixe sentit, cap al sentit de la gratuïtat dels llibres de text.
Considerem que és assumible molt fàcilment, d'una manera molt fàcil i, a més, veiem important que tinga un reflex pressupostari.

És a dir, esta proposta que presenta el Partit Popular, que és una proposta encaminada en el bon sentit, no té una concreció pressupostària i només té la concreció temporal al llarg d'aquesta legislatura.
Ens sembla un termini molt llarg per a cobrir a totes les persones i per augmentar la dotació de cada beca fins que arribe a totes les persones que realment ho necessiten.

Per això presentem aquesta esmena, que pensem que li afegeix aquest compromís i no li lleva.
.
.
no sols no li lleva, sinó que reforça la intenció del Partit Popular d'avançar en aquest camí.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a l'acceptació o no de l'esmena, té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Cardona, ho sent moltíssim però no anem a acceptar-li l'esmena, donat que el Grup Parlamentari Popular ja ha presentat una esmena als pressupostos d'una quantitat que pensem és la.
.
.
com vosté ha dit, i ho tinc ací apuntat, dins de la concreció pressupostària és moderada, un avanç moderat.
I pensem que eixe avanç és el que nosaltres hem presentat en una esmena als pressupostos, que vaig a dir-li que és de 150 milions de pessetes, que sumats als 1.
005 milions de pessetes que hi ha en estos moments, ens faran un total de 1.
155 milions de pessetes.

Per tant, jo crec que esta xifra.
.
.
considerem ja que ens demostra eixe avanç que volem reflectir en la nostra proposició no de llei.
Pense que en la nostra proposició no de llei parlem dels quatre anys de la legislatura.
Pensem que ha sigut un avanç important, tenint en compte que des que es van començar a donar estes ajudes, que varen ser de 239 milions de pessetes, fins ara en la quantitat en què estem, pensem que es nota l'interés que es demostra en este tipus de beques i d'ajudes.

Per tant, l'avanç que ha fet la nostra comunitat.
.
.
que a més vull tornar a recordar en esta cambra que és l'única comunitat autònoma que dóna este tipus d'ajudes, que hi ha moltes comunitats autònomes que ara volen fer el mateix que a la nostra.

Per tant, senyor Cardona, com li he explicat, tenim nosaltres ja l'esmena presentada, i espere que no hi haja cap inconvenient per part del seu grup per a aprovar-nos la nostra proposició no de llei.

Res més i moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

Estem en este moment discutint una proposta de resolució, i en este moment no estem discutint les esmenes als pressupostos.
Ens haguera agradat, per exemple, que eixe compromís apareguera concretament en aquesta proposta, perquè ens permetria dir que ja tenen un compromís concret que està xifrat en una determinada quantitat.

Mire, les sol·licituds que van haver l'any passat, que complien els requisits, varen ser 115.
202 sol·licituds.
Es van haver de rebutjar, complint tots els requisits de renda, es van haver de rebutjar 18.
532.
És a dir, hi va haver 18.
532 persones que es van quedar sense que es cobriren les seues despeses en el tema de beques de llibres, complint els requisits de renda.
És a dir, 1.
152 milions de pessetes serien el mínim per a complir allò de l'any anterior.
I tot això sense considerar el que vostés també diuen en aquesta proposta, que és anar aproximant-se, anar augmentant la quantia de les beques per a arribar a pagar el cost total del cost dels llibres.

Per eixe motiu és pel qual presentem nosaltres la xifra de 1.
3000 milions de pessetes, és a dir, per cobrir a totes les persones que tenen eixe requisit de renda, més ampliar, en el mateix sentit que vostés fan en la seua proposta, l'import d'eixes beques.
A nosaltres per això ens semblava molt fàcil acceptar esta esmena, ens semblava simple, ens semblava normal.
No acceptar-la ens fa pensar que falta un poc de voluntat.
Vosté em podria dir quanta voluntat?
Em podria establir algun avanç concret?

Nosaltres, si no hi ha un compromís concret en aquesta proposta, ens abstindrem.
Estem molt d'acord en el tema de la gratuïtat.
Estem d'acord que cal anar avançant, però pensem que també cal assumir compromisos concrets i que aquests consten d'una manera oficial.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé.
Després d'escoltar amb molta atenció al senyor Cardona, i pareix que ell el que vol és un compromís dins d'esta proposició no de llei que demostre la voluntat, que jo, com ja li havia comentat abans, la voluntat del Grup Parlamentari Popular ja està manifesta en una esmena que hem presentat als pressupostos, que és en realitat on s'ha de presentar perquè és on es poden fer eixes modificacions.

No obstant això, no tenim cap inconvenient, senyor Cardona, en oferir-li una transaccional en la qual es pose que els 150 milions de pessetes seran presentats com a esmena als pressupostos.
No tenim cap problema.
Demanem a la presidència un recés i podem aplegar a una transaccional.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Pense que l'oferiment de la transaccional s'haguera pogut fer en el moment que la diputada eixia a la trona i ens haguérem evitat este suplement.
Però nosaltres estem clarament disposats a parlar de vore quin és el compromís concret que pot constar en aquesta proposta concreta.

Per tant, li demanem al president un recés per parlar de la possible esmena transaccional.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Se suspén el ple durant cinc minuts, que pareix ser que siga temps suficient.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 31 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 53 minuts)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, continua la sessió.
Ocupen els seues escons.

I després que les seues senyories guarden silenci, anem a donar lectura a l'escrit que acaba de rebre la Mesa de les Corts Valencianes i que diu el següent:

"Los portavoces abajo firmantes, ante la proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Popular sobre la gratuidad de los libros de texto, presentan conjuntamente la siguiente enmienda transaccional.
'Las Cortes Valencianas instan al Consell de la Generalitat a que durante la presente legislatura: primero, incremente en la medida de lo posible y progresivamente, el número de beneficiarios de las becas para la gratuidad de los libros de texto, hasta cubrir a todo el alumnado que cumpla los requisitos de la convocatoria de ayudas.
Dos, aumente el importe de las becas para las familias con un menor poder adquisitivo, hasta llegar a la media del total de gastos que supone la compra de libros de texto.
Tres, en cumplimiento de esta resolución, que el Consell adopte las medidas pertinentes para que en los presupuestos de la Generalitat para el año 2000 se consigne la cantidad de 150 millones de pesetas más en dicho concepto.
Cuatro y último, el Consell informará a las Cortes del grado de cumplimiento de esta resolución'.
Corts Valencianes, 1 de desembre de 1999.
Signat pel Grup Popular, el Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià i el Grup Socialista­Progressistes.
"

Senyories, anem a procedir a la votació.
*(Pausa)*

Senyories, comença la votació.
Per 68 vots afirmatius, queda aprovat per tant.
.
.
sense cap abstenció i cap vot negatiu.

Senyories, pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Baltasar Vives, per un temps màxim de cinc minuts.
*(Pausa)*

Senyories, un moment, perquè les portes estaven obertes i per tant l'acústica no era la correcta.
*(Rialles)* Seguisca, senyoria.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, president.

Senyories.

Per dir-los que, quan el Grup Parlamentari Socialista­Progressistes vàrem presentar aquella proposició no de llei per la gratuïtat del llibre de text, vàrem dir que nosaltres no volíem un element maximalista.
Nosaltres volíem anar caminant progressivament cap a la gratuïtat del llibre de text.
Déiem, a més a més, que estàvem disposats a pactar una comissió que estudiara, fins i tot fer el tema de quina quantitat cada any, i plantejar-nos també com ho podíem fer d'una manera clara.

Hem aconseguit una transaccional en la manera en què es diu, s'afegeixen les dues coses que nosaltres pensàvem.
Per una banda, que el que es fa enguany tindrà una progressió en els propers anys, és a dir, no anem a aprovar enguany una quantitat única per a tot això, sinó que serà una quantitat progressivament augmentada.
I eixe element ens pareixia important.
I l'altra era quantificar la voluntat, en este cas ens pareix una voluntat pobra, però és una voluntat que augmenta en 300 milions de pessetes el que l'any passat estava pressupostat, i per tant nosaltres ens podem sentir, diríem, en este cas, complaguts en el sentit que hem tingut un augment suficient per al tema del llibre de text.

De tota manera, només dir que, tant de bo, i eixes explicacions que jo he sentit hui ací en la trona, en el sentit de l'educació compensatòria, en el tema de donar més als qui tenen menys, perquè això és realment és justícia social, i no donar igual a tots els qui tenen més, ho fem també per a totes les coses i evidentment també per al tema de la concertació de centres privats.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltíssimes gràcies, il·lustre diputat per la seua brevetat.

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 36 minuts)*

 

***Pregunta número 612/99 al conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre l'aparició de restes arqueològics a l'Alcàsser de la Senyoria d'Elx, que formula el diputat Joan Antoni Oltra Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 12).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Al conseller de Cultura, Educació i Ciència, l'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler li formula la pregunta 612.
Té la paraula, senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Com vosté sap, amb la pregunta feta es tracta de saber quina informació té la conselleria sobre restes arqueològiques, segurament pertanyents a la muralla islàmica del segle XI, que es van trobar a Elx i que tenen una importància jo crec que prou destacada.
Elx és un poble, com vosté sabrà, que lamentablement no tenim una gran quantitat de restes arqueològiques, restes històriques, i per tant, la veritat és que la sorpresa agradable va ser que amb motiu d'una sèrie d'obres, a pesar de saber-se que allí ja existia una sèrie de restes, que allò que es va trobar era una cosa prou més important d'allò que inicialment estava previst.

Lògicament, suposem que d'això la direcció de Patrimoni haurà tingut coneixement.
Suposem també que haurà ordenat d'alguna manera allò que cal fer.
Allò vosté coneixerà també que l'ajuntament inicialment pensava una cosa, pensava deixar allò descobert i donar-li una eixida com a una espècie de centre cultural visitable, etcètera.
Després es va optar per una altra via, en concret soterrar-los de nou, argumentant que podia ser una de les mesures millor per a la seua protecció futura.
De tot això, per exemple, sí que ens interessaria també saber si Patrimoni o la seua conselleria ha intervingut d'alguna manera, si ha autoritzat eixe soterrament.

En definitiva, què pensa d'eixa trobada, de la importància que puga tenir i quines coses pensa la conselleria que haurien de fer-se al voltant d'això.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.

Efectivament, com vosté diu, amb motiu d'un projecte municipal de restauració de les muralles de la Torre de la Cova i l'enjardinament de l'entorn del Palau de la Senyoria d'Elx, la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, una vegada analitzat pels tècnics el projecte d'intervenció arqueològica, va concedir autorització en gener del 99 per a la realització de l'excavació arqueològica en la zona de l'Alcàsser de la Senyoria d'Elx, on està instal·lat des de l'any 79 el museu arqueològic municipal, que és propietat municipal, és propietat de l'ajuntament.

Les excavacions, que van concloure a finals del mes d'octubre, no fa massa, descobriren nombroses restes arqueològiques d'importància, que han permés la documentació d'una àmplia zona que fins a este moment no havia sigut objecte de ninguna excavació.

Jo vull dir-li, en primer lloc, que totes les actuacions s'han realitzat sense afectar cap de les estructures trobades, que en uns casos s'han restaurat integrades en el conjunt defensiu de la Torre de la Cova i en altres s'han cobert mitjançant sistemes de protecció que garantisquen la seua conservació.

La Conselleria de Cultura, Educació i Ciència va exigir el respecte a les restes arqueològiques, i no autoritzarà cap actuació que puga deteriorar-les.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Tarancón.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

De la resposta seua supose que caldrà entendre que tot s'ha fet amb consentiment de la Direcció de Patrimoni, la conselleria; que el soterrament ha sigut també fet de manera que s'ha complit allò que des de la conselleria s'ha manat.
No sé els ha donat temps a fer la catalogació o l'estudi sencer de tot això.
I ara vosté també serà coneixedor de la situació en què ha quedat allò.
Hi ha una previsió que d'alguna manera trenca allò que en un principi s'havia dit de deixar allò al descobert mitjançant una sèrie d'un projecte de restauració que poguera servir perquè allò estiguera visitable i crear inclús una prolongació del museu mateix que podria haver estat prou bé, tenint en compte la manca d'espai d'aquestes característiques que tenim en el poble.

Això d'alguna manera ha quedat paralitzat davant d'eixe soterrament, amb el pretext que era el fet millor provisionalment per a garantir la conservació de les restes.
El temps està passant, no sabem quan allò es pensarà dur endavant, l'aprovació d'eixe projecte, i allò que sobre la marxa ha sorgit ha sigut la possibilitat de la construcció d'un aparcament que aniria inclús per davall d'aquestes restes, amb la qual cosa pareix ser que seria fàcil suposar una certa afecció a ells.
No sé si d'esta actuació la conselleria té ja coneixement o quines mesures pensa dur endavant, o deixar simplement que la cosa continue soterrada, com ha estat allí segurament dos mil anys.
.
.
i ja està.
O valdria la pena negociar amb l'ajuntament alguna mesura de col·laboració de manera que entre les dos administracions allò puguera descobrir-se efectivament, acabar l'excavació corresponent i poder disposar el poble d'Elx d'un lloc que jo crec que es mereix i que té una importància excepcional.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.

Efectivament, està documentat allò que es va trobar en les excavacions.
Jo li done la possibilitat, si vosté té un interés detallat amb exactitud de les excavacions que van concloure a finals d'octubre, reclamar la documentació a l'administració, li la farem seguir.
Però en resum, en la zona intramurs, construccions islàmiques domèstiques de finals de l'XI, cimentacions de cases islàmiques del XII, una necròpolis del XVIII, la sèquia major de la ciutat i un nivell de ceràmiques ibèriques que no s'associen a construccions, i altres coses en la zona extramurs d'importància arqueològica.
Supose que són les mateixes dades que vosté deu tindre, però en tot cas li donaríem informació detallada de tot allò que es va trobar.

La cubrició respon a garantir el mantenimient d'allò que s'ha trobat i a prendre una determinació i fer un projecte d'actuació que puga respectar tot allò que s'ha descobert en l'excavació arqueològica, es faça allò que es faça en el lloc on s'ha trobat, de manera que garantisca la seua conservació.

 

***Preguntes números 712/99, 713/99 i 714/99 al Conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre unitats de primària del municipi de Peníscola, que formula el diputat Avel·lí Roca i Albert, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (BOCV número 16).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Tarancón.

Les preguntes de l'il·lustre diputat Avel·lí Roca, la 712, 713 i 714, queden agrupades.
Senyor Roca.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Vaig a preguntar-li la 712 i la 713 de moment.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

O siga, que de les tres que dic jo exclou vosté la 714.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Sí.
Eixa la preguntaré a part.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Molt bé.
Té la paraula per a la 712 i 713.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

La Conselleria de Cultura, Educació i Ciència ha donat de baixa la partida pressupostària destinada a les unitats de primària del municipi de Penyscola.
Aquesta partida, amb un import de 100 milions de pessetes, fou inclosa en els pressupostos de la Generalitat Valenciana per a 1999, a través d'una esmena presentada conjuntament pels grups parlamentaris de les Corts Valencianes Grup Socialista, Unió Valenciana i Esquerra Unida-Els Verds.
Ja en aquell moment, finals de l'any 98, el Partit Popular hagué d'admetre aquesta esmena atés que l'esborrany inicial dels pressupostos no figurava cap partida per a Penyscola.

I davant d'aquests fets, el diputat que subscriu formula la següent pregunta.
En primer lloc, que si la conselleria coneix la problemàtica de la manca de llocs escolars a Penyscola, i per què la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència ha donat de baixa la partida pressupostària destinada a les unitats de primària del municipi de Penyscola.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Sí, senyor president.

Senyor Roca.

Em pregunta vosté.
.
.
les dos primeres, que fan referència a la manca de llocs escolars.
Pot ser que eixa pregunta necessite un matís en la pregunta mateixa.
Allò que hi ha ­estem en allò de sempre­ és una extensió de l'obligatorietat del tram obligatori d'ensenyança, i en conseqüència allò que tenim ara a Penyscola, que és un centre de primària, cal fer un centre de secundària pels quatre nivells d'ESO i fer un centre de primària.

El projecte que n'hi ha, com vosté sap, en la programació dins del mapa és fer el centre de primària nou i adequar el centre de primària existent actualment a un centre de secundària.
En conseqüència, la conselleria per suposat que és conscient ­per això té programat dins del mapa escolar les dos construccions, o una construcció nova i una adequació­ de quina és la situació escolar a Penyscola.

I respecte a la segona, la partida pressupostària de primària, jo allò que vull dir-li és que en este moment.
.
.
Bé, el tema de partides pressupostàries també cal matisar algunes coses.
Cal tindre en compte un poc quin és el ritme de programació.
En alguns casos les partides pressupostàries responen no als diners de construcció sinó als diners compromesos per a pagar la redacció de projectes.
En molts casos la qüestió és més simple: una programació determinada, i davant de vosté està l'alcalde de Torrent i estic ara veient-lo i m'he recordat parlant de la qüestió, és a dir, davant d'una programació que es concreta, per exemple, el conservatori de Torrent, que l'execució passa al conveni de l'Ivvsa, desapareix, lògicament, de les partides pressupostàries, perquè passa a construir-se mitjançant una de les tres formes, una de les tres maneres que hi ha de fer la construcció del mapa escolar, per importància de menor a major quant a quantitat: convenis amb ajuntaments, convenis amb l'Ivvsa i pròpia partida d'inversions.

Llavors, dir-li que respecte al centre de primària té un perfil de sis unitats d'educació infantil, dotze unitats de primària, menjador i vivenda.
Té un import de quasi 400 milions de pessetes, concretament 397.
I està en este moment el projecte bàsic aprovat i pendent de supervisió.
Eixa és la situació exacta que tenim en el de primària, perquè veig que ha deixat vosté a banda l'altra*.
.
.
(pausa)* no l'altra pregunta perquè no hi ha pregunta respecte al de secundària, encara que tot va englobat.
Va tot englobat perquè el de secundària es farà quan el de primària passe al nou centre, per tant, el de primària actual s'adeque a secundària a la Logse.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

En definitiva, allò que està clar és que en l'any 99 vosté ha incomplit el compromís que tenia amb Penyscola en donar de baixa eixa partida i no solucionar el problema.
Això queda clar.

I per altra banda, allò que m'està dient és que té ara una partida pressupostària de 397 milions de pessetes, però que mirant els pressupostos de l'any 2000 jo ací l'únic que veig és que en educació primària té 1.
847.
000 pessetes per a l'any 2000 i per a l'educació secundària per al mateix col·legi té 8.
869.
000 pessetes.
En total sumen 10.
716.
000 pessetes.

Eixos 397 milions de pessetes jo no sé d'on a vosté li ixen.
I clar, això em causa a mi preocupació i els causa preocupació als pares, els causa preocupació als xiquets.
Perquè a més és un tema que el Partit Popular, allí, vostés, no sé si vosté ho sap, però fa quatre anys que vénen prometent el mateix col·legi.
Llavors, home, anem a vore si ens aclarim, ens definim i ens diu exactament on té els diners.
I encara que m'ho diga, que supose que alguna cosa haurà de dir-me, és que després per favor complisca amb el tema, perquè este any passat, com hem vist, no han complit.
Llavors, ja és difícil que ens puguem fiar exactament ja d'allò que després vosté vinga a dir-me.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Senyor Roca.

Anem a vore.
Ací no hi ha ningun incompliment, i una diafanitat absoluta.

Vosté parla de partides d'1.
800.
000.
Si vosté ha mirat quan va eixir a contractació la redacció del projecte voria que està en dos anualitats, i l'anualitat del 2000 per als redactors del projecte és d'1.
800, i l'any 99 s'ha pagat la diferència fins la totalitat del projecte, i dins del 2000 es farà la subhasta d'obres.
Encara que no estiga en la línia pressupostària li ho he explicat.
Tenim corrent en este moment el conveni de l'Ivvsa de 14.
000 milions de pessetes, que és una de les possibilitats per a la construcció d'equipaments d'infrastructura educativa.

I per tant, ha de tindre vosté en compte que el que no estiga una obra concreta en els pressuposts no vol dir que no vaja a executar-se.
I la prova és que no parem de traure a contractació i d'adjudicar obres amb càrrec a eixe conveni.

Seguirem l'any 2000 adjudicant obres amb càrrec a eixe conveni, que ara hi ha un conveni nou que obrirem amb l'Ivvsa, amb càrrec al capítol VI i amb convenis amb els ajuntaments.

I de les partides pressupostàries responen, com jo estic explicant-li, al pagament d'honoraris dels redactors dels projectes.
I tot va en el seu termini, tant en el de primària, que és per al any 2000, com el centre de secundària, que és l'adequació de l'actual centre de primària.
Van lligades les dues coses.
Quan en el de primària es puga construir el centre nou, podrà començar-se el centre de secundària.

 

***Preguntes números 733/99 i 734/99 al Conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre el col·legi públic del Rebolledo, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 16).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Tarancón.

La pregunta 714 ja s'ha donat per defesa.

Per tant, continuant amb les preguntes al conseller de Cultura, Educació i Ciència, la il·lustre diputada Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, té les preguntes 733 i 734.

Per a la seua defensa.
.
.
*(S'interromp la gravació)*

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, ja poden vostés fer propaganda que fan pressupostos socials i que es preocupen, en primer lloc, de les persones desfavorides, que col·legis públics com el del Rebolledo de seguida li tiren tota la teoria per terra.

Senyor conseller, vol explicar per quines raons el col·legi públic acabat de construir al Rebolledo, Alacant, no contempla les instal·lacions adequades per fer funcionar el servei de cuina i poder donar unitat al menjador del col·legi?

Vol fer el favor d'explicar en quina data té prevista la conselleria solucionar els problemes d'instal·lació de gas, aigua, etcètera, per tal que la cuina i el menjador del col·legi públic del Rebolledo entre en funcionament?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Senyor president.

Senyora Llinares, sí que ho vull explicar, perquè és molt fàcil d'entendre.

Vosté deu saber que en els col·legis públics el sistema de funcionament del menjador és una decisió que es pren en funció dels representants dels alumnes i dels pares.
En conseqüència, quan es posa en marxa el centre del Rebolledo, de 80 alumnes, centre de primària, 30 són els que volen menjador, i els pares no acaben de posar-se d'acord si volen el sistema de *catering* o utilització del menjador en el propi centre.
I l'administració està a expenses.
.
.
.

Perquè ací què passa?
Quan parles amb la comunitat educativa, malament; quan no parles, malament també.
En este cas, la comunitat educativa és la que ha de decidir quin és el sistema, dins de la decisió que tenim del bon funcionament ­i entenem que això és bo que siguen els pares els qui decidisquen­, la mateixa associació de pares que decidisca quin és el sistema de funcionament.
El que hem fet és esperar que foren ells capaços de posar-se d'acord i fer una proposta a l'administració.
Han estat barallant les dues possibilitats: que fóra utilització directa dels mateixos servicis o que fóra un *catering*.
En este moment pareix que està presa la decisió, comunicada a la direcció territorial i posades les mesures perquè el servici de menjador es pose en marxa.

Però si s'ha retardat ha sigut únicament i exclusivament pel nostre respecte a la direcció autònoma dels pares que fóra pel sistema.
.
.
el sistema de menjador es portara de la forma que els representants dels alumnes, els pares, decidiren.
Eixa és l'única explicació claríssima de per què en este moment no s'ha portat en marxa.
Si haguérem pres una decisió unilateral, segurament se'ns haguera criticat que prenguérem una decisió sense escoltar als pares.
Hem volgut escoltar als pares, i com els pares no es posaven d'acord de quin dels dos sistemes eren el que volien, hem hagut d'esperar que comunicaren eixe acord.
Pareix que el tema està aclarit i, en conseqüència, el servici es podrà donar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Tarancón.

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Això són excuses de mal pagador, senyor conseller.
Per què no s'ho planteja vosté això en el mes d'agost, o en el mes de juny o en el mes de juliol?
Ja se sabien els xiquets que havien d'anar a eixe col·legi, ja estaven matriculats, ja tenien pares els xiquets, no van amanèixer els pares el dia.
.
.
en setembre.
I llavors els pares ho hagueren pogut discutir abans.

Mire, el dia 17 d'este mes va anar Telefònica a vore si posava o no posava el telèfon.
El dia 17 d'este mes, fa dos dies.
Això és una falta de planificació *demasié*.
No vinga amb contes que ací el que.
.
.
no és que no hi ha planificació, que està clar que no n'hi ha, és que el que no hi ha planificació és en este tipus de col·legis, no hi ha el suficient interés en este tipus de col·legis.
La cosa social no és el que més li preocupa a vostés.
Els consorcis és el que fonamentalment li preocupa, donar diners a qui té diners, però a qui no té diners, no se li ha de donar diners, no se li ha de donar cuina, no se li ha de donar planificació.
I sobretot no s'ha d'escoltar a qui li ho diu perquè si escolta a la millor se n'adona i, si se n'adona, a la millor es decideix a fer les coses i a la millor fins funciona bé.
I llavors, si no escolta, no té per què fer les coses.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor Tarancón.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Senyor president.

Senyora Llinares, anem a vore.
Els pares clar que estaven abans, naturalment.
Mire, li vaig a contar una història de pares.
Li conte la història de l'Eliana.
Mes de juny: reunió dels pares en l'ajuntament, l'alcalde al front de la manifestació.
Com les obres de l'institut estaven acabades el 15 d'octubre, que no comencen les classes el 21 de setembre, que comencen el 15 d'octubre, 21 de setembre, els mateixos pares, el mateix alcalde, han començat les classes, ja no volen els xiquets en casa: "conselleria, faça un arreglo fins el 15 d'octubre com siga".
Arreglo fins el 15 d'octubre.
Bé.
Eixes són realitats evidents.

I els pares no han sigut capaços de posar-se d'acord en quin era el sistema que volien.
I nosaltres entenem que no havíem de posar en marxa ahí el despotisme il·lustrat.
Enteníem que era molt millor que els pares decidiren quin era el sistema de funcionament del menjador.
Ja està decidit i va a posar-se en marxa de manera immediata.

 

 

***Pregunta número 746/99 al Conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre l'IES núm.
1 (Bellaguarda) d'Altea, que formula el diputat José Pérez Grau, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (BOCV número 16).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

La pregunta 746, del diputat senyor José Pérez Grau.

Té la paraula.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, el mapa escolar que en estos moments està plantejat, en el 96, no preveu que a Altea hi haja batxillerat artístic.
Tenim dos centres de secundària i cap dels dos pot gaudir de tindre la possibilitat d'oferir això als alumnes del nostre poble.

Com sap vosté, després del 96, la Facultat de Belles Arts s'ha instaurat a Altea, al seu campus.
I, en conseqüència, estimem que seria un contrasentit el fet que hagueren d'anar els xiquets a fer el batxillerat artístic fora d'Altea per a després anar a la Facultat de Belles Arts d'Altea.
De fet, en estos moments hi ha una col·laboració estupenda entre la facultat i el centre Bellaguarda, que és el que li ha demanat a vosté anteriorment que li autoritze a impartir estes ensenyances.

S'ha adherit a eixa petició, com vosté coneix molt bé, el consell escolar municipal, el del centre i últimament, concretament el dijous passat, el ple de l'ajuntament també es va adherir i li ha fet arribar una sol·licitud.
A Altea hi ha una tradició artística, que vosté ja coneix molt bé, en l'ensenyança, concretament a nivell de la pintura i tal.
Últimament el dia del 25 aniversari hem fet un catàleg, que li he fet arribar ­supose que li hauria arribat abans també­ en el qual es veu clarament la vocació artística dels nostres alumnes i l'alta preparació.

I per això és per la qual cosa li faig la pregunta de si té previst la conselleria que existisca batxillerat artístic en el curs 2000-2001 al poble d'Altea, concretament autoritzant a l'Institut Bellaguarda a impartir-ho.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, efectivament, té vosté raó quan diu que no hi ha batxillerat artístic.
I també per què eixe aparent contrasentit que estant la Facultat de Belles Arts a Altea, no es fera la previsió del batxillerat artístic en els centres de secundària?
Perquè eixa planificació dels centres de secundària és anterior a l'existència de la Facultat de Belles Arts.

El que anem a fer és obrir matrícula per al pròxim curs, la possibilitat que hi haja matrícula per a batxiller de belles arts, i s'implantarà si hi ha matrícula suficient.
Perquè anem a donar la possibilitat per als alumnes d'Altea que puguen fer la preinscripció o la matrícula preventiva i, en funció de la demanda, prendrem la decisió corresponent.
Si hi ha suficient alumnat per a fer grup, es posarà també en marxa el batxillerat artístic en l'institut.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Pérez Grau.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, sols per a agrair-li, en nom del món educatiu del nostre poble, que hagen tingut esta decisió, que entenem que és encertada.

 

***Preguntes números 716/99 i 717/99 al Conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la qualitat de les aigües del Parc Natural del Fondó d'Elx i Crevillent, que formula el diputat Joan Francesc Peris i Garcia, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (BOCV número 16).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

El senyor Tarancón vol dir alguna cosa?
Moltes gràcies, senyor conseller.
*(S'interromp la gravació)*

El senyor Joan Oltra Soler, la pregunta 811 dirigida al mateix senyor conseller, sent l'última que correspon en el dia de hui al conseller de Cultura, Educació i Ciència.

Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Senyor conseller, vosté recordarà perfectament el procés de creació de la Universitat Miguel Hernández d'Elx.
És un procés prou traumàtic.
Una qüestió com eixa que venia sent demandada per diferents col·lectius des de fa molt de temps, la veritat és que al final isqué com isqué.

O siga, el govern anterior, el govern encara del Partit Socialista, va prendre la decisió política d'ubicar-la en la ciutat d'Elx, però pràcticament no va fer més que això.
De manera que vostés quan arribaren al govern es van trobar amb una decisió presa, però pràcticament que, en tot cas, quasi no podien obligar-los pràcticament a res.
I, bé, un resultat electoral molt favorable per a vostés ací a les Corts Valencianes, no tant a l'Ajuntament d'Elx.

I això comença un debat ahí, un debat enverinat absolutament, en el qual es produeix una fractura, ja dic, molt important no sols del món universitari, que encara està, sinó fins i tot de la pròpia realitat social del sud del País Valencià.
És difícil probablement haver fet alguna cosa que provocara la tensió i que encara continua.
I que entre altres coses, provocà que una cosa que podia haver nascut amb ple consens i per unanimitat, uns grups hagueren de manifestar-se en contra d'eixe projecte de llei, altres s'abstingueren i vostés el van recolzar lògicament.

En eixa situació, una de les coses que va eixir era la possibilitat de qüestionar-se que el compromís d'ubicar la universitat a Elx no era tal compromís o que, en tot cas, era un compromís discutible.
I, per tant, probablement això unit a tota una sèrie d'altres qüestions, és el que va provocar que per part de l'Ajuntament d'Elx, en defensa d'allò que considerava absolutament bàsic, s'acceptara alguna cosa que en qualsevol altra situació no haguera sigut acceptable, i és el compromís de finançament dels terrenys d'aquesta universitat.

Això es va fer així, ja dic, probablement per tota la situació que envoltava el tema, però que això en el temps està donant-se compte de la injustícia que pot suposar.
Injustícia per què?
Perquè no és un cas habitual que una ciutat pague els terrenys d'una universitat que és per a tots, per a tot el País Valencià.
Després, perquè també econòmicament és prou difícil sostenir això.

Això, entre altres coses, ha fet que tant el ple de l'Ajuntament d'Elx en diverses ocasions haja pres l'acord majoritari de sol·licitar a la conselleria que igual que s'ha fet en tots els llocs on s'han ubicat universitat, que contribuira al finançament d'eixos terrenys.
Acords i posició que fins i tot les mateixes Corts Valencianes van recolzar en els pressupostos que encara estan en vigor, pressupostos de l'any 99, mitjançant una disposició addicional sisena, en la qual es diu textualment.
.
.
­no vaig a llegir-li-la, però m'imagine que vosté la coneix perfectament, perquè a més recentment ha estat a Elx i recentment se li ha preguntat­.
O siga, que vosté coneix perfectament el problema.
Jo sé que aquesta disposició ha estat anul·lada per als pressupostos de l'any que ve, però en aquestos moments està en vigor.

Per tant, davant de tota situació, que jo crec que és prou justificable per part de l'ajuntament, davant de les peticions, i fonamentalment davant del que el text d'una llei de pressupostos aprovada per vostés diu, considerem que no hi ha cap raó que justifique el posicionament de la conselleria de tancar-se absolutament en banda a contribuir al finançament d'eixos terrenys i deixar que continue sent l'Ajuntament d'Elx ­i si s'ofega quasi millor segurament, no?
­ a què pague eixos terrenys, quan això no passa en altres llocs.

Per tant, quines raons, en definitiva, justifiquen el que vosté ara mateixa estiga mantenint eixa situació injusta i, el que és més greu, inclús incomplint la pròpia Llei de pressupostos que textualment reconeix aquesta possibilitat i que el que ho havia de dir, en este cas l'Ajuntament d'Elx, ho ha dit ja en diverses ocasions mitjançant acords plenaris.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, respecte als terrenys, com vosté molt bé ha dit, l'Ajuntament d'Elx des d'un primer moment s'ha oferit a dur endavant totes les actuacions per oferir la cessió gratuïta a la Generalitat o a la universitat dels terrenys necessaris per a la ubicació d'esta universitat.
D'eixa forma hi ha un acord plenari de novembre de 1995, aprovant per unanimitat una moció que diu literalment, declara el ferm propòsit de l'ajuntament d'Elx de prestar la seua màxim col·laboració amb els ens públics competents perquè la universitat siga una prompta realitat, comprometent-se a efectuar la cessió dels terrenys necessaris per a la ubicació de la universitat, concretant-se els mateixos a través dels distints expedients municipals que han de tramitar-se per a fer efectius eixos compromisos.

Eixe compromís es concreta amb la firma, el 12 d'agost de 1997, d'un conveni entre l'Ajuntament d'Elx i la Universitat Miguel Hernández, en virtut de la qual l'ajuntament es compromet expressament a adquirir al seu càrrec els terrenys en què ubicar la universitat, comprometent-se a posar-los a disposició de la mateixa gratuïtament i lliure de càrregues i gravàmens abans de l'inici de les obres.
Complits per l'Ajuntament d'Elx els compromisos concrets no hi ha necessitat d'un finançament suplementari per adquirir eixos terrenys.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra, el poc de temps que li queda.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

El que ha llegit el senyor conseller també ho coneixíem, perquè són acords públics.
El que passa és que continua sense contestar jo crec que el més important.
El més important és, primerament, l'ajuntament va fer això per les raons que abans li he explicat.
Jo crec que qualsevol ajuntament ho haguera fet en tal d'assegurar que la universitat s'instal·larà allí.
Una part dels problemes és que, bo, vosté sap els terrenys eixos el valor que tenen, la universitat està demanant terrenys, no sé si influït per eixa gratuïtat, però està demanant una quantitat de metres quadrats impressionants en un molt curt termini.
I després està el tema més important, que eixa demanda a eixa velocitat la veritat és que està dificultant els pressupostos de l'ajuntament que, per cert, ha destinat ja prop de mil milions de pessetes a eixe tema.

Però és que, a banda d'això, vosté no ha tocat o no ha contestat en absolut el tema que li he preguntat.
I hi ha en aquestos moments una llei en vigor que planteja que si l'Ajuntament d'Elx no pot continuar finançant eixos terrenys la Generalitat Valenciana assumirà el seu cost.
Això està aprovat per estes Corts Valencianes fa justament un any.
Per tant, encara està en vigor.

L'Ajuntament d'Elx ha manifestat, mitjançant acords plenaris, que no pot continuar en eixa dinàmica, que va asfixiar econòmicament a l'Ajuntament d'Elx a banda d'altres raons de tipus polític.
Però que la raó que justifica el fet que aquesta disposició addicional entre en vigor i s'aplique crec que està complida.
¿Per què vosté, senyor conseller, es nega a complir el que la pròpia legislació, aprovada per vosté mateix, està exigint el seu compliment?

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor Tarancón.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, de manera molt esquemàtica, però jo crec que essencial.
Hi ha una paraula en eixa normativa pressupostària que jo crec que és la clau de tot este debat, la paraula subsidiàriament.
I la paraula subsidiàriament vol dir si l'ajuntament no pot.
I la pregunta que hauria de fer este conseller, contestant a la pregunta, una altra pregunta: ha esgotat l'Ajuntament d'Elx totes les possibilitats urbanístiques?
No.
No les ha esgotades.
No les ha esgotades perquè té la possibilitat d'aconseguir, mitjançant actuacions urbanístiques en tota la zona destinada a la universitat pot aconseguir més terreny de forma gratuïta per compensació.
I eixes possibilitats no les ha esgotades.
De manera que nosaltres entenem que la fase de subsidiarietat no es dóna encara.
I eixe és el motiu pel qual la voluntat de fer bona eixa disposició legal, que és l'actuació subsidiaria si l'ajuntament no pot, no es dóna si l'ajuntament no esgota totes les possibilitats urbanístiques que té.
I entenem, sincerament, que no les ha esgotades.

 

 

 

 

 

 

 

***Preguntes 716/99 i 717/99.***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passem, a continuació, a les preguntes que les seus senyories li formulen al conseller de Medi Ambient, començant per la de Joan Francesc Peris, la 716 i 717.
Té la paraula.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, aquestes dues preguntes les vaig a formular conjuntament, perquè ambdós sorgeixen d'una contestació parcial a unes preguntes per escrit que li férem al senyor conseller produïdes per les mortaldats d'aquest estiu de les aus al Fondó d'Elx i Crevillent.
I com pensàvem que no havien respost vostés de manera total a les preguntes, sobretot referides a les analítiques de les aigües, volíem saber, per un costat, si la conselleria havia realitzat analítiques de la qualitat de les aigües al parc natural del Fondó entre els mesos de juny i octubre i si havia rebut la conselleria d'altres organismes, com seria l'organisme de conca, informes periòdics de la qualitat d'eixa aigua procedent del riu Segura.
Són dues qüestions que li plantegem i que voldríem, esperem, la seua resposta.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Gracias, señor presidente.

Señor Peris, yo creo que realmente las preguntas, en mi opinión, en la respuesta escrita fueron contestadas completamente.
No obstante, voy a explicar los análisis que se han realizado y sus resultados a fin de completarlo, si usted entiende que en algún sitio intente llegar más información.

En concreto los meses de junio, julio, agosto, y luego se repitieron en octubre, se han realizado analíticas en las aguas en diez puntos de los embalses del Hondo, concretamente en el embalse de Levante, en el de Poniente, el canal Norte, Poniente, azarbe de Poniente, codo de Poniente, Reserva, Canal Principal, azarbe de Ozones, azarbe del Convenio y azarbe de Canalillos.
En cada ocasión se han analizado 26 parámetros distintos.

Al producirse la mortandad, a partir de mes de julio, a lo largo de los meses de julio y agosto, se encargó una analítica especial en la que se intentaba aclarar la presencia de pesticidas, órganos fosforados, órganos clorados y microbiológica.
Los resultados ya fueron expuestos también ante esta cámara en mi comparecencia del pasado 29 de septiembre.
Y las conclusiones fundamentales eran que, según los análisis realizados, las causas de las muertes han sido multifactoriales: es el resultado de un conjunto de factores concurrentes en un determinado momento no achacables a ninguno solo de ellos.

En concreto, de los análisis realizados en las aguas, resulta que en ninguna de las variables analizadas aparecían concentraciones letales, es decir, ninguna de las variables ha sido causante por sí sola de la mortandad.
Usted recordará que en aquellas respuestas se presentaban determinados metales, determinadas sustancias orgánicas, etcétera, etcétera, que ya estaban perfectamente detallados.
Estos son los resultados globales de los estudios de las aguas del parque natural.

Finalmente, indicar que en conselleria no tenemos constancia de los informes periódicos emitidos por los organismos de cuenca sobre la calidad del agua procedente del río Segura que entra en el mencionado parque y nos hemos servido de los informes que nosotros mismos hemos realizado.

No obstante, también le tengo que comunicar que a fin de definir las actuaciones, en compromiso del conseller en esta cámara, próximamente dispondremos de un estudio, que encargamos al Consejo Superior de Investigaciones Científicas, en relación con el diagnóstico y la calidad de las aguas del parque natural del Hondo.
Y, en ese sentido, es mi intención que en la comisión técnica que se creó en la junta, una comisión técnica de la junta rectora del parque del Hondo, disponga de esa información ­ya ha tenido algunas reuniones­ a la hora de trabajar sobre las actuaciones que deberemos de realizar para mejorar la calidad de las aguas de este parque natural.

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Peris i García:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, li agraïm la resposta, perquè és la que esperàvem.
Vosté ha dit que no té informes de l'organisme de conca i nosaltres volíem arribar aquí.
Les preguntes estaven adreçades a arribar aquí, perquè el problema és que la Confederació Hidrogràfica del Segura no té cap urgència, cap prioritat el ministeri de Medi Ambient de resoldre el problema integral de les aigües del Segura.
Eixe és el problema.
I, evidentment, obvia una responsabilitat marcada per la legislació.
Perquè en el Pla rector d'ús i gestió del paratge del Fondó d'Elx i Crevillent diu, article 11.
c: "Qualitat de l'aigua.
Els organismes competents, i en particular l'organisme de conca, garantiran els nivells de qualitat de l'aigua que preveu la legislació vigent, pel que fa a les aigües continentals que requeresquen protecció o millora per a ser aptes per a la vida piscícola de tipus c)".
I això, te'n vas al decret on diu quin ha de ser el temps, la temporalitat d'eixes analítiques i ho diu claríssimament el reial decret, mensualment.
Però, evidentment, la Confederació Hidrogràfica del Segura té vergonya de mensualment analitzar les aigües que entren al Fondó d'Elx i Crevillent, perquè, evidentment, el ministeri de Medi Ambient no prioritza solucionar el problema de l'aigua del Segura.

Per tant, nosaltres volem que la seua conselleria utilitze eixe parc natural com indicador de sostenibilitat de les aigües del Segura i pose davant de la seua responsabilitat mensualment a la Confederació Hidrogràfica per a fer analítiques i comprovar que dia darrere de dia, mes darrere de mes, continua sense solucionar-se el problema del Segura.
I, efectivament, les mortaldats de les aus no solament ens preocupen, i li ho vam dir, pel problema de biodiversitat sinó perquè és el referent de la qualitat de l'aigua del riu Segura en el seu tram final, és a dir en el tram valencià del riu.

Gràcies senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

Gracias, señor presidente.

Señor Peris, si usted lo que quería repetir es que la calidad de las aguas del Segura es deficiente, que la culpa la tiene la confederación, me podía haber ahorrado el prepararle toda la comunicación con los mercurios y con las historias que tenemos, lo podía haber planteado directamente.
Lo que pasa es que eso que está planteando usted es un argumento, que yo creo que es rentable políticamente, pero creo que en breve tiempo yo creo que va a ir perdiendo fuerza.

Yo le he comentado que hemos encargado unos estudios, que se han estado realizando este verano del Consejo Superior de Investigaciones Científicas, y se están analizando en parte las aguas que hay en el Hondo en la parte de la entrada y en la parte de los embalses.
Y no disponemos del informe en su totalidad, pero sí que tenemos avances.
Y hay unas cosas que yo creo que desvirtúan un poco esa intención política de hablar continuamente del Segura.

Realmente en el Fondó, a lo largo de sesenta años, han estado entrando aguas con un gran componente orgánico y en muchos de los embalses es mayor la contaminación orgánica dentro del Hondo que del agua que entra del Segura.
Con eso que está planteando usted, que quiere llevar el problema de las aves al final a la mala actuación de la confederación, pues no es así.
Realmente el problema del Hondo, por lo que dicen los informes del Consejo Superior y en la línea que estamos trabajando, es que a lo largo de mucho tiempo hay una gran eutrofización por una carga de componente orgánico que se produce en un terreno, en unos embalses, por las aguas que han ido entrando a lo largo de muchos años, que los carrizos no tienen calidad, no tienen suficiente capacidad de regeneración.
Y en esa línea vamos a estar prohibiendo las actuaciones el próximo año.

Entonces, la calidad de las aguas del Segura es la que es por una actuación, yo creo, deficiente de la administración a lo largo de treinta o cuarenta años que no se adoptaron las medidas.
Pero yo creo que el conseller de Obras Públicas ya ha explicado aquí parte de las depuradoras que van a estar entrando o que van a entrar en funcionamiento en el próximo año, que son importantes, cuatro o cinco en la misma zona.

Y yo quiero, por lo menos en el tema del parque natural, separar, confiar en esa mejora de la calidad de aguas.
Pero también yo ya le adelanto alguna información.
Esa mejora de la calidad de las aguas, que se va a conseguir gracias a la actuación del gobierno, no va a ser suficiente para mejorar la calidad del agua del Hondo.
Hay que hacer actuaciones concretas de recuperación, pero actuaciones no a un año o a dos, actuaciones que recuperen esa carga de contaminación que se ha producido en el Hondo a lo largo de cuarenta o cincuenta años.
Y serán actuaciones que durarán diez, veinte o treinta años, probablemente, y que habrá que realizar periódicamente y probablemente con unos costes importantes.

Nada más, señor presidente.

 

 

***Pregunta número 799/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el parc natural del Fondó d'Elx, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
985).***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Modrego.

La pregunta 799, del senyor Joan Antoni Oltra Soler.
Té la paraula per a la seua defensa, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

També va sobre el tema del Fondo; el Fondo, com diem nosaltres, no el Fondó com es diu per ací.
Fa poc li férem una pregunta, senyor conseller, sobre el centre de visitants al Parc natural de les Salines que estava en una situació, bo, de paràlisi total per una sèrie de raons.
I ara li preguntem per l'altre centre que està en el Parc natural del Fondo, terme municipal de Crevillent també.

Açò vosté sabrà que forma part d'una xàrcia de centres que el seu antecessor ­ja sé que no era vosté, però li ho dic per no repetir el debat anterior­ que va prometre a tot arreu, i es va quedar en això, en maquetes i en fotos i en coses d'este tipus, però que no sé si algun d'ells el veurem alguna volta en marxa.
I sé que hi havia ací en principi uns problemes de tipus de la propietat dels terrenys i eixe tipus de coses.
Però sí que ens agradaria saber, perquè crec que és important, que un parc natural de la importància del Fondo dispose d'un centre d'aquestes característiques.
Ja duem massa temps esperant-lo, i ens agradaria saber en quina situació està en aquests moments, si pot donar una data més o menys aproximada de la seua finalització, etcètera.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Pues efectivamente, yo con respecto a un centro que ya hablamos, que era el de Santa Pola, que comuniqué la situación y las acciones que se estaban adoptando para desbloquearlo.
Desgraciadamente en el centro del Hondo, pues bueno, usted conoce igual, la situación que nos hemos encontrado es que el centro estaba paralizado, en este caso por un problema de cimentación, que hubo que cambiar unos sistemas de pilotaje, y por unos temas con la empresa constructora.
Así mismo ese proyecto no disponía de licencia.

En este momento, pues como en otros proyectos estamos intentando reconducir el tema.
En ese sentido el 25 de octubre pasado, o sea, hace unos días, por la conselleria, por resolución del conseller, se aprobó el proyecto reformado de la obra que daba cobertura a ese cambio de pilotaje, después de los correspondientes informes técnicos que garantizaban su viabilidad.
Y hemos prorrogado el plazo de ejecución a lo largo del año 2000, que es el año en que se va a acabar el centro.
Porque, bueno, vamos a continuar haciendo las gestiones necesarias para desbloquear y lanzar todos estos proyectos que estaban en esta situación.

Gracias, señor presidente.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Modrego.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bo, la veritat és que no ix u del seu esglai.
Vull dir, pareix que la conselleria està especialitzada en edificar sense llicència.
Dos parcs a la zona, i els dos sense llicència.
Home, que l'obra tinguera problemes de pilotatge, jo crec que no havia que ser arquitecte per a suposar-los, perquè a la zona on anava està molt prop del mateix parc, i era.
.
.
jo no sé quins tècnics varen fer això, i quins polítics varen aprovar eixe projecte, però la veritat és que no hi hauria precisament que felicitar-los, perquè crec que s'ha comés un error prou greu.

El que és pitjor és que estes coses d'alguna manera ja estaven parlant-se en la junta rectora a finals de l'any 98, em pareix recordar.
Ja es deia, bo, si això, tot això anava a tirar endavant, els problemes que hi havia, també recorde que hi havia un problema de propietat, que hi havia alguna gent que pareix que no ho volia vendre o alguna cosa així.
I clar, que ara desdejunem en què la situació està com està.
La veritat és que és una herència meravellosa la que ha rebut en este aspecte.
Ens quedem curts l'oposició quan diem que han sigut quatre anys nefastos en el tema del medi ambient.

Però crec que és important el que estes coses no.
.
.
vaja, no es paralitzen més.
De donar-li prioritat, perquè això té molt difícil justificació, la situació actual, i en canvi cada volta fa més falta el que es pose en marxa.
Per tant, si ja per fi algú s'ha donat compte del problema, que jo crec que quasi tot el món s'havia donat compte, excepte els responsables, i ja s'han posat a treballar, sí que demanar-los que quan abans facen tota la tramitació i acaben les obres, doncs millor.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Le he informado al señor diputado de la situación actual y también del compromiso.
La intención es que se reinicien las obras cuando los expedientes administrativos de concesión de licencia, y de acuerdo con la empresa por este reformado que supone un incremento de presupuesto, permita iniciar las obras para efectivamente que en este año 2000 esté terminado el centro a disposición de todos los ciudadanos.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Preguntes números 812/99, 813/99 i 814/99 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre un abocament d'amoníac en un dels tolls perimetrals al parc natural de les Salines de Santa Pola i mesures per a evitar aquests abocaments, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 16).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El mateix il·lustre diputat, o siga, el senyor Oltra, formula les preguntes que quedarien agrupades de la següent manera: la 812, 813 i 814.
Té la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

Vosté coneix el Parc natural de les Salines de Santa Pola, coneix també que hi ha una sèrie de bassals importants, que d'una manera un tant incomprensible no formen part del parc natural.
Probablement, això també sé que no és responsabilitat seua, ni tan sols del seu antecessor, fixe's, és de més arrere.
Segurament pel fet que la carretera la creua i potser que haguera influït, a pesar dels valors mediambientals que tenen aquests bassals.
Que fins i tot estaria bé que per part seua, sé que és difícil, intentara promoure la inclusió ­això seria un cas insòlit­ que la Conselleria de Medi Ambient lluitara per incloure, per augmentar la superfície, en este cas, d'un parc natural d'aquestes característiques.

Doncs bé, en aquest bassal sap que es va produir el mes d'octubre en concret un abocament per part d'una empresa de congelats, en un contingut molt fort d'amoníac que va afectar una colònia d'anguiles allí situada.
Este bassal saben que no forma part, és perimetral, però és en molta facilitat per la permeabilitat dels terrenys precisament, és fàcil el que arribe a afectar a les bassals que sí formen part del parc.

Per tant, les preguntes en concret era, d'una banda quina informació tenia la conselleria d'esta situació, i si pensava, mantenir aquesta situació.
Sap que hi ha empreses que, d'aquella manera estan autoritzades, entre cometes, a fer aquestos abocaments més o menys controlats, excepte quan es descontrola.
I bo, quina era la posició de conselleria, si deixar que, diguem, quasi l'única via que aquests bassals mantingueren el seu nivell hídric fóra precisament els abocaments ­ja dic, més o menys controlats d'estes empreses­ o van a buscar-se unes altres vies més naturals, i que d'alguna manera pogueren anar en consonància en la protecció de l'espai que al voltant està, que és el propi parc natural.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Bien, en relación con este caso he de comunicar que efectivamente la conselleria estuvo puntualmente informada de lo sucedido.
El domingo 24 apareció una concentración de anguilas muertas en la charca perisalina situada en el perímetro de este parque natural.
Esta charca fue cedida a la Conselleria de Medio Ambiente en 1995, y se nutre fundamentalmente y casi exclusivamente de las aguas de una empresa de lavado de pescado, que realiza su actividad desde los años 60.

Bueno, a través de la dirección del parque se acudió al lugar, y puestos en contacto con los responsables de la empresa para ver los motivos y la situación.
Bien, entonces se pudo comprobar que durante los días 15 y 16, y debido a un corte de suministro eléctrico, se produjo un vertido de amoníaco puro a la charca en una cantidad entre 40 y 60 kilos.
La consecuencia fue que murieron 3.
175 anguilas, que se recogieron el día 25 de octubre, precisamente por las brigadas de mantenimiento de los parques naturales y se entregaron al Ayuntamiento de Santa Pola.
Y se tomaron las muestras correspondientes, tanto de agua como de los animales, para su posterior análisis, evaluación y comprobación de los resultados.

Se hizo un seguimiento a lo largo de esos días, para comprobar que en las emisiones que alimentaban la charca no se produjesen, no existiesen nuevas cargas de amoníaco, como así se pudo comprobar.
O sea, que en principio el problema de emisión estaba solucionado.
Y se hizo una vigilancia concreta en.
.
.
para controlar y comprobar que el agua de la charca no estuviese en contacto con aguas del parque y pudiese perjudicarlo.
Así comprobado, la situación fue esperar que mediante oxigenación, como así se produjo, se fuese depurando de forma natural el amoníaco de la charca.

Ha habido algún otro vertido de alguna otra empresa, porque hay varias empresas en la zona, pero sin que hubiese, tuviese las consecuencias negativas de amoníaco o un elemento nocivo como el de la empresa anterior.
En todo caso, como medida preventiva siempre se ha paralizado el otro vertido, y se ha abierto una investigación para determinar si ha habido alguna otra posible consecuencia negativa o responsabilidades, en expediente abierto en este momento en los servicios territoriales de Alicante.
Así mismo, también se ha dado cuenta al Seprona, por si estima conveniente iniciar cualquier actuación dentro de sus competencias.

Y bueno, en el sentido de los vertidos, tengo que recordarle que tenemos competencias distintos organismos.
Entre ellos el propio Ayuntamiento de Santa Pola o el organismo de cuenca, que realmente él es a quien le compete.
.
.
el seguimiento exhaustivo de estos vertidos y tratar de evitar todos sus efectos.
No obstante, hemos colaborado con todas las administraciones, y yo creo que un problema derivado de una actuación, entiendo que accidental, pues ha sido controlado adecuadamente.
Lo que hay que lamentar siempre que se produzcan estas situaciones.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

El problema és que, al final, hi ha que continuar esperant que aquesta empresa, que en esta ocasió tingué l'errada que tingué, que no torne a tenir-lo.
Perquè clar, al final, què és el que estem plantejant?
O siga, que l'empresa va a continuar abocant?
Això sí, sempre que ho faça dins d'un ordre.
Però quan s'excedeix un poquet la cosa, ve l'afecció, ve la mortaldat aquesta, en aquest cas d'anguiles, la possible afecció, etcètera, etcètera.
Per què no fan les coses un poquet més simples?
O siga, si és un bassal que té un valor mediambiental jo crec que suficientment reconegut, que està a més justament al costat del Museu de la Sal, que s'ha convertit, a falta d'un altre, pràcticament quasi en el centre de visitants del parc; que la veritat és que n'hi ha una colònia de flamencs allí molt bonica i molt interessant.

Per què no comencen a plantejar ja, per una banda la seua inclusió dins de la declaració, que això pense que per part de l'ajuntament no hi hauria cap problema.
Per què no.
.
.
vosté s'escuda en una cosa que pot tenir raó, en el sentit que n'hi ha una dispersió legislativa impressionant en temes de medi ambient.
Però la Conselleria de Medi Ambient, com a tal haurà de començar a menejar-se també a dir, bo, doncs ací no van a admetre's més abocaments de cap empresa, perquè no podem estar baix el sobresalt que en qualsevol moment passe açò o passe allò altre.
O siga, o garantir l'accés d'aigua del mar, com tenen els altres bassals de manera de mantenir un nivell hídrics suficient i adequat.

I després el tema dels anàlisis.
Em consta que per part de l'Ajuntament de Santa Pola s'ha volgut col·laborar en la direcció del parc, però eixa col·laboració no s'ha trobat.
Pareix ser que ni s'ha facilitat ni se sap molt bé quina és la situació.
Li demane un poc, a veure si pot contestar a eixes qüestions.
La mesura de control definitiu per a què empreses d'aquests tipus, jo crec que no és necessari que continuen autoritzades, entre cometes a abocar; la inclusió com a zona protegida ja total d'aquest bassal i el tema de la col·laboració en l'ajuntament que crec que seria important.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

No sé, plantea distintos aspectos el señor diputado.
Yo le he dicho a lo largo del informe, que precisamente esta charca está fuera de la declaración del parque.
En su momento nunca ha habido ningún problema, parece razonable que sus valores ambientales no fuesen los necesarios para haberlo incluido.
Es a raíz de este vertido cuando ahora se plantea la necesidad.

También le digo que esa charca ­fue una charca, digo­ fundamentalmente, según los informes que tengo, se nutre de las aguas de lavado.
A ver si vamos ahora a incluirlo en el parque, vamos a trasladar la empresa de lavado con el coste ambiental, y los vertidos otra vez de la empresa de lavado nos crean otra charca que tendremos que volver a incluir en el parque.
Yo no lo sé.
Yo tomo nota de lo que dice el señor diputado.
Vamos a comprobar si realmente tiene valores, porque por supuesto seguramente los tiene; aunque en su momento no se incluyese en la delimitación pues podríamos estudiarlo.

Y en cuanto a la legalidad, yo entiendo que es una empresa que tiene todas las autorizaciones.
Están funcionando hace sesenta años.
Es una empresa de una actividad importante en la zona y que tiene que cumplir una normativa.
Realmente hay un expediente abierto en los servicios territoriales y está informado el Seprona.
Si en esta empresa los vertidos se han producido por una negligencia, por un incumplimiento en la normativa ambiental, efectivamente tendrá que tener su expediente y tendrá que adaptar sus instalaciones.
Si es, efectivamente, un tema accidental, dependerá ya un poco de lo que resuelva el expediente.
No sólo por afección a los parques naturales.
Usted sabe que cualquier actividad que se pueda desarrollar en la calle de aquí al lado tiene unos riesgos potenciales, tiene que cumplir una normativa y tienen que adaptar sus condiciones de seguridad.
Eso no salva al cien por cien de la posibilidad de que haya incidentes o accidentes de este tipo o de otro.
Sí que tenemos que ­y en ese expediente lo comprobaremos­ comprobar que las instalaciones, estas y otras, cumplen la legislación, cumplen con la normativa, que es la garantía de que se van a minimizar todos estos accidentes que a veces se producen.

Gracias, señor presidente.

 

 

***Pregunta número 891/99 al conseller de Medi Ambient senyor Fernando Modrego Caballero, sobre la prevenció dels incendis a la marjal de la Safor, que formula el diputat Joan Francesc Peris García, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 17).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

L'última pregunta dirigida al senyor conseller és la que fa el diputat Joan Francesc Peris, la 891.
Té la paraula, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El motiu d'aquesta pregunta és la successió d'incendis en la marjal de la Safor, allà en la zona de Xeresa, Xeraco, sobretot Xeresa, que com diu el seu nom, és una marjal i una zona humida, i és molt preocupant que en una zona d'important biodiversitat, sobretot en la partida de les Galeres, des de l'any 98 crec que van tretze ja el nombre d'incendis produïts en la marjal.
I clar, difícilment es pot pensar que siguen incendis no provocats.
És molt complicat que s'encenga la marjal si no és de manera provocada.
I per tant, voldríem que ens explicara les mesures que pensa prendre la Conselleria de Medi Ambient per a evitar que continue passant el que passa en la marjal de la Safor.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor diputado.

Usted sin duda conoce alguna de las medidas adoptadas en relación con la protección del marjal de la Safor, en concreto el de Xeresa.
Estando incluido en el catálogo de zonas húmedas, se han adoptado medidas cautelares que impiden cualquier actuación en tanto no se apruebe este catálogo.
También conoce sin duda que en el planeamiento municipal por la declaración de impacto se clasificó como suelo no urbanizable de especial protección, que también imposibilita cualquier tipo de actuación que no sea la coherente con su propio valor de marjal.

Efectivamente, en nuestra comunidad ya hemos hablado muchísimo de incendios.
Hay un porcentaje determinado por imprudencias, otros naturales, y algunos intencionados por una casuística muy variada.
En este sentido tengo que comunicarle que el incendio, según los datos que tenemos, se produjo el día 6 de noviembre, se produjo a las once de la noche de un sábado y duró hasta las siete de la mañana.
Las causas, está ya prácticamente finalizado el informe de nuestro servicio de prevención de incendios y concluye que este incendio fue intencionado.
Ese informe ahora se va a transmitir a los organismos correspondientes, como es habitual cuando se producen estas condiciones en los incendios, para que, evidentemente, inicien las investigaciones aquellos organismos que tienen las competencias.

Tengo que decirle que, a pesar del número global bajo de hectáreas que se ha producido y la época en que estamos, mantenemos los dispositivos señalados en el plan de vigilancia, y esa zona en concreto tiene su vigilancia, tiene sus agentes forestales, sus unidades de vigilancia, las brigadas de la Diputación de Valencia y grupos de voluntarios.
Algunos ya han acabado su actuación por la época en que estamos, pero ese conjunto de actuaciones permite avisar y actuar rápidamente contra los incendios.
Este incendio, concretamente, al ser sábado por la noche tiene mayor dificultad la actuación por la noche con un fuerte viento, pero en cuanto llegó el día con la aparición de más medios se pudo sofocar.

Realmente ha habido en alguna de las zonas húmedas este verano algunos incendios.
Ha habido en el marjal de los Moros, hubo en el parque de la Mata, pero en este sentido quiero decir que la transcendencia ambiental de este incendio no es muy elevada por las propias características de la zona húmeda, que tiene una capacidad de regeneración mucho mayor que cualquier otro elemento de las masas forestales de nuestra comunidad.
Y es frecuente que, en determinadas zonas húmedas, en partes concretas se utilice el fuego como elemento regenerador de la vegetación.
En ese sentido, no quita que todas estas situaciones hay que intentar evitarlas, y seguimos trabajando en todas las líneas posibles para mejorar la prevención y la extinción de los incendios.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Modrego.

Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Tinga en compte que és un incendi del 6 de novembre, el 6 de novembre, i en una marjal.
Però és que eixe és el que fa tretze des de l'any 98.
I clar, és cert que les marjals tenen una gran capacitat de regeneració, de regeneració de la flora superficial; de la fauna que se'n va amb el cremat és més complicada la regeneració.
Però clar, a més a més, la flora també necessita almenys una possibilitat de tancar el cicle, i tretze incendis seguits necessiten.
.
.
Jo crec que vostés, a més de fer els informes i de passar-los, hauran de millorar moltíssim les mesures preventives, no les mesures administratives cautelars.
Les mesures administratives cautelars vosté les ha pres.
El problema és el fet.

Jo li convide.
.
.
Jo sóc de molt propet, de Gandia, jo li convide un dia a passejar-nos per la marjal de la Safor i jo li explicaré de quin tipus de mesures li parle jo.
No les del paper, no les del *Butlletí*; de les mesures reals cautelars per a defensar la marjal de la Safor.
I les mesures cautelars seran que les administracions, que les autoritats, prenguen partida pel medi ambient, prenguen partida, que prenguen partida real i no amb declaracions solemnes dels butlletins, que prenguen partida real i que impedisquen que una mà permanentment vaja a cremar la marjal, que permanentment s'estiguen abocant camions de residus sòlids en la marjal i que, molt bé, fem informes però no passa res, continuen degradant-se diàriament, continuen cremant-la.
Li ho torne a dir, tretze incendis, en els seus números, els números que vosté ens ha facilitat per escrit.
I per tant, intenten evitar-ho, intenten posar mesures, intenten posar mesures reals, no administratives, reals, perquè continue no degradant-se ni la de Xeresa ni la de Pego ni la de Cabanes, etcètera.

I per tant, vaig a ser molt insistent, vaig a ser molt insistent.
No anem a conformar-nos amb mesures administratives.
Cada vegada que realment es degrade la marjal jo vindré ací a fer-li preguntes a vosté.
Vosté va a ser l'indicador de sostenibilitat d'este país i vosté és el responsable de, transversalment, al seu govern fer-lo responsable.
I allò que no siga competència d'este govern, al govern de l'estat, que alguna competència tindrà el delegat del govern, que el nomena crec que el mateix partit que el nomena a vosté.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Me habían dicho muchas cosas, pero "indicador de sostenibilidad", nunca.
No sé si tomarlo como un cumplido o enfadarme.
Me lo voy a pensar y hablaremos.

Bien, señor Peris.
Yo le agradezco la confianza que tiene en nosotros de pensar que podemos, como administración, como conselleria o como gobierno, impedir en un estado de derecho con unas libertades, con unas actuaciones, con unas conductas determinadas, cualquier actuación en contra del medio ambiente.
Ojalá pudiésemos.
Yo creo que hay un reparto de competencias, hay una serie de actuaciones, y vigilar todo un territorio como el que tenemos nosotros es francamente imposible.

Hemos intensificado las medidas de vigilancia.
Afortunadamente en algún caso ha habido alguna detención.
Ojalá consiguiésemos que esa función ejemplificadora que tendría el detener a más de un pirómano que hay por ahí desincentivase a la gente.
Yo creo, estoy convencido, aunque no corresponda a mi departamento, que tanto los departamentos de Policía Autonómica, judicial y Guardia Civil aspiran a eso, y tienen un trabajo difícil, pero es una labor complicada.

Yo le he dado la información de todos los datos que hay.
Hay medidas preventivas, hay medidas de vigilancia, hay una eficacia en la extinción.
Evidentemente, tenemos una situación problemática con los incendios, que yo creo que de forma global.
.
.
, no un caso puntual, no podemos entrar en debate en cada incendio.
Evidentemente, se van a producir todos los años estadísticamente y desgraciadamente, bueno, desgraciadamente no, la estadística parece que nos acompaña en nuestras vidas y se cumple inexorablemente, tanto en las elecciones a veces como en los incendios.
"Se producen quinientos incendios.
" Bueno.
Lo que tenemos que conseguir es reducir porcentualmente poco a poco ese número de incendios y reducir también los efectos negativos de estos incendios atajándolos.

Yo creo que esas líneas ya las hemos explicado muchas veces.
Yo no voy a profundizar en el tema.
Sí que sentiría que cada vez que, desgraciadamente, se produzca un incendio puntual, que los hechos puntuales se quisiesen plantear como política global.
Hay grandes actuaciones, hay líneas generales de trabajo y hay resultados globales, y yo a ellos me referiré siempre.

Gracias, señor presidente.

 

***Preguntes números 805/99, 806/99 i 807/99 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el problema De proveïment d'aigua que existeix a Sant Rafael, que formula el diputat Avel·lí Roca i Albert, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 16).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el senyor Avel·lí Roca i Albert formula la pregunta 805, la 6 i la 7, que quedarien agrupades.
Té la paraula, senyor Avel·lí.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

La forta sequera que està patint la nostra comunitat està deixant sense recursos hídrics nombrosos pobles, causant-los molts problemes en el seu normal funcionament, rebaixant considerablement el seu desenvolupament i la seua qualitat de vida.
Entre els pobles afectats es troba el de Sant Rafael, situat a la comarca del Maestrat.

Coneix la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports el problema de proveïment d'aigua que existix a Sant Rafael?
Com pensa la conselleria resoldre este problema?
I quin termini s'ha fixat la conselleria per a resoldre el problema de proveïment d'aigua que existix a Sant Rafael?

Gràcies, senyor conseller.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

En primer lloc, vull deixar-li clar a la seua senyoria que des de la conselleria sí tenim un coneixement del problema d'abastiment de San Rafael del Río, i no sols d'esta població sinó de tota la comarca del Baix Maestrat, també de la província de Castelló i, en fi, de tota la Comunitat Valenciana.

Jo crec que no sols tenim coneixement del problema sinó que, a pesar que la Llei de bases de règim local deixa molt clar que la competència del subministrament d'aigua d'una població és competència del municipi mateix, des de fa al voltant de cinc anys, no aplega a cinc anys, jo crec que des del govern de la Comunitat Valenciana, des de la Conselleria d'Obres Públiques, s'ha demostrat una voluntat política seriosa i decidida a no deixar eixos municipis sols amb la seua competència d'haver de donar eixe abastiment d'aigua, sinó que han trobat en la Conselleria d'Obres Públiques i en el govern el recolzament i l'ajuda.
A voltes a la millor apleguem tard en el problema, en altres ocasions hem sigut capaços d'avançar-nos a eixa problemàtica, però possiblement hui es duga a cap aquí esta pregunta per eixa voluntat política que ens hem fet càrrec del problema, ens hem fet càrrec i tenim ganes de solucionar eixe tipus de problemes.

Jo crec que vaig deixar clar en la compareixença del passat dia 14 d'octubre, on explicava la política general de la conselleria, quins eren els objectius d'atenció preferent, i un d'ells era l'abastiment d'aigua potable als municipis.
En el cas concret de San Rafael, esta població arreplega l'aigua de les fonts de Sant Pere i el Draper, que també abastix a altres municipis com Rossell, la Sénia, Ulldecona, i com ha dit, a causa de la forta sequera que han patit, la font de Sant Pere s'ha ressentit al llarg dels últims mesos i en l'actualitat el seu cabal no és suficient per a atendre la demanda de tots estos municipis.

Davant esta situació, el passat 12 de novembre l'Ajuntament de San Rafael va sol·licitar a la conselleria que es redactara i es feren les obres de reparació i millora de la canonada d'aigua potable existent des de la font de Sant Pere a la font del Draper, i des d'esta a la de Sant Rafael, ja que alguns dels trams d'esta canalització estan en mal estat i tenen filtracions i es perd l'aigua.
I, per una altra, la conducció des de la font del Draper fins al municipi es compartida en un tram amb el municipi d'Ulldecona.

Han contestat de l'ajuntament acceptant eixa petició i anem a redactar el projecte.
Però hem de començar per realitzar un estudi de viabilitat, ja que l'actuació suposaria acondicionar cinc quilòmetres de canonada entre la font de Sant Pere i la font del Draper i construir un tram nou de sis quilòmetres entre la font del Draper i el dipòsit municipal, de manera que es quedara independent de la conducció d'Ulldecona.
Per això s'hauria d'obtindre la disponibilitat dels terrenys, ocupacions temporals, etcètera, i això no sols en el terme municipal de Sant Rafael, sinó també en municipis veïns fins hauríem de tocar terrenys d'una altra comunitat autònoma.

No obstant això, ja que el cabdal de la font de Sant Pere ha disminuït considerablement i, com acabem de dir, és insuficient per a tindre eixa demanda de les diferents poblacions, la conselleria està estudiant l'execució d'un nou sondeig per a assegurar l'abastiment a Sant Rafael del Río, ja que tenim la convicció que dins del terme municipal existeixen recursos hídrics subterranis suficients per a garantir eixe abastiment.

Així, he de dir-li que la conselleria està en contacte amb l'Ajuntament de Sant Rafael, que hem acceptat eixa sol·licitud i que ens hem posat a disposició per a redactar el projecte que ens demanen en el pressupost de l'any que va a entrar.
Al mateix temps, estem estudiant altres possibilitats més senzilles, amb el fi de millorar i solucionar el problema de Sant Rafael del Río.

Jo crec que al final és possible que no siga necessari haver de fer esta obra tan costosa i tan llarga d'uns onze quilòmetres de conducció i que amb l'estudi que estem fent per a obtindre les aigües subterrànies, en principi considerem que serà suficient en eixa actuació d'aigües subterrànies.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, el que està clar és que del que vosté diu es desprèn una cosa molt clara, i és la manca de previsió.
Perquè si vostés quan plovia hagueren previngut quan no hi havia de ploure, i hi hagueren ja pous fets, com hi ha en altres llocs, en estes zones, que a més són zones que sempre han produït sequera, en estos moments només caldria buscar l'aigua d'eixos pous que estigueren fets i no caldria que la gent estiguera patint com ara està patint.
I, a més, vosté sap que se li va comunicar fa un dia o dos a l'Ajuntament de Sant Rafel el que vosté ens estava explicant ací.
Vull dir, és que van sempre molt al límit.
.
.
la manca de previsió és que és total.

I, per altra banda, a mi el que em preocupa també, a més de la manca de previsió, són les contradiccions en què han entrat vosté, com a conseller, i el diputat Lluís Tena, on ell allí assegura que s'invertiran 122 milions de pessetes per a pal·liar els efectes de la sequera.
Però resulta que només s'anomena a Traiguera, la Jana, a la pedania de Bel, al seu poble, per suposat ­este sempre s'emporta alguna cosa­, Sant Jordi, a Xert i Salsadella.
I el poble que estem parlant, que és Sant Rafael, ací no diu res.

En fi, jo no sé de qui fiar-me, si de vosté o del senyor Tena.
Perquè, clar, un cosa que a mi també em crida l'atenció, és que el senyor Tena, per suposat, no anomena a cap poble del Partit Socialista, perquè pareix que els pobles del Partit Socialista, si la gent no veu, no passa absolutament res.

Per tant, en primer lloc, a vore si s'aclareixen.
Tot el món té dret a veure.
I siguen socialistes i tinguen més previsió en els temes.
No esperen només que ploga per a fer els pous per a abastir a la gent.
I, bé, ja dic, diga-li al senyor Tena que allí en la nostra comarca hi ha altres pobles.
I almenys a vore si en els pressupostos, que és on cal demostrar les coses, fiquen diners i recursos per a tots els pobles de la comarca, com sempre hem fet quan governàvem els socialistes, però diners per a pobles del PP i del Psoe i per a pobles que estiguen governats per qui estiguen governants, perquè, en definitiva, l'aigua crec que tot el món tenim dret.
I, per tant, jo crec que eixe seria el deure del PP, sobretot no ser sectari.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat, si hagueren fet també les coses conforme diu ­no fa tant de temps que ha deixat de governar el Partit Socialista, quatre anys­, estaria tota la comunitat amb aigua.
I la veritat és que ha sigut un desastre total.
Açò ho ha de reconèixer.
O siga, la preocupació del govern és de la Generalitat, que fins a l'any 95, en els temes de l'aigua, ha sigut inexistent totalment.
Sols ha de mirar les actuacions que des de la Generalitat s'han fet.
Pràcticament cap.
Dos pouets en dos punts determinats.
No hi ha hagut una política dedicada a solucionar els problemes d'aigua, ni a solucionar els plans hidrològic.
Tant és així que ens trobat sense ells fet, de cap classe.
Nosaltres hem hagut de fer el pla d'abastiment de la Plana, on hi ha ajuntaments de tot tipus; hem fet el pla d'abastiment i el projecte de la Ribera, on hi ha ajuntaments de tot tipus; hem fet el projecte de Camp de Morvedre, on hi ha ajuntaments de tot tipus.
Alguns d'eixos projectes estan les obres adjudicades, per pressupostos tan importants de l'ordre de tres mil i escaig milions.
I hi ha altres tipus d'actuacions en temes d'aigua que s'han fet ara i no s'havien fet abans.
Si s'hagueren fet abans, no els hauríem de fer ara.

Però jo vull dir-li una altra cosa: cadascú té la seua responsabilitat.
I està molt clar en la llei de bases de règim local de qui és la responsabilitat de l'abastiment de l'aigua de cada municipi, és del mateix municipi.
No se li pot passar a la resta.
Açò no lleva que estiguem en eixa voluntat i en eixa disposició de fer-ho, i estem fent-ho el que vostés no han fet, perquè si no, no tindríem els problemes que tenim ara.
No fa tant de temps.
I quan eixe ajuntament demana alguna cosa, nosaltres hem contestat i estem en disposició de fer-ho, siga del color que siga, perquè l'aigua per a nosaltres és important.

Però és que a Castelló es dóna la circumstància que tenim en la zona un conveni entre la Diputació de Castelló i la Conselleria d'Obres Públiques en "mejora de infraestructuras de abastecimiento de agua", per 545 milions de pessetes, on li puc llegir la relació d'ajuntaments, però és impressionant: Vilar de Canes.
.
.
*(soroll, inintel·ligible)* Culla, Vall d'Alba,Vilafamés, Useras, Atzeneta, Benafigos, Benlloch, Vilanova d'Alcolea, Torre Endoménech, Vilar de.
.
.
­no sé­ És una sèrie de municipis importants que fa dos o tres mesos, a conseqüència de la sequera, vam aprovar unes obres d'emergència també en la zona nord de Castelló, on afecta a quasi tots els municipis.
Pot ser que a Sant Rafael, perquè no ha tingut eixa informació abans, no estiguera ahí.
Però és de veres que estem fent l'estudi, que anem a fer el sondeig i anem a solucionar l'aigua.
I si haguera estat solucionat abans.
.
.
Un sondeig no dura quatre anys, un sondeig és una actuació relativament senzilla, que si hi ha previsions, haguera estat feta i no hi hauria problema de cap tipus.

Però jo crec que no s'han d'aprofitar les ocasions d'eixa sequera, d'eixe problema en un moment determinat per a fer un atac d'eixe tipus.
El que cal voler és la política general, i ahí és on es veuen les coses.

Res més i gràcies.

 

***Preguntes números 873/99 i 874/99 al conseller de Sanitat sobre la identificació de la despesa personal de pacients per a controlar la despesa farmacèutica, que formula la diputada María José Mendoza García, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 17).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuant amb les preguntes, s'inicien les dirigides al conseller de Sanitat, la 873 i 874, de María José Mendoza García.

Per a la seua defensa, té la paraula.

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyor president.

Anem a agrupar les dues preguntes.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Així indica esta presidència.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
perquè es refereixen al mateix tema.

Recentment la Conselleria de Sanitat va anunciar la identificació de la despesa personal, pacient per pacient, amb l'objectiu de controlar la despesa farmacèutica.

Creu el senyor conseller de Sanitat que aquesta mesura garanteix el dret a la intimitat dels usuaris i preserva el secret professional dels professionals sanitaris?

I complementàriament a això, creu la Conselleria de Sanitat que aquesta mesura contribuirà de manera efectiva al control de la despesa farmacèutica perquè puga implantar-se a curt o a mitjà termini?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Mendoza, desde el inicio de la presente legislatura, el Consell ha comparecido en diversas ocasiones para rendirles de cuentas de los planes para el control del gasto farmacéutico.

Yo creo que a través de las distintas respuestas que este conseller ha rendido a la cámara, yo creo que hemos tenido ocasiones de ver cuáles eran las medidas que estaban implementándose, cuáles las que estaban en proceso, para equilibrar la correcta prestación farmacéutica al usuario, un derecho que es básico, como usted comparte conmigo, para la salud; y cómo se puede compatibilizar esta correcta prestación con la necesidad de mantener la factura farmacéutica dentro de unos parámetros razonables.

Es, por lo tanto, este difícil binomio el que referencia la política del Consell: por una parte, nuestra obligación de activar mecanismos de control y, por otra, el derecho por el que vamos a respetar, por encima de todo, el que cualquier paciente tenga a su alcance el fármaco con la acción terapéutica correcta y en la cantidad justa que requiera.

Dicho esto, y como una medida más que nos permita relacionar consumo de fármacos con el paciente, se encuadraría, como usted citaba, la denominada identificación del consumo por paciente.
Y fíjese, señora Mendoza, que he preferido utilizar el término consumo y no gasto, y permítame que le explique por qué.

En efecto, con este mecanismo vamos a poder tener el conocimiento de lo que un paciente gasta en términos económicos, y ello, que en sí mismo no es malo.
.
.
pero sobre todo vamos a conocer lo que consume y si esto es importante además en su valoración terapéutica.

Hay, pues, distintas múltiples razones que evidencian la necesidad de identificar el consumo por paciente.
Así, desde la óptica de gestión, de detección del fraude, pero sobre todo, y como decía, lo más importante desde el punto de vista clínico.

Los datos obtenidos tratados adecuadamente nos permitirán detectar interacciones medicamentosas de distinta gravedad, lo que constituye algo de vital importancia para que sea conocido por el facultativo que ha instaurado el tratamiento.

Además, dichos actos permitirán el análisis y mejora de los tratamientos en función de los efectos adversos, e igualmente la elección de tratamientos más adecuados en función de la relación coste-efectividad.

A cualquier autoridad sanitaria o responsable político debe preocuparle el hecho de que excesivas imputaciones de medicamentos a pacientes que acaban no necesitándolos provoquen auténticos almacenes domiciliarios.

Este sí es un derroche indebido e insolidario de medicamentos que tenemos todos la obligación de corregir y que se une a la evidencia científica de que los efectos derivados de la incorrecta administración de fármacos son nocivos.

Ambas cuestiones, pues, se justifican, se complementan en base a que la toma de decisiones para evitar estos problemas ­que, repito, no son economicistas sino vinculados a la salud del paciente­ sean objetivo fundamental para la administración sanitaria.

Por tanto, señora Mendoza, creo haberle expresado las razones por las cuales el Consell pretende implantar la identificación del consumo personal por paciente lo antes que sea posible.

Pero quiero también tranquilizarla en lo que respecta a su inquietud respecto a la preservación de la intimidad del paciente y el secreto profesional de los médicos, tal como usted plantea en su pregunta.

En efecto, una vez que la conselleria haya definido el procedimiento de incorporación de los datos del paciente en el denominado proceso de explotación de los datos que contienen las recetas, se procederá, en primer lugar, a una validación del proceso por la Agencia de Protección de Datos y, por supuesto, una adecuación a los distintos procedimientos dispuestos en la Lortad, y para lo cual se describirán todas las bases de datos que intervengan en el proceso de explotación, así como los distintos usuarios, de suerte que la citada agencia valore si hay algún riesgo ­es el órgano de valoración­ que haga peligrar la intimidad del ciudadano o del médico.

Como usted conoce, señora diputada, la conselleria es la primera interesada en que el procedimiento que finalmente se establezca reúna las máximas garantías y el respeto a todos los preceptos legales.

Quiero, pues, tranquilizarla, y a la cámara, a todos los miembros de la cámara, y así como a todos los miembros de nuestra comunidad.
Su derecho a la intimidad está absolutamente garantizado por el respeto a la ley, que plenamente lo protege, y tendrá a la propia conselleria como veladora de este derecho.
Creo que con esta respuesta tranquilizo a la señora diputada sobre la primera cuestión.

Finalmente planteaba usted, señora Mendoza, en una segunda pregunta los resultados que esta medida va a producir en la disminución del gasto farmacéutico.
Creo haberle ya respondido en parte en mi introducción, pero será bueno repetir que el control del gasto es uno de los aspectos singulares de los corolarios que conlleva la medida, y esperemos que algún resultado positivo se derive de ella.
El otro aspecto era el clínico, que nos parecía mucho más importante.

El plazo de ejecución de esta medida va a depender del modelo de incorporación de los datos del paciente en el proceso de explotación de los datos que contienen las recetas oficiales de la conselleria.
En cualquier caso, hay que indicar que las cintas magnéticas de facturación ya cuentan con el espacio suficiente, con los campos suficientes para poder incorporar la información complementaria.
Sin embargo, va a ser la tarjeta sanitaria, cuya distribución ya ha comenzado, lo que va a permitir esa identificación del paciente con la incorporación inmediata de sus datos en el proceso de explotación.

Espero, señora diputada, señorías, haber contestado a las inquietudes que se planteaban desde el Grupo Socialista.

Muchísimas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor presidente.

Gracias, señor conseller.

Voy a recordarle que la situación del control del gasto farmacéutico en nuestra comunidad es más bien preocupante.
No hay tal control.
Sabemos que en el primer semestre del 99 el crecimiento del gasto ha sido de un 12,50%, frente a la media estatal, que no llega al 11%, y frente a la media de la comunidad autónoma que mejor ha controlado el gasto, que no voy a repetir cuál es porque les sabe muy mal a ustedes porque está gobernada por el Partido Socialista.
.
.

Frente a esta situación, decir que todas las medidas adoptadas hasta el momento no han dado resultado.
Decir también que, a pesar de que la realidad es esta, el presidente Zaplana se permite decir públicamente que la Comunidad Valenciana ha controlado el crecimiento del gasto como ninguna otra comunidad.
Cito textualmente de una entrevista en el pasado mes de octubre en el diario *El País*.

Pero bien, yo en estos momentos, después de haberle escuchado, me alegro de que usted se preocupe por el tema sanitario más que por el tema económico, o que al menos se preocupe por igual.

Hasta ahora, tanto en sus comparecencias en esta cámara cuando ha nombrado esta medida como en sus declaraciones a la prensa como incluso en una entrevista en la Televisión Valenciana que se le hizo al portavoz de Sanidad, el señor Clemente, creo que en el contexto del programa donde se tratan los temas que se abordan en Cortes, se insistía que esta medida encaminada a el control del fraude y, por lo tanto, al control del gasto farmacéutico, y en ninguna de sus declaraciones ante la opinión pública más allá de lo que haya podido decir en esta cámara ha hecho referencia a ninguna otra medida para control del gasto farmacéutico.

Frente a eso, decirle que, por un lado, todavía hay un consenso entre la mayoría de juristas expertos en temas sanitarios de que existe cierto vacío legal o ciertos problemas legales en cuanto al manejo de datos de salud.
En este caso, lo que se prescribe a cada ciudadano refleja o dice qué enfermedad padece, y esto sigue siendo un dato clínico propio del contexto de la historia clínica.
Eso, primer punto.
Sí que hay un dato personal que corresponde a la intimidad y a la salud de las personas.

Punto dos, sería justificable su utilización de la manera que usted plantea si realmente hay un beneficio o hay una necesidad de tipo social o de gestión sanitaria imperiosa.
Pero yo creo que en este caso no se da, porque el coste del gasto de farmacia, el coste injustificable, está condicionado no por la enfermedad y no está condicionado por el paciente, sino que está claramente condicionado por otras cosas.
Esas cosas básicamente son la actuación de los profesionales sanitarios y las medidas que desde el punto de vista de la administración deberían tomarse, desde el punto de vista del control de la industria farmacéutica y desde el punto de vista, por ejemplo, de desarrollar una política de potenciación de genéricos.

Por tanto, nos sigue pareciendo que mientras no se solucionen los problemas legales que muy bien usted ha enumerado en su comparecencia es mejor poner el acento en otro tipo de medidas, que además, reitero, no han sido adoptadas hasta la fecha.
Todavía no hay una política coherente de genéricos y todavía no hay una política coherente de precios de referencia.
Se ha nombrado, se ha hecho propaganda, se han dicho muchas cosas, pero las cifras están diciendo que el control no se ha conseguido, y por tanto, el problema sigue sin solucionarse.

Yo le voy a recordar que, a pesar de que usted ha dicho repetidamente también en esta cámara que el incremento del gasto farmacéutico ya se produjo en gobiernos anteriores y no del Partido Popular, le recuerdo que en el periodo 96/99 el total del gasto farmacéutico ha supuesto 439.
000 millones de pesetas, un 46% más que en el periodo anterior, en el periodo del 92 al 95, y que de la estructura del presupuesto supone casi un 30% del presupuesto sanitario, frente a no llegaba un 25% del total del presupuesto de los años 92 a 95.
Y cuento todo el año 95, que usted sabe perfectamente que gobierna el Partido Socialista sólo hasta el mes de mayo.

Insisto, cuando se adopta una medida que puede poner en riesgo la intimidad de los pacientes y puede poner en riesgo el secreto profesional para los facultativos, esa medida tiene que estar muy justificada.
Y vuelvo a insistir, el origen del gasto farmacéutico inadecuado no son los pacientes.
Es importante desde el punto de vista del conocimiento de cómo se gasta en farmacia relacionar uso de medicamento con enfermedad, no gasto con paciente.
Y no lo digo yo, lo dicen todos los estudios que usted puede consultar.

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Yo le aseguro, señora Mendoza, que las referencias al SAS a mí no me molestan en absoluto.
Al contrario, me dan ocasión para poder replicarle a su señoría.
Europa Press ayer decía, declaraciones reproducidas por Sanifax hoy, declaraciones del consejero Arbolilla, de Salud, de la Junta de Andalucía, *(remors)* ­aquí pone "Arbolilla"­ en donde se decía entre otras cosas que "concertar con la sanidad privada no significa privatizar, por eso seguiremos concertando", e intentaba dar explicaciones a cómo podía mantener la deuda con los proveedores de 90.
000 millones de pesetas.
Por tanto, usted lo que da son magníficas ocasiones para alejarnos justamente en las antípodas del modelo que se está siguiendo allí.

El tema y el debate de fondo, señoría, es si su grupo parlamentario en la Comunidad Valenciana se opone radicalmente, y eso es conveniente decirlo en esta cámara, al uso de las tarjetas inteligentes en la gestión pública del siglo XXI, respetando todos los principios de privacidad recogidos en el ordenamiento vigente, que eso se llama Lortad.
Y ustedes posiciónense frente a esta pregunta.
Esa es la pregunta básica, porque amparándose en una eventual transgresión de la privacidad nunca nos vamos a aclarar.

Yo les adelanto que su secretario general nacional, en sus discursos de fines de semana, habla de las nuevas tecnologías y de las tarjetas inteligentes y de internet profusamente.
Y yo les puedo decir a ustedes: si ustedes no utilizan una tarjeta inteligente no van a poder utilizar ningún terminal, ninguno, ni PC ni *set-top boxes*, nada, en el siglo XXI.
Entonces, por favor, no se opongan a la evidencia, porque eso sí es retrógrado.

Le voy a dar información directa a las preocupaciones de su señoría, pero no olvide lo que yo le he preguntado también a su grupo: posiciónense frente a este tema y dejemos ya de estar mareando la perdiz con el tema de la privacidad.

Nosotros hemos convocado para el día 15 del presente mes de diciembre el Consejo de Salud, en su subcomisión de control y uso racional del medicamento, para presentar por primera vez en la Comunidad Valenciana un Plan de armonización de medidas y objetivos en materia de uso racional de medicamentos en la Comunidad Valenciana; en siglas, Parme.
Esa es la primera vez que ante el Consejo de Salud se presenta un plan de esta naturaleza.
Y el día 16 a las nueve de la mañana usted lo tendrá en internet, con lo cual podrá consultarlo, evaluarlo y formular su posicionamiento político ante ese plan.
Por tanto, yo le rogaría que tuviesen las cosas claras en la consideración integral de la política en todos sus términos, porque si no, eso va a colear por muchos puntos.

Y yo lamento tener que referirme siempre, no solamente yo, el gobierno, a 1995 como año referencial de su política de gobierno.
Por lo que veo, por lo que siento, ese va a ser un año de referencia bastante constante en parte del siglo XXI.

Muchísimas gracias.

 

***Pregunta número 878/99 al conseller de Sanitat sobre el pagament del Pla de xoc, que formula la diputada María José Mendoza García, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 17).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Les preguntes de la il·lustre diputada María José Mendoza quedarien agrupades de la següent manera: la 875, 876 i 877, que són les que hem dit anteriorment, però a continuació li correspon la 878.
I jo pregue a les il·lustres diputades i diputats i consellers que s'adequen en les seues intervencions, que a més de ser molt interessants i brillants el Reglament marca un temps, si és possible.
Així estalviem a la presidència cridar l'atenció.

Té vosté la paraula.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor presidente.
Le estaba pidiendo la palabra por alusiones.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora.
.
.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Estaba haciéndole señas pero.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora diputada.
Alusiones aquí no hay, porque lo único que ha habido es una contestación por parte del señor conseller que encaja perfectamente en la estructura del Reglamento.
Y por lo tanto, siga usted con la pregunta, que para eso daba la palabra.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias.

Recientemente se produce un cambio de una institución conocida, que es el Instituto Valenciano de Estudios de Salud Pública y, al mismo tiempo que se produce este cambio de nombre, aparece una modificación de su organización desapareciendo las jefaturas de estudios, de docencia y de investigación.
Quería referirme con estas preguntas al señor conseller de Sanidad.
¿Cuál es el motivo del cambio de nombre del Instituto Valenciano de Estudios de Salud Pública por el de escuela?
¿Cuál es el motivo por el que desaparecen las jefaturas de docencia y de investigación y si eso quiere decir que van a reglamentar adicionalmente un cambio de funciones en esta institución?

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señor presidente.

Señorías.

Señora Mendoza, antes de pasar directamente a su contestación voy a hacer un recordatorio de la situación legal del instituto, yo creo que eso es conveniente para toda la cámara.
Recordar que el Instituto Valenciano de Estudios de Salud Pública, Ivesp, fue creado por el Decreto 65/1987, de 11 de mayo, del Consell, y que tuvo como principios inspiradores garantizar al personal sanitario una permanente formación y perfeccionamiento, así como asumir el compromiso de efectuar una labor de investigación científica y técnica en materia de salud.
El Decreto 210/92, de 23 de noviembre, del Consell, aprobó el Reglamento de organización y funcionamiento del mismo, y supuso una modificación de su organización y una nueva regulación de funciones, estableciendo su dependencia directa del titular de la conselleria.
Posteriormente, la Orden de 3 de agosto de 1995, el conseller de Sanidad delegó las determinadas atribuciones del conseller en el director general de Salud Pública.
Y, finalmente, dentro de este repaso legislativo, el Decreto 87/99, de 30 de julio, del Consell, aprobó el Reglamento orgánico y funcional de la conselleria de Sanitat y que fue modificado ulteriormente por el decreto 198/99, de 19 de octubre, y que establece su adscripción a la Subsecretaría para la Agencia Valenciana de Salud, así como la nueva denominación de Escuela Valenciana de Estudios para la Salud, en siglas, Eves.

Como su señoría sabe, el Instituto Valenciano de Estudios de Salud Pública desde su creación había centrado sus acciones formativas y de investigación en las áreas de la salud pública.
La nueva denominación de Escuela Valenciana de Estudios para la Salud responde a un cambio de orientación, tanto en los objetivos como en sus actividades.
Queda claro, pues, que la escuela pretende orientarse hacia la salud en general.

Como sus señorías conocen, la denominación salud supone una visión integral en la que todos los sistemas y estructuras que rigen las condiciones sociales y económicas, al igual que el entorno físico y que deben de tenerse en cuenta las implicaciones y el impacto de sus actividades en la salud, tanto en su consideración de bienestar individual como colectivo.
La salud pública a su vez es un concepto social y político que supone también, aunque destinado obviamente a mejorar la salud, lo hace básicamente a través de la promoción de la salud y la prevención de la enfermedad.
Pero dentro de la definición de salud integramos conceptos como curación y rehabilitación, aspectos que no contempla tradicionalmente lo que se considera como salud pública per se y que pueden considerarse por otro lado cruciales en la mejora de la calidad de vida de los ciudadanos o de la población.

De este análisis, la conselleria consideró oportuno, en las circunstancias actuales, potenciar las actividades que se venía realizando desde 1987.
Y para ello, entre otras consideraciones, se consideró conveniente el cambio de denominación que he citado anteriormente.
Con ello pretendíamos, dentro de las funciones, que la escuela acometiese o tuviese competencia en aspectos tales como la práctica asistencial, la especialización en las nuevas unidades asistenciales, hospitalización a domicilio, unidades de corta estancia, las nuevas tecnologías, la gestión directa, los nuevos sistemas de información sanitaria, los procesos de rehabilitación e integración social, etcétera.

Por tanto, en tanto que vamos hacia una sociedad en la que el envejecimiento, el aumento de la prevalencia de enfermedades crónicas y generadoras de minusvalías, con sus múltiples factores de riesgo social, la calidad de los cuidados sanitarios y el coste creciente de estos, requiere, hace necesario cambios fundamentales en la formación de los profesionales sanitarios y por tanto en la asunción, por parte de los centros académicos, de su misión de dotarles de herramientas necesarias para su cumplimiento de objetivos.

Por tanto, respondiendo concretamente a su pregunta, quiero decirle que queda claro que la nueva denominación del antiguo Ivesp responde a un profundo cambio de orientación en su funcionamiento, basado en la necesidad de adaptar su estructura a las nuevas necesidades formativas del profesional de la salud y en la necesidad de ampliar su ámbito de actuación, en el campo de la promoción de la salud y la prevención de la enfermedad, así como con el ámbito asistencial y sociosanitario.

De todas formas, señoría, el cambio de denominación y las funciones del antiguo Ivesp deben encuadrarse, y nunca verse, como algo aislado dentro del Reglamento orgánico de la conselleria al que he tenido la ocasión de referirme anteriormente.
Por tanto, ha supuesto una reestructuración organizativa del nivel directivo de la mayor transcendencia, en cuanto se definen las funciones y órganos directivos de la Conselleria de Sanidad que ha de ejecutar las directrices de la política sanitaria del Consell; respetando, como no podía ser menos, su interés por preguntar por un órgano concreto de la Conselleria de Sanidad de nivel administrativo, no deja de causar cierto asombro que le interese más que la profunda reestructuración del conjunto de la conselleria.

En su segunda cuestión debo decirle que la supresión de ambos servicios no puede entenderse, obviamente, como una desaparición de las funciones que tenían asignadas.
Precisamente la orientación es la contraria.
Lo que vamos a hacer es potenciar esas funciones y actividades y fundamentalmente la acción formativa, pero dotándola de una estructura más racional y coherente con los nuevos objetivos.
Consideramos necesario que ante los nuevos planteamientos de actuación se requiera una mayor especialización profesional para los puestos de trabajo.
Por tanto, será necesario una definición de funciones y el establecimiento de los requisitos de los puestos de trabajo más adecuados a la actividad y finalidad docente e investigadora de la nueva escuela.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Mendoza García:**

Gràcies, senyor president.

Jo crec que hi ha en el fons i en la forma en el canvi de nom una negació de la història recent, una negació de la identitat de les institucions que, com l'Institut Valencià d'Estudis de Salut Públic, han tingut una tasca important en la defensa dels interessos generals.
Jo crec que marejar en el tema de si salut o salut pública és tema per a un altre debat, perquè precisament tots els experts en tema de salut estan posant l'accent i recordant a responsables dels serveis sanitaris que posen l'accent en les polítiques de salut pública i en les polítiques de salut i no posen l'accent, com estan posant, només en l'administració dels serveis sanitaris.

Simplement dir-li que, a més a més dels cursos que es feien amb continguts de prevenció i promoció de la salut, s'han fet molts cursos i moltes activitats relacionades amb la qualitat del serveis sanitaris, amb la gestió, perquè hi havia un servei específic d'estudis de gestió de serveis sanitaris, i amb temes relacionats directament amb l'atenció sanitària.
O siga que no canvia el contingut, no canvia el contingut.

Si que han canviat alguns aspectes com que la contractació de cursos amb recursos privats és més important que fa cinc anys.
També ha canviat que no hi ha una definició de quines línies d'investigació són prioritàries i tampoc hi ha una definició, per molt que vosté diga, no hi ha una definició de quina és la línia correcta de docència.
Però, bé, en alguns temes no ens posarem mai d'acord.

Jo crec que estan posant en risc un poc la paciència d'alguna gent.
que no són poca gent, perquè sistemàticament estan fent canvis de denominació d'institucions, d'intitucions que es van crear en un marc democràtic, constitucional i estatutari, en el marc estatutari del País Valencià.
No és el primer canvi de nom que fan i no és la primera institució ­ho hem pogut vore este matí amb el tema del Consell Metropolità de l'Horta­ que intenten fer desaparèixer de la memòria històrica immediata.
Això a mi no em queda més que denunciar-lo, igual que vam fer en el tema de l'Institut de la Dona, no em queda més que denunciar-lo, no em queda més que dir-li que si la seua intenció, la seua última intenció és fer paréixer que este passat és realment tan execrable com per a voler esborrar qualsevol senya d'identitat pròpia.

Però, tornant al tema de l'Ivesp, jo voldria preguntar-li addicionalment què és el que pensa respecte a la pèrdua de l'Ivesp com a centre col·laborador de l'Organització Mundial de la Salut, encara que vostés continuen utilitzant eixa denominació en el seu logotip?
Què pensa d'haver perdut l'oportunitat de constituir l'Ivesp com a centre col·laborador de l'Organització Mundial de la Salut per al desenvolupament de la salut pública?
Què pensa de la pèrdua del centre de l'OMS per a investigacions serveis sanitaris, que vosté sap que acaba d'inaugurar-se en el mes de setembre a Catalunya i que hi havia ja un conveni amb l'OMS signat pel govern de la Generalitat en abril de 1995?
I què pensa que es pot fer dels projectes de col·laboració internacional i europeu, com eren el Programa de ciutats sanes, el Programa d'hospitals saludables?
Què pensen fer amb el Programa d'escoles promotores de la salut d'OMS Europa?
Què pensen fer amb el tema del Programa d'invertir en salut, també d'OMS-Europa?
I què pensen fer per avaluar la qualitat i l'impacte de la investigació que està finançant l'Institut Valencià d'Estudis de Salut Pública?
I què pensen fer per avaluar la qualitat i l'impacte de la docència que està impartint l'Institut Valencià d'Estudis de Salut Pública?

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señor presidente.

Señora diputada, si esto es una sesión de control del Ejecutivo, es una sesión de turno de preguntas, desde luego no es una sesión de interrogatorio, porque faltan elementos esenciales del interrogatorio.
Por tanto.
.
.

Lo que sí que quiero decirles es que en este grupo político nadie ha planteado, ni ahora ni hace veinte años, ni veintidós ni veintitrés años, temas como la ruptura democrática, jamás, no se nos ha pasado por la cabeza nunca.
Por tanto, no me hable usted, por favor, de marcos constitucionales, qué está dentro de la Constitución, qué está fuera de la Constitución.
Nosotros siempre hemos ido a favor, siempre, de la Constitución.
Le ruego, por favor, que no hable con palabras mayores de la Constitución y pretendiendo marginarnos fuera de ese ámbito; porque eso es serio y eso yo creo que usted no lo tiene en su intención, pero las palabras son las que quedan inscritas en esta cámara.

Yo creo que por economía de tiempo, señor presidente, le voy a facilitar su labor y acabo en este momento.

**El senyor vicepresident primer:**

Muchísimas gracias, señor conseller, por sus palabras.
Y muchas gracias también a usted, señora diputada.
Y dicho esto, señorías, se suspén la sessió durant deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 34 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 50 minuts)*

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller d'Indústria i Comerç, senyor Fernando V.
Castelló Boronat) sobre la política general del govern valencià per a la millora de la competitivitat i la innovació de les PIME del sector comerç valencià, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
380, BOCV número 11).***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Reprenem la sessió.

*(Pausa)*

Interpel·lació al Consell *(remors)* sobre la política general del Govern Valencià per a la millora de la competitivitat i la innovació de les Pymes en el sector comerç valencià; que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula la il·lustre diputada per un temps de deu minuts.

*(S'interromp la gravació)*

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Ara?
Havia dit allò de: Senyories.

El comerç valencià situat principalment al centre de les ciutats ha sofert al llarg dels anys un retrocés considerable, a causa principalment de la instal·lació de les grans superfícies, així com la dura competitivitat a la que el nostre comerç no estava preparat ni per disseny ni per a competir en preus ni tan sols en productes.

Eixe comerç, situat als milers de barris de les nostres ciutats i pobles, és especial ja que tenen una atenció humana de veïnat, i solen conéixer fins i tot, senyories, els nostres gustos.
Però també sol ser el comerç o els comerciants persones molt conservadores que, com antigament, sobretot en època de la dictadura, gaudien dels privilegis de cobrar pels productes els preus que els donava la gana, ens ha portat a estar en una situació incòmoda entre ells, de veure que davant d'eixes grans superfícies, d'eixa competitivitat perden alguna parcel·la de poder econòmic.

L'inici de l'estat democràtic va suposar un avanç quant a drets de llibertats i d'igualtat, i poc a poc, a causa de la competitivitat de preus es va poder consumir més.
Si més no, vàrem poder tindre més accés les persones de renda molt baixa a poder consumir altres coses, i eixe consum ens ha dut a canviar els nostres paladars, forma de vestir, decorar una casa i, no sé, moltíssimes coses més.
Tot gràcies a les grans superfícies, formar part de la Europa comunitària i formar part de la globalitat econòmica.

Però s'oblidaren, quan açò va esclatar, de moltes coses quotidianes que marcaven i marquen la nostra personalitat.
Per exemple, al voltant dels grans centres comercials s'estan construint les noves ciutats en detriment del que anomenem centres antics, on estaven la majoria de comerços tradicionals que formen part de les vivències de les nostres vides.

Obviant el passat dels mateixos, el que no podem fer és deixar morir o tendir a què desapareguen eixos comerços.
Els darrers anys s'ha donat passos positius en ajudes, per a què estos comerços, en tot el que es refereix a modernitzar les tendes, cursos de preparació per comerciants i dependents o dependentes, aplicació de nous sistemes comptables i tècniques per a ser més competitius.
Fins i tot aquesta conselleria dedica per a l'any 2000 una quantiosa quantitat de diners en ordenació i promoció comercial, a repartir entre divuit codis de línia, o divuit capítols, dels quals no toca parlar en aquestos moments perquè dintre de molt pocs dies parlarem dels mateixos.

I tot està bé, senyor conseller, és important, i a més s'haurà de continuar donant suport de forma col·lectiva a aquells comerciants que pertanyen a alguna cooperativa o bé a nivell individual quan així ho precisen.
Però el mitjà i xicotet comerç deu estar preparat, per a què en un curt termini tinga capacitat comercial de desenvolupar-se a si mateix, sense la necessitat de ser subsidiari del Govern Valencià.
En eixa línia, caldria que aquesta conselleria donara suport per a què el comerç valencià, estiguera dotat de les ferramentes tecnològiques més punteres per a millorar la gestió dels seus negocis.

Jo em pregunte, senyor conseller, ¿quines són les ferramentes tecnològiques que més punteres que considera la conselleria per a millorar la competitivitat i la innovació del sector *(Tus)* ­perdó­ del sector comerç?
¿Està la conselleria disposada a tenir una major implicació en els assumptes que més preocupen a les Pymes del comerç, per a fer-les més competitives?
¿Quin recolzament dóna la conselleria a projectes de comerç a través d'Internet, com l'Infomarket, que està posant en marxa i sembla que bastant ràpidament va a estar disponible a la Cambra de Comerç de València?
¿Considera la conselleria que hi ha que promoure el comerç electrònic com a oportunitat estratègica per a la Pyme valenciana?
¿Quines iniciatives, senyor conseller, basades en el comerç electrònic, té previstes recolzar la conselleria?
En definitiva, senyor conseller, ¿quina és la política general del Govern Valencià per a millorar la competitivitat i la innovació de les Pymes del comerç valencià?
Aquesta seria, si més no, la interpel·lació que portem a esta trona.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, senyor Fernando Castelló.
*(Remors)*

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gracias, señor presidente.

Senyora il·lustríssima, senyora Dolors Pérez.

En primer lloc, dir-li que compartim els criteris i la preocupació que té la senyora Dolors Pérez pel comerç, i pel comerç xicotet i mitjà d'esta comunitat.
El Govern Valencià està profundament compromés en la transformació i modernització del comerç de la comunitat, i molt especialment en les xicotetes i mitjanes empreses que suposen la immensa majoria del sector al nostre territori, com tot el món sap.
Per això, i dins de l'estratègia per a fer del nostre comerç un sector modern, dinàmic i competitiu, plenament adaptat als requeriments d'un sistema econòmic avançat, i també a les demandes i necessitats actuals i futures dels consumidors, el suport a estes empreses esdevé una peça clau.

Hem de considerar que, tot i els avanços registrats en estos darrers quatre anys, induïts en gran mesura per les polítiques de modernització del Govern Valencià, el comerç tradicional encara presente carències importants pel que fa a factors competitius com dimensió, associacionisme i integració comercial, nivell d'imatge i equipament tecnològic, formació i mecanismes de finançament.
Açò fa que moltes d'estes empreses tinguen dificultats per a evolucionar seguint els canvis que es produeixen al si del sector i de la societat.

Al mateix temps, apareixen nous competidors que amb plantejaments més professionalitzats de negoci, utilitzen totes les tecnologies que tenen a l'abast, com poden ser de venda, de gestió, de logística, i aconsegueixen així una oferta altament competitiva.
Això fa que a la Comunitat Valenciana es puga parlar d'un model de distribució comercial de caràcter medi, al qual es troben presents totes les fórmules i formes comercials equilibradament, per bé que en diferent proporció.
És a dir, es produeix una convivència de formes i activitats comercials modernes i competitives, amb establiments poc desenvolupats pel que fa a la gestió i l'assumpció d'innovacions.

Per tant, a hores d'ara, el nostre principal repte consisteix a fer possible la transformació de l'ampli col·lectiu que integra el sector tradicional del comerç, envers posicions adaptades a les noves necessitats generades per les actuals circumstàncies del mercat, per tal de garantir la supervivència i assegurar eixa continuïtat en la prestació dels serveis que, amb la seua activitat, posa a la disposició de la societat.
Tot això en condicions d'eficàcia i eficiència, que permeten traslladar als consumidors els resultats positius d'una sana i lleial competència.

Perquè no hem d'oblidar que el comerç tradicional contribueix, d'una manera important i significativa, a garantir el comerç de proximitat de tota mena de productes i assegurar així el consum de la població; a impulsar el desenvolupament i la revitalització de les grans ciutats, especialment a través de la consolidació de zones urbanes i evitant la degradació, com comentava la senyora diputada; a mantenir els centres urbans tradicionals i conservar els centres històrics, sent l'animador fonamental d'eixa tasca; ocupar un important percentatge de la població laboral activa; a col·laborar, juntament en l'hostaleria, a reforçar i donar suport al sector turístic, d'important rellevància ací a la Comunitat Valenciana; a assegurar el proveïment de zones rurals i evitar-ne la despoblació; a constituir una peça fonamental de la cultura i de la manera de viure de la nostra societat.

I és precisament esta gran aportació que el comerç tradicional, eixe xicotet comerç, eixe comerç urbà, fa a la nostra economia i a la nostra societat, la que exigeix que mantinga una presència important, dins d'un model de distribució comercial avançat.
Per això una de les màximes preocupacions del Govern Valencià, és aconseguir que el comerç tradicional tinga un paper destacat en una estructura comercial eficient, al servei dels ciutadans, que actue com a factor de reequilibri territorial i siga capaç de dinamitzar els centres dels nostres pobles i ciutats.

En esta direcció vull introduir una cultura de la innovació, que és una de les preguntes o de les qüestions que plantejava la senyora diputada, en el teixit associatiu del comerç de la Comunitat Valenciana, que influïsca i irradie el comportament dels xicotets comerciants per a facilitar la seua adaptació a les noves formes de la distribució, i avant.
.
.
avant.
.
.
­perdó­ avantatjosament les possibilitats que ofereix l'ús de les noves tecnologies.
I tot amb la finalitat de millorar la capacitat de servei als consumidors, fonament de la seua competitivitat envers altres formes comercials.

Com ja he assenyalat en alguna altra ocasió, les línies fonamentals de la política comercial, en el que es refereix a les xicotetes empreses comercials, per part del Govern Valencià són: el suport als comerciants perquè puguen desenvolupar la seua activitat de forma més competitiva al serveis dels ciutadans; l'enfortiment de les estructures organitzatives de comerciants que ofereixen serveis especialitzats i donen suport per a mantindre la seua funció social i econòmica.
A més a més, cal prendre en consideració que la millora de la competitivitat de les Pymes comercials, té un front obert, i de primera magnitud, en la qüestió de la formació dels recursos humans, respecte al qual, la conselleria dedica una atenció especial donant ajudes a la requalificació i l'aprenentatge dels comerciants.

Per tot el que he dit fins ara, les línies d'ajuda i suport actuals; suport als sistemes d'informació i assessorament, ajudes a la realització d'inversions productives que milloren la competitivitat dels establiments, i ajudes a la formació dels comerciants i dels treballadors dels comerços; foment de l'associacionisme i impuls a la integració, es mantindran per a continuar a ajudar al sector en temes d'innovació tecnològica i d'adopció de noves tècniques de gestió.

Quan parlem d'innovació tecnològica en les activitats comercials, fem referència bàsica a la informatització de la gestió i l'equipament tècnic dels establiments.
Les dades disponibles ens mostren una situació no molt positiva, però cal dir que ha millorat prou els últims anys.

El nostre interés, com vosté pot comprovar, té com a punt de partida un plantejament integral d'actuació: enfortir l'associacionisme, donar suport als comerciants i oferir accions formatives per a facilitar l'adopció d'innovacions i promoure eixa modernització de les actituds.
*(S'escolta una veu que diu: "Muy bien")*

En este sentit, les polítiques que està desplegant la Generalitat Valenciana s'adrecen a millorar la posició competitiva de les xicotetes empreses i dels comerciants individuals de caràcter tradicional.
I també a potenciar la important funció de referent d'activitat comercial que suposen els mercats municipals i els centres urbans de les poblacions aprofitats com a nuclis d'atracció comercial.

Amb estes polítiques, naturalment, no tractem d'implantar mesures de caire proteccionista, sinó millorar l'eficiència en el servei al públic i proporcionar els mitjans necessaris per a les empreses que desitgen realitzar les inversions necessàries per a garantir la continuïtat del mercat en les millors condicions de competitivitat.

Mai deixarà esta conselleria d'actuar en eixa direcció perquè els comerciants i les Pimes comercials de la comunitat treballen amb comoditat i equilibri territorial, juntament amb altres establiments de distribució, atenent al públic i aprofitant els avantatges que poden donar en el tracte personal i en l'especialització de l'oferta als clients.

I crec que, a més, la senyora diputada té molta raó quan ha plantejat que les xicotetes i mitjanes empreses comercials de la comunitat han d'aconseguir, i en un termini relativament curt, poder caminar a soles, que no haja de ser l'administració la que estiga ajudant permanentment.
Però en estos moments és necessari que nosaltres estiguem on estem i que dotem, com vosté ben sap, de cara als pròxims pressupostos de l'any 2000, amb dotacions importants, el programa d'ordenació i promoció comercial, perquè si no, és molt difícil que per si mateixes eixes xicotetes i mitjanes empreses, eixos comerços tradicionals, eixos mercats urbans, puguen arribar on tots volem: a tindre el futur assegurat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, la il·lustre diputada té la paraula.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, primerament dir-li que, efectivament, en la teoria i en la preocupació estem totalment d'acord.
I quan dic teoria, em referisc a eixes coses que escrivim negre sobre blanc.
Estem d'acord.
A mi em sembla que eixa és la voluntat general, si més no.

Però en la pràctica s'han succeït situacions tan especials front al que significava el comerç tradicional valencià, que he de dir que, malauradament en la pràctica, algú ha tingut la culpa, i no així de forma escandalosa, però algú ha tingut la culpa que el comerç valencià no tinguera la protecció que caldria, i eixa culpa la té la conselleria.
Però fins i tot després d'esta intervenció que ens ha fet ací, plantejant-nos la situació del comerç, jo espere que va a ser superada des dels pressupostos que s'hagen d'aprovar per a l'any 2000.
I espere també que es regule en breu eixa diferenciació entre el que és la teoria i el que és la pràctica existent de cara al comerç.

Perquè, clar, en estos moments, senyor conseller, està realitzant-se la cimera de Seattle, està celebrant-se en estos dies i la situació és tan tensa que es considera de màxima alerta.
L'alcalde de Seattel explicava este matí el greu problema que tenien ­les amenaces de bombes, i si més no­, per allò que significa el debat i l'aprovació d'eixa OMC que prima a les grans empreses del comerç en detriment del comerç mitjà i xicotet, eixe comerç que és el que hauria d'estar en connexió permanent amb tot tipus de comerç arreu del món hui en dia, ja que tenim màximes tecnologies, per a poder comprar i vendre.

La globalització ens condueix no solament a renovar-nos en imatge, sinó a canviar el sistema fins i tot per a comprar i vendre, conforme li acabe de dir.
I eixe camí veritablement ­jo no en veig un altre­ en estos moments seria Internet.
Fomentar i preparar al comerç valencià en aquesta línia seria el més idoni per a fer front al lliure mercat i a la globalització.

És més, fins i tot el comerciant, mitjançant Internet, podria fer les seues pròpies previsions i també conèixer tot aquell mercat autòcton d'altres zones i que ací ens donaria un millor benestar si així el poguérem adquirir sense cap tipus d'intermediari.
I supose que en eixa línia, després d'haver-li explicat allò de la cambra de comerç ­que a mi m'alegra moltíssim que eixe sistema es puga establir­, també estarem d'acord, però espere que també estiga el senyor conseller d'acord en poder donar suport, encara que no clarament en els pressupostos però sí al llarg de l'any 2000, a aquell comerç o cooperativisme del comerç que tinguera la voluntat de realitzar les seues compravendes a través d'eixe Internet, amb nous productes, que farien bé al País Valencià, perquè el País Valencià, si més no, està primat fonamentalment per allò que és el turisme.
I això seria una de les múltiples avantatges de les quals ens hauríem d'aprofitar, i millor ningú que la conselleria per a portar això endavant.

A mi em sembla que arreglo a la seua contestació, senyor conseller, que espere que estiguem en línia, es puga desenrotllar un nou estudi ­ja li he dit­, si no dintre dels pressupostos perquè ja està tot previst, sí a partir de l'inici de l'any 2000, de qualsevol forma, per a donar cabuda a eixa gran tecnologia, com és Internet, per a realitzar totes les accions de compravenda en el comerç.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor Castelló, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gràcies, senyor president.

Gràcies també a la senyora Dolors Pérez pel seu to en la intervenció.

Una vegada més estem d'acord en algunes coses: en eixa voluntat general que se plantejava i en la pràctica també.
Jo, quan ha fet referència a coses que havien passat i que eren responsabilitat de la conselleria, la veritat no em done per al·ludit en este cas perquè sóc el conseller des de fa uns mesos, però crec que tampoc este govern en estos últims quatre anys s'ha de donar per al·ludit ni molt menys.
Supose que parlaria d'abans de l'any 95, no?
I eixa voluntat que es plasma en els pressupostos del 2000, i que tindrem segur la possibilitat de comentar d'ací uns dies, serà també la del 2001, 2002 i 2003.
És la voluntat del govern de cara a la legislatura, i en els terminis que més o menys jo he plantejat ací i que vaig plantejar en la compareixença de política general i que vaig fer referència fa uns dies ací en estes Corts.

Ha fet referència a la cimera de Seattle.
Bé.
Jo crec que nosaltres no podem esperar a les conseqüències de la cimera de Seattel, a la ronda mil·lenni, que és com se li està anomenant a l'Organització Mundial del Comerç, entre altres coses, perquè no sabem quan s'acabaran les conclusions definitives d'eixa cimera.
Cal recordar que l'anterior cimera, que és la ronda Uruguai, va tardar set anys en tancar-se i en tindre unes conclusions.

I, per tant, nosaltres hem d'anar en la línia d'intentar aconseguir els objectius que jo he marcat abans, quan abans millor, és a dir, situar al comerç tradicional i a les xicotetes tendes i els mercats tradicionals nostres quan abans en la millor situació de competitivitat en el que és el sector comercial.
I com jo he dit alguna vegada ja en esta trona, hi ha algunes qüestions en les qual jo tinc molta confiança, no exclusivament per raons de dotar de finançament les línies per ajudar en eixa direcció, sinó perquè eixos xicotets comerços, tendes, tenen algunes coses que uns altres models de distribució comercial o de comerç no tenen.
I és eixe tracte directe amb la gent, amb el client, i això és molt important.

Si nosaltres, com estem fent, li donem eixe suport per a modernitzar, perquè l'entorn urbà tinga les possibilitats que ha de tindre i perquè introduïsquen eixes modernes tecnologies, l'alta tecnologia, no exclusivament en qüestions informàtiques, en el comerç electrònic, facilitar via Internet o les xarxes que hi ha en estos moments, sinó a més en les noves formes de gestió d'eixes xicotetes tendes i de com han d'atendre al ciutadà, jo estic absolutament convençut que en no molt de temps la nostra tradicional manera de fer comerç les tendes xicotetes, el xicotet i mitjà comerç de la comunitat tindrà garantia de futur; garantia de futur per allò que representa en la nostra comunitat i perquè representa estabilitat, ocupació i qualitat de vida per a tots.
I eixa és la direcció que nosaltres hem pres.
Ja dic, no podem esperar al resultat d'eixa cimera de Seattle, on es plantegen qüestions en eixe sentit de la globalització de l'economia i del comerç mundial que ens afectaran, però quan abans puguem aconseguir estos objectius, molt millor per a tots.

Jo estic també en la línia de donar suport a formes de cooperativisme des del comerç, i especialment quan eixes formes de cooperativisme dins del comerç valencià siguen a més valencianes.
Jo crec a més que cal estar orgullós de les nostres coses i potenciar i facilitar que estes nostres coses cada vegada tinguen més pes ací i fins i tot fora d'ací, per la repercussió que pot tindre.
En eixa línia també podem estar d'acord.
I ja dic, estic en eixe sentit disposat a protegir des de la conseller, a protegir i a facilitar eixes formes d'associacionisme i cooperativisme.

Crec, ja dic, que estem en la línia adequada i, en tot cas, els resultat han de vindre.
Jo crec que és la millor forma de vore si la línia està encertada o no.
Espere que en no molt de temps eixos resultats siguen cada vegada més satisfactoris per a tots.

Gràcies.

 

 

***Interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora María Àngels Ramón­Llin i Martínez, sobre la política general de la conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre la problemàtica de les confraries de pescadors amb Balears, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
382, BOCV número 11).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, passem a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre la política general de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre la problemàtica de les confraries de pescadors amb Balears, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula, la il·lustre diputada.

 

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Li diré quan vaig a tindre la reunió.
L'avisaré personalment, no es preocupe.
I això també ho puc comprendre.
Per tant, estarà informada d'estos temes.

Açò que acabem d'escoltar ho va dir la senyora consellera d'Agricultura, no sé si de Pesca i d'Alimentació, davant d'esta cambra el dia 20-10-99, segons consta en el *Diari de Sessions*.
Lògicament, no ho va complir.

Jo no sé si a algú de les vostres senyories els ha contat les negociacions o no negociacions que, segons la premsa, du a terme amb el Govern Balear.
A mi no m'ha contat res.
Ni em va dir el dia que tenien la reunió ni cap informació sobre això.
Dóna la sensació que no complir les promeses que en algun moment fa és alguna cosa consubstancial amb el govern del senyor Zaplana.
Es veu que quan van jurar el càrrec van jurar també no complir res del que diuen, i al mateix temps van jurar convertir qualsevol acció de govern en alt secret d'estat, sempre.
I tots els membres del govern Zaplana estan descobrint la fusió nuclear en gelat, encara que al final resulta que no descobrixen mai ni el Mediterrani.

He intentat, senyora consellera, contactar amb el director general de Pesca ­és de Pesca, senyora consellera­ i mai l'he trobat al seu despatx.
He aplegat a la conclusió que no deu treballar a la Direcció General de Pesca.
No crec que la descortesia del personal de la seua conselleria siga tan gran, no m'ho crec.
Tanta grosseria jo no me la meresc ni pot ser l'estendard de la seua conselleria.
He pensat que tal vegada el director general de Pesca ix a la mar amb els pescadors a pescar, a vore si s'ensenya alguna cosa sobre la direcció general que vosté li ha encomanat que duga avant.
Si fos així, bé, almenys aprofitem el temps.

I per a això estem ací, senyora consellera, i la faré vindre totes les voltes que calga fins que ens explique amb tot detall, i li ho repetisc, amb tot detall, en quines condicions van a poder pescar les barques del litoral alacantí a les illes d'Eivissa i Formentera.
I si vosté no aconseguix unes condicions beneficioses o almenys no dolentes per als nostres pescadors, demanaré la seua dimissió.

Com jo no estic massa convençuda que vosté tinga interés més enllà de les taronges.
.
.
Almenys la pesca no li importa res.
Jo no puc oblidar, senyora consellera, que de l'hora que va estar, li aclarisc que dividida en dues hores, quan va intervindre i en la rèplica, de l'hora que va estar, dividida en dues mitges hores, parlant sobre la política de la seua conselleria, sols quatre minuts, quatre, van ser de pesca.
No ho puc oblidar.
Doncs com no crec que sàpiga massa del problema ni que li interesse vaig a tornar-li-ho a explicar, perquè és del que vull que parlem.

Ancestralment, les barques del centre-nord del litoral alacantí van a pescar fonamentalment gambes i garamantos als caladors que hi ha prop d'Eivissa i Formentera.
Se'n van diumenge a poqueta nit i tornen divendres.
Tenien el costum de tornar al port d'origen, a la Vila, per exemple, algun dia entre setmana, alternant-se entre elles per a no aplegar totes juntes el divendres carregades de peix.
Així estava el port d'origen sempre proveït i els preus no abaixaven.

Per una altra banda, calia tenir en compte que la costa al centre de la Comunitat Valenciana és una badia, i es tarda almenys dues hores a aplegar a la línia de mar oberta, on estan els caladors.
El temps reglamentari entre eixida i entrada a port per a les barques aquestes era de catorze hores.
I tenint en compte que quan algú pesca fora del seu terreny la pesca el pot dur a llocs lluny del port on ha eixit, les barques alacantines tenien permís per a entrar a qualsevol port que els vinguera més a prop.

Tot açò, senyora consellera, va començar a desaparéixer a l'any 97, en què el Govern Balear va començar reduint en una hora la jornada de pesca de les nostres embarcacions a aigües del litoral balear.
Basant-se en la Llei de pesca nacional, la del govern estatal, el Govern Balear aprova unes órdrens ­17/663, de 31-5-98­ on conserva la jornada de pesca en tretze hores.
Fins a eixe moment, i d'acord amb l'Ordre del 13 de gener del 95, era de catorze hores.
Cal tindre en compte les dos hores que s'ix del port fins que s'aplega a alta mar, per allò de la badia; llavors, crea la reducció del temps de pesca, perquè vénen del fons de la badia.
Els posa l'obligació d'entrar al mateix port d'on s'ha eixit, reduint, doncs, l'àmbit on es pot pescar.
No poden allunyar-se molt del port d'origen, ja que cal tornar a ell.
I se'ls posa un horari d'entrada i eixida de port que impossibilita la tornada a port alacantí a mitjan de setmana.
Açò té una conseqüència immediata, i és l'abaratiment del peix, ja que s'ha de vendre tot junt i al mateix port.
No sé si eixa baixada de l'IPC que el govern central no aconseguix ­els combustibles, siga com vulga, sempre pugen­ dóna la sensació que el seu partit ho vol aconseguir abaratint les gambes i els *garamantos* i perjudicant els pescadors.

A partir d'este moment, i davant la impassibilitat del govern de la Generalitat Valenciana, amb vosté de consellera, comença una aplicació estricta de les órdrens del Govern Balear, que es traduïxen en unes multes que se'ls posa a les barques alacantines.
Cal dir que les barques, els seus armadors, les confraries dels diferents ports, consideren que el Govern Balear no té autoritat per a legislar sobre pesca, i decideixen no obeir.
La Generalitat Valenciana i la Conselleria d'Agricultura, i no sé si de Pesca, prenen l'actitud de mirar cap a una altra banda.
I dic açò perquè el senyor Zaplana sí que s'entrevista amb pescadors, als quals els promet *el oro y el moro*, però realment no fa res.
Les multes continuen caent sobre les barques i les multes que ja havien estat posades amb anterioritat continuen fent-se més grosses per recàrrecs, amb vosté sempre de consellera i sense que fera res sobre això.

La conselleria, i dic la conselleria perquè no sé qui va estar, s'entrevista amb les autoritats del Govern Balear, i mai s'ha sabut quina cosa va passar en aquesta reunió.
Allò del secretisme és una constant en els governs del senyor Zaplana.
O bé la resposta és més senzilla encara: no es va aclarir res, no es va negociar res i per això no es podia comunicar res.
Les confraries es queden mancades de saber quina cosa es va negociar o a quines resolucions es va aplegar.
Al dia de hui encara ningú sap res.
És allò que li vaig preguntar, senyora consellera, al plenari del 20-10-99 i, lògicament, no va dir res.
No es va assabentar que li havia fet eixa pregunta.

Per fi, el govern central va publicar el Reial decret del dia 20-10-99, i segons el que vosté va dir en la sessió del Ple, es van disposar a negociar amb el Govern Balear.
No podien intentar negociar abans perquè no es creuen l'autogovern, sempre s'han de sentir tutelats per les órdrens i les indicacions que els dóna el govern central.
No es creuen vostés l'autonomia, i per això no poden defensar-la, ni defensar els seus interessos ni els interessos dels valencians.

Segons la premsa ­com és secret d'estat sols ho pot saber la premsa­ el dia 11 de novembre té lloc l'entrevista en les Illes Balears.
Vol explicar, senyora consellera, quina cosa va passar en aquesta entrevista?
Què estan negociant?
A quines conclusions van aplegar?
Espere les seues explicacions, senyora consellera.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyora Llinares.

En primer lloc, obviaré les al·lusions de molt mal gust que ha fet a tot el Govern Valencià, i sobretot al seu compromís que va adquirir per mitjà del seu jurament o promesa en el seu moment, perquè a més m'estranya que vinguen d'una persona com vosté, a qui creia tolerant fins fa un moment.
I sobretot, deixarem algunes de les seues paraules, i li explicaré punt per punt, perquè inclús gent de la seua família coneix els resultats d'esta reunió, i ho deixarem en un intent de fer pedagogia, com a professora que és vosté, si no m'equivoque, de física i química.

Perquè, en definitiva, en aquella intervenció en les Corts Valencianes a què vosté fa referència i que no vaig a repetir-li, el Govern Valencià i la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació ­possiblement és que vosté només conega la pesca, no conega l'alimentació ni l'agricultura, que és diferent­ en allò que es referix a la defensa dels interessos en este sentit sempre ha estat buscant el consens entre les parts, i sobretot, fent actuacions concretes, que no totes són per a eixir en la foto sinó perquè els pescadors puguen tindre el seu futur garantit.
Concretament en este tema s'han realitzat moltes actuacions, que vénen inclús de l'anterior legislatura i que han sigut dutes en este cas no sols per mi però indubtablement per este govern, i que han servit per a arribar a uns moment en què este està pràcticament resolt.

En primer lloc, aclarir-li que quan li vaig dir en l'anterior intervenció que la reunió que teníem pendent entre el govern de les Illes Balears i el de la Comunitat Valenciana s'havia ajornat a demanda del Govern Balear, en una carta firmada pel seu conseller, que dia textualment, i li la vaig ensenyar en eixe moment, que s'ajornara la reunió a quan el govern central regulara el tema, que precisament el dia 20 s'havia ja regulat quan li estava contestant eixa pregunta, s'havia publicat eixe dia.
I li recorde, senyora Llinares, que la demanda d'ajornament prové d'un govern del qual el seu partit forma part, i precisament no el Partit Popular.

Però després d'això, el dia 11 de novembre, efectivament, es va fer una reunió, una reunió que no es va fer pública per desig dels dos governs i sobretot de les confraries de pescadors d'Alacant i de les Illes Balears.
Perquè efectivament eren temes que es poden distorsionar, i així ho considera el sector mateix, i no se sabia tampoc realment si s'anava a arribar a un acord, i que per desig d'eixes parts ni vosté ni ningú tingué coneixement excepte les parts implicades, que crec que són les que havien d'opinar, que tots hem d'opinar però cada un en el seu for.
Demostració d'això és que vosté ha dit que no coneix l'acord, precisament perquè les confraries de pescadors han mantingut eixe secretisme que vosté diu i jo el qualificaria de discreció, per a portar avant este tema, ja que a més els que estaven representant el sector tampoc tenien tota la potestat per a tancar l'acord, que ara en estos moments sí que la tenen.
I li contaré la reunió.

El dia 11 de novembre es celebra una reunió en les Illes Balears, en la qual estaven presents el president de la Federació Provincial de Confraries de Pescadors d'Alacant, el vicepresident segon de la Federació de Confraries d'Alacant i patró major de la Confraria de Santa Pola, el secretari de la Federació Provincial de Confraries de Pescadors d'Alacant, el patró major de la Confraria de Pescadors de la Vila ­o siga, el seu poble­, el patró major de la Confraria de Sant Antoni, el representant d'arrossegament de la Confraria d'Eivissa, el patró major de la Confraria d'Eivissa, el president de la federació de confraries de les illes Balears i també patró major de Formentera.
I, per tant, a més, per part de la secretaria general de Pesca del ministeri acudeix el subdirector general, un cap de servici; per part de la Generalitat Valenciana, el director general, que crec que coneix molt bé la pesca, i això és opinable, i el cap de servici; i per part de la Comunitat Autònoma de Balears, el director general de Pesca i també el cap de servici.
Estos són els assistents que decidiren, i sobretot els representants, els primers 8 representants ó 9 del sector que decideixen que els acords als qui allí s'arriba ­i ara li comentaré­ no es feren públics fins que tingueren l'oportunitat, el moment de consultar amb els seus pescadors, perquè jo crec que això és un símptoma de què funciona la democràcia dins el sector i les confraries.

Per tant, en eixa reunió s'arriba a una sèrie d'acords que eren, com ja dic, la seua ratificació per part dels representants del sectors a les corresponents consultes i així ho manifestaren que volien consultar amb les confraries i amb cadascú dels pescadors i sotmetre a votació estos acords als que s'arribaren a Balears.

Per tant, li diria que, en primer lloc, el sector sí que sap el que s'ha acordat perquè estava present, senyora Llinares, no diga el que no sap, el sector estava present i va firmar el preacord al que es va arribar allí.
Primera part.
I després, el secretisme, ja li ho he dit anteriorment, en tot cas és de tots, del propi sector i del Govern Balear del que forma part el seu partit.

Però el preacord està en els següents termes.
El primer punt és la revisió del cens de la flota a la baixa i actualment tenim 139 embarcacions censades de les quals 7 són per als desballestament i, per tant, es disminueix el cens sense perjudicar al sector.
En segon lloc, s'autoritza un màxim de 40 embarcacions setmanals i li he de dir que en els dos últims anys han vingut faenant una mitjana de 26 barcos alacantins setmanals i la setmana que més s'ha faenat ha sigut 39 i òbviament no arribem als 40 en cap moment, que és el que s'acorda setmanalment.

Per altra part, el compliment de l'horari d'entrada i d'eixida a port, que estableix el Govern Balear actualment de tretze hores.
El Reial Decret 1.
440/1999, que regula l'exercici de la pesca en el calador nacional del Mediterrani, en el seu article nou, estableix dotze hores, pel qual amb este acord guanyem una.
Evidentment, ja em dirà que perdem una respecte a l'altra, respecte a la situació anterior, però és que anàvem a perdre dos i s'ha guanyat una.
Es permetrà també l'entrada ­este és un altre punt de l'acord­ es permetrà l'entrada en ports diferents en la mateixa setmana, que abans no es podia i ara sí i era un punt molt important.
I quant al retorn a la península queda igual que estava.

I després d'este preacord, signat per tots els representants del sector, han tingut, i a més en els mitjans de comunicació ha aparegut, no l'acord, evidentment, sinó el resultat de les consultes als pescador i a les confraries, en el sentit que he de dir-li, senyora Llinares, pel seu coneixement, que onze de les tretze confraries de pescadors implicades en este tema han comunicat ja oficialment a la federació provincial que ratifiquen el preacord assolit, amb la qual cosa, jo crec, que totes les seues paraules ­i ja dic que moltes les obviaré també per educació­ crec que no tenen cap sentit.
Crec que el sector és el que ha negociat, evidentment, junt a les dos administracions autonòmiques i junt al ministeri, que té una part importantíssima de competències en pesca i cada comunitat de diferent color polític ha exercit les seues, però amb sintonia, per arribar a este preacord del que em cap la satisfacció ­i d'això mai farem un acte d'exaltació­ em cap la satisfacció que onze, ja li dic, de les tretze confraries, i només crec que falta Xàbia i Dénia, sinó m'equivoque en ratificar-lo, han dit que sí.
Perquè jo sé que a vosté li preocupa tot el sector pesquer i el de la Vila que és el seu poble ­i això ho comprenc molt bé­ també ha ratificat el preacord.

Evidentment estem en període de tancar la qüestió de les multes.
La qüestió de les multes hi ha un compromís del conseller balear, al qual vaig tindre l'oportunitat de vore el dilluns passat, o siga fa dos dies, en el qual totes les sanciones que estiguen legalment possibles es van a reduir al mínim legal, amb la qual cosa el sector també estaria d'acord.
Eixe és el punt, evidentment, que queda per tancar, però els acords estan.
El sector va estar en les reunions i el ha vosté de comprendre, senyora Llinares, que tenen tot el dret a la informació, però que quan un sector negocia el seu futur és ell qui decideix qui té la informació, qui assisteix a les reunions i normalment volen que vagen els governs.

No obstant, vosté i totes les seues senyories tindran sempre la informació adequada, oportuna, però en el moment en el que el sector, en este cas pesquer, que ens preocupa ­i vosté pot pensar que no ens preocupa, però és igual, perquè s'ha resolt este tema­ estiga en disposició i diga que ja es pot fer públic l'acord, perquè sinó es perjudicarien, en alguns casos i sense mala fe, les negociacions.

Per tant, senyora Llinares, crec que esta volta no ha estat excessivament encertada, que els resultats estan aquí i que, evidentment, com vosté i jo i tots i tot el Govern Valencià i totes les seues senyories volem i volíem que este tema se solucione ràpidament i que no tinguen eixes pèrdues, crec que comprendrà que s'han fet les coses com es devien i que s'ha arribat a un final d'un acord signat, de moment un firmat i espere que els altres també, repetisc, onze de les tretze confraries.

I que, per tant, en este i en qualsevol altre problema que hi haja de la nostra competència, treballarem en sèrio i no per fer més declaracions o fer més públics els acords es treballa més o es treballa menys.
I no per no trobar al director general quan vosté li crida es treballa més o es treballa menys.
Tot és valorable, però el resultat està aquí i pregunte-li als pescadors del seu poble, entre els quals té part de la seua família.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, i un temps de cinc minuts, té la paraula la diputada senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, perquè ho he preguntat estic ací.
Sí que tinc el.
.
.
això, sí, des del primer dia, sí, ho tinc.
Però jo esperava que vosté tinguera la deferència de donar-lo també, ho tinc des del primer dia, l'acord, des del primer dia firmat i tot, des del primer dia, eh?
Però jo esperava de vosté que també m'ho contara.
No va ser així.

Mire, els pescadors del meu poble no estan d'acord, els pescadors no estan d'acord amb esta història.
Però amb els 160 milions de pessetes de multa que tenen allí d'alt del cap firmaran el que toque firmar.
Perquè si vosté diu que es redueix al mínim.
.
.
Les multes són 50.
000 pessetes i hi ha qui té un *(inintel·ligible)* i 50.
000 pessetes a 50.
000 pessetes són moltes pessetes.
Jo li vaig dir un dia que reduirem a una pesseta i que li ho diguera a ells i veuria com estaven més contents.

Ara anem a la meravella que vosté diu que té ací.
Diu: "revisión del censo de la flota a la baja".
139 barques que hi havia, pareix que queden 111 ó 112, que són les que tenen dret.
A la baixa, com és això?
Perquè jo estic una miqueta sorda, però jo no acabe de sentir.
Moltes ha dit que vol deixar-ne, 3, 4, 27, moltes.
Els pescadors volen les 112 que hi ha, 110 ó 112, no m'ho han aclarit del tot, les volen, totes les que tenen dret d'anar a la gamba i al garamanto ho volen, els qui tenen dret a anar a Eivissa i a Formentera ho volen.

Després diu vosté: "autorizar un máximo de 40 barcos semanales.
Sí total només anaven 25 ó 30".
Tal vegada siga de veres, però si es té dret a 50, conservem els 50, escolte, que ho tenim des de l'Edat Mitjana.
No fa dos dies que tenim el dret a anar allí, el tenim des de l'Edat Mitjana.
Això no és negociar, senyora consellera, anar tant a la baixa això no és negociar.

Sí que estem d'acord en "el cumplimiento de horario de entrada y salida a puerto establecido por el Gobierno Balear actualmente de trece horas".
Sí que estem d'acord.
Els pescadors sí que els apanya això.

Sí que estem d'acord en "se permitirá la entrada en puertos diferentes en la misma semana".
Això estan totalment d'acord.
No estan d'acord en l'altre punt.
D'esta manera no poden vindre a la Vila a vendre la gamba, amb l'horari que posa en este punt no poden vindre a mitjan setmana a la Vila a vendre la gamba, no podem de cap manera; si venen no tornen; no poden.

Aleshores, ací vosté ha negociat, un, dos, tres, quatre i cinc punts.
D'eixos cinc punts, dos estan bé i tres estan mal.
Què ha negociat?
Pense açò, senyora consellera?
Jo la veritat és que el primer punt no li he sentit.
.
.
Moltes al final van a quedar, però no poden quedar més de les 110 ó 112 que hi ha, no les pot abaixar.
Eixes són les que tenen dret, eixes són les que deuen tindre dret.
I no pot abaixar allò de les 50 a la setmana, no ho pot abaixar.

I després allò de les multes, allí està tot el món espantat.
I allò de les multes ha d'estar clar.
I en este paperet no està.
Això per què li ho van firmar?
Li ho van firmar perquè pensaven que, bo, que era això o que es quedaven la barca, perquè les multes anaven cap endavant.
I les multes que són tants diners.
.
.
Perquè sap què passa, senyora consellera?
Que deuen les barques, que les barques eixes hi ha moltes que són noves i han estat fetes amb crèdits i les deuen.
Si damunt han de pagar les multes, totes les barques per a vosté, totes les barques que se les queden.
I això no va quedar clar.
I aquell dia no es va parlar d'allò de les multes, no es va parlar.
Aleshores, la gent què ha de fer entre la barca o acceptar les condicions?

Sap què va passar?
Totes les barques a faenar a la bahia d'allí.
No és que anem a "esquilmar" la mar, és que van a topetar unes barques amb les altres, en estes condicions no poden anar a pescar la gamba i el garamanto, no poden de cap manera.
I, escolte, si no ho pesquem nosaltres ho pescaran els italians o ho pescaran els japonesos.
I s'haurem de menjar la gamba i el garamanto, però comprant-li-lo als altres, comprant-li-lo als altres i no sent nosaltres qui ho pesca.

Reconsidere-ho, torne altra volta a Balears i aclarisca el primer punt, el segon punt i el tercer punt.
El primer que es queden amb 110, 112 barques, el segon que es queden amb les 50 barques i l'últim que puguen anar i tornar.

Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyora diputada.

La senyora consellera per a rèplica.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades i senyors diputats.

Senyora Llinares, parla de deferència, de no donar-li l'acord.
Jo li he dit que quan un sector, com és el de les confraries, demana a l'administració valenciana discreció i que no faça públic ni done l'acord, jo crec que el que tenim és discreció, no?
Vosté tenia l'acord, algun indiscret li l'ha donat.
Però el Govern Valencià no ha ensenyat este preacord, perquè no estava confirmat per les confraries, la qual cosa és un tema evidentment d'ètica personal en molts casos.

Però és que, senyora Llinares, vosté diu: "l'acord no és el que els pescadors volen".
I els pescadors són els que negocien i ara diuen que sí.
Jo no sé qui representa vosté, però jo li puc fer molt de cas.
Però, clar, és que resulta que hi ha un sistema democràtic d'eleccions en les confraries, és que resulta que estava el president de la federació provincial de totes les confraries d'Alacant, el vicepresident, el secretari, tots els qui li he anomenat, que no els ha triat la conselleria, que els ha triat el sector pesquers en unes eleccions democràtiques i que, per tant, hem d'entendre que són els qui estan capacitats per a fer la negociació.
Si a vosté o a molta gent, que tenen tot el dret, no els agrada l'acord, després, quan facen les votacions, que no trien als representants de les confraries de pescadors, perquè eixe no és un problema de l'administració, són els interlocutors que els pescadors han triat i són els qui negociaren este acord en les Illes Balears.

I, per tant, eixa és la pura realitat.
L'acord està aquí, l'acord el negocià el sector i, evidentment, estaven les administracions, però no van plasmar cap acord que ells no volgueren.
És més, si ells hagueren dit que això no es volia es retornaria a replantejar el tema, però no és el cas en este moment.

I el tema de les multes li he dit que s'està negociant també perquè es reduesca al mínim.
Què vol que li diga als pescadors, com vosté ha dit, que els rebaixe una pesseta?
Però és que jo no vaig a enganyar als pescadors, senyora Llinares.
Primer, la potestat de reduir les ultimes no la té el Govern Valencià , la té el Govern Balear.
Diga-li-ho al seu grup parlamentari i als seus consellers que rebaixen les multa, als d'Esquerra Unida en el Govern Balear.
És que el que no és seriós és que un governant li diga una mentida als pescadors.
Jo no li vaig a dir que van a rebaixar una pesseta, perquè és fals i perquè és impossible i perquè si el conseller de Balears no rebaixa una pesseta, el mínim legal estarà en 50.
000 pessetes, possiblement, en la majoria de casos.
Evidentment, eixa és la pura realitat.
I jo a cap sector li diré mai el que no va a tindre, perquè és impossible, ni una pesseta ni dos, seran les mínimes.

Jo crec que eixe és el tema i que està tot supeditat, evidentment, i això té raó i el tema de les multes no està en el preacord que es va signar, perquè eixe és el tema que quedava, amb el compromís que si es rebaixava al mínim, com ha manifestat el conseller de Balears, sí que este acord anirà endavant.

I, per tant, els dos punts que vosté ha comentat i que el sector està d'acord.
El primer punt, que no sé si és que jo l'explicat mal, possiblement, és que efectivament ha hagut una revisió del cens de la flota nostra a la baixa, és que li dic la veritat.
En eixe sentit, en la revisió esta, no ens perjudica, perquè ací no es tracta de ser més papistes que cap, és tracta de ser realistes.
Si li estic dient que tenim 139 embarcacions censades, de les quals 7 ja van al desballestament, si mantenen en este sentit la disminució del cens no perjudica al sector, estes barques podran continuar, estes embarcacions censades podran continuar faenant en estes aigües.

El segon punt, el de les 40 embarcacions setmanals com a màxim que planteja Balears.
Evidentment, històricament teníem 50 i fa molts anys hi havia molta pesca i al pas que anem no quedaran peixos, eixe és un altre tema, però en els dos últims anys la mitja, li torne a repetir, de barcos faenants ha sigut 26 i en el moment més alt 39, amb la qual cosa, amb 40 embarcacions ­i no estic justificant allò injustificable sinó explicant la realitat dels fets i que això no perjudica­ arribem com a màxim en el moment més àlgid a 39.

Aleshores, crec que eixos punts, que podrien ser els menys positius, no són absolutament negatius per al sector, I sobretot el que li dic, que ací no s'assenten a negociar dos governs i decideixen el que els pareix, s'assenten a negociar representants dels pescadors alacantins i balears, conjuntament, amb un representant del ministeri i dos representants cadascú de la comunitat autònoma, arriben a uns preacords pendents de ratificar.
En estos moments es ratifiquen, torne a repetir, per onze de les tretze confraries, així que jo entenc que com les confraries tenen un sistema democràtic d'elecció, els representants són legítims i són els interlocutors de l'administració, perquè desgraciadament no poden ser interlocutors d'un per un de cadascú dels pescadors.
I a la millor vosté li ho ha explicat a algú dels qui està descontent, i segur que hi ha descontents, evidentment, en cap acord està tot el món content, però és un acord dels representants.
I això és el que vosté ha d'entendre.

I per últim dir-li, senyora Llinares, que el problema del Mediterrani no serà que haguem de menjar peix pescat per nosaltres o pels italians el problema és que no tindrem peix per a menjar en el Mediterrani, perquè cada volta està més "esquilmat".
Eixe és el problema del Mediterrani i no altre.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyories, se suspén el Ple que es reprendrà demà a les deu del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 50 minuts)*