R\_06\_2\_CTAULA\_20190128%20macro.html





Comissió especial d'investigació sobre la contractació de la Generalitat amb la trama investigada en el marc de l'Operació Taula realitzada el dia 28 de gener de 2019.
Comença la reunió a les 10 hores.
Presideix la diputada senyora Isaura Navarro Casillas.
Reunió número 6/II.

La senyora presidenta:

(Inoïble) …hui he de dir que ha faltat un treballador de la casa, Rafael Ballesteros, un uixer, i volem donar les condolences des de la Mesa d'esta comissió a la seua família.
Els acompanyem en el sentiment.

Compareixença del senyor David Francisco Serra Cervera

La senyora presidenta:

I bé, comencem amb la primera compareixença, el senyor David Francisco Serra Cervera.

Señor David Francisco Serra Cervera, le informo que comparece en una comisión de investigación a través de la que el parlamento ejercita su función de control político.
Debo indicarle, además, que la información que ofrezca a esta comisión debe de ser veraz, conminándole a que debe de ajustar su declaración a esa premisa, por estar penalizado el falso testimonio en el artículo 502 del Código Penal.

Y finalmente, debe saber también que la Mesa de la comisión y, concretamente, la presidenta que le habla garantizará el respeto a su derecho a la intimidad, al honor, al secreto profesional, a la cláusula de conciencia y los demás derechos que la Constitución le reconoce.

Ara en aplicació del pla de treball li donarem un temps per a intervindre de quinze minuts, en els quals vosté pot expressar el que vulga respecte al tema que ens ocupa hui ací.

Gràcies.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

I moltes gràcies als membres de la comissió per haver comptat amb mi per a poder col·laborar amb vostés en la tasca d'esta comissió i que traguen unes conclusions que siguen positives i que aporten alguna cosa al conjunt del poble valencià en primer lloc.

I ho dic això perquè jo he tingut l'oportunitat d'estar durant molts anys en esta cambra des del segle passat, realment des del segle XX que vaig ser parlamentari, fins a ben entrat la primera part del segle XXI.
I he tingut l'oportunitat d'estar com vostés, fent de portaveu, en comissions d'investigació, presidint comissions.
I sé que la llavor que fan, si es fa ben feta amb un bon fi i en ares de saber la veritat, doncs, jo crec que al final sempre s'aporta i s'enriquix.

Per tant, jo vinc a parlar del que és esta comissió, que és una Comissió especial d'investigació sobre la contractació de la Generalitat valenciana amb la trama investigada en el marc de l'operació Taula i vinc a parlar d'això.
I vinc sense més limitacions que les que ha dit la pròpia presidenta.

Potser que al llarg de les preguntes alguna qüestió no puga contestar i ho faré saber al portaveu del grup parlamentari que la faça, perquè estic limitat per dos coses: una fonamental per a mi que és el secret professional, perquè podria donar-se el cas per circumstàncies professionals; i altres perquè potser podrien donar peu a tractar sobre la intimitat de persones que jo no pense tractar sobre cap persona.
Sobre ninguna.

Per tant, en eixos paràmetres em pose a disposició de vostés per a contestar-los a totes les preguntes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara comencem la ronda d'intervenció dels portaveus dels grups parlamentaris.
El sistema, com vosté ja sap, és de pregunta-resposta.

I li done la paraula al portaveu del Grup Ciudadanos per un temps de huit minuts.

El senyor Subiela Chico:

Sí, gracias presidenta.

Buenos días, señor Serra.

Como usted bien ha dicho en su introducción, bueno, pues usted sabe a qué viene aquí, sabe de qué vamos a hablar, por lo tanto, pues andar con rodeos y florituras tampoco creo que sea una falta de respeto, simplemente ir al grano, ¿no?

Usted entra a formar parte de la conselleria de cultura con el señor González Pons cuando estaba al frente de la Conselleria de Cultura, Educación y Deportes en el primer gobierno del señor Camps.
Pero al poco tiempo, en noviembre del 2004, tras la primera remodelación de gobierno, pues con el señor Alejandro Font de Mora ocupando dicha conselleria que he nombrado antes, pues usted he relevado y pasa a ocupar la secretaria autonómica de deportes.

¿Podría detallarnos las causas que llevan a este cambio de ubicación en un tiempo tan breve de usted en las secretarias autonómicas?

El senyor Serra Cervera:

Sense cap de problema.
En primer lloc vaig ser.
.
.
 Yo fui… Si no le importa le contestaré en castellano ya que usted me ha hecho la pregunta en castellano.
Pero no tengo ningún problema en contestar a cualquiera de los portavoces en la lengua que me cuestionen.

En primer lugar, yo fui nombrado en julio del año 2003 director general de Política Lingüística y Patrimonio Cultural Valenciano.
En el mes de mayo del año 2004 me pidieron que me hiciese cargo de la secretaria autonómica de cultura y me hice cargo con una condición, con una condición, que no tenía una fecha determinada, pero sí tenía un objetivo político para mí muy importante.

Y el día 5 de noviembre del año 2004 -lo recordaré toda la vida con mucha satisfacción-, esa tarde presenté mi dimisión como secretario autonómico de cultura.

El senyor Subiela Chico:

Cuando el señor Benavent hace públicas algunas de sus grabaciones, hay una en la que usted dice: Â«Plantearme el tema a medio plazo y buscarme una salida con cositas para que me renten, tener garantías de siete u ocho millones para seguir a este nivel.
Â» Luego en sede judicial usted sostuvo que se refería al dinero que pensaba cobrar durante su carrera política.

Yo le pregunto si el tiempo que estuvo usted al frente o con implicación en la Fundación Jaume II el Just hubo parte de esas ganancias, o ese dinero que usted pensaba cobrar durante su carrera política.
¿En la fundación Jaume II el Just se cobraban comisiones?

El senyor Serra Cervera:

Mire, que yo sepa, yo no tengo constancia de ninguna comisión cobrada en la Fundación Jaume II el Just.
Que yo tenga constancia.
Los dieciséis meses que yo formé parte del patronato de la Fundación Jaume II el Just no hubo percepción por parte de ninguno de los miembros del patronato de que allí se cobrase nada.

Respecto a lo que usted ha dicho de mi declaración en sede judicial, le digo que yo acudí voluntariamente a declarar en sede judicial, pedí ir a declarar cuando se levantó el secreto de sumario porque yo quería que lo más rápidamente posible se pudiesen aclarar todas estas cuestiones.

Hoy estamos a día 28 de enero del año 2019.
Más de tres años después continuo sin saber dónde estoy ubicado en ese -como diría-, en ese círculo o en esa bola donde están ya ocho piezas creadas de las cuales no formo parte de ninguna y estoy en algo que no sé lo que es.
Pero que he intentado desde el punto de vista judicial poder ayudar y colaborar.

Yo fui y expliqué, la única grabación que hizo el señor Benavent conmigo la expliqué toda y di, yo creo que sobradas muestras de colaboración.
Pero no solamente eso, aporté material documental a la causa que creo que es importante.
Pero yo no tengo constancia de eso.
Y no solamente lo digo yo, también lo dice el señor Benavent.

El senyor Subiela Chico:

Entonces, si no tienen ustedes constancia de que se cobraran comisiones o se desviara dinero donde no debía desviarse, ¿cómo justificaban ustedes en el patronato los cierres de ejercicio con esas deudas o con esos déficits que nos decía el otro día el señor Burgos?

El senyor Serra Cervera:

Me imagino que usted se estará refiriendo al cierre del ejercicio presupuestario 2004.
(Veus) Me imagino a ese en concreto.

El senyor Subiela Chico:

Sí, en el único que usted estaba.

El senyor Serra Cervera:

Porque le puedo decir que ese cierre de ejercicio presupuestario, si tuvo algún déficit -yo no tengo los presupuestos, no lo recuerdo-, le puedo decir que allí el gran desvío en el presupuesto que hubo sería la adquisición del famoso claustro del abad de la Valldigna que se adquirió, se compró y se pagó por parte de la fundación.
En el ejercicio del año 2004.

El senyor Subiela Chico:

Hombre, aquello era 1.
200.
000 euros, si no recuerdo mal.
Al final la deuda era de 12 millones de euros.

El senyor Serra Cervera:

No recuerdo… No, no, usted me habla del final ¿de qué año?

El senyor Subiela Chico:

Usted estuvo hasta el 2004, claro, hasta (inoïble) …

El senyor Serra Cervera:

Yo estuve hasta noviembre del 2004.
Pero yo que aprobé, es decir, yo aprobé… En ese órgano de gobierno yo aprobé unos presupuestos y esos presupuestos que se liquidaron tenían un desfase que correspondía a una cosa concreta, a un contrato, a la ejecución de ese contrato y es absolutamente transparente.

El senyor Subiela Chico:

Sí, correcto.
(Inoïble)… usted cuando dice que yo aprobé, ¿era normal que en las reuniones del patronato usted acaparara tantas representaciones de los patronos?
Porque hay reuniones, hay actas de reuniones que usted tiene, no sé si tiene entre seis y siete votos en esa (inoïble) …

El senyor Serra Cervera:

Se refiere… Perdón, no, yo tengo un voto.
Yo tengo uno.
Otra cosa es que deleguen otros miembros…

El senyor Subiela Chico:

Ya, ya, eso digo.
Delegaciones.

El senyor Serra Cervera:

A ver, eso es normal.
Eso es normal.
(Veus) Mire, eso es tan normal como usted o su partido político posiblemente dentro de poco tiempo tenga la ocasión de ver cuándo se gestiona que eso pasa.
Es decir, cuando tú estás en un órgano de gobierno y hay gente en una estructura que viene de Alicante, de Valencia y de Castellón, gente que viene del ayuntamiento y de la diputación de Alicante, Valencia y de Castellón…

El senyor Subiela Chico:

No, si no digo que no se pueda hacer.

El senyor Serra Cervera:

Pero es normal.
Y yo estoy seguro, yo no he visto las actas, pero yo estoy convencido que si usted ve las actas a lo mejor en alguna reunión tampoco he ido yo y he delegado.
Es decir, es que las agendas… Cuando gobiernas, las agendas las carga el diablo.
Son muy complicadas.

El senyor Subiela Chico:

Sí, bueno, nos llama la atención porque la fundación tampoco tenía tantas reuniones de patronato y esa acta que le digo, por ejemplo, solamente había cuatro personas, entre ellas usted y tenía un montón de delegaciones.

El senyor Serra Cervera:

Eso es posible, señor Subiela.
Es posible.

El senyor Subiela Chico:

Le preguntaba si era habitual.

El senyor Serra Cervera:

Si tiene algún día usted la oportunidad de formar parte de órganos de esos, se dará cuenta que muchas veces los alcaldes de Valencia, de Alicante, de Castellón -yo me imagino que actualmente pasará lo mismo- muchas veces no podrán ir y delegarán.

Tenía mucha razón de ser que se delegase en el director general de patrimonio.
Tenía mucha razón de ser por un tema competencial, no por otra cosa.
Y luego, cuando no estaría yo, me imagino, que a mis sucesores les ocurriría lo mismo.
Es que es una cuestión de funcionamiento del día a día.

El senyor Subiela Chico:

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

Li done la paraula al senyor Torres pel Grup Podemos-Podem.

El senyor Torres García:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyor Serra, benvingut.

El senyor Serra Cervera:

Molt bon dia.

El senyor Torres García:

Veig que té vosté una actitud col·laborativa i això s'agraïx en esta comissió, perquè no hem trobat eixa actitud tan col·laborativa en algunes persones que l'han precedit.
I, per tant, espere que ens ajude a conèixer un poquet millor com funcionava en el seu poc espai que va estar dintre de la fundació, setze mesos a penes.

Però bé, evidentment va tindre un paper rellevant com a secretari autonòmic de política lingüística en el qual era un dels patrons que, bé, com hem vist en algunes actes, delegaven en vosté i per tant, doncs, tenia prou importància.
I de fet, la consellera Trinidad Miró ens va dir ací que era el secretari autonòmic en el seu cas, en la seua època, el que -diguem- tenia la màxima responsabilitat dintre de la fundació.
No sé si era el seu cas en eixe moment.

El senyor Serra Cervera:

Mire, en primer lloc jo vaig ser director general de Política Lingüística i Patrimoni Cultural Valencià -com he dit- fins a maig de l'any 2004.
I secretari autonòmic des de maig fins al dia 5 de novembre del 2004.
Li ho dic perquè ens situem en l'espai temporal.

I no és que vullga eludir responsabilitats, perquè no n'he al·ludit ninguna.
És que quan jo era director general la màxima aportació pressupostària que rebia la fundació, la rebia a través del pressupost de la direcció general.
Perquè tota la vida ha sigut aixina.

Vull dir, la política de recuperació del patrimoni cultural valencià, un dels emblemes que tenia i aixina es marcà com una voluntat política per part del govern d'aquella època, era a través del Monestir de la Valldigna.

La Llei de patrimoni cultural valencià ho va arreplegar aixina i se li va donar la cobertura.
Per tant, més o menys importància?
Doncs, vosté pense que el director conservador del monestir, doncs, al final depenia tècnicament de la Direcció General de Patrimoni.
Cada una de les acciones que es feien passaven i es revisaven pels serveis tècnics de la direcció general.

Per tant, actuar sobre un BIC que és patrimoni de la Generalitat valenciana i que depén de la Direcció General de Patrimoni, doncs, era el normal que ocorreguera això.
Per tant, si vosté em diu: Â«Vosté era el més important.
Â» No, jo era primer director general, després secretari autonòmic i el dia 5 de novembre, doncs, vaig presentar la dimissió de tots els càrrecs eixa vesprada i me'n vaig anar.

El senyor Torres García:

Aleshores, si ho he entés bé, totes les accions que es feien dintre de la fundació passaven per l'àrea que vosté dirigia?

El senyor Serra Cervera:

No, no.
totes les acciones de caràcter de recuperació del patrimoni passaven i estaven supervisades i dirigides pels tècnics de la conselleria des que es va constituir la fundació.
Vull dir-li, perquè, al final, ja se va fer un pla director de la Valldigna en el qual hi havia, doncs, una projecció per a treballar i invertir en la recuperació de la Valldigna al llarg d'un espai de molts anys, no eren accions puntuals.
Per tant, el que s'anava fent estava programat.

I, dins d'això, hi va haver una acció puntual, jo crec que molt potent, des del punt de vista de la simbologia de la recuperació del patrimoni valencià, com era recuperar i dur el claustret de la Valldigna des de Torrelodones fins a la Comunitat Valenciana i que se tornara a instal·lar allí.

I li puc dir que una cosa és el debat polític al voltant d'això, però l'altra és la realitat de la gestió, que va ser molt més complicada del que vosté puguen imaginar-se, molt més complicada.

El senyor Torres García:

Sí, eixa gestió tan complicada és el que intentem descobrir ací, clar està, perquè fins ara ningú era responsable de la fundació i, per tant.
.
.

El senyor Serra Cervera:

Mira, si vol que li done una dada,.
.
.

El senyor Torres García:

.
.
.
Però, bé.
.
.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
si vol que li done una dada sobre la complexitat.
.
.

El senyor Torres García:

És que, com se'n va el temps.
.
.

El senyor Serra Cervera:

Bé, però si vol saber sobre.
.
.

El senyor Torres García:

.
.
.
preferisc preguntar-li preguntes concretes, si me les pot respondre.

El senyor Serra Cervera:

Bé.
Val, val.

El senyor Torres García:

Perquè, bé, nosaltres a les actes vegem que el patronat aprova una sèrie d'activitats anualment.
Però, després, vegem que al llarg de l'any es feia una altra sèrie d'activitats i que això suposava un desfasament en els pressupost.
En l'any en què vosté va estar, 10.
200.
000; vosté diu que era per l'adquisició del retaule del monestir.
Bé, no apareix així en els pressupostos; apareix la despesa com a otros gastos i ahí ja no específica res més.

Qui proposava eixes activitats?
Qui era qui decidia que la fundació devia fer eixes activitats que no havien passat pel patronat o no estan en les actes del patronat i que, al llarg de l'any, suposaven un desfasament de diners, que no deixaven de ser diners públics?

El senyor Serra Cervera:

Mire, respecte al pressupost de l'any 2004, vosté parla.
.
.
Jo no tinc les xifres davant.
Jo recorde que el claustret de la Valldigna costà 1.
100.
000 euros.
Si vosté diu que hi ha un desfasament d'1.
200.
000 euros, doncs, és possible que hi hagueren gastos de la fundació al voltant de cent mil euros, que no sé a què respondrien, però que estaran més que justificats.

Li puc dir que en els patronats de les reunions hi havia una sèrie de patrons i allí, normalment, se presentava un pressupost i un projecte d'activitat.
Eixe pressupost.
.
.

El senyor Torres García:

Però, qui decidia eixes activitats?

El senyor Serra Cervera:

El patronat de la fundació.

El senyor Torres García:

El patronat?

El senyor Serra Cervera:

El patronat de la fundació decidia les grans.
.
.

El senyor Torres García:

A vore, el patronat era tota una sèrie de persones que no es reunien.
.
.
, només es reunien un parell de vegades a l'any i, entre eixes reunions, es feien una sèrie d'activitats que no havien passat pel patronat i que es feien.

El senyor Serra Cervera:

Així és.

El senyor Torres García:

Qui era la persona que decidia que s'havia de fer eixa activitat.

El senyor Serra Cervera:

Perdone que li diga, vaig a contestar-li, concretament, qui era.

El senyor Torres García:

Era vosté?

El senyor Serra Cervera:

No.

El senyor Torres García:

Era el senyor González Pons?

El senyor Serra Cervera:

No.

El senyor Torres García:

Era el senyor Francesc Camps?

El senyor Serra Cervera:

No.

El senyor Torres García:

Era el gerent?

El senyor Serra Cervera:

No.

El senyor Torres García:

Algú ho decidia.

El senyor Serra Cervera:

Sí.

El senyor Torres García:

Qui era?

El senyor Serra Cervera:

Normalment, normalment, la fundació tenia un dia a dia de funcionament.
Hi havia un gerent al capdavant de la fundació.
Allí hi havia propostes d'actuació.
Doncs, moltes vegades, algunes les consultarien amb mi, potser.
Â«Li pareix bé que fem esta exposició, tal i qual?
Â» Això ho ha de ratificar després el patronat.

El patronat ratificava moltíssimes coses que s'havien fet del dia a dia, però estem parlant d'activitats molt xicotetes.
Però grans activitats, declaracions d'anys culturals.
.
.
; les grans exposicions que s'han fet a la Comunitat Valenciana totes han estat.
.
.
, tant les exposicions com les direccions dels comissariats, han estat proposades a l'òrgan corresponent, que és el patronat.

Però, en l'any 2004.
.
.

El senyor Torres García:

El senyor Burgos.
.
.

El senyor Serra Cervera:

Perdone, en l'any 2004 no hi va haver res estrany.
I, pel que vosté m'està dient.
.
.

El senyor Torres García:

Bé, va hi haure tota una sèrie de contractacions que no corresponen només en la compra del retaule.
I hi havia tota una sèrie de contractacions per a restauracions, per exemple, que es feien, que el senyor Burgos, en seu judicial, ha admés que es feien a dit i ací no ho va negar.

Qui decidia, en la fundació, a qui contractar?

El senyor Serra Cervera:

Si me pot posar un cas concret, li ho diré.
Perquè la contractació la feia qui la podia fer.

El senyor Torres García:

Algú en la fundació havia de prendre decisions.

El senyor Serra Cervera:

Sí.

El senyor Torres García:

El senyor Burgos ens va dir que ell no era, que ell estava a les ordres del dictamen del patronat.
El patronat no es reunia.
Per tant, alguna persona havia de decidir: anem a contractar amb esta o amb una altra empresa.

El senyor Serra Cervera:

Jo desconec amb quines empreses va contractar la fundació.
I jo li diria a vosté.
.
.

El senyor Torres García:

Era director general i, després, secretari autonòmic.

El senyor Serra Cervera:

Sí, clar, clar.
I jo li diria a vosté que agarre, que agarre.
.
.
És molt senzill.
Vosté agarre, des del primer dia en què jo forme part del patronat fins el dia en què jo isc, quines contractacions d'inversions, a banda de la compra del claustret, que ja ho he dit i m'he referit a ella, que ho vam decidir en el patronat.
Diga'm una sola adjudicació d'alguna inversió a la Valldigna que s'haja fet en eixe període.
Diga-me'n una i jo li contestaré.
Si me'n diu una.
.
.

El senyor Torres García:

Home!
Hi havia quasi mig milió en restauracions.
Doncs, tot això s'hauria de contrastar.

El senyor Serra Cervera:

Eixes obres ja estaven.
.
.

El senyor Torres García:

Qui va decidir amb quina empresa es contractava?

El senyor Serra Cervera:

Li ho torne a dir.
El patronat de la fundació no va contractar cap obra, cap obra, en els setze mesos en què jo hi vaig estar.
Li ho dic perquè són les.
.
.
, és que ho pot vore, segur.
Si busca la documentació, ho té clar.
A partir d'ahí, jo li puc dir el que vullga, però en eixos setze mesos no hi va haver ninguna obra.

El senyor Torres García:

La presidenta està fent-me.
.
.

El senyor Serra Cervera:

Perdó.
Disculpe.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Torres.

Li done ara la paraula al portaveu del Grup Compromís, el senyor Ferri, per huit minuts.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Serra, benvingut de nou a esta casa, que també és la seua, va ser seua durant molt de temps, ja ho ha dit vosté.

I aniré al gra, perquè no és moment tampoc ara de parlar d'altres legislatures, sinó de parlar d'allò a què venim ací, no?
, que és a intentar esbrinar què és el que passava en el marc d'esta operació Taula.
I, en este cas, m'interessa molt l'etapa de la Fundació Jaume II el Just, encara que vosté va estar poc de temps, però sí que m'agradaria saber algunes qüestions, no?

Vosté va declarar davant del jutge que coneix Marcos Benavent des dels anys noranta, que inclús va compartir pis amb ell.
Però les gravacions apunten que vosté tenia una relació molt propera, d'amistat molt pròxima, i m'agradaria saber quina era la seua relació amb el senyor Benavent al voltant dels anys dos mil.

El senyor Serra Cervera:

A vore, del que ha dit vosté, puntualitzar una cosa.
Jo no vaig compartir mai pis amb el senyor Benavent; jo vaig compartir col·legi major.
(Veus) No, li ho dic per la diferència, que això jo sé que vosté marcarà la diferència.

Al voltant dels anys dos mil, doncs, jo ja era parlamentari en les Corts Valencianes i jo el senyor Benavent no sé on estaria, però.
.
.
La relació d'amistat.
.
.
, vull dir, és que jo he sigut amic de Marcos Benavent, vull dir-li.
M'imagine que ací vindrà molta gent que no el coneixerà o que dirà.
.
.
Jo he sigut amic d'ell, vull dir-li, i els amics, doncs, són així, hi ha de tot (inintel·ligible) .
.
.
(Rialles)

El senyor Ferri Fayos:

El paper de Benavent ha sigut clau en les diverses trames.
Ell mateix se definix com a un recaptador de diners que, després, se repartien entre diferents dirigents del Partit Popular i inclús del Partit Popular.
Però també és l'epicentre d'una trama empresarial que li (inintel·ligible) .
.
.
diners, com és en el cas de Thematica Events, que va obtindre 1,6 milions d'euros en contractes de la fundació.

Podíem dir que ell té eixes dos cares, i ahí veiem el seu paper amb CIEGSA, amb Caturla, amb Imelsa, amb la presidència de Rus o, en este cas, amb la Fundació Jaume II el Just.

M'agradaria centrar-me en eixa etapa d'entrada de Benavent en la fundació i en l'àmbit de La Generalitat.
Estem en octubre de 2003, ens traslladem a aquell moment.
Vosté, en eixe moment, era ja director de cultura i patrimoni, director general de política lingüística i patrimoni, i eixa era la fundació, com vosté ja ha dit, que tenia les competències en la fundació, no?
, podíem dir això?

El senyor Serra Cervera:

Perdone, aclarisca'm això, que no ho.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

Eixa direcció general, tenia competències sobre la Fundació Jaume II el Just?

El senyor Serra Cervera:

La dotava econòmicament, a través del pressupost de la direcció general.

El senyor Ferri Fayos:

Val.

L'1 d'octubre de 2003 es nomena el senyor Vicente Burgos com a gerent de la Fundació Jaume II el Just.
El dia 13 d'octubre, es contracta el senyor Benavent com a director d'actes institucionals.
Però el senyor Burgos, ací, la setmana passada, va dir dos coses interessant en la seua declaració, (soroll de papers) respecte a la contractació del senyor Benavent.
La primera és que ell no va formar part de la decisió.

Per tant, li pregunte, vosté va formar part d'eixa decisió de contractació del senyor Benavent en la fundació?

El senyor Serra Cervera:

No.

El senyor Ferri Fayos:

Li va deixar.
.
.
?
Qui va prendre eixa decisió?
Vosté sap qui va prendre la decisió de contractar el senyor Benavent?

El senyor Serra Cervera:

No.

El senyor Ferri Fayos:

També va dir el senyor Burgos que el senyor Benavent, tot i que cobrava de la fundació, no passava per allí, sinó que estava en les dependències de conselleria.
Vosté estava en conselleria, evidentment, perquè era director general.
On treballà físicament el senyor Marcos Benavent?

El senyor Serra Cervera:

Jo al senyor Marcos Benavent l'he vist treballar, en eixa època, físicament, en unes dependències.
.
.
, no sé el despatx hui com estarà, la distribució, però ell tenia un despatx compartit amb altres persones en el gabinet del conseller.
I jo, pel que tinc entés, jo crec que ell sí que feia activitats de la fundació; a banda que jo crec que també feia gestió burocràtica del gabinet del conseller.
Però jo al senyor Benavent l'he vist treballar, físicament, en un despatx que hi havia.
.
.
, no sé hui en dia com estarà la conselleria, però, bé, quan entraves hi havia un corredor central i, al costat, estava el gabinet del conseller i hi havia una dependència on estava ell i dos persones més treballant.

El senyor Ferri Fayos:

Val.
És que ho dic perquè, clar, el senyor Burgos deia que este home no feia el paper director d'actes institucionals, per tant, tampoc feia paper en la fundació.
I el meu interés era si realment el senyor Benavent es dedicava només a tractar el tema de contractacions -no sé si vosté sap això o no ho sap- de contractacions de la fundació, quines empreses es contractaven i quines no.

El senyor Serra Cervera:

Doncs, mire, si el senyor Burgos diu que no el veia o no estava, jo no ho sé.
Vull dir-te, jo prou tenia amb la direcció general, amb les dos direccions generals unificades, amb la gestió, diríem, del dia a dia.
Aleshores, jo no sé si el voria o no el voria.

Que el senyor Benavent se dedicara a la contractació de la fundació, a mi m'estranya, a mi m'estranya que tinguera la capacitat de dedicar-se a la contractació.
Jo no li done credibilitat ahí, a que ell es dedicara a contractar.
Jo crec que dins del paper que ell tinguera, vosté ha dit de director de relacions institucionals, doncs, home!
, el perfil del senyor Benavent possiblement acoble a un director de relacions institucionals, no sé en aquella època la personalitat d'ell.
Però que vosté diga que ell tenia capacitat de contractació o podia tindre-la, jo no li donaria credibilitat a això.
Ho dic per si això li servix per a les seues conclusions, per a saber el paper que poguera jugar este home.
Jo no li done credibilitat.

El senyor Ferri Fayos:

Bé.

Al final, algun dia esbrinarem qui decidia eixes contractacions, (rialles) perquè ací ningú sembla que les decidia, es decidien automàticament.

La tercera cosa que va dir el senyor Burgos, quan li vaig preguntar per què no l'acomiadava si no anava a treballar.
Si diu: bé, este home no venia a treballar; per què no l'acomiades?
Ell el que va dir és que no depenia d'ell, tot i que el senyor Burgos n'era el gerent i tenia totes les competències de personal.

Per tant, no sé si vosté ho sabrà, però a mi m'agradaria saber a qui responia el senyor Benavent.
Si no responia davant del senyor Burgos, perquè, damunt, tampoc va ser ell qui el va contractar -segons el senyor Burgos, ell no el va contractar-, a qui responia el senyor Benavent?
Si estava en el gabinet del conseller, responia al conseller?

El senyor Serra Cervera:

Home!
, la gent que està en un gabinet d'un conseller.
.
.
, i vostés ja per experiència ho sabran, perquè ja han tingut l'oportunitat de gestionar conselleries, saben que tot el personal que hi ha en els gabinets no respon al conseller.
Hi ha diferents nivells dins de la conselleria i dins del gabinet del conseller, hi ha una estructura.
.
.
Davant del conseller, doncs, respondrà el seu cap de gabinet, el seu cap de premsa.
.
.
, vull dir-te, els càrrecs directius; però, després, la gent que està en gestió burocràtica o administrativa del gabinet, no respon al conseller, mai, no té raó de ser.

Per tant, jo crec que el senyor Benavent faria eixes labors i faria el que li he dit, labors en la fundació.
Jo estic convençut que feia labors.
.
.
La meua percepció, la meua percepció és que ell treballava també per a la fundació.

I li dic, l'he situat en un espai temporal.
Vosté ha parlat del mes d'octubre de 2003.
Jo li dic, d'octubre de 2003 al 5 de novembre de 2004, jo, en eixe espai temporal, és la percepció que tinc.
Després, ja no li puc contar què va passar o què no va passar, si hi anava o no hi anava.
Hi hagueren també canvis de.
.
.
, no en el gabinet, hi hagué fins i tot un canvi de conseller pel mig.

El senyor Ferri Fayos:

I, en este període -i acabe fins després-, vosté mantenia algun tipus de contacte amb el senyor Benavent, reunions formals, alguna reunió formal?

El senyor Serra Cervera:

No.
A vore, ja li he dit.
Jo era amic personal del senyor Benavent.
I en reunions, jo recorde alguna vegada -sóc molt breu-, recorde alguna vegada el típic, algun chascarrillo, les coses eixes que se fan de cotilleo en els àmbits governamentals.
.
.
, vosté sabrà el que passa, no?
, en eixos àmbits.
Doncs, bé, que ve i te conta un chascarrillo d'un, d'un altre.
.
.
 Però el que és gestió no tenia raó de ser, sap el que li vull dir, no tenia raó de ser que jo tinguera relació en eixe sentit.
Però jo sí que puc ser amic, d'eixir una nit a sopar amb ell, amb ell i amb altra gent, vull dir-li, perquè som amics personals.
(Soroll)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Li done la paraula a la portaveu del Grup Socialista, senyora Martínez, per hui minuts.

La senyora Martínez Ramírez:

Buenos días, señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Buenos días.

La senyora Martínez Ramírez:

De las anteriores intervenciones, mis compañeros ya le han preguntado por su nivel de implicación y responsabilidad en las decisiones que se tomaban en el ámbito de la fundación.
Le hemos preguntado por el señor Benavent, al que parece que nadie conocía, nadie sabía lo que hacía, cada uno que viene aquí nos dice que no tenía ni idea de quién le contrato ni de por qué estaba allí.
Y, sin embargo, pues parece que era el epicentro de alguna que otra trama que estamos intentando dilucidar.

Señor Serra, y parece que usted también tenía una antigua relación de amistad en el colegio mayor, ha comentado usted, y también les unía, parece ser, parece ser, un préstamo de 12.
000 euros, según usted comentó.

Usted, señor Serra, ya está condenado por tres delitos electorales y uno de falsedad continuada mientras fue vicesecretario de organización del PP en la Comunidad Valenciana, en concreto, por su participación en les elecciones locales y autonómicas de 2007 y las generales de 2008 (Veus).
Para que todos nos situemos, aunque yo creo que todos lo sabemos, básicamente funcionaba así la trama: (tussen) los empresarios le pagaban encubiertamente los actos de campaña al Partido Popular, según dicen las sentencias, a través de Orange Market y a cambio recibían adjudicaciones de las administraciones gobernadas por usted.

Y por eso, el señor Ricardo Costa y algún compañero más del Partido Popular, están condenados.
Francisco Correa ha admitido las facturas falsas y el señor Costa ha admitido la financiación ilegal.
(Soroll) A usted, por lo que conocemos, le han grabado recibiendo dinero del señor Benavent, en un baño parece ser.

Y con esos antecedentes, señor Serra, comprenderá que nos preguntemos si este tipo de funcionamiento, manifiestamente ilegal por las sentencias que ya existen, también se llevó a cabo en las empresas relacionadas con el caso Taula como Cleop, Engloba, supuestamente Begamir, para conseguir favores económicos con los que financiar las campañas electorales, estas y otras de las que hemos comentado.

Parece lógico, que enmarquemos esta cuestión, puesto que queremos dilucidar si el mismo modus operandi se ha producido también en la Fundación Jaume II el Just.

El senyor Serra Cervera:

Señora Martínez, muchas gracias por su intervención.

Como he dicho, yo vengo a hablar de lo que vengo a hablar.
Y venimos a hablar del caso Taula.

La senyora Martínez Ramírez:

Efectivamente.

El senyor Serra Cervera:

Entonces, solamente le voy a recordar una cosa.
Yo recurrí una sentencia, que se dictó el año pasado, no es una sentencia firme, porque no la comparto.
Y por lo tanto yo le rogaría que respete la presunción de inocencia, solamente por eso, solamente por eso.

La senyora Martínez Ramírez:

Pero es que hay varias sentencias o sea yo…

El senyor Serra Cervera:

Perdone, hay una sentencia que yo conozca, no sé si está en otro procedimiento, no he sido parte y no me he enterado y usted lo sabe.
Pero yo le puedo asegurar que he recurrido la sentencia porque no la comparto, ni en los tres delitos electorales…

La senyora Martínez Ramírez:

Me parece bien, me parece bien…

El senyor Serra Cervera:

Pero usted…

La senyora Martínez Ramírez:

…va a usted a una sentencia, me parece bien, si está en su derecho…

El senyor Serra Cervera:

Si me deja contestarle…

La senyora Martínez Ramírez:

Perdóneme, le he hecho una pregunta a la que no está contestando…

El senyor Serra Cervera:

Sí, si me dejara llegar…

La senyora Martínez Ramírez:

No.
Le he hecho una pregunta sobre las empresas de la trama Taula, a la que no me está contestando.

El senyor Serra Cervera:

Si me deja contestarle.

La senyora Martínez Ramírez:

Sí, pero si es tan amable de hacerlo (Inintel·ligible) .
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Martínez, per favor, li pot deixar al compareixent que responga a la pregunta que vosté mateix li ha formulat.
Moltes gràcies.

La senyora Martínez Ramírez:

Sí, senyora presidenta.

Però m'agradaria que com és pregunta-resposta, (veus) contestara completament.

La senyora presidenta:

Està demanant contestar-li i vosté està interrompent-lo

La senyora Martínez Ramírez:

Molt bé.
Pues si.
.
.

La senyora presidenta:

Per favor.

El senyor Serra Cervera:

Usted ha hecho un supuesto de hecho que es falso, ha partido de una falsedad.
Usted ha dicho que el señor Benavent me dio 3.
000 euros en un baño…

La senyora Martínez Ramírez:

12.
000.

El senyor Serra Cervera:

…eso lo ha dicho usted y está recogido en el acta.
Eso es falso.
Me dio 3.
000 euros en mi casa, en ningún baño.
Yo no me reparto dinero en ningún baño, no sé si usted eso lo verá normal, yo no.

La senyora Martínez Ramírez:

Yo tampoco.

El senyor Serra Cervera:

A mí me devolvió una deuda en mi casa, que eso es mucho más normal y lógico.

La senyora Martínez Ramírez:

Una deuda de un préstamo…

El senyor Serra Cervera:

De un préstamo personal, personal…

La senyora Martínez Ramírez:

Ya.

El senyor Serra Cervera:

…de dos amigos.
A partir de ahí, a partir de ahí, le puedo decir, las empresas que ha citado no conozco a ninguna.
En la etapa en la que yo estuve vinculado a la Fundación Jaume II el Just, lo he dicho, no tuve conocimiento de ninguna actuación irregular.

La senyora Martínez Ramírez:

Gracias, señor Serra.

En esa conversación a la que me he referido, hablan también de la inauguració, esa que está grabada por el señor Benavent y que figura en el sumario, hablan de la inauguración de un edificio que no está terminado, yo no sé cuál era ese edificio que no está terminado.
No sé si usted -porque lógicamente no hemos tenido acceso al contenido íntegro porque está bajo secreto de sumario- pero acto seguido parece ser, por las transcripciones que hemos podido ver de esas grabaciones, que estaban hablando de la oportunidad que sería presidir la Diputación de Valencia o ser conseller de obras públicas para conseguir negocios.

No sé si usted se acuerda de esa conversación, ¿cuál era el edificio?
¿Recuerda esa conversación que está transcrita en las grabaciones?

El senyor Serra Cervera:

En primer lugar, esa conversación no está bajo ningún secreto de sumario…

La senyora Martínez Ramírez:

El contenido íntegro.

El senyor Serra Cervera:

…no está.
Y esa conversación está filtrada hace muchísimo tiempo y publicada.
Yo pedí ir a declarar ante su señoría y di explicación de todo.
Yo no digo que yo quiera ser conseller de nada, ni por ningún motivo ni ningún interés espurio, sino todo lo contrario.
Le digo al señor Benavent que mi etapa en la administración ha pasado y que me quiero ir al parlamento y que quiero tener una carrera política y profesional al margen de la gestión pública.

La senyora Martínez Ramírez:

Si no recuerdo mal, incluso, el juez cuando hizo esas declaraciones le llamó un poco la atención por la tibieza, la debilidad y la poca consistencia de esa declaración del préstamo y de esa grabación en la que usted dice que no existe, que no participó, que no se dio.

Si no recuerdo mal creo que fue un poco inconsistente según las palabras del propio juez cuando hizo usted esas declaraciones.

El senyor Serra Cervera:

Me sorprende mucho que usted sea capaz de valorar las acciones judiciales en instrucción…

La senyora Martínez Ramírez:

Son declaraciones.

El senyor Serra Cervera:

…pero me sorprende mucho.
Y yo la invito a que visionemos usted y yo, juntos, mi declaración.
Y si usted ve el mínimo reproche de su señoría a mi declaración vendré aquí y le pediré disculpas.

Eso es falso, lo que usted ha dicho.
Y le voy a decir más, no veo mala intención en su pregunta, no la veo, porque sé que hubo gente que intentó que eso fuese un titular mediático y algunos lo consiguieron.
El acta de la declaración y la grabación no dejan pie ni dudas de que eso no fue así.
Yo entiendo que usted pueda estar….

La senyora Martínez Ramírez:

Evidentemente no estaba delante, no estaba delante.

El senyor Serra Cervera:

…contaminada.
Yo estuve.
Pero es que está grabado y como esas grabaciones acaban saliendo siempre a la luz pública, y a mí me parece muy bien que haya máxima transparencia y que todo el mundo lo pueda ver, usted ve mi declaración.
Y si hay un reproche de su señoría yo vendré a pedir disculpas, pero no es cierto lo que se dijo.

Y yo creo que eso a usted la induce al error en la pregunta.
Entiendo que es así, porque si usted hubiese visto la grabación esa pregunta no la hubiese formulado porque se daría cuenta de qué es lo que hay en los hechos.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Li done la paraula per huit minuts al portaveu del Grup Popular, el senyor Pastor.

El senyor Pastor Llorens:

Muchas gracias, presidenta.

Señor Serra, buenos días y bienvenido.

Yo quiero, en primer lugar, decir que corre usted hoy, creo, mejor suerte que otros comparecientes que le han precedido porque algún portavoz le espetaba a otro compareciente, la semana pasada, que iba a ser condenado.

A usted no le han dicho eso.
Sí que es cierto (veus) que le han cargado en la mochila algunas sentencias de las que usted ni forma parte del procedimiento judicial.
Pero bueno, es lo que tiene venir a una comisión de investigación en la que, por desgracia, las conclusiones de la misma ya están escritas.

Y entonces cuando uno va hasta el material y la argumentación que le han preparado en sus gabinetes ocurren esas cosas.
Que algunos ya les condenan en sede parlamentaria, no dejan siquiera que lo hagan los jueces, y a otros, que no han sido condenados, le dice que sí que lo han sido cuando no han formado parte ni siquiera, como digo, del procedimiento judicial.

Quiero decirle también, señor Serra, que mi compañero, Vicente Casanova, fue compañero de colegio de Joan Ribó, (se sent una veu que diu: Â«mayor, mayor, de colegio mayorÂ») de colegio mayor de Joan Ribó y espero que eso no signifique nada más que eso, que fue compañero de colegio de Joan Ribó, el señor Casanova.

Quiero decir, también, que se ha centrado mucha importancia en quién contrato al señor Benavent, quién no lo contrató, quién lo podía despedir o no.
Y yo quiero pues, bueno, una reflexión en voz alta y es la siguiente: yo me imagino que la señora Oltra qué pasa cuando entra la vicepresidenta del Consell, qué pasa cuando entra en el gobierno valenciano, en el Consell, de dos asesores a doce.
Pues me imagino que, seguramente, ella no tendrá toda la responsabilidad de todos y cada uno de esos contratos, ni siquiera de los movimientos de todos y cada uno de esos asesores que han pasado en número de dos a doce, como le digo.

Pero señor Serra, yo quiero centrar algunas preguntas.
Quiero, en ese sentido, decirle en primer lugar -que le he escuchado en una de sus intervenciones atendiendo a los distintos portavoces- que ha hablado del señor Benavent y ha dicho que el señor Benavent dijo, y dejó bien claro, que usted nada tenía que ver con la opacidad o con el sistema de contrataciones o de posibles beneficios que pudiese o no haber en el tema de la fundación.
Y yo quería, por favor, señor Serra que fuese usted en este punto un poco más explícito.

El senyor Serra Cervera:

Bueno, yo me remito a la declaración policial, que es la única que hizo el señor Benavent, cuando le preguntó la policía en la investigación sobre mi relación con la gestión de la Jaume II el Just.
Y el señor Benavent dijo claramente que yo estaba al margen de las contrataciones y de las comisiones.
Eso lo ha dicho él en la declaración policial que es la que consta incorporada al procedimiento.

El senyor Pastor Llorens:

Y, ¿usted tiene esa declaración aquí, en estos momentos?

El senyor Serra Cervera:

Sí, sí.
Yo tengo la declaración y la puedo aportar a la comisión para que conste en los documentos que a ustedes les ayuden para, bueno…

El senyor Pastor Llorens:

Pues sería de agradecer.

El senyor Serra Cervera:

…no tengo ningún problema en hacerla.
Y le puedo decir, esa declaración se produjo el 16 de septiembre, si no me equivoco, de -se lo voy a decir exactamente el día- el 16, perdón, el 21 de septiembre del año 2015.

Y al le preguntaron por la participación de David Francisco Serra en la fundación, así como de terceras personas.
Y el hombre contestó lo que contestó.
No tengo ningún problema…

El senyor Pastor Llorens:

Pues sí que valdría que la presidenta…

El senyor Serra Cervera:

…pues cuando finalice se presenta…

El senyor Pastor Llorens:

…se lo facilitase a la presidenta de la comisión y que formase parte…

El senyor Serra Cervera:

…cuando finalice la comisión…

El senyor Pastor Llorens:

…de la documentación en la que obra en poder de todos los grupos políticos.

Jo, senyor Serra, volia preguntar-li també que vosté ha dit abans, amb antelació, que recordava amb satisfacció -he anotat jo ací- que recordava amb satisfacció el 5 de novembre de 2004 que és la data en què vosté va dimitir com a secretari autonòmic.

El senyor Serra Cervera:

Sí.

El senyor Pastor Llorens:

Jo volia preguntar-li el per què.
Primera, per què va dimitir?
I per què eixa satisfacció?
Perquè a mi m'ha sorprès, ho he anotat ací.

El senyor Serra Cervera:

Doncs, bé, jo vaig dimitir de secretari autonòmic de cultura, vaig estar dos mesos, eixa és la veritat, perquè jo vaig anar allí per a una missió concreta i puntual.
S'escrigueren en el moment coses que no tenien res a vore amb la realitat, com tant passa en política i hui li passarà al govern del Botànic que s'escriuen moltes coses que en el rerefons intern del govern no coincidix amb la realitat.

Jo vaig anar a ser secretari autonòmic de Cultura per acabar una faena.
I el dia 5 de novembre es va acabar eixa faena pel matí i per la vesprada vaig dimitir.
Eixe va ser el motiu.

I li dic que, home, doncs, personalment per a mi va ser important i una satisfacció.
Perquè jo crec que en el poc o molt que cada un de nosaltres col·laborem i aportem a la millora de les coses de la nostra comunitat, doncs, vaig aportar el meu granet d'arena per a que eixe dia se signara la donació de Pere Maria Orts a la Generalitat valenciana.
Cosa que des del primer dia que vaig ser director general de patrimoni em manaren o em recomanaren que continuara amb eixe projecte que estava estancat i que va ser molt bonic.

Recorde eixe dia, doncs, en especial satisfacció i eixa vesprada vaig presentar la dimissió.
I si eixa donació s'haguera fet quinze dies abans, haguera dimitit quinze dies abans.
I si eixa donació s'haguera fet dos meses després haguera estat dos mesos més de secretari autonòmic.
Eixe era l'objectiu i el que tenia parlat dins del govern, cosa que lògicament no és fa públic mai, ni s'ha de fer, però en els anys que han passat crec que ja no n'hi ha cap problema en què es faça públic.

El senyor Pastor Llorens:

Sí.

El senyor Serra Cervera:

És una cosa que feia més de 25 anys que La Generalitat estava treballant.
Comencà el president Lerma este projecte, passà durant tota l'etapa del govern popular i al final es va acabar.
I jo entenia que era la meua aportació.
I vull reconèixer, encara que no siga el marc, a Fernando Benito el que era director del Museu Sant Pius, que va ser una de les peces claus en poder acabar això.
I això ens vam dedicar i a partir d'ahí me'n vaig anar eixe dia.

Per tant, es curiós que eixa data siga un poc la que determine la meua responsabilitat o no en la Fundació Jaume II el Just, que no té res a veure, però el fet va ser eixe.

El senyor Pastor Llorens:

Molt bé.

Ho ha dit vosté clarament però jo vullc reincidir en la pregunta i que quede constància clara d'ella, i la pregunta concreta que vullc fer-li és si ha tingut vosté coneixement de l'existència de qualsevol pagament irregular o cobrament per part de la Fundació Jaume II el Just.

El senyor Serra Cervera:

Mire, senyor Pastor, jo no he tingut coneixement de cap pagament ni cobrament irregular en la Fundació Jaume II el Just.
I li vaig a dir més.
Si jo haguera tingut coneixement que en la Fundació Jaume II el Just, durant el temps que jo vaig estar en el patronat, o després, continuant en la Generalitat Valenciana en altres càrrecs, o en estes Corts, haguera tingut coneixement d'això, haguera fet dos coses: parlar amb el màxim responsable polític que n'hi havia en el moment i en eixa competència perquè actuara immediatament; i, si no hi haguera actuat, me n'haguera anat al primer jutjat de guàrdia a posar-li una denúncia.
Això és el que jo haguera fet.

Per tant, senyor Pastor, jo li ho dic amb tot el cor, li dic que és molt desagradable parlar d'estes coses, molt desagradable, però cada u ha d'assumir la seua responsabilitat; i mentre jo vaig estar sent membre del patronat, eixe patronat no va adjudicar cap obra.
Li ho dic per si eixa dada objectiva també servix a l'hora un poquet de situar responsabilitats.

El senyor Pastor Llorens:

Perfecte.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

Doncs, bé, ara té vosté la possibilitat d'intervindre i explicar el que vullga per a completar la informació de les preguntes que se li han formulat per un temps de 10 minuts.

El senyor Serra Cervera:

No, continuem amb les preguntes, crec que és més àgil.
Estic contestant…

La senyora presidenta:

Com vosté vullga.

Aleshores, li done la paraula per cinc minuts al portaveu del Grup Ciudadanos, el senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidenta.

A ver, señor Serra, a ver si conseguimos aclararnos aquí una cosa.
Porque la señora Trinidad Miró, cuando vino aquí a comparecer, dijo que lo primero que hizo al llegar al cargo, cuando destituye ella al señor Burgos para poner a una persona de su confianza, lo primero que hace es quitarle competencias a esa persona de su confianza,  y entre ellas especialmente la de contratación, dando por hecho que la capacidad de contratación -estoy hablando de personal, ya no de obras- la tenía el señor Burgos, el gerente de la fundación.

El señor Burgos cuando comparece aquí dice que él no tiene capacidad de contratación de personal, que la capacidad de contratación de personal la tiene el secretario autonómico, la tiene el conseller, la tiene al final el patronato.
 Al señor Burgos es usted quien lo propone como gerente o, según el acta que tenemos aquí (soroll de papers), lo presenta usted el 19 de septiembre de 2013: Â«El director general de política lingüística y patrimonio cultural manifiesta que, debido a los cambios que genera la nueva política de fundaciones de la Generalitat Valenciana, es necesario renovar las gerencias de las mismas proponiendo a don Vicente Burgos Antón como nuevo gerente de la Fundación Jaume II el Just.
Â» Y al mes de esa contratación, porque se aprueba en esa reunión del patronato, se contrata al señor Benavent.
¿Quién contrata al señor Benavent?

El senyor Serra Cervera:

¿Al senyor Benavent?

El senyor Subiela Chico:

Porque el señor Burgos dice que él no, ustedes dicen que tampoco, usted es el que pone al señor Burgos en la fundación.
¿Cómo aparece el señor Benavent en la fundación?

El senyor Serra Cervera:

Jo duc al patronat la proposta perquè és a qui li correspon formalment.

El senyor Subiela Chico:

Vale.

El senyor Serra Cervera:

Perdón, la llevo yo porque es a quien…

El senyor Subiela Chico:

No, no, sense pegues, pot parlar en valencià, ¿eh?
, jo no tinc problemes.

El senyor Serra Cervera:

Cuando uno ha sido director general de política lingüística y durante su tiempo hubo mucha paz lingüística, eso de los equilibrios lo entiende perfectamente.

Entonces, yo llevo la propuesta porque es a quien orgánicamente le corresponde, y llevo la propuesta al patronato, se ratifica y se aprueba.
Luego, la política de personal de la fundación no la lleva la dirección general de patrimonio, ni la ejecuta la dirección general de patrimonio.

Yo le puedo decir que a mí, a mí me sorprendió la aparición del señor Benavent en la fundación, y me sorprendió una cosa porque yo creo que me podría haber dicho a mí algo, me podría haber dicho algo, teníamos una relación de amistad que algo me podría haber dicho, y a mí no me dijo nada.
Yo me lo encontré cuando lo iban realmente a nombrar.

No lo sé, no sé a qué decisión ni directriz política respondería pero seguro, estoy convencido que fuese la que fuese, que la desconozco, no tenía ninguna mala intención, no había nada detrás extraño en eso, como tantos cargos que se nombran cuando hay cambios…

El senyor Subiela Chico:

Lo extraño que encontramos ahora no es lo que hiciera o dejara de hacer el señor Benavent, lo extraño que encontramos es que no encontramos quién decidió contratar al señor Benavent, porque al señor Burgos usted presenta la propuesta que me imagino que le vendría de la conselleria.

El senyor Serra Cervera:

Seguro, seguro.

El senyor Subiela Chico:

La conselleria tampoco parece responsable de la contratación del señor Benavent, el señor Burgos tampoco, y resulta que el señor Benavent que parece sospechoso de ser un trabajador zombi, parece sospechoso de cobrar comisiones de todas las contrataciones, parece sospechoso de tantas cosas y nadie sabe quién lo contrató.

Me gustaría saber quién cree usted que es el responsable de la contratación del señor Benavent, si el señor Burgos, el señor conseller de aquel momento…

El senyor Serra Cervera:

A ver, me voy a la mayor: quien lo contratase.
¿Quién lo contrató al señor Benavent?
(Algú diu: Â«No lo sabemosÂ»)

El senyor Subiela Chico:

Le estoy preguntando.

El senyor Serra Cervera:

Habrá un contrato que usted lo habrá visto en la documentación.

El senyor Subiela Chico:

(Rient) No, no lo he visto el contrato.

El senyor Serra Cervera:

Perdone, pues tendrá que reclamarlo porque ese contrato tiene que existir y tiene que estar documentado.
Mire quién ha firmado ese contrato.

El senyor Subiela Chico:

Vamos a ver, el contrato estará firmado -estoy convencido- por el señor Burgos, que era el gerente, pero el señor Burgos dice que él no contrata a esa persona.
¿Quién entonces se encargaba de las contrataciones del personal en la fundación?

El senyor Serra Cervera:

Yo no contraté a nadie en la Fundación Jaume II el Just, había una directora económico financiera, una señora, una profesional que estaba allí; había una señora que era doctora en Bellas Artes, que estaba allí; había gente, personal de perfil técnico, no contraté a nadie, a nadie.

Entonces, a partir de ahí, si quiere que le diga pues me imagino… ¡Oiga!
yo no vengo a hablarle de cosas…

El senyor Subiela Chico:

No, no, imagino no, es que usted era…

El senyor Serra Cervera:

Es que ni yo no lo sé.

El senyor Subiela Chico:

Bueno, usted era miembro del patronato,…

El senyor Serra Cervera:

Del patronato.

El senyor Subiela Chico:

…usted tiene unas responsabilidades, no quiero que se imagine, quiero que me diga…

El senyor Serra Cervera:

Por eso, se lo estoy diciendo.

El senyor Subiela Chico:

…usted y de su experiencia en la gestión en la fundación, es decir, no, es que allí quien se encargaba de la contratación era tal persona.
El señor Burgos puede tener competencias o no, pues él daba el OK o no, pero al final el que traía…

El senyor Serra Cervera:

Que la decisión de contratarlo fuese del señor Burgos o no, no creo que fuese el señor Burgos; quien materializó el contrato fue el señor Burgos, seguro; que lo decidiese él, no.

El senyor Subiela Chico:

OK.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

Li done la paraula per un temps de cinc minuts al senyor Torres, del Grup Podemos-Podem.

El senyor Torres García:

Gràcies, presidenta.

Primer de tot, per matisar una qüestió sobre el pressupost de 2004 en el que vosté fins a novembre va estar de patró, jo tinc la liquidació ací del pressupost i n'hi ha despeses de realització de béns i activitats culturals amb els seus contractes de publicitat, contractes -vosté ha dit que no els va contractar- per valor de 887.
000 euros que suposen una desviació de 651.
000 euros respecte al que es va aprovar.

Després, n'hi ha una altra partida que és Â«altres despesesÂ», que està en operacions de funcionament i que per tant no es corresponen amb la compra del claustre, per tant la desviació d'1.
200.
000 no és per la compra del claustre.

És per estes qüestions que pareix ser que cap dels patrons, el gerent, ningú sap per què n'hi havia eixes desviacions, qui decidia que es feren, i ningú sabia per què es contractava amb eixes empreses de publicitat.
Però, bé.

(Inintel·ligible) … perquè vosté abans li ha dit: Â«cuando usted tenga oportunidad de estar en un consejo de administración de este tipoÂ», doncs jo tinc molta experiència en consell d'administració, he passat per president, tresorer, vocal, en nom propi, en representació d'altres, i sempre he tingut molt clar qui contracta, qui és el responsable, quina era la meua funció, quin era el meu paper.
I ací pareix que vosté, que tenia una responsabilitat pública, ¿no?
, acaba de dir-nos qui tenia les responsabilitats en la Fundació Jaume II el Just quant a les funcions i a la presa de decisions, pareix ser que tot era eteri, de manera col·lectiva, col·legiada, però el patronat ni es reunia i ahí les coses passaven sense res.
Però, bé.

Quan a la forma jurídica de la fundació i que tant debat ha dut, que és un tema interessant també, la fundació es registra al Registre de Fundacions de la Comunitat Valenciana, fora del sector públic instrumental, com una fundació privada però, tal com es diu als estatuts, a proposta dels patrons, Â«bajo la tutela del protectorado que ejerce la Generalitat Valenciana.
Â» Segons un informe d'intervenció de 2016, diu que el 95% dels fons de la fundació eren de caràcter públic i era evident que els responsables eren patrons d'administracions públiques.

¿Considera vosté que eixe tipus de fundació amb tot els fons eren públics, totes les responsabilitats eren públiques, podrien servir per a gestionar fons públics però que aquests no tingueren ni pogueren ser fiscalitzats?

El senyor Serra Cervera:

Vaig a contestar-li amb una monosíl·lab i després li ho argumentaré: sí, sí.

En l'any 2003 eixa fundació és caràcter privat, i que estiga sotmesa al protectorat de fundacions doncs és l'obligació que té tota fundació que estiga inscrita i registrada en la Comunitat Valenciana siga pública o privada.

En la reflexió que ha fet vosté abans de la pregunta, li volia puntualitzar una cosa.
Jo el que li he dit és que no es vaig adjudicar cap obra, cap obra -ho he dit en la primera intervenció-, no contractes en general,…

El senyor Torres García:

Jo no he parlat de contractes.

El senyor Serra Cervera:

…jo no sé si fas un contracte de publicitat o d'una cosa allí, que no es va adjudicar cap obra…

El senyor Torres García:

És que…

El senyor Serra Cervera:

No, deixem, si vol, i acabe.

El senyor Torres García:

És que tenim poc de temps i volia fer-li un parell de preguntes molt ràpides.

El senyor Serra Cervera:

Val, doncs parle vosté (rient), parle vosté i calle vosté.

El senyor Torres García:

Per tant, vosté ha contestat que sí, era per tant una manera de gestionar fons públics sense una fiscalització pública i per cap dels organismes de l'àmbit públic.

Per tant, per això ens interessa tant saber qui contractava perquè, segons ha dit el senyor Burgos, es contractava a dit i no n'hi hagut cap fiscalització d'eixes contractacions.

Per això, jo, senyor Serra, li pregunte: ¿per què creu vosté que podent crear una fundació pública per a gestionar fons públics destinats a millorar i recuperar el patrimoni públic es va decidir que fóra privada?
¿Mai ningú va proposar que per transparència, per evitar problemes de gestió de fons públics, la fundació hauria de ser pública i estar fiscalitzada i funcionar per la llei de contractació pública?
¿Mai ningú dels patrons es va qüestionar això?

El senyor Serra Cervera:

En els 16 mesos que jo vaig formar part del patronat, cap patró s'ho va plantejar, en els 16 mesos eixos.

El senyor Torres García:

I, senyor Serra, per finalitzar, una última pregunta en este temps.

Si la fundació no estava, bé, no havia de ser fiscalitzada, es podia fer perquè no es fiscalitzara, senyor Serra, ¿s'ha utilitzat aquest mecanisme de crear figures jurídiques privades, que gestionaven fons públics amb contractacions a dit i sense cap fiscalització pública, per al cobrament de comissions o per al finançament il·legal del Partit Popular?

El senyor Serra Cervera:

Jo estic convençut que no.

El senyor Torres García:

No compartix la fiscalia el mateix criteri.

El senyor Serra Cervera:

Bé, jo li dic, vosté m'ha preguntat a mi, jo li done la meu opinió.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Torres.

Li done la paraula al portaveu del Grup Compromís, per cinc minuts.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor Serra, jo, després d'escoltar el senyor Pastor, he entés moltes coses perquè el senyor Pastor ha estat ací comparant designacions que es fan a través d'un diari oficial, i per tant són públiques i apareixen publicades en tots els llocs, en com es contractava a gent en un gabinet de conselleria a través d'una fundació, ¿no?
Per tant, ahí entenc molt de com funcionaven les coses en el Partit Popular.

Que, després, determinades contractacions a determinades empreses, deien des de la fundació que no es decidien en la fundació sinó que es decidien des de la conselleria; després tenim que eixa persona, que va ser contractava a través de la fundació però que estava en el gabinet de conselleria, estava vinculada d'alguna manera a alguna d'estes empreses contractades o recaptava algunes altres, i que després esta persona gravava com lliurava mordidas a dirigents del Partit Popular i al mateix partit.

Potser així, el senyor Pastor entén l'interés que tenim en com es va contractar esta persona, qui la va contractar, per què eixa persona estava en el gabinet del conseller, i per què esta persona precisament era l'epicentre d'una presumpta trama de corrupció que finançava il·legalment al Partit Popular i finançava les butxaques d'alguns dels seus dirigents.

Tot açò li ho dic perquè el senyor Burgos, en les seues declaracions la setmana passada, va dir que la fundació servia com a braç executor de determinades polítiques de la conselleria perquè pagava determinades despeses que, en realitat, ell considerava que eren despeses de la conselleria per a esdeveniments, actes que es feien per a la conselleria; que no era una fundació autònoma; que el gerent no tenia poders totals; i que això passava en les contractacions laborals, això passava en les contractacions d'empreses i, segons Burgos, ell deia que les contractacions venien de la conselleria però no dels consellers.

¿Vosté fa donar alguna instrucció al senyor Burgos per a alguna contractació o en la manera que s'havia de fer?

El senyor Serra Cervera:

Mai, però si em deixa que li puntualitze, és que vosté ha començat a fer una visió general seua de la situació, i vosté ha parlat del senyor Benavent, d'empreses que té el senyor Benavent o que participa d'elles.
Vull dir-li, és que jo crec que tot això està en el si de la investigació judicial que és on ha de tindre el seu recorregut perquè possiblement això s'haja fet i això ho sàpiga el senyor Benavent, ningú més.
És que això és possible, que s'haja fet, no,…

El senyor Ferri Fayos:

Sí, però no li ho dic a vosté perquè vosté.
.
.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
no, no, no, no,.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
no li ho he dit perquè vosté m'ho aclarira, això, evidentment.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
no, vull dir-li.
.
.
, però vosté fa una primera intervenció en eixe sentit i ho argumenta.
(Remors)

Jo ja li he contestat directament.
Jo, al senyor Burgos, jo mai li vaig donar cap directriu de res, de res, perquè és que jo no tenia per què donar-li les directrius.
Mosatros, l'opinió tècnica que tinguérem la feen els tècnics de la conselleria i crec que molt encertadament.

El senyor Ferri Fayos:

Es reunia vosté amb el senyor Burgos?

El senyor Serra Cervera:

Amb el senyor Burgos?
Alguna vegada me vaig reunir amb ell.

El senyor Ferri Fayos:

I li va arribar alguna vegada algun avís sobre la nefasta gestió del senyor Burgos, tot el dèficit que estava generant, retirades de diners en efectiu que no va saber explicar per a què eren ni justificar, perquè dia que això s'havia de justificar Â«con papelitosÂ» i ell no anava a anar Â«todo el día con papelitosÂ»?
Li va arribar algun avís sobre la nefasta gestió del senyor Burgos per part de Benavent i d'alguna altra persona a vosté, encara que fóra en un sopar d'eixos que vosté feia amb el senyor Benavent com a amics?

El senyor Serra Cervera:

No.
Li puc dir que en els setze mesos que jo vaig estar en la fundació, jo no vaig tindre coneiximent de cap irregularitat que ningú vinguera a contar-me del senyor Burgos, ni de la seua gestió.
Per tant, jo pressupose que ahí no ha passat res en eixe temps que siga de caràcter irregular.

Vostés tindran la possibilitat de vore en tota la documentació si n'hi ha res o no n'hi ha res.
Jo no vaig tindre coneiximent, i en el patronat no se va tindre coneiximent d'això.

El senyor Ferri Fayos:

Val.
Bé, ací, jo crec que estaria bé senyalar una cosa, no?
Que si es contractava el senyor Benavent a través de la fundació com també a altres que després no es passaven per les oficines de la fundació, segons el que va dir el senyor Burgos, això es fa per aprofitar, no?
, la flexibilitat que donava una forma jurídica d'una fundació sobre els controls i les garanties que oferix l'administració pública.

El senyor Burgos es va centrar molt en este aspecte i va intentar remarcar el caràcter privat de la fundació.
Creu vosté que es pot considerar privada una fundació que era finançada amb diners públics en un 95%, que rebia instruccions de la conselleria i que tenia part dels seus treballadors en el gabinet de la conselleria?
Creu vosté que es pot considerar privada una fundació amb eixes característiques?

El senyor Serra Cervera:

En l'any 2003, sí.
Hui, no.

El senyor Ferri Fayos:

Això és legalment, això és legalment, perquè és el que ha canviat, no?
Però li dic jo des del punt de vista de la gestió dels recursos públics.

El senyor Serra Cervera:

Mire, jo, crec que ahí… (Se sent una veu que diu: Â«Sí, sí.
Â») Si no els importa jo done la meua opinió…

La senyora presidenta:

Per favor, guarden tots silenci.

El senyor Ferri Fayos:

Jo he demanat l'opinió…

El senyor Serra Cervera:

Jo done la meua opinió.
La meua opinió és que sí, i no sols eixa fundació.
Crec que la llei permetia altres instruments i que La Generalitat va posar en funcionament perquè estàvem convençuts que era possible millorar la gestió dels recursos públics, l'eficàcia d'estos al llarg d'eixos anys.
I n'hi han altres molts exemples que no tenen cap sospita de corrupció ni d'ombres de dubtes de gestió; n'hi han molts altres que estan ahí.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor Serra, en el cas d'esta fundació l'experiència diu que justament la gestió dels recursos públics no ha sigut millor en este cas i, per això, vosté que va formar part d'eixe patronat almenys un any,…

La senyora presidenta:

Senyor Ferri, se li ha acabat el temps.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
-sí, ja vaig acabant, és l'última pregunta-, es va plantejar vosté alguna vegada establir mesures de control en les contractacions de la fundació?

El senyor Serra Cervera:

En els setze mesos que jo vaig estar, no.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ferri.

Li done la paraula a la senyora Martínez per un temps màxim de cinc minuts.

La senyora Martínez Ramírez:

Señor Serra, que yo sepa está usted imputado en Brugal, ¿verdad?
, en el caso Brugal.

El senyor Serra Cervera:

No.

La senyora Martínez Ramírez:

¿No?
Bueno.

El senyor Serra Cervera:

Pero si usted cree que debo de estar lo propone.

La senyora Martínez Ramírez:

En cualquier caso…, en cualquier caso…, en las conversaciones… Hay algunas conversaciones que le implican con el señor Enrique Ortiz para que pague facturas que tiene pendientes con Orange Market.

En las conversaciones que destapan el caso Taula, además de la que ya hemos hablado también hay otras en las que hablan de CIEGSA y se le oye a usted explicar… Yo no sé…, las conversaciones parece ser que usted no tiene ni idea de ninguna de las que se han transcrito (remors) y que los demás estamos todos equivocados y no han existido nunca.
Y se le oye explicarle a Benavent cómo conseguir que adjudique la construcción de colegios a una u otra empresa.
Â«Hay que pedirle un favor al señor Caturla.
Â»

En otras transcripciones de las conversaciones ratificadas por el señor Benavent se nombra varias veces que hay que ser generosos con la empresa Cleop, porque está en el partido financiándonos.
(Remors) Bueno, parece ser que no tenemos ni idea de las conversaciones y que estamos todos equivocados y que usted no aparece en ningún sitio.

El señor Burgos descargó toda la responsabilidad, como han dicho mis compañeros ya, sobre la conselleria de la que usted formaba parte, el conseller, el propio director general y secretario autonómico.
¿A usted quién le sugería las contrataciones que se tenían que hacer al respecto de la Fundación Jaume II el Just, muchas de ellas con los grupos de la empresa Engloba, etcétera, etcétera?
¿Alguna vez alguien le dijo que tenía que ser generoso con la empresa Cleop, como le he comentado?

¿Quiénes participaban de esas tramas que servían para luego financiar las campañas electorales con condena, recurrida por usted, sobre estas cuestiones?

El senyor Serra Cervera:

Mire, a mí nadie, nadie me sugería ninguna contratación porque desde la dirección general de patrimonio no hicimos ninguna contratación de la Fundación Jaume II el Just.

A mí nadie… Me ha hecho tres preguntas…

La senyora Martínez Ramírez:

Sí, hay otras…

El senyor Serra Cervera:

Hay tres, es que hay tres.
.
.

La senyora Martínez Ramírez:

Sí, sí, hay otras…

El senyor Serra Cervera:

A mí nadie me dijo que había que ser generoso con nadie ni con ninguna empresa.
Y no me lo han dicho en ningún ámbito de responsabilidades públicas o de representación pública.

A mí… Usted ha hecho referencia a conversaciones que nada tienen que ver con esto, con un señor, con un empresario de Alicante, ha hecho una referencia explícita y directa, que nada tiene que ver con lo que estamos hablando aquí.
Me imagino que será para adornar…

La senyora Martínez Ramírez:

No, estamos hablando de contrataciones con la Generalitat valenciana en general, no solo de la fundación, ¿eh?
(Remors)

El senyor Serra Cervera:

Me imagino que es para adornar.
.
.

La senyora Martínez Ramírez:

Caso Taula con la Generalitat valenciana.
(Remors)

El senyor Serra Cervera:

Pero claro, quiero decirle.
.
.
, yo no quiero entrar…

La senyora presidenta:

Per favor, guarden silenci, senyora Meco, senyor Pastor.
Moltes gràcies per les seues aportacions però no estan en el torn de la paraula.

Gràcies.

El senyor Serra Cervera:

Yo no quiero entrar lógicamente en ningún chapapote político que alguien se pueda encontrar a gusto.
Ni lo voy a hacer ni lo he hecho cuando he estado en estas Cortes sentado como está usted interpelando en comisiones de investigación.
Se lo digo, yo no lo pienso hacer.
Cada uno tiene un estilo y una forma de hacer las cosas en su vida.

Sí que le digo una cosa: no va usted a encontrar en ningún caso, en ningún caso, por mi parte, a lo largo de los años que tengo de gestión, que yo haya hecho una intermediación a favor de nadie, de nadie.
Y sí que le digo, he hecho muchos favores personales cuando he estado en política, muchísimos, a ciudadanos, a personas anónimas que tenían alguna necesidad, lo he hecho.
(Remors)

La senyora Martínez Ramírez:

¿Podemos avanzar, presidenta?

Gracias, señor… Parece ser… Yo también me acuerdo muy bien.
Yo le recuerdo a usted también, quiero decir, no me tiene nadie que contar lo que hacía usted aquí en las Cortes valencianas porque coincidimos y compartimos un tiempo estos asientos.

Señor Serra, a usted le nombraron secretario autonómico de Cultura y después pasó a ser secretario general de Deportes, ¿es verdad, no?
Como consecuencia de eso me parece…, ya no sé qué pensar, que usted también tiene pendiente alguna cuestión sobre el open de tenis del año 2006, ¿no?
, en una pieza que está pendiente de juicio oral.
Quiero decir, también tiene una relación porque parece que usted al final está en todas las salsas pero resulta que no está ni condenado ni imputado ni de nada.
Yo no entiendo nada hoy.

Aparece recibiendo dinero de Marcos Benavent, el open de tenis 2006, condenado, repito otra vez; el tema de CIEGSA también está por ahí bambando… Señor Serra, yo creo que sí que dice en la sentencia que lo condena y que usted como bien ha dicho, ha recurrido, y yo me alegraré de que lo exoneren, no tengo ningún interés en que lo condenen, que lo define a usted en esa sentencia como Â«entusiasta de la financiación ilegalÂ».
¿Cómo de entusiasta, señor Serra, cómo de entusiasta?
¿Eso tampoco es verdad?

El senyor Serra Cervera:

Usted, la verdad es que es muy valiente por atreverse a valorar y a cuestionar sentencias que no son firmes…

La senyora Martínez Ramírez:

Son sentencias, señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Que no son firmes.

La senyora presidenta:

Senyora Martínez, se li ha esgotat el temps, per favor.

La senyora Martínez Ramírez:

Sí, señora presidenta, pero son sentencias.
Me gustaría que se aclarara.

La senyora presidenta:

Se li ha esgotat el temps.
Per favor, apague ja el micro.

El senyor Serra Cervera:

Y sé que desde el ámbito político pues, bueno, eso da juego y gusta y, al final, enturbia las cosas políticas que yo creo que hay ya mucha gente que esto le ha venido bien durante mucho tiempo.
Y es normal, es normal.

Por lo tanto, yo le puedo decir a usted que no estoy pendiente de juicio.
La instrucción se ha vuelto a reabrir y, por lo tanto, no sabemos en qué año, si dentro de cuatro, cinco o seis años tendremos esa vista.
A mí me gustaría que fuese mañana, que fuese mañana.
Pero con la alegría que hablan, me gustaría que si alguna vez le apetece, yo le remitiré algún auto judicial donde hay valoraciones de jueces que dan pasos adelante, y yo las respeto todas, y usted de ahí saca conclusiones.

Se lo digo porque entonces el tono político lo dejamos a un lado, que yo lo he entiendo en esto, lo entiendo, y usted habla del tono…, del fondo del asunto y, entonces, seguro que nos entenderemos mucho más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Li done la paraula al senyor Pastor per cinc minuts.

El senyor Pastor Llorens:

Sí, gracias, presidenta.

Volvemos, desde el Grupo Popular…, una jornada más de esta comisión de investigación, a expresar con mucho respeto pero también con toda la contundencia del mundo y con toda la firmeza del mundo, a echar en falta por parte de la presidencia de la comisión, firmeza a la hora de defender el honor de los comparecientes.
Volvemos en una jornada más a echar en falta firmeza por parte de la presidencia… Es más, ni siquiera firmeza, diría que denunciamos la laxitud total por parte de la presidencia a la hora de defender el honor de los comparecientes.

Yo no tengo culpa, yo no tengo culpa de que algún portavoz venga aquí más en plan, ni siquiera fiscal, juez, que emite sentencia, que como portavoz de grupo político, pero usted sí que tiene la oportunidad como presidenta de controlar, señora presidenta, usted…

La senyora presidenta:

Per favor, guarden silenci i respecte per a les persones que estan en l'ús de la paraula.

El senyor Pastor Llorens:

…sí tiene oportunidad, cargo y rango para, como presidenta, poner solución a estas cuestiones tan importantes, que no lo son solo de forma porque, repito, afectan en el fondo al honor de los comparecientes, y creo que es su obligación el defenderlo.

Siempre decimos, señor Serra, que a una comisión de investigación se viene a documentar y a probar, para trabajar, para poder trabajar todos y cada uno de los grupos políticos con el máximo de rigor posible.
No venimos a pedirle a usted ni a ningún otro compareciente juicios de valor.
Hemos dicho siempre que eso está muy bien hacerlo en la cafetería, pero en sede parlamentaria y para que conste en el Diario de Sesiones, se tiene que trabajar con rigor, con exactitud, con documentación y con pruebas; no con juicios de valor u opiniones.

Y yo quiero preguntarle, quiero decirle que la primera compareciente declarada así misma adversaria del Partido Popular, pero pese a ello, reconoció y tuvo a bien reconocer en sede parlamentaria, y así consta en el Diario de Sesiones, que de los cuarenta y un audios que forman parte del caso Taula, del conocido como caso Taula, solo en uno recordaba la adversaria del Partido Popular, la diputada de Esquerra Unida, la señora Pérez, solo en uno recordaba oír hablar del partido; en el resto vinculaba actuaciones individuales y personales de todos y cada uno de aquellos que aparecían en los audios.

Y yo quiero ser muy concreto con la pregunta, señor Serra.
¿El Partido Popular está investigado en el conocido como caso Taula?

El senyor Serra Cervera:

Por lo que yo sé, el Partido Popular no está investigado en el caso Taula.
Hay personas investigadas.
El partido, ni es parte de lo mismo ni forma parte ni en un lado ni en otro, en las dos posiciones procesales en que pueda estar.

El senyor Pastor Llorens:

Muy bien.
Muy bien, muchísimas gracias, señor Serra.

Quiero hacerle una pregunta que a alguno le puede sorprender, pero que va a ser interesante de cara al final que algunos tienen escrito, pero como este grupo no lo tiene escrito, es conveniente hacerla, señor Serra.
¿Usted tuvo conocimiento en alguna ocasión al frente de sus cargos de pagos con dinero público para gastos del PSPV utilizando esta u otra fundación o empresas públicas como Imelsa, donde el señor Benavent tanta veces aludido  en esta comisión…, ha sido así, se benefició de forma instrumental?

Quiero ponerle un ejemplo.
¿Le suena que durante algún tiempo el coche oficial del secretario general del PSPV, el señor Alarte, fuese costeado por la empresa pública que dirigía el señor Benavent?

La senyora Martínez Ramírez:

Senyora presidenta, jo crec que açò no ve al cas.
(Remors)

El senyor Pastor Llorens:

Para este grupo es muy importante de cara al dictamen.
Yo sé, señora presidenta, que hay grupos que tienen el dictamen redactado desde antes del inicio de la constitución de esta comisión.
El Partido Popular, no.

La senyora presidenta:

Senyora Martínez, vosté no està… Vaig a parar un moment açò.
(Remors) Sí, sí, sí.
Vosté no està en l'ús de la paraula i ningú l'ha interromput quan estava vosté parlant i ha fet les preguntes que ha considerat oportunes i ara n'hi ha una altra persona en el torn de la paraula.

Quan acabe la seua intervenció, si vol demanar la paraula, la demana.

La senyora Martínez Ramírez:

(Inoïble) … contestar-li a vosté, senyor presidenta.
Disculpe'm…

La senyora presidenta:

No, no, és que no m'ha de contestar.
És que no…

La senyora Martínez Ramírez:

Jo el que volia demanar a la presidència és que ens centràrem.

Gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

No m'ha de contestar.

La senyora Martínez Ramírez:

Gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

El senyor Serra Cervera:

Senyor Pastor, jo no vaig a fer cap valoració de si Imelsa pagava o no pagava coses del PSOE o si havia algun acord entre els portaveus del PSOE i el senyor Benavent.
No vaig a fer-ho ni és l'objecte de la comissió.

I jo ja he dit el mateix.
.
.
(veus) -perdone, perdone-.
El mateix que he dit per a la senyora Martínez, dit per a vosté.
Jo ahí no vaig a entrar, a eixe chapapote polític.
Si vostés creuen que ahí n'hi ha algo, busquen, però.
.
.

El senyor Pastor Llorens:

No, no, si yo no le digo que entre.
Yo le he dicho usted si recuerda.
No le he pedido que lo juzgue, ni que dé su opinión al respecto, señor Serra.
Le he dicho si usted recuerda que, que son cosas completamente diferentes.
Usted puede recordar sin emitir juicio de valor.

El senyor Serra Cervera:

Jo vaig a evitar això perquè no és objecte de la comissió, senyor Pastor.

El senyor Pastor Llorens:

A priori parece que no, pero yo le garantizo que cuando acabe esta comisión verá cómo esta pregunta tiene mucha relación con el dictamen futuro que se va a emitir.

Y yo no le he pedido, senyor Serra, un juicio de valor.
Le he pedido si usted recuerda o no que aquello pudiese ser.

El senyor Serra Cervera:

Jo no ho sé i no vaig a pronunciar-me sobre això.

El senyor Pastor Llorens:

Muy bien, pues como queda nada de tiempo, porque he perdido antes con otra intervención de otro grupo, sí que quiero preguntarle, señor Serra, que visto lo visto, no sé si tiene.
.
.
, lo que ha podido ver hoy usted aquí como compareciente y con la experiencia parlamentaria que usted ha tenido en el pasado, ¿qué consejo daría a esta comisión de cara a las conclusiones que se tienen, de alguna manera, que plasmar y que aprobar de cara a ese dictamen de la manera más escrupulosa y rigurosa posible?

El senyor Serra Cervera:

Mire, jo vaig a ser molt breu.
Vaig a posar-li un exemple.
Jo vaig a donar-li a la presidenta un document que he dut d'una declaració policial del senyor Benavent, on a ell li pregunten per la participació meua directament en la fundació, aixina com de terceres persones.

I ell diu: Â«Manifiesta que era el director general de patrimonio de la que dependía directamente la fundación, que el manifestante consultaba con él distintas cosas, pero que David Serra estaba al margen de las adjudicaciones y las comisiones recibidas a cambioÂ».
Això és el que diu el senyor Benavent en seu policial.

Jo no done ni crèdit, ni li'l lleve.
Això qui haja de fer-ho, ho farà.
Però vostés sí que van a analitzar.
Vostés van a traure unes conclusions, les que creguen pertinents i corresponents.

Jo l'únic que els demanaria és que facen un treball en majúscules per damunt de partits, d'estratègies i de calendari electoral, que facen algo que servisca de veritat per al present i el futur de la Comunitat Valenciana.
Eixa és la meua recomanació.
Perquè allò altre és entrar en el descrèdit d'este tipus de comissions, que jo crec que, per desgràcia, entrem en el calendari complicat polític que deu separar-se el màxim possible.
Eixe és el meu consell.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies per la seua compareixença.

Incorporarem el document i serà traslladat a tots els portaveus.
Gràcies.

És un full.
(Veus) Molt bé, gràcies.

I ara, com el següent compareixent està citat a la mitja, suspenem per uns minutets i a la mitja ens trobem ací una altra vegada.

Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Alfonso Rus Terol

La senyora presidenta:

Anem a reprendre la comissió, per favor.

Gràcies, senyor Alfonso Rus Terol.

L'informe que compareix en una comissió d'investigació mitjançant la qual el Parlament exercita la seua funció de control polític.

He d'indicar-li a més a més que la informació que oferisca a esta comissió ha de ser veraç, comminant-lo que ha d'ajustar la seua declaració a esta premissa per estar penalitzat el fals testimoni en l'article 502 del Codi penal.

Finalment, ha de saber també que la mesa de la comissió, i concretament la presidenta que li parla, garantirà el respecte al seu dret a la intimitat i a l'honor, al secret professional, la clàusula de consciència i la resta de drets que la Constitució li reconeix.

Ara té vosté un torn de quinze minuts per a utilitzar com considere oportú.
Gràcies.

El senyor Rus Terol:

Molt bé.
Bon dia.

Jo, com no sé per a què me criden, presidenta, preferiria botar-me estos quinze minuts i que me pregunten el que ells estimen convenient i jo els contestaré el que estime convenient també.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Rus.

Aleshores li done la paraula, per vuit minuts, al portaveu de Ciudadanos, el senyor Subiela.
Li explique que és un torn que és de pregunta i repregunta i de contestació, i que vosté pot intervindre en qualsevol moment per a contestar a les preguntes que li formulen.

Moltes gràcies.

El senyor Subiela Chico:

Sí.
Gracias, presidenta.

Disculpe, señor Rus, estaba aquí intentando achicar un poquito de agua.

Bueno, señor Rus, pues si no sabe usted para qué ha venido aquí, no sé qué preguntarle entonces.
(Veus) Ah, vale.
Perfecto.

Mire, como ha dicho el anterior compareciente, yo creo que, bueno, que más o menos sabemos a qué venimos y de qué estamos hablando en esta comisión.
Por lo tanto, tampoco voy a ornamentar demasiado mi intervención.

En la diputación que usted presidió, bueno, pues hay numerosos o varios casos abiertos y sospechas de una trama de cobro de comisiones que está implantada en esa institución y en las empresas que de ella dependían.

Yo lo primero que le quería preguntar: si usted tiene conocimiento de que esa trama de cobro de comisiones y de financiación ilegal también estaba instaurada en La Generalitat.

El senyor Rus Terol:

Yo creo que no, porque yo de La Generalitat, no estaba en La Generalitat.
Sí que le puedo decir que en la Diputación no había trama de corrupción, ni una.
Una cosa es que hubiera algunos señores o algún señor que metiera la mano donde no tocaba o pedía algo para él.
Pero en la Diputación de Valencia no ha habido nunca ninguna trama de comisiones, eso lo garantizo yo.

El senyor Subiela Chico:

Tenía usted constancia de que hubiera también, alguna persona de esas que metían la mano, estaba metiendo la mano en La Generalitat o solamente tenía constancia de que hubiera personas de esas en la Diputación o en las empresas de la diputación.

El senyor Rus Terol:

Ni idea.
Mire, si lo hubiera sabido, lo hubiera hablado con el presidente.

El senyor Subiela Chico:

Precisamente una de esas personas que parece ser que mete la mano donde no le toca es la que dice que, bueno, que hay una conversación o que usted quiere hablar con el presidente, con el señor Camps en ese momento, porque pues estaba algo enfadado porque no le llegaba suficiente dinero de ese reparto que se hacía en el partido.
¿Es eso así?

El senyor Rus Terol:

Eso es falso.

El senyor Subiela Chico:

¿Eso es falso?

El senyor Rus Terol:

Porque el presidente ni tenía dinero ni podía.
.
.
Además, eso usted me habla como presidente del partido.
Como presidente del partido, no como Diputación, sino como presidente del partido.

El senyor Subiela Chico:

Ahí yo no sé exactamente en condición de qué estaban hablando.
Yo le digo una conversación que dice que tienen.
.
.

El senyor Rus Terol:

Yo se lo explicaré.

El senyor Subiela Chico:

Usted con el señor Camps.
El señor Camps en su momento pues era presidente de La Generalitat, era el presidente del partido, era el presidente de la escalera de su casa.

El senyor Rus Terol:

Pero yo le pregunto, y ahí sí que me tiene que dar la fecha, porque si lo han dicho o no lo han dicho.
Qué fecha era.

El senyor Subiela Chico:

Señor Rus, (rient) usted sabe perfectamente de la conversación de que le estoy hablando.
Pues yo no recuerdo la fecha en la que usted…

El senyor Rus Terol:

Es que no hay fecha.
Qué fecha era.

El senyor Subiela Chico:

¡Ah, que no hay esa…!

El senyor Rus Terol:

Seguro que no.
Todo mentiras.
Pero, vuelvo a repetir, dígame la fecha.
Usted me dice, fue en el año 2004, fue en el año 2005, fue el año 2006.
Una fecha.
Si es que el problema es que aquí tiran la pelota al aire y…

El senyor Subiela Chico:

No, yo no quiero tirar la pelota al aire, señor Rus.
Vamos a ver, aquí lo que queremos averiguar es si sobre todo en las…, bueno, sobre todo no, en La Generalitat, en las empresas que dependían de La Generalitat o de la Diputación, en este caso sobre todo en la Fundación Jaume II El Just, que parece ser que era el centro o el epicentro de esa posible trama, pues había un cobro de comisiones o había un desvío de dinero hacía donde no debiera.
En ese caso, pues qué personas o incluso pues que llegara a la financiación del partido a que usted pertenecía; no sé si sigue perteneciendo…

El senyor Rus Terol:

No, ahora de momento estoy apartheid.

El senyor Subiela Chico:

Apartheid, estando adscrito usted.

Claro, usted tuvo relación con… o a usted le implica la persona, el señor Marcos Benavent a usted le implica en todas estas conversaciones y en todas esas supuestas tramas.

Por eso la pregunta es: qué conocimiento tenía y qué valor le da usted a las declaraciones del señor Benavent, porque ya no son declaraciones, son grabaciones.

El senyor Rus Terol:

Yo no lo sé, yo no lo sé si hay grabaciones o no hay grabaciones, no lo sé.
Si no está en el sumario y no me lo han explicado, no lo sé.
Pero cuando me lo explique me tendrá que decir la fecha, cuándo fue.
Vamos, ¿cuándo fue?
¿Cómo fue?

El senyor Subiela Chico:

Qué más da cuando fuera si pasó.
Si pasó, qué más da cuando fuera.

El senyor Rus Terol:

Pues yo se lo explicaré muy fácil.
Si me está hablando de presidente del partido, si me está hablando de presidente de la diputación, porque, claro, o de alcalde de Xàtiva o de Alfonso Rus.
Es que, claro, en un moment donat… De qué.

El senyor Subiela Chico:

Pero qué cambia en que usted tuviera esa conversación con el señor Camps….

El senyor Rus Terol:

Es que no la he tenido.

El senyor Subiela Chico:

O usted cuando hablaba con el señor Camps le decía: le llamo en condición de alcalde de Játiva o le llamo en condición…

El senyor Rus Terol:

Yo le llamaba en condición de alcalde de Játiva para que me diera subvenciones.

El senyor Subiela Chico:

Seguramente está hablando de reparto de dinero negro, no de subvenciones.

El senyor Rus Terol:

Reparto de dinero, le vuelvo a repetir, ni una vez, ni una vez.
El que lo ha dicho, que lo demuestre.
Y por eso le he preguntado, por eso le he preguntado de qué fecha.
Porque no es un problema… Cuando usted dice qué fecha, es que lo que se está hablando, lo que yo he leído, posiblemente sea del 2004.
Y yo no sé ahí qué pintaba.
Yo estaba de alcalde de Xàtiva.

El senyor Subiela Chico:

¿Y qué tiene que ver eso con usted no podía formar parte de ese reparto de dinero?

El senyor Rus Terol:

Pero reparto de dinero para qué.
Ya le he dicho que no.
Pero usted me dice: para qué.
Usted ha dicho financiación del partido.
Mentira.
Lo digo yo.

El senyor Subiela Chico:

Vale, usted ha dicho que, aparte de la financiación del partido, que dice que no, también era para enriquecimiento de personas que podían haber metido la mano.

El senyor Rus Terol:

Claro,  pregúnteselo al que lo haya dicho, a quien se lo ha dado, y cómo se lo ha dado y por qué se lo ha dado.
Yo mañana puedo decir de aquel, del otro, del otro y del otro, pero es mi palabra contra la de otras personas, entonces.
Ahí yo entiendo que hay que ser sobre todo más escrupuloso en lo que se habla, ¿no?
Porque aquí al final me ha dicho…

Además, es curioso, viene aquí (inintel·ligible) … el señor Marcos Benavent, alias -porque lo dice él- Â«yonqui del dineroÂ», y dice que nadie de aquí le representa, que todo es una mentira, que todos son iguales.
Un señor.
.
.

El senyor Subiela Chico:

Eso no se lo dijo esta vez, eso lo dijo la anterior vez.

El senyor Rus Terol:

Un señor que se va del país, se le acaba el dinero, vuelve, y es cuando empieza su trama.
Y él dice que ha robado.
¿Y le creen a este señor?
¿Y a la gente normal no?
¡Es que no lo entiendo, eh!
Bueno, yo soy normal, no soy super, antes era super, pero ahora soy normal.
Le dicen a la gente normal… Es que, claro, no lo entiendo, es que… Pero, bueno…

El senyor Subiela Chico:

Credibilidad el señor Benavent, pues, señor Rus, ya le digo que la justa, ¿no?
, porque…

El senyor Rus Terol:

Claro, que nos trate conforme nos ha tratado y luego resulta que de ese señor valga lo que dice, pues apaga y vámonos.
¡Pero bueno!

El senyor Subiela Chico:

Pero yo no tengo que decidir lo que vale o no vale, yo le pregunto sobre las manifestaciones que ha hecho el señor Benavent y que a usted le implican en ese…

El senyor Rus Terol:

Bien, yo ya me defenderé, yo sé defenderme, yo sé defenderme.
Pero yo le puedo asegurar que nunca jamás he pedido nada a nadie, ni he pedido que fuera para mí o para el partido.
El partido, sobre todo, al Partido Popular en la provincia de Valencia, que era yo el responsable, no le ha hecho falta nunca, nunca, ni un euro.
Y cuando ha hecho falta el señor secretario general, el señor gerente, autorizados por la nacional y Alfonso Rus, firmamos una póliza de cien mil euros para que pudiéramos tener dinero para mantenimiento.

Nosotros estábamos -aunque pasa el tiempo-, pero ya le digo, estábamos dentro de la casa grande, que era el partido regional.
Ni pagábamos agua, ni pagábamos alquiler.
¿Dinero?
Cuando íbamos a almorzar, que lo hacía todos los sábados, cada uno se pagaba lo suyo.
Cuando iba yo con mi coche, me pagaba mi gasolina.
Yo no sé si en otros partidos eso lo arreglan, pero aquí le puedo asegurar yo: ni un euro.
Y si alguien ha cobrado algo y ha dicho que era para el partido se lo ha tirado él al bolsillo.
Y eso lo aseguro.

El senyor Subiela Chico:

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

Li done la paraula per vuit minuts a la portaveu del Grup Podemos-Podem, Fabiola Meco.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, presidenta.

Señor Rus, muchas gracias por venir y por colaborar.

Dice usted que no sabe para qué le llamamos ni qué pinta usted aquí.

El senyor Rus Terol:

Porque ya he venido dos veces aquí.

La senyora Meco Tébar:

Sí, pero reconocerá conmigo que cuando a usted le detienen estalla todo, es decir, este caso es que tiene más patas que un pulpo, estalla con su detención, ex altos cargos del Consell, empresarios, y acaba cobrándose un pleno: diez de diez concejales del Ayuntamiento de Valencia.
Usted no sabrá qué pinta aquí, pero yo creo que algo pinta usted para poder estar aquí en la comisión Taula.

Yo voy a hacerle una serie de preguntas.

La primera que me gustaría hacerle es si, como sostiene la fiscalía, dirigía usted una presunta organización -leo textual-, presunta organización criminal con ramificaciones internacionales con la finalidad de blanquear capitales para el partido y para su lucro personal con mordidas en el ayuntamiento, en la diputación y en La Generalitat.

El senyor Rus Terol:

En La Generalitat, cero.
En la Diputación, cero.
Y en el ayuntamiento de Xàtiva, que he estado veinte años, cero.

Pero yo quisiera que, ya que usted me habla del fiscal que ha dicho Â«ramificaciones de blanqueoÂ», estamos tres años y el dinero no llega, y estoy más pelao que una rata.
Que me dicen que están en Brasil y no sé qué dicen.
¿En Brasil?
A ver si trae el dinero.
Aún estoy esperando desde hace tres años de la comisión moratoria que digan dónde está, dónde está.

La senyora Meco Tébar:

Sí, seguramente eso también se lo preguntan los valencianos…

El senyor Rus Terol:

Ah, claro, claro.
Claro, claro, que pregunten.

La senyora Meco Tébar:

.
.
.
dónde está todo ese dinero que debiera haber estado en las arcas públicas.

El senyor Rus Terol:

Pero yo le pregunto, yo le pregunto una cosa.
¿De dónde ha salido de que en la Diputación haya habido un agujero?
Uno, no dos y tres, uno.

La senyora Meco Tébar:

Bueno, yo me remito, yo me remito…

El senyor Rus Terol:

Bueno, yo me remito, yo se lo digo.
En la Diputación ni un agujero, ni uno.

La senyora Meco Tébar:

Bueno, se ha aperturado una causa, está abierta de momento…

El senyor Rus Terol:

Bueno, y ya les contestaré.

La senyora Meco Tébar:

.
.
.
y que provocara su detención.
Digo yo que algo, algo habrá cuando a usted lo detienen y sigue en curso la investigación.
No lo sé.

El senyor Rus Terol:

Detuvieron al alcalde de Onteniente, presidente de la diputación, igual, pero éste no llegó a los ocho años.
A mí me detuvieron cuando no era presidente.
Y éste en tres años hizo la faena.

Pero aún le digo una cosa.
Sigue estando en el Partido Socialista, que ustedes están gobernando con ellos.
Xe, què risa.

La senyora Meco Tébar:

Si me permite usted, si me permite usted, sigo las preguntas.

El señor Burgos nos dijo que ustedes invitaban a empresas con las que contratar desde las instituciones, empresas que, por cierto, son sumamente coincidentes.
¿A qué empresas invitaba usted, señor Rus?

El senyor Rus Terol:

Yo no he invitado nunca a nadie, me han invitado siempre.

La senyora Meco Tébar:

¿Le han invitado las empresas a usted?

El senyor Rus Terol:

Me invitaban a ir comer o cosas así.

La senyora Meco Tébar:

¿A cambio de algo le invitaban a usted las empresas?

El senyor Rus Terol:

A cambio de simpatía.

La senyora Meco Tébar:

(Rient) Sí, simpático desde luego es usted.

El senyor Rus Terol:

¡Hombre, claro!
Si mos ho agarrem mal, mos passarà com, com.
.
.
, no vull dir els noms ací, però.
.
.

La senyora Meco Tébar:

No, vamos a dejarlo así.

El senyor Rus Terol:

Ja n'han caigut dos, eh.

La senyora Meco Tébar:

Mire, yo la verdad es que me leo la documentación, y miren: tomates, ropa, muebles, césped artificial, futbol.
Y yo me pregunto que estaban ustedes muy ocupados mientras gobernaban.
Yo que he estado solo cuatro años de diputada, y sé que no da tiempo para más, gobernando ustedes estaban en demasiados negocios.
¿Eran esos negocios a través de los cuales creados con la finalidad para blanquear dinero de ellos?
¿En esos negocios residían los superpoderes, que dice no tener porque dice que es una persona normal?

El senyor Rus Terol:

Yo siempre digo poderes, porque ser tan bajito y seguirme mucha gente, siempre he tenido poderes.

Pero lo voy a decir una cosa.
¿Tomates?
No sé de qué me habla.
Â«Aquí hay tomate.
Â» Yo no sé de qué me habla.
Muebles.
Yo he tenido una empresa durante treinta años, treinta, ¿eh?
, antes de ser alcalde y antes de ser nada, treinta años.

La ropa es una empresa que tiene mi mujer, que mi mujer trabaja, ¿eh?
, sobre ser mujer del presidente de la diputación y una persona muy culta, trabaja todos los días, ella y mi hija, que muchos no trabajaban, vivían del cuento.

Y ¿qué más, que más empresa?

La senyora Meco Tébar:

Yo lo digo por las grabaciones que hay.

El senyor Rus Terol:

Bueno, pueden estar todas las grabaciones que sean.
Yo estoy dándole lo que es.
Yo he tenido una empresa de muebles más de treinta años.
Cuando yo entré en política ya estaba la empresa funcionando, cuando entré en política, de alcalde, ¿eh?
, no de presidente de la diputación.

La tienda de ropa estará quince años y trabaja mi mujer y mi hija.

Y ¿qué más me queda, qué más me queda?

La senyora Meco Tébar:

(Inintel·ligible) … tiempo en política.

El senyor Rus Terol:

¡Ah!
, césped.
No me dedico al césped.
Al cortacésped, a veces sí, pero el césped no.
¿Qué más había?

La senyora Meco Tébar:

Al fútbol, sí.

El senyor Rus Terol:

Al fútbol, sí.
El fútbol era presidente.

La senyora Meco Tébar:

¿Estuvo mucho tiempo en el fútbol?

El senyor Rus Terol:

Y cobraba, ¿eh?
, cobraba yo mucho dinero de ser presidente.

La senyora Meco Tébar:

Sigo con las preguntas, señor Rus.

La Diputación de Valencia formaba parte del patronato de la Fundación Jaume II el Just y le pregunto: ¿era la fundación también un lugar para el negocio del Partido Popular?

El senyor Rus Terol:

No, yo nunca he ido a la fundación.

La senyora Meco Tébar:

Usted era patrono.

El senyor Rus Terol:

No, sería de antes.

La senyora Meco Tébar:

La diputación era patrono.

El senyor Rus Terol:

Pero sería de antes.
Yo no he ido nunca a esa fundación.

La senyora Meco Tébar:

La diputación ha seguido desde que a usted lo nombraron presidente de la diputación.

El senyor Rus Terol:

Pero porque era de antes.
La diputación, no sé si sabe que la diputación está en treinta, veinte, cuarenta patronatos.

La senyora Meco Tébar:

Entonces, ¿no le tengo que preguntar qué opina usted respecto del endeudamiento y de la mala gestión, porque si no sabe ni siquiera de antes?

El senyor Rus Terol:

No, porque eso era de La Generalitat.
Usted pregúnteme del endeudamiento y de la mala gestión de la diputación y le contestaré una por una, una por una.
Pero de La Generalitat o de una empresa de césped, ¿a mí qué me dice?
No tengo nada que ver.

La senyora Meco Tébar:

La señora Pérez compareció ante esta comisión y dijo que usted licitaba antes de expropiar terrenos e inauguraba carreteras antes de licitar las obras.
¿Considera usted que las adjudicaciones que ha realizado han respetado el procedimiento legal?

El senyor Rus Terol:

Todas.
No he tenido constancia ninguna vez que me hayan hecho diciéndome que eso no se podía hacer.

La senyora Meco Tébar:

¿Ha favorecido usted a empresas en la adjudicaciones?

El senyor Rus Terol:

Yo nunca, nunca.

La senyora Meco Tébar:

¿Qué opinión le merece la señora Pérez?
¿Cree que cumplió con su deber de denunciar la corrupción que usted estaba generando en el ámbito institucional?

El senyor Rus Terol:

Yo pienso que si ella entendía que había algo que no fuera claro, ella debía de hacer lo que tenía que hacer.
Ni más ni menos.
Yo nunca he reprochado eso.
Cada uno hace lo que hace y por eso ha llegado ahora a ser secretaria general de no sé qué.
¿Verdad?
Mira si tiene collons el tema.
Si no, ¿de dónde tenía que llegar a ser secretaria general?
(Rient)

La senyora Meco Tébar:

Hablemos de un tema que a usted le gusta, que es el fútbol.

El senyor Rus Terol:

Ahí estamos.

La senyora Meco Tébar:

¿Desvió usted mordidas al club de fútbol de sus amores, al Olímpic de Xàtiva, que presidió durante catorce años?

El senyor Rus Terol:

De mi bolsillo, sí.

La senyora Meco Tébar:

¿De su bolsillo?
La empresa en 2006 recibe 169.
000 euros; en 2007 más de 300.
000.

El senyor Rus Terol:

¿Y qué?

La senyora Meco Tébar:

Una de ellas una aportación de una constructora, con la constructora Llanera, de casi 140.
000 euros.
En 2008, 257.
000; en 2009, 264.
000; en 2010, 261.
000; en 2011, 285.
000; en 2012, 319.
000.

Señor Rus, usted siempre ha dicho no saber de zombis, pero lo claro es que había zombis en Imelsa, y uno de ellos era un jugador del Olímpic, el señor Miguel Ángel Mullor, que cobró 43.
000 euros por no trabajar.
¿Qué tiene usted que decir a eso?
¿Era el Olímpic una herramienta también para saquear las arcas públicas?
¿Lavó usted a través del Olímpic 1,7 millones de euros?

El senyor Rus Terol:

Yo le pregunto: ¿hacer publicidad en los clubes de fútbol son mordidas?
Ara sí que no entenc res.
Es que lo han puesto ahí, y lo ha escrito… ¿Hacer publicidad son mordidas?

La senyora Meco Tébar:

Le hago la última pregunta.

El senyor Rus Terol:

No, no.
Le digo yo, le digo yo.

La senyora presidenta:

Senyora Meco, se li ha acabat el temps.

El senyor Rus Terol:

Y luego, Miguel Ángel Mullor, que usted me dice, en toda la diputación pregúnteselo usted al gerente, el señor Marcos Benavent.
¿A mí qué me dice?
Por esa regla de tres, todos los que hay zombis en La Generalitat el problema será del presidente de La Generalitat, ¿no?
, o del conseller responsable.
Explíquenmelo a mí.

La senyora Meco Tébar:

¿No le enseñó usted al señor Benavent a hacer mordidas?
Hay una grabación que lo dice.
(Inintel·ligible) …

La senyora presidenta:

Senyora Meco, se li ha acabat el temps.
Per favor, respectem a esta presidència.

El senyor Rus Terol:

No lo sé.
(Rient)

La senyora presidenta:

Vosté, si vol, pot contestar.

El senyor Rus Terol:

No, no.
Com dia aquell, m'agarra risa.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Meco.

Senyor Ferri, té vosté huit minuts.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Rus, benvingut a esta comissió d'investigació.

És una comissió d'investigació sobre el cas Taula, relacionat amb la Generalitat valenciana i…, perquè com vosté dia que no sabia exactament a què venia.

El senyor Rus Terol:

No, perquè com he vingut dos vegades.
Dic: ací -jo què sé- tenen il·lusió de vorem de nou ací.
(Rialles)

El senyor Ferri Fayos:

Vaig a fer-li una sèrie de preguntes, que considere que són d'interés per al meu grup almenys.

I, bé, comencem per esta mateixa.
En febrer de 2006, vosté apareix en determinades converses gravades que apunten a una relació especial, per dir-ho d'alguna manera, amb el senyor Blasco.
Quan se li planteja en estes converses fer alguna gestió amb el senyor Blasco per a facilitar una operació urbanística i de tindre un detallet amb ell, vosté dóna a entendre en eixa conversa que ja ho havia parlat amb ell.
I també avança quina seria la seua resposta.
Â«Jo no vull res -diu vosté-, ho faig perquè em dóna la gana, és un favor de 250.
000 -euros, de 250.
000, no especifica si són euros o pessetes-Â»

Vull recordar que el senyor Blasco té contractacions amb la trama Taula.
Blasco conseller ja condemnat, en presó, per furtar diners als valencians.
Per això m'interessa saber: quina era la relació que tenia vosté amb el senyor Blasco?

El senyor Rus Terol:

Tenia una relació de conseller, com a alcalde, i després com a persona, com a persona.
Jo a ell no el coneixia de res, fins que… ¿No el coneixia?
Sí que el coneixia, però, vull referir-me, no tenia tracte en ell fins que no va ser conseller i aleshores tenia d'anar a demanar per a la meua ciutat, que era el mínim que podia fer.
D'això que diu vosté d'una gravació de no sé què, no tinc ni idea.
Però dic que no.
Perquè si dic que jo vullc res, no vullc per a un altre.
És a dir, dic que no.

El senyor Ferri Fayos:

I com en eixa conversa es parlava de favors de 250.
000, era freqüent demanar favors de 250.
000 o d'altres quantitats?

El senyor Rus Terol:

Jo sempre he demanat favors per a la meua ciutat a canvi de res, que era a canvi del que m'havien votat.
Ni més ni menys.
Jo no he anat a demanar favors mai per a ningú.
Per a mi, per suposat que no, però per als altres, si he anat a demanar-lo, ha sigut sempre legal.
Vull dir, jo no he anat per ahí aixina… Legal, totalment, eh?

Ara, ja dic, no sé de què me parla, perquè son gravacions del 2006 i no me'n recorde del que fa tres anys…

El senyor Ferri Fayos:

Passem, aleshores, al senyor Benavent.
De 1995 a 1999 va ser regidor de joventut amb vosté en l'Ajuntament de Xàtiva; de 1999 a 2003 regidor de fira i festes.
En 2003 el senyor Benavent passa a treballar en el gabinet de la conselleria o en la Fundació Jaume II el Just, una cosa que encara no hem pogut aclarir, perquè en la fundació dien que ell no treballava, alguns han dit que estava en el gabinet de conselleria.
I, per tant, entenem que estava realment contractat per la fundació per a treballar en el gabinet de la conselleria.

En 2007, vosté el nomena en Imelsa.
Quina relació tenia vosté… va tindre vosté amb el senyor Benavent entre el 2003 i el 2007, que va ser el seu pas per…?

El senyor Rus Terol:

Per a no tindre'l en companyia meua?

El senyor Ferri Fayos:

La pregunta és: quina relació tenia vosté amb ell?

El senyor Rus Terol:

Era un xaval que quan jo…

El senyor Ferri Fayos:

En eixe període, perquè abans ja sé que vosté tenia relació amb ell perquè estava…

El senyor Rus Terol:

No tenia ni una, ni sé on estava.
Sí que sé perquè…, sí que sé perquè una vegada vam estar allí parlant que teníem d'anar a vore el tema de la Valldigna i no sé què, però era pel just eixe, però com a mi era un tema que no m'anava, per suposat que… Ni idea.
Sí que sé que estava allí, però ho sé després, no abans, eh?
No sé per què va entrar allí, ni com ni de quina manera.

El senyor Ferri Fayos:

Aleshores, no va parlar vosté amb ell del seu pas per la Fundació Jaume II el Just, ni el que feia allí, ni si va estar en el gabinet de conselleria, ni què fea en la conselleria.
Vosté en eixos tres anys no va saber res d'això?

El senyor Rus Terol:

No.
Perquè ell primer crec que va entrar a treballar en alguna cosa de telèfons i no sé què.
No tinc ni idea.
Se'n va anar a València a viure.
No vam quedar molt bé, me donava a mi la impressió, perquè no havia renovat de regidor.
Ací volien estar tota la vida, però calia oxigenar.

El senyor Ferri Fayos:

I quan vosté el contracta en Imelsa, el nomena en Imelsa?

El senyor Rus Terol:

Ell estava en el partit i ell era un militant del partit i estava el partit i estava tal.
I aleshores, quan va estar per Imelsa, la gestió d'Imelsa era molt fàcil, perquè era simplement un tema de personal… Però fàcil, vull referir-me que no hi havia inversions i coses d'este tipus.
Era un tema de personal i la gestió era estar damunt.
Ell tenia un bon caràcter.
Normalment, l'oposició li fea l'ona a ell, davant de mi, eh?
, davant de mi.
I ell va canviar al final…, al final va canviar faltant un any.
Ja fea… S'havia fet de Podemos i això, dia ell, cobrant del PP, però de Podemos.
I, clar, va canviar.
I aleshores, no sé el que li va passar, no sé.
(Veus) Sí, sí, sí.
 Era un admirador, no dic que s'havia fet, era admirador.
(El senyor diputat i el compareixent parlen alhora) Això no vol dir.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor Rus, resumim, entre dos mil… els anys que va estar en vosté, en l'ajuntament, tal qual, de 2003 a 2007 vosté entén que ell està un poc aixina… se'n va perquè està…

El senyor Rus Terol:

Se'n va, no.

El senyor Ferri Fayos:

No està molt content.

El senyor Rus Terol:

Se'n va, no.
No el pose jo.

El senyor Ferri Fayos:

Vosté no el posa de regidor.
Aleshores, ell no està content i se'n va a València…

El senyor Rus Terol:

No sé on se'n va.
Se'n va.

El senyor Ferri Fayos:

I de fet, vosté el torn a reintegrar al seu equip…

El senyor Rus Terol:

No, no.
Me'n vaig a la seu del partit i el veig allí treballant en el partit.

El senyor Ferri Fayos:

I quan el posa en Imelsa, el posa perquè vosté vol o perquè li ho manen?

El senyor Rus Terol:

A mi no m'ho mana ningú.

El senyor Ferri Fayos:

Ah!
, bé.

El senyor Rus Terol:

Xe!
Fran, tu me coneixes a mi, no me manava ningú.
(Rialles) Per això em van tirar.
(Rient)

El senyor Ferri Fayos:

Bé, a vore si em dóna temps a fer alguna cosa més.

En la declaració d'un treballador de l'empresa constructora Lujan davant de la unitat central de la Guàrdia Civil, la UCO, més coneguda com la UCO, efectuada el 2 de febrer de 2016 i que consta en el sumari del cas Taula, este treballador de l'empresa explica que la seua empresa, que va rebre un important volum d'adjudicacions públiques milionàries, es va fer servir l'expressió Â«impost revolucionariÂ» per a referir-se a comissions i regals que havien de fer al Partit Popular o a polítics del Partit Popular.
¿Va rebre vosté algun tipus de regal d'esta empresa?

El senyor Rus Terol:

Algun pernil de totes les empreses en Nadal.
Ara tots.
.
.
ara (inintel·ligible) … pernil, però antes s'enviaven.
Dic jo, que no sé si és eixa empresa.

El senyor Ferri Fayos:

Lujan.

El senyor Rus Terol:

Que no sé si és eixa empresa, però tots enviaven la caixeta de vi i el pernil, el que enviava el pernil.
El que no enviava pernil, enviava formatge o una targeta que posava: Â« Que el año que viene que sea mejor.
Â»

El senyor Ferri Fayos:

I va rebre vosté alguna comissió d'esta empresa?

El senyor Rus Terol:

Mai.
Torne a repetir, mai.

El senyor Ferri Fayos:

Bé.
Després continuarem.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ferri.

Li done la paraula a la senyora Tirado per un temps de huit minuts.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Rus, bon dia.

El senyor Benavent, recaptador confés del Partit Popular en el cas Taula, va recomanar als investigats que tiraren de la manta.
M'estalviaré detallar-li les raons que esgrimia d'honradesa perquè és un valor que, sincerament, no li atorgue.

Tot i tenint en compte que vosté és considerat dins de les files del Partit Popular, entre els seus companys de partit, precisament per tindre certa incontinència verbal per ser una persona que no calla, de segur que estarà disposat a contestar algunes qüestions que seria convenient aclarir i que volem aclarir en esta comissió d'investigació, en el marc d'esta comissió d'investigació.

Comissions d'entre un 2% i un 3% que els presumptes recaptadors entregaven a dirigents del Partit Popular valencià a canvi d'adjudicacions fraudulentes i cuinades a determinades empreses pareix ser l'operativa que origina el cas Taula.
Es repartien bitllets de cent, dos-cents i cinc-cents euros en despatxos oficials, en restaurants, en hotels i en vehicles, en cotxes.

Senyor Rus, dins d'eixos despatxos oficials estaven els despatxos de la diputació, repartien eixos diners dins dels despatxos de la diputació?

El senyor Rus Terol:

Mai.

La senyora Tirado Museros:

Vosté ho sabia?

El senyor Rus Terol:

Mai.

La senyora Tirado Museros:

Participava directament…?

El senyor Rus Terol:

En el meu despatx, mai.

La senyora Tirado Museros:

Dels despatxos de la diputació.

El senyor Rus Terol:

Jo no ho sé.

La senyora Tirado Museros:

He generalitzat, no he concretat en cap despatx.
Vosté tenia coneixement que es repartien diners en els despatxos de la diputació?

El senyor Rus Terol:

Mai.

La senyora Tirado Museros:

Vosté apareix precisament en les gravacions que consten en la documentació comptant diners d'un cotxe, diners d'un suposat, d'un presumpte suborn.
Estes gravacions són les aportades per la senyora Rosa Pérez i que originen el cas Taula.
Per això vosté està ací.
Amb vosté, com dia la senyora Fabiola Meco, comença l'escàndol, senyor Rus, comença l'escàndol de l'operació Taula.

Quin grau de coneixement tenia vosté de les contractacions amb les diferents empreses vinculades amb la trama, empreses investigades, que es feien des de l'Ajuntament de Xàtiva i des de la Diputació de València, mentre vosté era alcalde d'eixa ciutat i mentre vosté era president d'eixa diputació respectivament?

El senyor Rus Terol:

Primerament, ninguna.
Però me pot dir alguna empresa de Xàtiva?

La senyora Tirado Museros:

Cleop, per exemple.

El senyor Rus Terol:

No, no, quina?

La senyora Tirado Museros:

Cleop, per exemple.
No li sona a vosté eixa empresa?

El senyor Rus Terol:

Cleop?

La senyora Tirado Museros:

Cleop, sí, o Cleop, no sé, segons vosté ho pronuncie.
No li sona eixa empresa, senyor Rus.

El senyor Rus Terol:

Sí, sí que em sona.
Però en base a què n'hi ha unes comissions de què, com i de quina forma?

La senyora Tirado Museros:

Doncs això és el que jo intente esbrinar, i per això li ho pregunte.

El senyor Rus Terol:

Doncs, jo li dic que no.

La senyora Tirado Museros:

Si vosté tenia coneixement de totes eixes qüestions.

El senyor Rus Terol:

No, no tenia coneixement, no.

La senyora Tirado Museros:

Vosté no tenia ningun grau de participació en eixes contractacions?
Vosté no donava ningun tipus d'instruccions perquè se beneficiara eixes empreses?

El senyor Rus Terol:

El primer que cal fer és el següent, dic jo, eh?
Si se dóna alguna instrucció o no se dóna instrucció, el primer que cal vore és l'expedient, a vore si està direccionat o està.
.
.

La senyora Tirado Museros:

És que n'hi ha adjudicacions en les empreses d'eixa trama.
En la diputació, en l'ajuntament.
.
.

El senyor Rus Terol:

Però una cosa és que hi hagen adjudicacions, i una altra cosa és que estiga mal fet l'expedient.

La senyora Tirado Museros:

No, no, no, evident amanyades.
.
.

El senyor Rus Terol:

Amanyades?

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
estic parlant-li, evidentment, de les empreses que estan vinculades a la trama.

El senyor Rus Terol:

Estan Amanyades, diu vosté, en la diputació?

La senyora Tirado Museros:

Per tant, estic parlant-li de les adjudicacions amanyades i adjudicacions.
.
.

El senyor Rus Terol:

De la diputació?

La senyora Tirado Museros:

Estic parlant-li d'això, sí, senyor Rus, sí.

El senyor Rus Terol:

Ja li dic jo que no és cert.
Ni una.
Li ho dic, li ho dic, ni una.
.
.

La senyora Tirado Museros:

Continue, senyor Rus.

El senyor Rus Terol:

Perquè jo he estat mai, ni en ninguna taula de contractació.
No he estat mai, mirant ningun expedient.
.
.

La senyora Tirado Museros:

Bé, i si vosté no ha estat donant instruccions al seu braç executor, que sí que estava en eixes meses de contractació.
.
.

El senyor Rus Terol:

I qui era el braç executor?

La senyora Tirado Museros:

Això li pregunte, això li pregunte.
Qui era el seu braç executor (inintel·ligible) .
.
.
taules de contractació.

El senyor Rus Terol:

Jo el meu braç sempre ha segut este.

La senyora Tirado Museros:

Perquè les adjudicacions i les contractacions existixen, senyor Rus.

El senyor Rus Terol:

Però això ho diu vosté.

La senyora Tirado Museros:

Mire, continue, continue.
.
.
Sí, clar, ho dic jo no.
Ho diuen els informes.
.
.

El senyor Rus Terol:

Però això ho diu vosté.
Bé, val.
Però això ho diu vosté.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
de la UDEF i això ho diuen els tribunals, no ho dic jo, senyor Rus.

El senyor Rus Terol:

Bé, val, però hauran de demostrar-ho, no?

La senyora Tirado Museros:

No és una qüestió que jo m'estiga inventant.

El senyor Rus Terol:

Però hauran de demostrar-ho, no?

La senyora Tirado Museros:

Evidentment la justícia ho demostrarà.
Jo estic ací per a esbrinar i posar de manifest diferents incongruències.
No li estic a vosté imputant ningun delicte.

El senyor Rus Terol:

Home, clar que no.

La senyora Tirado Museros:

Ja li'ls ha imputat la justícia.
Mire, estes empreses facturaven també a l'administració autonòmica, a la fundació Jaume II el Just, de la qual la Diputació de València, vosté, com a president de la diputació, formava part del patronat a l'IVAM, a VAERSA, amb Les Corts, amb el Servef, a la Direcció General de Justícia, vull dir l'ombra era molt extensa i molt àmplia.

Vosté, com a president de la diputació i del Partit Popular de València, com a destacat dirigent del Partit Popular, quin grau de coneixement tenia de totes estes contractacions que es feien en l'administració també autonòmica?

El senyor Rus Terol:

Ninguna.
I si vosté sap el que és un patronat, sabrà que allí no s'executa res.
Allí sempre fan un ordre del dia, que ja està executat, però són les persones tècniques.
Jo no he anat mai, eh?
Però un patronat?
La diputació està en la fira, que em van cridar ací per un tema de la fira.
Però jo no he anat mai.
Encara com al final algú va dir: Â«Té raó, no ha anat maiÂ».

Però si haguera anat.
.
.
Jo estava en el port, en el consell del port, i allí quan venia, era un informe tècnic que dia: Â«Un, dos, tres, quatre i cinc.
¿Se aprueba?
Se apruebaÂ», i ja està.
Perquè venien a nivell dels informes tècnics i venien també els advocats de l'estat, i estaven els responsables d'ací.
Que no entenc com me pot dir que un patronat estava la diputació.
La diputació estava en molts patronats, però ni he entrat jo en ningun patronat.
.
.

La senyora Tirado Museros:

Això vol dir que vosté, com a president de la diputació no exercia ningun tipus de control del que es feia o no es feia en eixa fundació?
Això és el que vosté m'està dient, que no tenia coneixement vosté.
.
.

El senyor Rus Terol:

No, no, jo no.
.
.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
del tipus d'activitats que es feien, adjudicacions que es feien?

El senyor Rus Terol:

En absolut, ahí sí aniria, si anava.
.
.

La senyora Tirado Museros:

Vosté vol que jo pense que vosté.
.
.

El senyor Rus Terol:

Bé, si no vol pensar-ho.
.
.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
no tenia ningun coneixement de tot això?

El senyor Rus Terol:

.
.
.
és un problema de vosté.

La senyora Tirado Museros:

No, no, no, ho està diguent vosté.
.
.

El senyor Rus Terol:

No, no, jo li ho dic.
.
.

La senyora Tirado Museros:

Jo el que li estic diguent és que vosté vol que jo em crega això.
.
.

El senyor Rus Terol:

No s'ho crega, que no s'ho crega.
(Inintel·ligible)

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
senyor Rus, perquè pareix (inintel·ligible) .
.
.
Mire, senyor Rus, és que tot pareix indicar que tot açò responia a una ordre política, que funcionava de manera transversal, de comptar amb totes aquestes empreses, a través de totes les institucions que vostés governaven, que governava el Partit Popular.
Diferents ajuntaments, diputació, i també l'administració autonòmica.

Una ordre sembla dictada al més alt nivell jeràrquic dins del Partit Popular.
Era vosté qui donava eixa ordre?
La donava vosté, perquè a vosté en algun moment determinat se li ha considerat el cervell de la trama.
Era vosté el cervell de la trama?
Era vosté qui organitzava tot estos tripijocs, senyor Rus?

El senyor Rus Terol:

Mire jo, mire jo no mai he organitzat cap tripijoc, vull que ho tinga molt clar, ningun tripijoc.
Ni he donat ordres a ningú i no n'hi havia ninguna trama.
Li ho he dit abans i li ho diré ara, i ho mantindré.

La senyora Tirado Museros:

Senyor Rus, dic açò perquè, mire, en les converses que apareixen en la documentació aportada pel senyor Benavent diu que han d'anar en compte amb Rus, perquè en les reunions del partit actua i parla com si tots estigueren dins, que dóna per fet que tots ho saben.

Les converses, ja que vosté vol concretar, estan en la pàgina 27 dels àudios que s'incorporen a la documentació, i diu: Â«Cuanto menos contemos a Alfonso, mejor, que Alfonso se calienta y lo suelta todo.
Aludo a cómo es capaz de soltar delante del presidente que sus hombres están consiguiendo pasta.
Deja claro que todos lo sabenÂ».
Â«¿Quiénes son todos?
Â», señor Rus.

El senyor Rus Terol:

I jo pregunte.
.
.

La senyora Tirado Museros:

Qui és qui ho sap, senyor Rus?

El senyor Rus Terol:

.
.
.
un senyor.
.
.

La senyora Tirado Museros:

No, és que ací la que pregunte sóc jo, senyor Rus, i vosté ha de contestar.
I li estic fent preguntes molt concretes i vosté no me les està contestant.

El senyor Rus Terol:

Com que no les estic contestant?

La senyora Tirado Museros:

Li demane per favor, li he contestat qui són tots els que ho saben.

El senyor Rus Terol:

Mire, mire, primerament li vaig a dir una cosa.
.
.

La senyora Tirado Museros:

(Inintel·ligible) .
.
.
ix en eixa conversa.
Qui són tots?

El senyor Rus Terol:

Primerament.
.
.

La senyora Tirado Museros:

És el senyor Camps?
Vosté parla del presidente.

El senyor Rus Terol:

Això és el que vosté vullguera.

La senyora Tirado Museros:

No, no, açò és el que diu en la conversa.

El senyor Rus Terol:

Mire, li ho vaig a explicar molt fàcilment.
Primerament, vosté m'està parlant d'unes cintes d'un senyor (inintel·ligible) .
.
.
i que a més no estic jo.
I que jo demà puc dir el que me done la gana.

La senyora Tirado Museros:

Per això li pregunte, senyor Rus.

El senyor Rus Terol:

Jo li he dit abans.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora Tirado, se li esgota el temps.

El senyor Rus Terol:

Jo abans li he dit que no.

La senyora presidenta:

(Inintel·ligible) .
.
.
esgotat el temps.

El senyor Rus Terol:

Jo abans li he dit que no, no li he dit res més.

La senyora presidenta:

No cal que li matise.

La senyora Tirado Museros:

Això ho decidiré jo, senyora Navarro, li matise jo.

La senyora presidenta:

No, perquè ja no se li ha esgotat el temps, i ara li donem temps perquè responga i ja està.
Després, tindrà vosté un altre torn.
Per favor, gràcies.

El senyor Rus Terol:

Mire, jo li vaig a dir una cosa: quan un senyor és capaç de gravar un altre, va en tota la mala fe.
Primera.
Segon, si grava un altre, és el meu pensament, eh, si el grava un altre, i estan parlant d'un altre, d'una altra persona que està allí, a mi què m'imputen?
Què me diuen?

La senyora Tirado Museros:

Això li preguntava.

El senyor Rus Terol:

Bé, per això li dic.
És que jo demà puc parlar en una persona i dir-li: Â«No li digues no sé què a aquell, que aquell no sé quèÂ».
I aquell senyor què sap?
I torne a repetir: hauran de demostrar-ho.
Una cosa hauran de demostrar, una, que he tocat un euro.
Ni m'han fet falta, i si m'hagueren fet falta, me n'haguera anat a treballar més del que treballava.

Jo estic treballant des dels catorze anys, que no és que jo era el rei del mambo.
Per això li dic que en ningun moment davant de mi s'ha parlat de res d'això, i si s'haguera parlat, ho haguera tallat al minut.

I després li contaré eixe senyor el que em va demanar, que a la millor és perquè està un poc enfadat en mi.
Eixe senyor em va demanar abans d'anar-se'n de la diputació que l'acomiadara en el mes de desembre, que l'acomiadara, que li pagara 70.
000 euros, i aixina tindria dos anys d'atur.
Fixe's la germanor que teníem ell i jo.

Â«Tu m'has de dir per què te'n vols anarÂ», això en desembre, eh, se'n va anar en desembre, el dia vint-i-tants.
Â«M'has d'explicar per què te'n vols anar i què has fet.
Â» I no em va dir res.
Soles em va dir una cosa: Â«No vull eixir esplugat d'ImelsaÂ».
Només.
Ni el vaig tirar al carrer, ni li vaig pagar els 70.
000 euros que volia, ni va cobrar els dos anys d'atur, i sap què va fer, no?

Va agarrar, se'n va anar a Equador i mos vam assabentar que estava en Equador perquè al cap de dos mesos o tres mos va vindre una factura a la diputació diguent-mos que se devien 10.
000 euros d'Equador.
Dic: Â«Xe, mosatros no estem en EquadorÂ».
I per ahí mos vam assabentar que l'amic estava en Equador.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Li done la paraula al senyor Pastor, per huit minuts.

El senyor Pastor Llorens:

Sí, gracias, presidenta.

Señor Rus, buenos días y bienvenido a esta comisión.

Lo primero que queremos desde el grupo es poner de relieve y de manifiesto una vez más, porque yo creo que conviene siempre centrar las cuestiones y no dejar que esto funcione.
.
.
Porque una vez estuvimos en la comisión de los jueves, hemos participado, para acabar siendo la comisión de los lunes.
Y no, tiene que ser una comisión especial de investigación sobre la contratación de La Generalitat con la trama investigada en el marco de la operación Taula.

El senyor Rus Terol:

Per això ho dic.

El senyor Pastor Llorens:

Ese es el título.
Aquí lo más importante, ese es el objeto de la comisión.
No solo es un título que se pone en las carpetas para contener el orden del día, sino que además es el objeto de la comisión.
No es un título elegido al azar para ir trayendo comparecientes aquí, a ver por dónde suena la flauta.
Ese es el objeto.
Yo le quiero preguntar, la primera, señor Rus, la primera…

El senyor Rus Terol:

Però un minut, un minut.
Però un minut, un minut, un minut.
Perdó.
Per això he preguntat jo: no sé a què vinc.
I clar, pareixia que jo fóra de poble.
Sóc de poble, però tant no.

La senyora presidenta:

Senyor Rus (inintel·ligible)

El senyor Pastor Llorens:

Sí, sabíamos que la pregunta era retórica, y que además era irónica.

Y yo le quiero hacer la primera pregunta, después de leer el título, que es el objeto de la comisión, le quiero preguntar, para que quede así en el Diario de Sesiones, cuántos cargos a lo largo de su vida política, que ha sido dilatada, a lo largo de su trayectoria, cuántos cargos ha ostentado usted en la Generalitat valenciana.

El senyor Rus Terol:

Cap.

El senyor Pastor Llorens:

Ninguno.

El senyor Rus Terol:

Cap.

El senyor Pastor Llorens:

Comisión de investigación sobre la contratación de La Generalitat por la trama investigada en el marco de la operación Taula, con La Generalitat, pero usted no ha formado parte nunca, o sea, no ha ostentado nunca ningún cargo en dicha entidad, en dicha administración, en dicha institución.
Es decir, en la Generalitat valenciana.

Bien, dada la respuesta a esa pregunta, le quiero hacer, aun así, fíjese, aun así, le quiero hacer una segunda pregunta, y es: ¿ha tenido usted, señor Rus, conocimiento de la existencia de pagos irregulares o cobros en la fundación Jaume II el Just?

El senyor Rus Terol:

Ni idea.
Ni sabia què era això de la fundació ni de què se tractava, i al final em vaig assabentar que la fundació estava portant el tema d'ahí, de la Valldigna, ni més ni menys.

El senyor Pastor Llorens:

Muy bien.

Una tercera pregunta y es: se han puesto aquí de manifiesto por parte de los portavoces de los grupos políticos que me han precedido el nombre y algunos de los contratos de determinadas empresas conocidas y reconocidas, no precisamente por contratar con la administración, en este caso pública valenciana, sino porque son empresas de renombre, son empresas constructoras potentes en el ámbito de la construcción, de la inmobiliaria, del sector, en definitiva.
Y contextualizando en aquellos años, sobre todo.

Yo le quiero hacer una pregunta, si alguna de aquellas adjudicaciones se hizo, en lo que a usted le refiere, que no es La Generalitat, en la diputación, al margen de la ley de contratos o al margen de la ley de contratos del estado, de contratación pública.

El senyor Rus Terol:

En la diputació tot el que es feia era exquisit.

El senyor Pastor Llorens:

¿No tuvo usted nunca informes de reparo, informes en contra por parte del interventor, del secretario.
.
.
?

El senyor Rus Terol:

Nunca, nunca.
Nunca, nunca, nunca.

El senyor Pastor Llorens:

Ni con esta ni con otras empresas, imagino.

El senyor Rus Terol:

Nunca.

El senyor Pastor Llorens:

Perfecto.

El senyor Rus Terol:

Nunca ha habido ningún impedimento.
Hombre, técnicamente había una obra, no sé qui m'ha dit, no sé qui m'ha preguntat.
Es que dijo que había sobrecostos de no sé qué.
I a mi què em diu?
I a mi què em diu si n'hi havia sobrecostos?
Si hi havia sobrecostos, és que ahí no els havien de posar, ahí els sobrecostos…

El senyor Pastor Llorens:

Pero la pregunta que yo estoy haciendo, ¿usted no adjudicó nunca ni a esta ni a otras empresas fuera del sistema de contratación público ni con informes desfavorables…?

El senyor Rus Terol:

Ni he estado nunca en carreteras, nunca.
No sé ni dónde está.

El senyor Pastor Llorens:

Perfecto.

El senyor Rus Terol:

Ja tenia prou faena allí, en la diputació.

El senyor Pastor Llorens:

Y sí que quería a estas preguntas, quería hacerle una que la he apuntado conforme iba usted interviniendo al principio, atendiendo a otros portavoces, y es qué quería, quiero preguntarle, señor Rus, qué quería decir usted esta mañana, cuando ha afirmado, y lo he marcado aquí, lo he escrito literal, que la oposición, he entendido que lo ha dicho usted, yo quiero saber qué decía exactamente cuando ha dicho que la oposición le hacía la ola al señor Benavent, al autodenominado yonqui del dinero.
¿Podría ser usted más explícito?

El senyor Rus Terol:

Cuando iba a cualquier comisión, que la hacíamos una vez al año, allò era la ola.
Todo aprobado.
Menos al final, siempre qué pasa, que quan falten un any, ya no aprueban nada, y entonces me abstengo.
La ola.
I clar, ahí sí que me preocupava, de dir: Â«Xe, açò com pot ser?
Tanta germanor.
Això són les Falles nomésÂ».
Però era la ola.
Todos.

El senyor Pastor Llorens:

Porque normalmente esos grupos de la oposición me imagino que con otras entidades o tal dentro la propia institución no serían tan amables o no habría tanta ola.

El senyor Rus Terol:

No lo sé.
No lo sé, perquè no estava.
 Yo estaba una vez al año, que era el presidente del consejo de administración.
(Inintel·ligible) …  primer punto del orden del día, aprobación del acta anterior.
No se l'havia llegit ningú, per descomptat, i tots: Â«SíÂ».
Número dos, cuentas del año 2014, o 2013.
I com les quadràvem totes…

El senyor Pastor Llorens:

Estamos hablando de Imelsa.

El senyor Rus Terol:

Sí, sí, les quadràvem totes…

El senyor Pastor Llorens:

El señor Benavent al frente de Imelsa.

El senyor Rus Terol:

…-sí, sí- aleshores, pam pam, superàvit 240.
000 euros.
La ola.

Número tres, aprobación de las cuentas de 2014.
Tot quadrat, perfecte.

Número cuatro, informes, auditoría…, crec que era Price Waterhouse.
Impecable.

Y, número cinco, ruegos y preguntas.
I tots corrent perquè, com no cobràvem les comissions, tot se n'anaven.
(Veus) Xe!
Això ho he vist jo, això no m'ho ha contat ningú.
Fins que, com me pareix allò tan…, com havia de quedar-me, havia d'anar…, aleshores, al final, li ho vaig traspassar a u, li vaig dir: queda't tu de president, que jo tinc una altra faena; i me n'anava a fer faena, perquè allò era garbellar aigua.

Todo aprobado.
Aleshores, ara es queixen d'ell?

Em va enganyar a mi, eh?
A mi em va enganyar.
Jo no pensava que eixa persona podia fer això.
A mi em va enganyar, però a mi i a tots els que estaven allí.
Xe, la ola!

Després, anaven anar a demanar-li: xe!
, veges a vore si claves a ma tia o mon tio o.
.
.
, algú de l'oposició.

El senyor Pastor Llorens:

Jo volia preguntar-li, senyor Rus, si li sona o si recorda vosté en aquell context de tanta germanor entre els grups de l'oposició i el senyor Benavent, en l'època de fer la ola els grups de l'oposició al senyor Benavent, si recorda que podia hi haver algun tipus d'acord entre cavallers o acord inclús institucional per a fer front, per part de, en aquells moments, Imelsa, al càrrec, digam, al cost del cotxe.
.
.
, no diria jo oficial, però sí que al cotxe que li corresponia al secretari general del PSPV, en aquells moments senyor Alarte.

El senyor Rus Terol:

No, no.
No sé res.
I, si ho haguera sabut, ho haguera tallat.
No.

Jo allí normalment tractava amb qui estava de responsable.
.
.

El senyor Pastor Llorens:

Al principi del càrrec del senyor Alarte.

El senyor Rus Terol:

.
.
.
quan jo vaig entrar.

No ho sé, no tinc ni idea jo.
.
.
Però pense que no, eh?
, pense que no.
Allí estava el senyor Rubio, que era una persona honorable i un fenomen.
I, després, estava el senyor.
.
.
, com li diuen?
, este de Gandia que estava allí; jo sempre he tingut amb ell una relació correcta, mai hi ha hagut ningun problema i.
.
.
Pense que no, eh?
Però, bé, després de tot açò, ja m'ho crec tot.
No puc dir que no, eh?

El senyor Pastor Llorens:

Molt bé.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pastor.

Ara té vosté l'oportunitat d'utilitzar deu minuts per a expressar el que considere oportú per a completar la informació i les preguntes que se li han formulat.

El senyor Rus Terol:

No, bé, no, perquè el m'han.
.
.
, he contestat.
Però, si hi ha alguna que no l'he contestada, me la tornen a preguntar i la contestaré.

Però sí que vullguera fer una rectificació d'abans, que pareixia que jo havia vingut ací a burlar-me de tots.
Conforme ha dit el responsable del Partit Popular, el text de vindre ací era Generalitat valenciana; per això dic: no sé per a què me criden.
Si és per a la diputació, el que faça falta; si és per a l'Ajuntament de Xàtiva, també; però per a La Generalitat.
.
.
, és que no he tingut mai ni hora.
Vull dir, ells han treballat en allò que havien de treballar i en la diputació el responsable era jo i en La Generalitat els responsables serien els consellers o, com a màxim, el responsable seria el president.
Però, d'ahí a la resta, no ho entenc, però bé.

Més preguntes.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Aleshores, li done la paraula al portaveu del Grup Ciudadanos, per un temps de cinc minuts.

Senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Sí.
Gracias, presidenta.

Señor Rus, yo creo que usted está aquí por…, yo veo dos nexos de unión de usted con la trama o la supuesta trama que aquí estamos intentando sacar.
Uno, que usted ya ha dicho que no es cierto, que ese supuesto enfado suyo porque en el reparto con el president Camps, pues, usted no salía beneficiado y que usted ha dicho que no se ha producido nunca ese enfado ni ese reparto de dinero en B.
Y, otro, que yo es por el que le quería preguntar ahora -vamos, usted ha dicho que de eso sí que sabe-, sobre el tema de fichajes, ¿no?

Yo creo que hay un fichaje del que usted es responsable y que a mí me gustaría que nos diera luz sobre ese y es el de Marcos Benavent.
Porque usted ha dicho que Marcos Benavent no repite en las listas de Játiva, pues, más o menos, porque ya no contaba con él y que había que darle aire a las listas.

El senyor Rus Terol:

No.
Que normalmente, cuando uno va dos legislaturas, pues, o cambias o te tiren.
Entonces…

El senyor Subiela Chico:

Usted no lo renueva.
Luego, no sabe qué es de él.
.
.

El senyor Rus Terol:

Durante cuatro años.

El senyor Subiela Chico:

… mientras está en la Fundación Jaume II el Just.
Y, luego, se lo encuentra usted en la sede del PP…

El senyor Rus Terol:

En la sede del partido.

El senyor Subiela Chico:

…, ahora nos explicará si sabe qué estaba haciendo en la sede del PP el señor…

El senyor Rus Terol:

Él estaba en Nuevas Generaciones, estaba trabajando para el partido.

El senyor Subiela Chico:

Estaba trabajando para el partido.

El senyor Rus Terol:

Pero que yo no estaba allí, ¿eh?

El senyor Subiela Chico:

Correcto.

El senyor Rus Terol:

Que yo fui presidente del partido…, no me'n recorde quan, però no sé si va ser en 2004 o…

El senyor Subiela Chico:

De no repetir en las listas…

El senyor Rus Terol:

…No, 2004 no.
2005 o 2006.

El senyor Subiela Chico:

De no repetir en las listas de Játiva, de estar cuatro años sin saber de él y de encontrárselo en la sede…

El senyor Rus Terol:

En la sede.
Sí, en la sede.

El senyor Subiela Chicco:

…trabajando, dígame usted qué méritos reúne ahí el señor Marcos Benavent para que usted lo fiche para ser gerente de Imelsa.

El senyor Rus Terol:

Él tenía mucho, mucho…, diría yo, mucha personalidad y era una persona muy afable.
Y, sobre todo, la gestión que tenía que hacer allí simplemente era mantener que las brigadas funcionaran.
Y el dinero que había allí era muy poco.
Él no gestionaba.
Imelsa era simplemente tal y había un millón o millón y medio que era para comprar gasoil, para comprar los trajes, para…, nada más.

Y, ¡ojo!
, impecable, impecable.
La gestión ahí, impecable, a nivel de trabajadores.
Ahora es un desastre.
¿Ahora?
.
.
.

El senyor Subiela Chico:

Ya, pero, bueno…

El senyor Rus Terol:

…Ahora es un desastre.
Ahora, ahora.
Pero allí, entonces, pregunte.
Cuando tenía que (inintel·ligible) … las botas de trabajo y los…

El senyor Subiela Chico:

No, si a mí, mire, en esta comisión lo de Imelsa no nos interesa.
Además, si usted no dice…

El senyor Rus Terol:

¡Uy!
, me está hablando de Imelsa.
Yo le estoy diciendo lo que…

El senyor Subiela Chico:

Yo le estoy preguntando…

El senyor Rus Terol:

Usted me ha dicho por qué…

El senyor Subiela Chico:

…por el fichaje.

El senyor Rus Terol:

Porque era…

El senyor Subiela Chico:

Usted le dice que no le vale para las listas de Játiva.
Usted le dice…

El senyor Rus Terol:

No, no, no le he dicho… No, no, no, no.

El senyor Subiela Chico:

¡Uy!
, pues, dígame usted…

El senyor Rus Terol:

No, no, no.

El senyor Subiela Chico:

¿No?

El senyor Rus Terol:

No.
Normalmente, hay que oxigenar.
Y no digo que no me valga.
Hay que oxigenar.
Y una lista que está dos legislaturas, a la tercera hay que cambiar.

Eso de que no me vale, no.
Yo no he dicho que no me vale.

El senyor Subiela Chico:

A ver, yo entiendo que cuando alguien ficha a alguien es porque puede aportar un valor.
Y una persona que ya ha sido oxigenada en Játiva, que lleva cuatro años sin saber de él, simplemente encontrárselo en Nuevas Generaciones, en la sede, reúne suficiente valor para ficharlo para Imelsa…

Claro, yo pensaba que darle la gerencia de Imelsa era un premio suficientemente importante…

El senyor Rus Terol:

Hombre, claro, claro.

El senyor Subiela Chico:

…Ahora, si usted me dice que el gerente de Imelsa pasaba como con el gerente de la Fundación Jaume II el Just, que no tenía competencias en la ejecución de nada…

El senyor Rus Terol:

No, no.
No, no, perdón.
El gerente de Imelsa tenía todas las competencias de Imelsa,…

El senyor Subiela Chico:

Sí, sí, sí.

El senyor Rus Terol:

…ni una más; no de la diputación, de Imelsa.

El senyor Subiela Chico:

Sí, sí.
No, de la diputación no.

Usted ha dicho antes que, bueno, tampoco tenía que hacer mucho porque no tenía competencias.

El senyor Rus Terol:

Y, durante el tiempo que ha estado…, que, si quiere, pregunta a los que están ahora, les pregunta: ¿cómo ha ido eso?
Perfecto.
Se cobraba al día, se funcionaba perfecto, había material, no había problemas.

Ha sido, ahora, cambiar la gestión y no hay material, se rompe el coche, allà no se pot pagar, la ropa no sé qué.
Bueno, eso es lo que me dicen todos.
Un desastre.

Cuando estaba él, un crack.
Però se li'n va anar el cap, es coneix.

El senyor Subiela Chico:

La Fundación Jaume II el Just también hizo crack en el (inintel·ligible) … general de deudas.

El senyor Rus Terol:

No, no, no.
¡Ojo!
, aquí no hay ninguna deuda, ¿eh?
Ninguna deuda.

El senyor Subiela Chico:

Yo es que, con lo de las deudas y el déficit de ustedes, alucino.

El senyor Rus Terol:

Pero, perdón, perdón, ninguna deuda.
Ninguna deuda.

El senyor Subiela Chico:

¿Qué era déficit también, como el de (inintel·ligible) …?

El senyor Rus Terol:

No, no ha habido ningún déficit, ninguno, ni ahí ni allá -allá, superávit.

El senyor Subiela Chico:

Ni déficit ni deuda ni comisiones…

El senyor Rus Terol:

No, ninguno.
Comisiones no sé si él las ha cobrado.

Ninguna deuda, ni un euro de deuda, ni uno.

Todos los cierres, cuando se cerraba el año, perfecto, avalado por un auditor, ¿eh?
, nada que lo cuente yo, porque yo ese tema no lo llevaba.

Ninguna deuda.

Aquí, si hay…, si se habla de comisiones…, no tiene que ver nada de deudas, de agujeros, de que se ha gastado más de lo que se tenía.
Ninguna deuda, ni ahí ni en la diputación de Valencia.
En la diputación de Valencia todos los años superávit, todos los años; la última vez, el último año, 70 millones de euros y bajada de deuda en ocho años del 50%, ¡ojo!
, ¿eh?
Número uno, ¡che!
, número uno; no número tres ni cuatro, número uno.
Y me la juego con quién quiera.

El senyor Subiela Chico:

Sí, no, no.
Si juéguesela, se la está jugando, se la está jugando.

El senyor Rus Terol:

Me la estoy jugando y lo afrontaré.
¡Ojo!
, y lo afrontaré.

El senyor Subiela Chico:

Cada uno es responsable de sus actos.

El senyor Rus Terol:

Yo soy responsable de lo que he hecho.
De lo que no he hecho, no soy responsable.

El senyor Subiela Chico:

Correcto.

La senyora presidenta:

Gràcies.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, señor Rus.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Li done la paraula per cinc minuts a la senyora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Señor Rus, lo que nos estamos preguntando es si esto era una trama institucionalizada, como una que ya está probada por sentencias que hubo, y si se produjo en la Comunitat Valenciana… Y ustedes son coincidentes en muchas instituciones y tienen muchas vinculaciones entre ustedes.

Yo voy a preguntarle, voy a seguir preguntándole por el señor Benavent, porque me he quedado ahí.
Le decía que hay una grabación en la que usted le enseña a pedir mordidas, en concreto para el geriátrico de Xàtiva a Gerocleop.
No sé si el señor Benavent es hoy ese señor del que yo le hablo.

A mí me gustaría que usted nos dijera cómo califica usted al señor Benavent.
¿Era un protegido suyo; era un zombi; era un yonqui; era un pillastre, como dijo el señor Burgos; o era una seña de identidad del Partido Popular?
¿Qué era el señor Benavent?

El senyor Rus Terol:

Una seña de identidad del Partido Popular no.
Todo lo otro, lo que usted quiera decir lo dice.

La senyora Meco Tébar:

No, yo le pregunto a usted.
Yo tengo mi opinión, pero quiero saber…

El senyor Rus Terol:

Yo la mía me la reservaré para cuando esté delante del juez,…

La senyora Meco Tébar:

Muy bien.

El senyor Rus Terol:

…si le parece bien.

La senyora Meco Tébar:

Sí, sí.

Usted ha dicho en varias ocasiones y lo ha repetido hoy que no les hacía falta el dinero y que, con lo que teníamos, jugábamos.

El senyor Rus Terol:

Para el partido provincial.

La senyora Meco Tébar:

Para el partido, sí, sí, voy ahí.

El senyor Rus Terol:

Para el partido provincial, ¿eh?

La senyora Meco Tébar:

Que con lo que tenían ustedes, jugaban.

Y digo yo, me pregunto, como se preguntarán los valencianos, si a ustedes no les hacía falta el dinero, ¿por qué cedió usted gratis las instalaciones al Partido Popular?
¿Por qué no les cobraban?
Si no tenían problema de dinero, ¿por qué no…?

El senyor Rus Terol:

¿Qué instalaciones?

La senyora Meco Tébar:

Las instalaciones que eran públicas, las ha cedido usted.

El senyor Rus Terol:

Pero, ¿cuáles?

La senyora Meco Tébar:

En Xàtiva varias ha cedido usted para actos o actividades del Partido Popular.

El senyor Rus Terol:

¿En Xàtiva?
¡Ojo!
, en Xàtiva, ¿cuáles?
¿Cuáles?
¿Cuáles?
Dígame cuáles.

La senyora Meco Tébar:

Sí, sí, ha cedido usted…

El senyor Rus Terol:

Pero, ¿cuáles?
Todas las que hicieran falta.

La senyora Meco Tébar:

…por importe de 3.
600 euros.

El senyor Rus Terol:

Pero, ¿de qué?

La senyora Meco Tébar:

Públicas.

El senyor Rus Terol:

Eso no es verdad, no es verdad.

La senyora Meco Tébar:

Está probado.

El senyor Rus Terol:

No es verdad.
Está probado, ¿de qué?

La senyora Meco Tébar:

Está probado que no existe factura alguna de los actos…

El senyor Rus Terol:

En Xàtiva no se ha.
.
.
Todas las instalaciones que había eran para todos los partidos.

La senyora Meco Tébar:

¿Sí?
¿Quiere usted decir que no ha hecho usted numerosos actos del Partido Popular en Xàtiva…

El senyor Rus Terol:

Todos lo que ha hecho falta.

La senyora Meco Tébar:

…y no quería salir con Ferrari, con el señor Mariano Rajoy?

El senyor Rus Terol:

El Ferrari era mío, ¿eh?
El Ferrari era mío, ¿eh?

La senyora Meco Tébar:

Pero digo que a usted (inintel·ligible) …

El senyor Rus Terol:

Pero era mío, ¿eh?

La senyora Meco Tébar:

Sí, sí.
Pero, ¿ha hecho usted o no actos en Xàtiva para el Partido Popular?

El senyor Rus Terol:

Todos los que… Todos.

La senyora Meco Tébar:

¿Cobraba para las instalaciones?

El senyor Rus Terol:

Pero, ¿dónde estaba…?

La senyora Meco Tébar:

¿Cobraba el alquiler de las instalaciones públicas?

El senyor Rus Terol:

Si se tenía que cobrar, sí.

La senyora Meco Tébar:

Y, ¿dónde están las facturas?

El senyor Rus Terol:

No, no.
Si se tenía que cobrar, sí.
(Veus)

Vamos a ver, si la casa de la cultura se tiene que cobrar, la pagamos…

La senyora presidenta:

Senyor Pastor, guarde silenci.

El senyor Rus Terol:

…Pero, mira por dónde, resulta que la casa de la cultura no se cobraba.
(Veus)

Luego, resulta que, si teníamos que hacer en el campo de fútbol, pues, tampoco…

Había espacios electorales, ¿no?
, digo yo, ¿o es que ahora no nos enteramos?

La senyora Meco Tébar:

Sí, sí.

El senyor Rus Terol:

Lo que pasa es que tocan de oído.

La senyora Meco Tébar:

Nos enteramos de tanto, señor Rus, nos enteramos de tanto, que sigue doliendo, señor Rus.

El senyor Rus Terol:

¿Que no me ha dicho que son 3.
600 euros?
Dígame dónde.

La senyora Meco Tébar:

Vamos a hablar de…

No, si se lo he dicho, se lo he dicho.

El senyor Rus Terol:

¿Dónde?
¿Dónde?

La senyora Meco Tébar:

Sí, sí, se lo he dicho.
(Se sent una veu que diu: Â«¿Dónde?
Â»)

El senyor Rus Terol:

Pero, ¿dónde?

La senyora Meco Tébar:

La adjudicación… ¿Estoy con usted, señor Pastor, o estoy preguntándole al señor compareciente?
(Se sent una veu que diu: Â«Debería ser rigurosa.
Â») No, soy rigurosa, soy rigurosa.
Otra cosa es que a usted no le guste, señor Pastor.
(Veus) Porque a usted no le gusten las preguntas… Mi interrogatorio no lo dirige usted, señor Pastor.

La senyora presidenta:

Per favor, per favor.

Per favor, respecten la persona que està en el torn de la paraula, per favor.

La senyora Meco Tébar:

Le ruego que tenga en cuenta la interrupción.

La senyora presidenta:

He paralitzat el temps des de la interrupció que ha patit.
No es preocupe, senyora Meco.

Moltes gràcies.

La senyora Meco Tébar:

Vamos a ser rigurosos, como usted pide.

Vamos a hablar de adjudicaciones y vamos a hablar de los ledes.
Vamos a hablar de ese contrato millonario, de ese negocio dorado, de esos 30 millones destinados a cambiar la iluminación.
Vamos a hablar de esas luces en palés, de esas luces averiadas…

El senyor Rus Terol:

¿Cómo?
¿Cómo?

La senyora Meco Tébar:

Sí, sí, está probado.
Es que yo he visto los contenedores allí, en un vídeo, que se pueden ver.
(Algú riu)

Vamos a hablar de esa central de compras que usted genera.
Vamos a hablar de un contrato adjudicado a una empresa, Inelcom, que no tenía experiencia alguna en iluminación.

El señor Pedro García dijo que eso ya estaba pactado.
¿Con quién estaba pactado, señor Rus?
¿Con usted?

El senyor Rus Terol:

No, no tengo ni idea, no tengo ni idea.
No tengo ni idea, pero, (veus) cuando quiera hablar del tema de bombillas de led, cuando quiera, le hago una sesión…

La senyora Meco Tébar:

Nos hace una sesión.

El senyor Rus Terol:

Número uno.
Han copiado todos en España, todos.
(Veus)

La senyora Meco Tébar:

Señor Rus, la financiación ilegal del Partido Popular en la comunitat es un hecho, es un hecho.
Así lo han declarado ex altos cargos.
(Veus) Es un hecho y me limito a remitirme a las declaraciones…

La senyora presidenta:

Senyor…

La senyora Meco Tébar:

Es que, señora presidenta…

La senyora presidenta:

Senyor Pastor, per favor, deixe finalitzar la intervenció, les preguntes de la portaveu del Grup Podemos.

Després, vosté ha demanat la paraula i tindrà la paraula, però pel motiu que, després, haurà d'explicar.

Aleshores, ara, s'espera i tinga respecte per la persona que està en l'ús de la paraula.

Gràcies.

La senyora Meco Tébar:

De la financiación ilegal ha hablado el señor Crespo, el señor Álvaro Pérez, Correa, Costa, siguen las declaraciones en tribunales esta semana.

Y yo le pregunto: ¿sigue creyendo usted que no se quema con las manos defendiendo al señor Camps?

El senyor Rus Terol:

En absoluto, y si me las quemo, me posaré després Nivea.
(Rialles)

La senyora Meco Tébar:

Y la última pregunta que me gustaría hacerle es que usted ha dicho que se siente abandonado, hoy ha dicho que está en régimen de apartheid, y yo le pregunto: cuando uno recauda y se la juega recaudando, hasta Â«dos milions de pelesÂ» que tengamos constancia, ¿considera usted que es injusto que lo arrinconen?
¿Considera usted que lo aparten cuando lo detienen?
¿Considera usted que es injusto que lo tengan en apartheid?

El senyor Rus Terol:

Yo considero injusto que yo estuve un día o dos en el calabozo y el yonqui del dinero que dijo que había robado no ha estado ningún día.
Eso es lo que considero injusto.
Todo lo demás lo dirimiremos en el juzgado, no tengan ninguna duda.

Pero eso sí que es injusto, un señor que dice que ha robado, que se va del país, que está asustado, que se vaya, se le acabe el dinero, vuelve, pacta lo que le ha dado la gana, ha dicho lo que le ha dado la gana, y a partir de ahí se le cree un señor y no está ni un día en el calabozo, y yo he estado dos días, eso sí que es injusto.

Pero, bueno, dicen que la justicia es así.
Yo creo en la justicia, si no creyera en la justicia, m'havia pegat un tir, ¿eh?
Però gràcies a Déu no m'ha passat això pel cap.
Però si no creguera en la justícia jo no estaria… Perquè això és una bogeria, una bogeria, un senyor que diu ell que ha robat i que no estiga en el calabós, ¿i que estiga jo i altres persones?
No ho puc entendre.
Però, bé, mos vorem les cares en el jutjat.

La senyora presidenta:

Gràcies.

N'hi ha una petició de paraula.
¿Per què vol vosté la paraula, senyor Pastor?

El senyor Pastor Llorens:

Sí, muy breve, presidenta.

Es una cuestión de orden…, yo, a ver, no comparto y puedo llegar a entender…

La senyora presidenta:

La Â«cuestión de ordenÂ» no està en el reglament, diga'm exactament per què vol paraula.

El senyor Pastor Llorens:

Se la explico, si me da medio minuto.

Yo no comparto -como le digo- pero puedo llegar a entender que algún grupo político pueda desviarse del objeto de la comisión; le digo que no lo comparto pero lo puedo llegar a entender.

Pero sí que le pido a la presidenta que intente centrar y cuando alguien sin darse cuenta, o dándose, se desvía del objeto de la comisión, que la presidencia por favor intente centrar el objeto de la comisión.

Nada más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pastor, per les seues apreciacions.

En qualsevol cas, esta presidenta no va a qüestionar les línies d'investigació de cap portaveu.
Estem en una comissió d'investigació que té moltes ramificacions.
Aleshores, cal respectar la investigació que està fent cada un dels portaveus i, després, també les persones que compareixen tenen el dret a respondre i explicar-se de tot el que estimen convenient i el temps suficient.

Aleshores, considere que les seues apreciacions no són oportunes.
Moltes gràcies.

No anem a obrir un torn de paraules, anem a continuar amb la compareixença, sobretot per respecte a la persona que ha vingut ací a passar el matí, a respondre les preguntes que vostés han de formular.
Moltes gràcies.

Té vosté cinc minuts.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyora presidenta.

A mi, la veritat és que no tindria per què fer-ho, ¿no?
, però vaig a justificar el fet que vosté estiga ací avui.

Vosté, a més que sí que formava part de La Generalitat perquè era diputat en estes Corts, i Les Corts, segons l'Estatut, formen part de La Generalitat, encara que el senyor Pastor sembla que no ho sap, vosté va ser patró de la Fundació Jaume II el Just, tenia relació amb moltes de les persones que estan implicades, imputades, investigades i estan sent jutjades en la trama Taula i, per tant, és d'interés per a esta comissió que vosté comparega i perquè, a més, s'estan investigant contractacions d'eixa fundació de la qual vosté era patró que acabaven en mordidas, i resulta que n'hi ha gravacions que apunten que el senyor Rus decidia com se repartien i a qui se repartien eixes comissions, comissions que venien d'empreses que contractaven amb els ajuntaments, amb La Generalitat, i que contractaven, també, amb la diputació.
I que si la corrupció del Partit Popular no tenia fronteres, esta comissió tampoc ha de tindre fronteres per a investigar el que puguem trobar.

Senyor Rus, vosté abans m'ha dit que se troba el senyor Benavent, en 2007, en la seu del Partit Popular.
Això vol dir que el senyor Benavent estava treballant per al Partit Popular en eixe moment?

El senyor Rus Terol:

Estava en Noves Generacions, allí.
No tinc ni idea, perquè jo no estava allí, eh?

El senyor Ferri Fayos:

No sap vosté en quina data de l'any era, veritat?
Perquè…

El senyor Rus Terol:

No m'enrecorde.
Abans de ser jo president de la diputació.
No m'enrecorde.
Si jo vaig ser en el 2006, doncs seria en el 2005.
No ho sé.
No ho tinc ara.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

I abans de contractar-lo en Imelsa, que vosté també m'ha dit que se'l va trobar per la seu del Partit Popular?

El senyor Rus Terol:

Estava allí, estava en la seu.
Home, clar!

El senyor Ferri Fayos:

Val.
Un lloc més de treball que tenia el senyor Benavent.

Bé, senyor Rus, tornem a vosté.
Un informe de l'UCO, que el tinc ací, incorporat al sumari del cas Taula, sobre la compra de participacions en les empreses FDM, SL, Artinvest 2007, SL, i Geneva Fondo Inmobiliario, SA, destaca que es va moure cert volum de fons al Brasil, que alguns mitjans de comunicació diuen que si va ser 1,8 milions d'euros.
Quina relació té vosté amb Brasil?

El senyor Rus Terol:

No li puc contestar això perquè està en el sumari i jo encara no he parlat en el juí d'això, però, però, van enviar una rogatòria a Brasil a vore on estaven els diners.
Jo fa quaranta anys que no he anat a Brasil, quaranta.
Allí vaig encomanar la meua filla, quaranta anys, quaranta.
Ojo!
, i segons dia ahí tenia diners, solars, pisos, plantes baixes.
.
.
I jo, estic content de.
.
.
, xe, ni Berlusconi!
És a dir, quaranta anys tenint propietats per tot el món i no he anat ni al Brasil.
Vull referir-me.
.
.
Eixos senyors de l'UCO, que són uns fenòmens, hauran de demostrar a on estan, com i de quina forma.
I jo no vull parlar res de tot això perquè realment a mi encara no se m'ha citat al jutjat.
No seria correcte que se parlara ací abans d'anar-hi i dir-li-ho al senyor jutge i al senyor fiscal.

El senyor Ferri Fayos:

I té vosté interessos en Portugal, empresarials?

El senyor Rus Terol:

Ni un.
En tenia un quan tenia l'empresa, FDM, i farà quinze anys vaig haver d'anar allí a tancar allò i vindre-me'n corrent.
No li vull donar més explicacions.

El senyor Ferri Fayos:

Coneix les empreses Finlar Productos de Consumo.
.
.

El senyor Rus Terol:

Home, eixos són els que venen el tauler, de la fusta, Finlar.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
i Finlar Productos de Consumo LTD?

El senyor Rus Terol:

Igual serà.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

En Regne Unit?

El senyor Rus Terol:

Regne Unit?
Productos de Consumo LTD és de Regne Unit, i Productos de Consumo LDA és de Portugal.
Les coneix estos dos empreses?

El senyor Rus Terol:

L'empresa Finlar és la més important de tot Portugal i està també en Espanya, és la que porta el tema de fusta.
I jo li comprava a.
.
.
Jo, i moltes empreses, compràvem ahí.
(Rient)

El senyor Ferri Fayos:

Li ho dic perquè segons les dades del registre mercantil que reflectix l'informe de la Guàrdia Civil, en esta empresa portuguesa, Productos de Consumo LDA, Finlar.
.
.

El senyor Rus Terol:

Finlar era meua, perdó,.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

Vosté figura com a.
.
.

El senyor Rus Terol:

Era d'FDM.
.
.
Sí, teníem una filial en Portugal, que es dia Finlar, que estava en Porto.

El senyor Ferri Fayos:

Val.

El senyor Rus Terol:

I algun dia, si vol, li done un catàleg i voràs, en portugués.
Encara tinc per allí catàlegs en portugués.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Li done la paraula a la senyora Tirado per cinc minuts.

Gràcies.

La senyora Tirado Museros:

Sí, gràcies, senyora presidenta.

Senyor Rus, mire, de les adjudicacions presumptament amañades a l'ajuntament del qual vosté era alcalde i a la Diputació de València, i a Imelsa.
.
.

El senyor Rus Terol:

Altra vegada?

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
sent vosté president -deixe que m'explique, per favor-, no sols ha de respondre davant de la justícia sinó també davant d'esta comissió d'investigació, i li explicaré per què.

Nosaltres, en esta comissió d'investigació el que volem saber és com d'allargada era la seua ombra.
.
.

El senyor Rus Terol:

U cinquanta nou.
(Rialles)

La senyora Tirado Museros:

Bé, si vosté fa broma d'estes coses, doncs, en fi,.
.
.

El senyor Rus Terol:

Ai, doncs clar que he de fer broma.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
vosté sabrà.

El senyor Rus Terol:

Diga'm vosté… Diga'm vosté en quina empresa hi ha hagut…

La senyora Tirado Museros:

Li estic diguent, li estic diguent el que volem… Si me deixa acabar, per favor.

El senyor Rus Terol:

Sí, sí, clar, com no?
Perdó.

La senyora Tirado Museros:

El que volem saber era com d'ample i estés era el seu àmbit d'actuació, ja que, encara que vosté ho negue, com a president alguna cosa hauria de saber de tot el que estava passant.

El senyor Ferri li ha parlat de la seua acreditada relació amb el senyor Benavent.
Vosté el fitxa en l'any 1995, forma part de l'ajuntament com a regidor, ha dit, pareix que comença una relació que es va afermant durant el temps, en què vosté compta amb el senyor Benavent com a mà dreta en l'ajuntament i també en la diputació; pareix que el senyor Benavent mai va trencar les relacions amb vosté, senyor Rus.
I a mi m'agradaria saber si en el temps en què el senyor Benavent estava treballant des de la conselleria de cultura o des de la Fundació Jaume II el Just o no sabem molt bé des de quina òrbita treballava el senyor Benavent, si estava recaptant recolzament perquè vosté fóra en 2007 el president de la diputació.
Si treballava per a vosté per a projectar-lo políticament?
Perquè pareix ser que el senyor Benavent va complir amb vosté.

I també tot pareix indicar, segons com ha anat funcionant la cronologia dels fets, que vosté va complir amb el senyor Benavent i el va premiar amb la gerència d'Imelsa.
Em podria concretar totes aquestes relacions, senyor Rus?

El senyor Rus Terol:

Jo, de relacions extramatrimonials no parle, perquè el que m'ha dit és de tal barbaritat… Vosté està diguent-me ja d'entrada que jo amb ell he de complir perquè ell ha complit amb mi.
Però diga'm en què.
És que no ho sé.

La senyora Tirado Museros:

No, projectant-lo políticament perquè vosté fóra el president de la diputació…

El senyor Rus Terol:

Ell a mi?
Ell a mi?

La senyora Tirado Museros:

…mantenint els contactes dins de la fundació i dins de la conselleria…

El senyor Rus Terol:

Però vosté coneix Marcos Benavent?

La senyora Tirado Museros:

…per a buscar recolzament.

Jo no.
El coneixia vosté.
Per això li pregunte, perquè pareix…

El senyor Rus Terol:

Però vosté creu que pot ell projectar-me a mi?

La senyora Tirado Museros:

Anem a continuar, senyor Rus.
Anem a continuar…

El senyor Rus Terol:

Sí, per favor.
És que ací estem… (Remors)

Ara després li contestaré.

La senyora Tirado Museros:

Vosté figurava com a…, en la Diputació de València, com a patronat de la Fundació Jaume II el Just.
És cert?

El senyor Rus Terol:

No ho sé, jo.

La senyora Tirado Museros:

Vosté diu que vosté no assistia a eixes reunions…

El senyor Rus Terol:

No, que no ho sé, que no ho sé.

La senyora Tirado Museros:

…del patronat, però pel que hem pogut llegir en les actes de la fundació, vosté delegava en diputat provincial, el senyor Salvador Enguix, diputat de cultura.
És el que exercia el control per part de la diputació del que feia o no feia la Fundació Jaume II el Just?
A vosté el mantenia informat de totes les actuacions que feia la fundació?

El senyor Rus Terol:

Jo, de veres, eh?
, no m'agrada menysprear les persones, però jo em pense que vosté ha de tindre un poquet de capacitat que quan una persona està dins d'una fundació, que n'hi han vint-i-sis patrons, el que governa la fundació és el gerent i el president.
Tota la resta van allí de palmeros, de palmeros, li ho dic jo, de palmeros.

La senyora Tirado Museros:

Sí, dons, aleshores…

El senyor Rus Terol:

I ara resulta que vosté està diguent que el senyor Enguix és el que dominava des de la diputació…

La senyora Tirado Museros:

Vosté diu que el patronat no feia res, que acudien de palmeros.

El senyor Rus Terol:

En tots!

La senyora Tirado Museros:

El senyor Burgos diu que tot ho decidia el patronat i el conseller…

El senyor Rus Terol:

Però…, però, però dictat de la gerència, eh?
, no d'altra cosa.
(Remors) Doncs seria el conseller.

La senyora Tirado Museros:

El gerent nega eixa màxima.

El senyor Rus Terol:

Doncs seria el conseller!
A mosatros…

La senyora Tirado Museros:

Alguna cosa tindria a vore el patronat…

La senyora presidenta:

Senyora Meco, guarde silenci.

La senyora Tirado Museros:

…en tot açò, no?
, m'imagine.

El senyor Rus Terol:

Però jo, de…

La senyora Tirado Museros:

Senyor Rus, vosté no exercia… Vosté no podia saber res del que passava en la fundació?
Vosté no sabia res?

El senyor Rus Terol:

Li torne a repetir, no he tingut constància res d'eixa…

La senyora Tirado Museros:

No visitava les obres?
O només se n'anaven a dinar?

El senyor Rus Terol:

Jo?

La senyora Tirado Museros:

Sí, sí, senyor Rus.

El senyor Rus Terol:

De la fundació?
Xe, per favor… (Rient) Vosté no sap ni el que diu.

La senyora Tirado Museros:

Senyor Rus, mire,…

El senyor Rus Terol:

Diga'm, diga'm, diga'm.

La senyora Tirado Museros:

…vaig a dir-li una última cosa.
Mire, la diferència entre qui entra en presó i qui no, és aquella que hi ha entre qui es declara culpable o nega ser-ho.
La diferència pot estar entre qui col·labora i denuncia i qui es sap o es pensa que pot destruir les proves que l'incriminen.
I vosté, senyor Rus, la policia, el fiscal i el jutge, he de dir-li que havien pensat que podria haver-ho fet.
Per això vosté està en esta comissió i per això vosté devia respondre a les preguntes que li han fet en el marc d'esta comissió, senyor Rus.

El senyor Rus Terol:

M'ha agradat molt el text que vosté ha fet.
Això és com si fóra RIP.
Però després li contestaré.
Simplement li vaig a dir, simplement li vaig a dir una cosa, li vaig a dir una cosa: jo no li dic res d'això perquè el que vosté vol que li diga no ho sé.
Vull que ho tinga clar: el que vosté vol que li diga, no ho sé.

I, segon, vull que sàpia que en tots els patronats, la diputació tenia allí una cadira com l'altra diputació de Castelló, com l'altra diputació d'Alacant, però allí, normalment… Bé, jo no he anat, torne a repetir, però normalment els que porten els patronats són o bé el gerent o el conseller responsable i nada más.
Els altres a l'única cosa que van allí és a pegar la cabotada!
O és que no s'enteren?
Pregunte vosté als que estan governant ara a vore què fan els del patronat?
A vore els de la diputació què fan en Jaume el Just o Antonio Martínez.
Vosté pregunte-ho i vorà el que fan.
No res.
Posen ahí davant un d'això d'estos, un coixinet i…, pom, sí, per a no fer-se mal.
I ja està.
Vull que ho tinga clar.
Ara, si vosté està a mi contant-me… És que jo porte vint-i-tants anys en política, eh?
, que he començat de baix i jo sé de què, com i de quina forma, eh?
(Se sent una veu que diu: Â«Són uns irresponsables.
Â»)

Ja ho sé.
Doncs, pregunte-ho…

La senyora presidenta:

Senyora Tirado, ja no està en l'ús de la paraula.

El senyor Rus Terol:

…vosté i ho vorà si són irresponsables.

La senyora presidenta:

Per favor.
Moltes gràcies.

El senyor Rus Terol:

Pregunte-ho.

La senyora presidenta:

Per cinc minuts, li done la paraula al senyor Pastor, pel Grup Popular.

El senyor Pastor Llorens:

Muchas gracias, de nuevo, presidenta.

Al Grupo Popular, quiero decirles que no nos deja nunca de sorprender, no nos deja nunca de sorprender, tanto las conclusiones como la manera que tienen de llegar a las mismas algunos grupos pocos, ¿eh?
No nos deja de sorprender, repito, tanto las conclusiones como la manera en cómo llegan a las mismas algunos grupos políticos.

Y yo me pregunto, haciendo paralelismos sobre lo que acabo de escuchar en la última intervención de un grupo político, y yo me pregunto haciendo un paralelismo, si se supone que don Jorge Rodríguez, presidente de la Diputación Provincial de Valencia y alcalde de Onteniente en ese momento, durmió en el calabozo, porque el fiscal, porque el juez y por las fuerzas de seguridad que algunos han mencionado temían que destruyese pruebas.
Haciendo un simple paralelismo de las conclusiones a los que algunos llegan a afirmar y el modo en cómo llegan, repito, altamente sorprende.
Es alucinante, cuanto menos por utilizar un lenguaje lo más coloquial posible.

Reflexión que quiere hacer el Partido Popular al margen de eso, al margen de eso, es la siguiente.
Estamos en un caso que lleva.
.
.
, no sé si.
.
.

El senyor Rus Terol:

Tres años.

El senyor Pastor Llorens:

.
.
.
algo más de tres años.
.
.

El senyor Rus Terol:

Tres, tres años.

El senyor Pastor Llorens:

.
.
.
en los juzgados; ocho piezas en un juzgado de Valencia -dicho por comparecientes de esta comisión, auténtico bloqueo en algunos de esos juzgados en torno a lo mismo por la complejidad que existe en torno a esas ocho piezas-; 90 documentos que los grupos políticos tenemos que analizar; un mes escaso de vida de esta comisión, si no tengo tampoco malentendido es muy probable que al mes que viene, en marzo, se disuelvan estas Cortes y nosotros vamos a ser los más rápidos del mundo mundial.
.
.
vamos a ser, como usted ha mencionado antes, the Champions League, porque vamos a ser capaces en tan solo dos meses, vamos a ser capaces de correr, de ganar y de hacer lo que se supone que quien se dedica a ello -es decir, la autoridad judicial-, con todos los mecanismos que tiene a su alcance y puestos a disposición de la causa, no ha podido hacer en tres años.

Y nosotros vamos a ser capaces de redactar, de componer, de exhibir públicamente un dictamen que va a afectar al honor de las personas en tan solo dos meses.

Es alucinante y es una pequeña reflexión que desde el Grupo Popular quería hacer.
Porque no me canso de repetir en todas y cada una de las sesiones de esta comisión de investigación que aquí venimos a documentar, que aquí venimos a probar, que aquí venimos a investigar.
Y yo, desgraciadamente y muy a nuestro pesar, he vuelto a escuchar esta mañana, de manera reiterada a los grupos políticos, hablar de suposiciones, lecturas sesgadas de transcripciones, lecturas sesgadas de transcripciones, alusiones en algunos casos a sentencias que no existen, en otros casos hemos oído cómo algún portavoz de un grupo político imputaba y condenaba en casos en los que esa persona, en que ese compareciente ni siquiera formaba parte de la causa, y todo esto, señora presidenta, es cuanto menos alucinante, como le he dicho también en esta intervención.

Y yo, señor Rus, no tengo más preguntas que hacerle.
Pero sí que quiero dejar el tiempo que resta a este grupo parlamentario para que usted pueda aportar, si quiere, algo que pueda aportar al final de lo que se trata, luz al objeto de esta comisión de investigación.

El senyor Rus Terol:

Jo he sentit ací.
.
.
jo he sentit ací en estos moments que m'ha acusat el Partit Socialista, entre altres, de corrupció, corrupció, corrupció.
.
.

Mire, en 1983, Â«de acuerdo con los nuevos pactos -això va a missa, ¿eh?
-, a partir del día 9, los intereses se liquidarán al 9%, brutos, con abono en cuenta trimestralmente y se pagarán en efectivo contra recibo el 2,5% bruto siempre del total de los saldos que este pago se efectuará al trimestreÂ», el Partit Socialista, firmat per la diputació.

¿Vostés van a donar lliçons?
¿Vostés?
Que en l'any 1983.
.
.
-sí, sí, però està en el Partit Socialista- en l'any 1983 se va fer un pacte amb Citibank que el Partit Socialista cobrava el 2,5% dels interessos.
I tinc ací.
.
.
¡atenció!
, i tinc ací tot, ¿eh?

I vull que s'apunten una cosa simplement perquè recorden, que recorden.
.
.
(Algú diu: Â«Presidenta, presidentaÂ») No, sols vull dir-los una cosa.
No, perdó, perdó.
.
.
(Veus) Això sí.
.
.
, perdó, perdó, perdó.
Perdó, un moment.
(Veus) Perdó, això ha eixit.
.
.
, per favor, el que jo estic diguent ha eixit en premsa, ¿eh?
No és que m'ho he inventat jo.

La senyora presidenta:

Un segon, un segon.
Tranquil·litat, per favor.
 

El senyor Rus Terol:

¿Val?

La senyora presidenta:

Si vosté vol el torn de paraula, li'l donaré per a explicar el motiu pel qual el sol·licita, quan acabe d'intervindre el compareixent, que es suposa que està responent a les preguntes formulades pel Partit Popular.
(Algú diu: Â«Això és el que no està passantÂ»)

El senyor Rus Terol:

Jo.
.
.
, per favor, jo li conteste el que vosté vullga després, i vosté m'escolta.
(Algú diu: Â«No, no, és que jo no li puc preguntar ja més, senyor.
.
.
Â») Bé, doncs jo li deixe ací una cosa perquè es quede ahí.
(Algú diu: Â«Però és que jo no li puc tornar a preguntarÂ») ¿Vosté sap el que és.
.
.
?

La senyora presidenta:

Per favor, silenci.
Per favor.

El senyor Rus Terol:

¿Vosté sap el que és Promociones y Ediciones Culturales SA?
¿Ho saben?
Doncs apunte-s'ho: Â«Promociones y Ediciones Culturales SA, 3 millones de pesetas.
Â» Això crec que és de Castelló.
Pregunten qui era el jefe, ¿eh?
Pregunten.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

El senyor Rus Terol:

¿I vostés vénen ací a dir-me de com.
.
.
, que un partit se cobra?
¡Però si vosatros heu sigut els inventors!
¿Què me diuen?

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Rus.
Moltes gràcies per la seua compareixença.

El senyor Rus Terol:

¡Atenció!
Ací tinc -¡atenció!
- l'original, ¿eh?
L'original.
(Algú: Â«Déjelo, déjeloÂ») No, home, no.
Ma mare no vol.
¿Què diu?
Eso me lo llevo yo, tranquilo.
 (Algú diu: Â«Deje que lo leamosÂ») (Inintel·ligible) .
.
.
leído.

La senyora presidenta:

Anem a acomiadar el compareixent i li done.
.
.

La senyora Martínez Ramírez:

No, no, vull que el senyor compareixent escolte el que he de dir, perquè ha sigut ell el que ha fet unes afirmacions que m'agradaria aclarir, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Però, senyora portaveu del Grup Socialista, no existix el torn de rèplica.
Tenim un pla de treball aprovat.
Aleshores, si vosté.
.
.

La senyora Martínez Ramírez:

Sí, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

No li correspon fer l'ús de paraula.
Però si és una qüestió d'ordre, jo li donaria la paraula.
Però si és per a respondre qualsevol cosa que haja afirmat el compareixent, no li correspon.

La senyora Martínez Ramírez:

És una qüestió d'ordre, com li ha donat al senyor Pastor quan ha.
.
.

La senyora presidenta:

Una qüestió d'ordre referida a.
.
.

La senyora Martínez Ramírez:

Sí.
Com li ha donat vosté la paraula al senyor Pastor com una qüestió d'ordre, igual.

El senyor Pastor, abans -i no és una rèplica al senyor Pastor-, ha dit que no deuríem traure les qüestions que no foren les que consten en la comissió que es va aprovar referent al cas Taula en la Generalitat valenciana, i això ho ha utilitzat ell.

Jo m'agradaria, senyora presidenta, que quan el senyor Rus o qualsevol altre compareixent faça una afirmació que res té a vore amb el que se li ha preguntat, a més a més faltant a l'honor d'un grup en este moment, se li cride l'atenció i no se li deixe qüestionar l'honor d'eixe grup.

A més, les coses que passaren en l'any 1983.
.
.
, jo, si va ser aixina, ho condemne igual, però això no pot ser óbice perquè el senyor Rus ho utilitze per a.
.
.
, com si ell no haguera estat present en un muntó de sumaris, un muntó d'investigacions de la UCO i de la UDEF que estan pendents.

La senyora presidenta:

Senyora Meco, ¿per a què vol vosté la paraula?

La senyora Meco Tébar:

Yo pido la palabra únicamente, como hemos hecho en otras ocasiones, para que el compareciente cuando se sirve de documentos que lee y que lee precipitadamente.
.
.
, disculpe, pero no hemos podido tomar nota.
Simplemente le hago una petición a la mesa con la finalidad de que le pida usted que aporte la documentación que ha leído para que todos.
.
.
todos quienes formamos parte de esta comisión tengamos la oportunidad de analizarla en detalle.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Meco.

La veritat és que la documentació a la qual ha fet referència no té absolutament res a veure amb la comissió d'investigació en la qual se trobem.
Aleshores, esta presidenta troba totalment inoportuna la incorporació d'eixa documentació a esta comissió, a la documentació que obra en poder de tots.

En qualsevol cas, si li vol demanar vosté còpia d'eixa documentació al senyor Rus, jo no sé si tindrà problemes o no en donar-li-la, però és absolutament absurd que s'incorpore a esta comissió d'investigació.

Moltes gràcies.

Per favor, no se'n vagen que no hem finalitzat la comissió.
Gràcies.

Anem a acomiadar el compareixent.

Els informe que respecte a les compareixences que estan previstes per a la setmana que ve, la segona compareixença està confirmada.
I respecte a la primera, la primera compareixença, que és la del senyor Rafael Blasco, com vostés saben, es troba en presó, en el centre penitenciari de Picassent.
Aleshores, férem una petició perquè se poguera fer la compareixença per videoconferència i el problema és que justament el dia per al qual està citat el senyor Blasco no es trobarà en la presó, en el centre penitenciari, perquè ha d'acudir a qüestions mèdiques.

Aleshores, el que ens ha comunicat el mateix senyor Blasco, perquè ens ficàrem en contacte directament amb ell per a vore si podia acudir, el que ens ha dit, efectivament, és que té esta coincidència, però que intentaria fer el possible per a solucionar-ho i poder acudir.
Encara que no ens pot garantir la seua assistència.
Aleshores, jo informe a les seues senyories i, en qualsevol cas, en el moment en el qual tingam la informació precisa jo informaré a tots els portaveus.
(Veus)

Sí, l'altre compareixent, el senyor Caturla, sí que ha rebut el burofax.
Aleshores, en principi, no té per què haver cap problema.

En el moment en el qual.
.
.
(Veus) Com estem intentant fer.
.
.
-sí, efectivament- com estem intentant fer, en el moment en què tenim la informació se fiquem en contacte amb els portaveus per totes les vies possibles perquè vostés sàpiguen si acudirà o no acudirà.
Però no pareix que siga una cosa molt certa, perquè, clar, pareix ser que el que va a intentar és compatibilitzar l'assistència al control mèdic amb l'assistència ací a Les Corts.
Aleshores, no sé si fins a l'últim moment ho podrem saber.

En qualsevol cas, com l'altra està confirmada, la seua assistència també.
.
.

Moltes gràcies.

(Se suspén la reunió a les 13 hores)