DS-048%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 9 de juny de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 29.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Anem a començar el treball.

Moltes gràcies.

Els comunique que el camió de donació de sang, el banc de sang està no ací en la porta de la seu de les Corts Valencianes sinó en la zona de la Casa dels Caramels, vora riu; per si algú de les seues senyories vol donar sang, que sàpia que el camió s'ha instal·lat allí.

Es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 26.
459, 26.
461, 26.
460 i 26.
462)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

Donem la paraula a la síndica del Grup Popular perquè formule la pregunta de control.

La senyor Bonig Trigueros:

Bon dia, president.

Molt honorable president, vicepresidenta, membres del Consell.

Em permetran que des d'esta simpàtica radicalitat que hui va de verd, que és el color de l'esperança, li pregunte, senyor president, com valora l'acció del seu Consell en matèria d'economia, sectors productius, comerç i treball.

I li ho dic perquè recordarà que el passat 9 de febrer li vaig preguntar com valorava uns indicadors econòmics que van eixir molt positius i, ¿com no?
, vosté s'arroga -i el seu govern- tot el que és positiu i, el que és negatiu, és per culpa de Rajoy i del Partit Popular.

I jo no sé, senyor president, si quatre mesos després podria dir el mateix creant llocs de treball, però vosté diu que això és un treball precari, o el que diu el Comité Econòmic i Social, la veu d'un poble que, pròximament, li remetrà la seua memòria i que diu textualment: Â«Li reclama al Consell un esforç complementari i polítiques que revertisquen esta situació de pobresa.
Â» Sí, sí, perquè la taxa en risc de pobresa en esta comunitat en un any, des del govern del Titanic, ha pujat un 25,3%, sent un 22,1% la nacional, tres punts per damunt de la taxa nacional, i això que venien a rescatar persones.

La seua nul·la i nefasta gestió està produint defectes molt negatius en totes i cadascuna de les àrees del Consell, i especialment hui parlarem de turisme, d'agricultura, d'economia, de sector productiu.

Per això, senyor president, li pregunte quina és la valoració de l'acció del govern en estos temes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, síndica del Grup Popular.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

L'esperança sempre és compartida.
Estimem esta comunitat i esperem compartir l'esperança.

Mire, la valoració que fem és extraordinàriament positiva dins de les limitacions que n'hi ha.
Li vullc dir, este govern ha implementat dos factors fonamentals: estabilitat i honradesa.
I, des d'eixa perspectiva, és evident que hem avançat molt poc encara per al que hem d'avançar.

Certament, vosté ha dit que n'hi ha un indicador que per a nosaltres és fonamental, que és el de la pobresa, i no ha dit les xifres correctes.
La xifra correcta és que a Espanya ha baixat el 0,6%, i a la Comunitat Valenciana ha baixat el menys 1,8% (aplaudiments) el risc de pobresa; i el risc de pobresa, el més greu ha baixat a España el 0,7%, i a la Comunitat Valenciana el menys 4,6%.
(Aplaudiments)

Per tant, les polítiques inclusives també formen part de l'economia i també formen part, naturalment, del creixement sostingut.

Mire, el PIB ha crescut a la Comunitat Valenciana el 3,6% l'últim any; les afiliacions han augmentat el 3,5%; l'atur ha caigut el 6,4%; la producció industrial ha augmentat el 8,2% a l'abril; les exportacions acumulades ja tenen un 7% de creixement enfront del 0,2% de la mitjana estatal; el nombre de turistes estrangers a la Comunitat Valenciana en este trimestre ha augmentat el 20%, el doble que a Espanya.

I, això, ¿sap de qui és fruit?
És fruit, sobretot, de les empreses valencianes, dels treballadors valencians i, sens dubte, d'un govern que no pose obstacles.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Síndica del Grup Popular, Isabel Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Señor Puig, usted que dice que es periodista, bueno, que tiene estudios en periodismo, ¿lee los periódicos?
Porque a mí me da la sensación que ni lee la prensa, ni pisa la calle, ni escucha al pueblo.
Mire usted, yo se lo voy a recordar.

Titulares: Â«Climent agrava la crisis interna en economía al ningunear a su número dos.
Â» Â«Inseguridad jurídica en el comercio.
Â» Â«La crisis de los horarios comerciales hace estallar el mestizaje en la conselleria de economía y en el Ayuntamiento de Alicante.
Â» Â«Puig quiere reactivar el empleo con un texto que recopila los presupuestos.
Â» Â«El Consell presenta su plan de reforma al modelo económico sin fondos para costearlo.
Â» Â«La reforma fiscal que planea el Consell contempla la tasa turística para el 2017.
Â» Â«Cada vez que venga un parado le pediré un taxi y se lo enviaré a la señora OltraÂ», alcalde socialista de Paterna.
Â«Frenaremos los centros comerciales y las ayudas de las grandes empresasÂ».

Presidente, le aseguro que podía continuar toda la mañana pero no lo voy a hacer.

Mire usted, su nefasta política, su nefasta gestión, su poco trabajo, su poca voluntad, su poca creencia en esta comunidad y ese mestizaje que no hay Dios que se aclare -y después hablaremos-, llevan a la paralización de esta comunidad.

Y ¿saben ustedes que han hecho en un año?
Que, mire, las inversiones privadas ¡huyen!
despavoridas de la Comunidad Valenciana.
(Veus) En segundo lugar, los ciudadanos no sabemos -créame, señor presidente, y a ver si usted me lo puede aclarar- si los domingos podemos ir a comprar o no podemos ir a comprar; no hay seguridad jurídica (aplaudiments); los sectores productivos tradicionales como la cerámica, la cerámica, señor presidente, no reciben ni un euro de apoyo, ni un euro.
Eso sí, 300.
000 euros ¡al vent!

En segundo lugar, las órdenes de empleo (veus), sí, sí, para Raimon hay, para la cerámica no.
(Aplaudiments) Las órdenes de ayuda al empleo, de fomento del empleo, estamos a junio y no han salido.
¿Van a salir, señor presidente?
No les va a dar tiempo a renovarlas.

Presentaron el otro día un banco público a la venezolana, ¿eh?
, banco público valenciano (veus), sin ficha bancaria, que se pondrá en marcha en el 2018 y con cinco millones de euros.
¡Hombre!
, con todos mis respetos, en algunas comunidades o provincias cinco millones pueden resolver algo, en esta comunidad cinco millones al vent, porque creo que para rescatar a las pymes y a los empresarios poco de poco.

Y, mire usted, lo último, la directora general del Servef cuando era del PSOE, cuando era secretaria de empleo del PSOE envió una carta al Servef diciendo a los trabajadores, a los orientadores, que votasen porque así les garantizaban su puesto de trabajo, y cuando llegó lo primero que hizo fue echarlos.
El propio conseller Climent ha dicho que no puede hacer nada, que el Servef es cosa del Partido Socialista y no puede hacer nada.

La gran familia, ¿se acuerdan de aquella película, de La gran familia, de Alberto Closas?
La gran familia sí (veus), la gran familia de Compromís, la número dos de sanidad enchufó a su hija en la conselleria nada más llegar al cargo (aplaudiments), Compromís; el polémico contrato de la hija de Ribó, Compromís.
¡Menos mal que venían a rescatar persones, a mirar-los als ulls!
A rescatar a los suyos.

Se resume su año de gobierno en esta foto, gobierno del Titanic con un único punto: echar al PP de las instituciones.
Lo han logrado, y ¿qué han conseguido?
Cero resultados y cero iniciativas.

Menos llorar, señor presidente, y más trabajar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, Isabel Bonig, síndica del Grup Popular.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt apropiat començar la campanya electoral amb cero, cero, sin alcohol (rialles), és molt important.
(Aplaudiments)

Mire, respecte a les inversions, 44% d'augment de les inversions estrangeres l'últim any a la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments) ¡No contrasten ni una dada!
I li vaig a dir més.

L'1 de juliol vaig a estar a Alemanya invitat per la Thyssen perquè eixa empresa multinacional que se'n va anar de Sagunt va a tornar a la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments) Sens dubte, gràcies a la confiança d'este govern perquè se'n va anar quan vostés estaven.

Mire, ¿què ha fet la conselleria?
La conselleria d'economia i el Consell ha tingut un problema fonamental, el problema fonamental són les mines que ens hem trobat, eixa ha sigut una qüestió fonamental durant este temps, i encara malauradament ens constarà un temps més acabar desactivant totes les mines.

Primera mina.
Fira de València, un forat, mil milions d'euros.

Mina segona.
SGR, tres-cents milions de forat per una mala gestió i una pitjor supervisió.

Mina tercera.
L'IVF, amb una morositat del 64%, desproveïts de capacitat de prestar.

Mina número quatre.
El Servof, desprestigiat, amb huitanta milions d'euros d'ajudes retinguts a Brussel·les que hem hagut de desbloquejar.

Mina número cinc.
Els instituts tecnològics, i el que és pitjor, dos d'ells sota la supervisió de la policia.

¿Com hem desactivat les mines?
Primer, pla de viabilitat a la Fira de Valencia consensuat pel conseller i per l'ajuntament.

En segon lloc, hem reestructurat la SGR, hem aconseguit posar-la de nou en funcionament i una entitat financera, Bankia, ja s'ha compromés a participar.

Tercer, hem reestructurat l'IVF i paral·lelament l'Ivace.

En quart lloc, hem posat ordre en el Servof, hem recuperat eixos huitanta milions d'euros que ens havia aconseguit la Unió Europea i que estaven bloquejats.

En cinqué lloc, estem ficant ordre en els instituts tecnològics i reduint el deute.

La transformació del model productiu no és una qüestió -i ho hem dit durant molt de temps-, no va a ser una qüestió d'uns mesos, ni va a ser una qüestió no més, ¡ni molt menys!
, del Consell, ha de ser d'un acord social i per això està obert el diàleg social.

Però ja n'hi ha dos instruments que anem a posar en funcionament: per una banda, l'Agència Valenciana d'Innovació i, en segon lloc, els vullc anunciar avui que el conseller d'economia presentarà, en breu, la llei d'impuls a la inversió, esta norma permetrà crear una oficina de coordinació dels projectes d'inversió estrangera.
I també, en aliança amb l'IVF, aconseguirem que eixe camí que s'ha encetat ja de recuperació de la reputació d'esta comunitat en l'espai de la inversió estrangera finalment es consolide.

Però, mire, n'hi ha un problema fonamental, que és el finançament; el finançament significa, la manca de finançament significa que nosaltres gastem només tres-cents huit euros menys en polítiques productives que altres comunitats autonòmes.

Fins que no resolgam el problema del finançament tenim una dificultat, i esta Generalitat té una gran dificultat per a poder tindre tota la força per a ajudar a eixa transformació del model productiu.
I li vullc dir una cosa per a acabar.

A mi em dóna certament vergonya que vostés es referisquen d'eixa manera despectiva a una persona, a un cantant que ha significat molt per a este país.

Però li dic una cosa, vostés es van gastar sis milions d'euros amb Julio Iglesias (aplaudiments), sí, es van gastar un milió d'euros amb Juan Luis Guerra (aplaudiments), i es van gastar el que no està escrit en una sèrie de concerts absolutament lamentables dels quals sols podem saber també per la premsa, eixos concerts que cada dia apareixen en els recitals que es produïxen als jutjats.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.
(Veus)

Senyories, escoltem el torn d'intervenció del senyor Rubén Ibáñez.

Té vosté la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Molt honorable president, ¿se acuerda usted (veus), (algú diu: Â«No se oye.
Â»), señoría, de ese proyecto que se incluía dentro del proyecto de presupuestos que ustedes presentaron?

La Orden 1/2005, que dictó el conseller de hacienda para la elaboración de presupuestos, obligaba a la existencia de un proyecto que sustente las partidas al igual que también lo hace la ley de subvenciones, algo que fue corroborado por la consellera, la señora Cebrián, y el secretario autonómico de agricultura en sede parlamentaria al asegurar que había un proyecto piloto ecológico.
Es más, el secretario autonómico nos dijo que Â«este gobierno ha considerado que el proyecto lo va a llevar adelante, y adelanto que no vamos a abandonar el proyectoÂ».

El pasado viernes, la vicepresidenta del Consell aclaró sobre este tema y dijo: Â«Es del género tonto hacer un proyecto para una línea que no existe presupuesto.
Â» ¿Fue un acto de sinceridad de la señora Oltra?
¿Se hacen proyectos si hay subvención y, si no, no se hacen proyectos?
¿Qué es eso de hacer un proyecto?
¿Quién mintió?
¿La señora Cebrián?
¿El secretario autonómico?
¿O la señora Oltra?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Vicepresidenta del Consell, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, bon dia.

Gràcies, senyor Ibáñez.

Mire, anem a vore, ací no ha mentit ningú.
Ací els que estan fent una tempesta en un got d'aigua són vostés.
I d'on no n'hi ha no se pot traure, ¿val?
I jo ho torne a explicar, era una línia nominativa.
És de veres que a mi personalment no m'agraden les línies nominatives, i ho saben perquè les hem eliminades de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, cosa que també han criticat vostés, ¿eh?
, perquè a vostés no n'hi ha res que els vinga bé.
Si llevem les línies nominatives, protesten; si les deixem, també protesten.
Aleshores, era una línia no-mi-na-ti-va.
Cap línia nominativa té abans un projecte.
I les que tenien vostés.
.
.
(veus) -no, tampoc- a entitats concretes, que presenten després el projecte i se firma el conveni.
Home, ¿com que no?
Aixina és com se fa.
En el debat pressupostari en Les Corts eixa línia desapareix, desapareix la línia nominativa.
Y yo insisto, es del género tonto fer un projecte pilot per a una línia nominativa que no està i no existix en el pressupost.

Però no patisca, l'any que ve ho farem per convocatòria pública.
No només en la conselleria d'igualtat, sinó en la resta també, perquè aixina és com s'ha de fer.
I, efectivament, heretàrem de vostés les línies nominatives que en este pressupost desapareixeran.
No tinga vosté cap dubte, nosaltres sí que governem transparentment.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

La senyora Ortiz Vilella:

Gracias, señor presidente.
(La diputada parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

A vore.
Ara.

La senyora Ortiz Vilella:

(Inoïble) .
.
.
señora Oltra, creo que coincidiremos usted y yo que es muy censurable que le quite la línea nominativa a Cáritas y se la deje a Carns de Morella.
(Aplaudiments)

Señor Ximo Puig… Buenos días, señor presidente.

Voy a leer parte de una carta que usted conocerá y que se le envió desde el Partido Socialista a la señora Briones, a los ciento veinte orientadores del Servef a los que ahora quieren despedir.
Â«La coherencia política e institucional ha llevado al PSPV a incluir la creación de un cuerpo técnico de orientadores de empleo en nuestro programa para las selecciones autonómicas de mayo de 2015.
Es por todo ello por lo que en estos últimos días de campaña electoral me dirijo a vosotros para pediros el voto para el PSPV.
Â»

Esos mismos días, usted, señor Puig, en el Foro Europa dijo: Â«Prometo una auditoría ética del comportamiento del altos cargos, -concretamente dijo- será una auditoría que eleve la autoridad moral y el comportamiento del gobierno y de la administración.
Â» Y yo le pregunto: ¿va usted a pedirle responsabilidades políticas a la señora Briones por engañar a los ciento veinte orientadores a cambio del voto?
¿Piensa usted aplicar esa auditoría ética con su compañera del partido, la señora Briones, y con la número dos de sanidad, la señora Dolores?

Muchas gracias, señor Puig.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Vicepresidenta del Consell.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Mire, senyora Ortiz, és que són vostés molt atrevits, ¿eh?
Són vostés molt atrevits.
Primera, Cáritas, ara, té el doble de partida pressupostària en acció comunitària que amb vostés.
¿Val?
(Aplaudiments) Comencem per ahí.
Comencem per ahí.

Les ONG estan contentíssimes amb el canvi que hi ha havut a la conselleria, (remors) perquè n'hi ha el doble de diners que abans, perquè se compta amb ells.
(Remors) Sosiéguense, que la campanya no comença fins les dotze.
Tranquils, ¿eh?
, tranquils.
Perquè se compta amb ells, perquè se compta amb ells per als plans que porten endavant les conselleries d'este govern.

I respecte de la senyora Briones, ¿com s'atrevixen?
¿Com s'atrevixen?
En campanya electoral, la gent demana el vot, ¿no?
¿És aixina o no?
Bé, vostés obligaven la gent a anar als actes, als alts càrrecs, als actes del PP.
(Aplaudiments) Això ací no se fa.

Vostés.
.
.
, vostés estan intentant confondre.
Vostés estan mentint.
(Remors) Vosté està parlant d'un alt càrrec.
Eixa carta, la senyora Briones l'envia quan no és alt càrrec, ni és directora general, ni és res.
És una candidata, és una candidata d'un partit, és una dirigent d'un partit que envia les seues declaracions d'intencions als treballadors del Servof i a qui vullga escoltar-la, igual que fan vostés i igual que fan tots els partits.
Com a directora general no ha fet absolutament res.
(Aplaudiments)

I dir.
.
.
i dir, i acabe.
.
.
¡Però és que si no se callen, no puc contestar!

El senyor president:

Senyories, és que no han deixat d'interrompre en tot moment a la resposta.
(Remors) I, per tant, demane silenci.
.
.
demane silenci perquè puga finalitzar la intervenció.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Mire, té igual, si vostés no volen sentir la resposta.
¿Sap vosté el que dóna vergonya en campanya?
Sentir una gravació que diu: Â«Mil, dos mil, tres mil, quatre mil.
.
.
dos milions de peles.
Â» (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, continuem amb la sessió de control.
Ara, la pregunta que formularà el síndic del Grup Compromís.

Senyor Ferri.
(Remors)

Senyories, anem a escoltar la pregunta del senyor Ferri amb el respecte que es mereix.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyor Marzà.

Senyor Puig.

En primer lloc, i davant les amenaces, tot el suport del nostre grup a vostés i, per davant de tot, sempre la democràcia.
(Aplaudiments)

Senyor president, en esta ocasió aprofitem per a preguntar al Consell per la regulació de les fundacions públiques de la Generalitat valenciana.
I ens interessa perquè les fundacions públiques o les fundacions amb participació pública han segut un bon caldo de cultiu, un bon ecosistema per als Â«xanxullosÂ», la corrupció, i a tots ens vénen al record notícies en premsa, com, per exemple, les de la Fundació Agua y Progreso, un autèntic xiringuito dels governs del Partit Popular on es van gastar més de set milions d'euros; dos d'ells, dos milions d'euros només en salaris com va denunciar el senyor Signes.

També podíem parlar de la Fundación V Encuentro Mundial de las Familias, una fundació que recordem estava dirigida de facto pel senyor Cotino.
I no ho dic jo, ho diu el jutge; que el jutge, a més, acusa el senyor Cotino d'Â«asociación ilícitaÂ» i de demanar diners, donacions a l'església a canvi de contractes.

Senyor president, la pregunta en esta ocasió és per les fundacions, per tot el que està eixint en premsa i per tot el que anem descobrint dia a dia.
Com sap, des de Compromís, continuem preguntant i demanant de forma contínua informacions al Consell per saber tota la veritat sobre la ruïna que ens han deixat.
I pot ser a algú li molesta que es conega la corrupció.
A nosaltres el que ens molesta és que s'haja furtat de tal manera als valencians i les valencianes.

Anem a parlar, per exemple, dels contractes de les fundacions de la Generalitat valenciana amb una empresa del cas Taula, de finançament il·legal del Partit Popular.
L'empresa es diu Thematica Events, una empresa xicoteta, que segons el seu.
.
.
, es dedica al catering, una empresa xicoteta.
I servia tant per a captar contractes de l'administració com per a blanquejar las mordidas que obtenien.
Esta empresa obtenia contractes, sobretot, de fundacions, d'ens, d'empreses públiques que no estaven sotmeses a tanta.
.
.
, diguem-ne, a tants controls com l'administració pública.

Per exemple, parlem de la Fundació Jaume II el Just, una fundació que estava encarregada de gestionar el monestir de la Valldigna, de Santa Maria de la Valldigna, i que, segons l'estatut de Camps, era Â«el centro espiritual de los valencianosÂ».
Camps, per cert, que eixe sí que no llegia els diaris.
Això ho deia ell mateixa.
Durant temps, la fundació va estar gestionada, o saquejada, segons com es vullga vore, pel senyor Vicente Burgos, amic de la joventut del senyor Camps i exmarit de María José Alcón, que els sonarà també molt perquè està també en liza últimament.

Doncs bé, hem demanat la facturació d'eixa fundació amb l'empresa Thematica Events -recordem, una empresa xicoteta dedicada al catering-.
¿Saben quantes factures n'hi ha d'esta fundació amb esta empresa?
Cinquanta-sis factures.
Cinquanta-sis factures, amb un total de.
.
.
, un muntant total d'1,6 milions d'euros en menys de dos anys -ací estan-, 1,6 milions d'euros en una fundació xicoteta que gestionava el monestir de Santa Maria de la Valldigna amb esta empresa.

Ací hi ha factures tan variades com una de 239.
131 euros per organitzar el festival de la música de la tecla, on n'hi ha res de catering, o una molt curiosa, que era, concretament, per cent mil euros, per muntar el evento Multaqa.
Però cent mil euros, vull dir, ni un cèntim més ni un cèntim menys, ahí justet, arriba ahí i diu, Â«acò, la Multaqa, cent mil eurosÂ», tal qual.

Una altra factura per portar al senyor Vicente Burgos des de Tavernes a Torrelodones, 313 euros.

Una altra factura per lloguer de vehicle per a dos dies per al senyor Vicente Burgos, de 434 euros i, a més, Â«arreglos de los desperfectos en el vehículo de alquilerÂ» d'eixos dos dies, 364 euros.
Tot això ho feia una empresa de catering, atenció.
Jo no sabia que el catering aplicava a tantes coses.
Per tant, tenim un bon exemple de com gestionaven els diners el Partit Popular en les fundacions i en el centre espiritual de los valencianos.

Però hi ha més casos.
Anem ara a la fundació del Palau de les Arts, 12 d'agost de 2015, acta número 10, reunió on estava el senyor president de la comissió executiva, que era Gerardo Camps, conseller d'economia; el vicepresident, que era el senyor Font de Mora, de cultura, educació i esport; secretari autonòmic Luis Lobón i la secretària autonòmica Concepción Gómez Ocaña.
Es reunixen a la una i mitja i decidixen fer una contractació urgent per a inaugurar el Palau de les Arts en octubre de 2005.
Un palau que no va entrar en funcionament fins a octubre de 2006, molt conseqüent això de fer-ho de forma urgent.

La qüestió és que fan un concurs negociat sense publicitat i, ¿quines són les empreses que porten a eixe concurs negociat sense publicitat?
Bé, primer n'hi ha una que es diu SIM SL, una empresa gallega que està dirigida per un exdirector general del Partit Popular en la Xunta de Galicia, i la segona era Thematica Events, que era la que es va emportar el contracte, i la tercera era Universo Selección, participada per Engloba, on està el sobrinísimo de la senyora Barberá, que utilitzava per a fer contractes públics.
Per tant, tres empreses molt desvinculades del Partit Popular.

Bé,.
.
.

El senyor president:

Senyor Ferri, acabe de formular la pregunta.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
-vaig acabant, senyor president- en realitat concursos negociats sense publicitat i amb molta mala olor, que va acabar amb un contracte de sis-cents mil euros per a una de les empreses del 3%.

Senyor president, queda demostrat que les fundacions públiques han segut un hàbitat perfecte per a les mangarrufes del Partit Popular, i per això li pregunte: ¿quins plans té el Consell per a la regulació de les fundacions públiques de la Generalitat valenciana?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, de veritat, senyor Ferri.
Moltes gràcies.

Com sap vosté perfectament, perquè en l'anterior legislatura vosté va desenvolupar una tasca important, clau per a la salut democràtica i econòmica d'este país, com era el desemmascarar pràctiques corruptes, les fundacions públiques han estat una eina utilitzada per l'anterior Consell per a amagar determinats comportaments per als quals ni les empreses mercantils els resultava fàcil, eren massa restrictives.
Unes pràctiques que encara hui, com saben, tenen, malauradament, molta presència.
.
.
-ix ací, en els mitjans de comunicació-, molta presència sobretot en els jutjats.
Per desgràcia dels valencians, eixa hipoteca reputacional ens pesa d'una manera extraordinària, però entre tots ho anem a aconseguir alçar.

La utilització de les fundacions públiques com a nius de corrupció dugué a la proliferació d'estes entitats.
L'any 2011 sumaven un total de trenta entitats.
A 30 de juny de 2015, havien acumulat unes pèrdues de 46,6 milions i un passiu de 123,3 milions, del qual 37,5 milions eren deutes amb proveïdors.
Eren aquells temps de vi i roses que han acabat en esta enorme ressaca.

El paradigma de tot això pot ser.
.
.
, hi han moltes, vosté n'ha referit algunes quantes, però hi ha una que és especial per la seua significació, és la Fundació V Encuentro Mundial de las Familias.
Convertiren la visita del papa en un esdeveniment de corrupció més, un cost per a les arques públiques de més de vint-i-dos milions d'euros.
¡Quants de col·leges, conseller d'educació, havérem pogut fer amb 22 milions d'euros!

Precisament, acabem ara de rebre l'informe de la intervenció sobre esta fundació i que afecta el període 2010.
La intervenció denuncia l'absència general de compliment de legalitat dels mecanismes de control en les contractacions, així com la gestió comptable i administrativa, al temps que subratlla la il·legalitat pel fet de no haver estat considerada entitat pública des de 2010.
Hi ha dades sorprenents.
Sàpiga que el pressupost per a la construcció de l'altar pujà a un milió i mig d'euros.
I en concepte d'allotjament hoteler es facturaren 1.
700.
000 euros.

Malauradament, hi ha hagut molts de casos con estos, com el que he significat.
I això va ser un resultat que, finalment, hi havia una part d'eixa desfeta que anava, a més, a les caixes del finançament irregular.
Hi havia un dopatge institucional a través de les fundacions, és el cas d'Agua y Progreso al qual vosté ha fet esment.
Esta va ser una fundació creada al 2004 per a obrir la guerra de l'aigua contra el govern de Zapatero en aquell moment.
Quan va guanyar Rajoy ja no era necessària, perquè, com sap tot el món, se va fer el transvasament de l'Ebre i, per tant, ja no fea falta.
I, per tant, en el camí ens vam deixar 7.
200.
000 euros.
Bé, per tancar el cercle, Agua y Progreso cotitzà també i pagà a la trama Gürtel.

Actualment, hi ha onze fundacions actives, pràcticament un terç de les existents en 2011, mentres que hi ha altres quatre en procés de liquidació.
Tenen contractades a 1.
212 persones, si bé més de dos terceres parts pertanyen a fundacions sanitàries i es tracta en molts de casos de personal investigador de gran qualificació.

Però ara hem de donar un gir de 180 graus del que ha sigut tota esta etapa de gestió negativa.
Per tant, com vosté és coneixedor, s'està preparant una nova llei del sector públic instrumental de La Generalitat.
I en eixe sentit li puc avançar que la nova legislació blindarà l'equiparació de fundacions quant als mecanismes de control i tutela financera respecte a la resta d'entitats que integren el sector públic valencià.
Un sector públic que és important, però ha de ser un sector públic dedicat a allò que s'ha de dedicar.

D'entrada li avance: primer, la creació d'una fundació pública exigirà la presentació d'un pla d'actuació que incloga un estudi economicofinancer; segon, es crea una comissió de diàleg social que elaborarà una proposta sobre la negociació col·lectiva, s'han acabat xiringuitos en que cadascú se posa el sou que vol; en tercer lloc, totes les ofertes d'ocupació i convocatòries per a contractació hauran de publicar-se en el DOCV.

Així mateix, hi haurà un registre dels ens que integren el sector públic instrumental, hi haurà també una normativa que regisca la contractació igual com en La Generalitat en matèries de clàusules i responsabilitat social.
I les fundacions estaran sotmeses a la supervisió contínua de la Direcció General del Sector Públic.

Senyories, més transparència, més control, més exigència i màxim respecte a l'ús dels recursos escassos que tenim els valencians.

El Pla d'auditoria del sector públic 2014, l'últim disponible, revela que totes les fundacions analitzades incorregueren en algun incompliment d'il·legalitat, tant en matèria de personal com en contractacions com (inintel·ligible) .
.
.

Anem a elaborar una llei que efectivament vol ser de punt final del malbaratament dels recursos públics dels valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

A continuació, continuem amb la nostra sessió de control, amb la pregunta que formularà el síndic de Ciudadanos al president el Consell.

Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

President, vicepresidenta.
Consellers, conselleres.

President, tengo tres hijos, todo puede tender a mejorar, tengo tres hijos… La mediana, que es una mujer brillante, una hija maravillosa y guapa como su madre y lista como su madre, y una estudiante brillante.
Y le voy a decir por qué considero que mi hija es brillante.
Yo no considero que un estudiante es brillante solo porque obtiene sobresaliente, las mejores notas del mundo mundial.
Un estudiante puede ser brillante porque dedica muchas horas al estudio, se sacrifica, es ingenua, quiere saber más, quiere conocer no solo lo que tiene que estudiar a diario, sino su entorno, lo que le rodea, la parte política.
El otro día recogiéndola…, para recoger a su vez a mi hija pequeña, me preguntaba si no iba a poder hacer prácticas en la pública, porque ella no obtuvo la nota suficiente para poder estudiar en la universidad pública.
Y, por lo tanto, tiene que estudiar en la universidad privada.
Esa es la causa principal, no hay otra.
Y, por lo tanto, yo le dije, tranquila, voy a hacerle la pregunta al president Puig, y él seguramente va a saber responderme como solo él sabría hacerlo.

Entonces, le pregunto: ¿qué medidas ha puesto en marcha el Consell para promover la efectiva formación universitaria?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Señor Marí, primero felicitarle por tener tres hijos y además felicitarnos todos porque tenemos un problema grave de natalidad, y por tanto animar a sus señorías.
(Rialles i aplaudiments)

Y evidentemente, como usted planteaba, como usted planteaba, la educación es fundamentalmente una cuestión de valores.
Y por eso nosotros ahí queremos coincidir en una apreciación de valores, que no tienen que ser valores cerrados, tienen que ser valores abiertos, pero que, efectivamente, hagan de esta comunidad una comunidad de valores.

Y yo, antes de entrar a la respuesta general a lo que usted plantea, sí que quiero decirle, con toda tranquilidad, todas aquellas personas, alumnos, alumnas que están matriculados en estos momentos, todas en este momento van a tener claramente la posibilidad de estar, de estar haciendo prácticas a través de las universidades públicas en los hospitales públicos, porque es lo que dice la ley, ni más ni menos.
Vamos a hacer el cumplimiento de la ley.
(Aplaudiments)

Pero en relación a su pregunta, quiero decir que, más allá de esta cuestión, hay unos elementos claves en lo que significa la vertebración universitaria.
Y ahí hay dos elementos fundamentales, por supuesto, la formación académica y, segundo, también el elemento que tiene que ver con la empleabilidad y la inserción laboral.

Desde luego, el punto cero es que tenemos que aumentar el presupuesto.
Lo hemos aumentado este año, pero hay que dotarlo de mayor presupuesto porque si no tendremos graves dificultades de cumplir ese gran objetivo del pilar fundamental, que es la educación.

Pero en un contexto de restricciones, con el mismo presupuesto del año anterior, tengo que decirle que se han reorientado las prioridades.
Y en 2016, 23 millones de euros para ayudas a becas de formación superior.
Un crecimiento del 40%.

Respecto a las medidas para garantizar que ningún estudiante se quede fuera de recibir una buena formación por razones económicas, se han impulsado las siguientes medidas:

Primero.
Las becas al alumnado de enseñanzas universitarias y estudios superiores han pasado de 16 millones a 21 millones y se ha quitado esa referencia a que la gente que tiene menos capacidad económica tiene que tener más capacidad.
Por tanto, el 5 vale para todos.
Y ya está.
(Aplaudiments)

En segundo lugar, para el próximo curso 2016-2017 se establece becas salario para asegurar una cuantía económica durante los estudios de grado del alumnado con menos recursos.
Las ayudas a estancias del programa Erasmus Plus han crecido un 95%.

Ésta ha sido la forma del Consell en proceder a una rebaja efectiva de las tasas universitarias con el fin de compensar paulatinamente las subidas producidas desde el curso 2011-2012.
Incrementar el número de alumnos beneficiados de las becas, lo que permite atender a los estudiantes con menor renta.

En cuanto a las medidas para mejorar la empleabilidad y la inserción laboral, se destinan 18,3 para reducir el riesgo de exclusión social de jóvenes universitarios y al mismo tiempo se contemplan ayudas para la formación.

También se han contemplado medidas específicas dedicadas a jóvenes universitarios que quieren realizar la carrera investigadora.
Estas modalidades de ayuda son ayudas para la contratación de personal investigador en formación de carácter preelectoral, 121 ayudas, 1.
300.
000 euros, un incremento de 92% respecto al año anterior.

Ayudas para la contratación de personal investigador en formación postdoctoral, 45 ayudas, más del doble que el año anterior.

Becas para estancia de personal investigador doctor en centros de investigación de prestigio internacional, 107 ayudas, un 67% más que el año anterior.

Por tanto, ha habido un impulso que queremos continuar por supuesto en el próximo ejercicio.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Senyor Alexis Marí, per acabar de formular la pregunta.

Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Estaba a punto de repetirle la pregunta, porque creo que no ha entendido lo que yo le he preguntado o por lo menos no coincide con lo que usted me responde.
Pero, bueno.

En cualquier caso, cuando dice usted en este momento…, en este momento, en este momento me tiemblan las piernas a mí en este momento.
Cada vez que ustedes dicen Â«en este momentoÂ», el presidente Zapatero decía que no había crisis y mire dónde estamos.

Mire, ustedes en el Consell han optado por poner cortapisas a la mejor preparación de los estudiantes, impidiendo que los nuevos alumnos de Ciencias de la Salud de las universidades privadas puedan hacer prácticas en los hospitales públicos.
Eso es lo que han hecho.
Éste es el Consell que habla de integrar, de dar oportunidades, de velar por los intereses de los jóvenes, de dar valía a las capacidades.
Es el mismo Consell que habla de defender los intereses generales por encima de los intereses particulares.
Pero lo que realmente hace con medidas como ésta es dividir a los ciudadanos, dividir a los ciudadanos, es discriminar, es poner barreras, es excluir, es crear estudiantes de primera y de segunda, señor Puig.

El Consell que habla de libertad, pero obliga a los estudiantes a cambiar de opción porque de lo contrario no podrán formarse en los centros de referencia.
Esto, señor Puig, no se parece en nada a lo que han prometido desde el inicio de la legislatura.
Están haciendo del sectarismo, de la división, su bandera.
Están nutriendo el caldo de cultivo de la frustración de los jóvenes.

Y oiga, la Comunidad Valenciana ya está suficientemente frustrada, dolida e indignada.
Ustedes siempre critican al PP por haber creado la tierra de sus oportunidades, no la de todos los valencianos.
Pues explíquenos, señor Puig, para quienes gobiernan ustedes ahora.
¿No son también valencianos los que estudian en las privadas?
¿Qué valencianos cuentan y para qué, señor Puig?

Señorías, esta medida supone un claro ataque a la libertad y los derechos de los valencianos.
Supone un ataque a la formación, a la preparación de los estudiantes de las universidades privadas.
Es un ataque al principio de igualdad, señor Puig.
Es un ataque al principio de igualdad.
Porque otra cosa, mi hija no es menos ni más que una compañera suya que estudia en la universidad pública.

Mire, los estudiantes no merecen sufrir los efectos de implantar modelos educativos y formativos ideológicos, ni de un lado ni de otro.
No olvidemos que las pruebas claves son el MIR, el PIR, el FIR, y a partir de ahí se formarán en hospitales públicos y, llegado ese momento, no nos preguntaremos en qué universidad han estudiado, sino cuál es su grado de competencia.
Y menos, y menos justificándolo con argumentos que son inasumibles.

Porque, mire, la interpretación que llevan a cabo del Real decreto 420/2015 se basa en sesgar el texto de la ley, inventando una discriminación entre pública y privada, que realmente no existe, y soslayando que la disposición adicional segunda sí que regula un mecanismo por el que excepcionalmente se puede habilitar el convenio de un mismo hospital con varias universidades.

Señorías, planteamos hoy nuestra preocupación, nos anteponemos a lo que vendrá.
Porque, ¿quién nos dice que esto no es solo el principio, señor Puig?
¿Y qué es lo próximo?
¿Podrán los alumnos de FP privada hacer prácticas en los hospitales públicos?
¿Podrán los maestros formados en centros privados obtener plaza en centros públicos?
Porque usted mismo, señor Puig, ha afirmado, ha afirmado, que no sabe si esta medida se extenderá a otros estudios como magisterio.

Estamos entrando en terrenos pantanosos que afectan al futuro laboral de los jóvenes, de por sí muy incierto.

Mire, para terminar, nosotros les damos un consejo, nos vamos a permitir darles un consejo.
Repiensen, reconsideren, prevean, no condenen a las personas, no engañen, no obliguen a los jóvenes a plantearse el futuro sin tener en cuenta sus ilusiones, capacidades y sobre todo sus aspiraciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señor Marí.

Mire, estamos haciendo lo mismo que hace la inmensa mayoría de comunidades autónomas, la inmensa mayoría de comunidades autónomas.
Y estamos aplicando la ley de incompatibilidades.
¡Hoy mismo!
Esto que salía a prensa.
Sí, mire, hoy mismo lo que está diciendo un facultativo, en la prensa, en la prensa.
En la prensa hoy un facultativo está diciendo que estaba teniendo que atender porque hay una sobredimensión y no se ha atacado de verdad el problema.

Mire, le voy a decir una cosa.
Nosotros no estamos haciendo ninguna línea entre unos y otros.
Estamos cumpliendo estrictamente la legalidad, la legalidad.
Y le voy a decir una cosa.
¿Sabe quién incumplió la legalidad?
El señor Camps cuando empezó en su momento (aplaudiments) …, sí, sí, sí, cuando empezó y dictaminó que se podían hacer prácticas gratuitas de universidades privadas en hospitales públicos.
Eso es lo que es ilegal.
Eso es lo que no hay que hacer.
(Aplaudiments) Eso es lo que es un problema.

Y no le quepa ninguna duda, nosotros defendemos la libertad, pero no hay libertad sin igualdad de oportunidades.
Y esa es la realidad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Sí, senyories, escoltem amb atenció la reformulació de preguntes per part de la diputada Mercedes Ventura.

Quan vosté vullga.

La senyora Ventura Campos:

Buenos días, señor Puig.

Quería comentar que lo último que usted ha indicado, que somos una más de las comunidades que hacen estas prácticas, si le llega lo que ha salido hoy, la noticia de hoy indica que la señora Montón ha cogido el ejemplo de Navarra y Madrid, y para nada hacen estas prácticas que ustedes están haciendo.

Por otro lado, a la pregunta…, el gobierno de la Comunidad Valenciana quiere ser pionero en estas prácticas excluyendo a los alumnos de la universidad privada para que no hagan prácticas en hospitales públicos, ya lo hizo hace unos meses la Diputación de Valencia, cuando le pregunté yo al conseller sobre no renovar el convenio de las prácticas de las universidades privadas.

Este problema está sumado ahora a los hospitales públicos.
Y sí que se trasladó la pregunta al señor president, si esta dinámica de excluir al alumnado de la universidad privada iba también a afectar al alumnado de magisterio, pero su respuesta quedó en la ambigüedad.

Por eso, le quiero preguntar a ver si nos puede aportar luz a esta cuestión y explicar si los alumnos de magisterio, ya que…, los alumnos de magisterio y los alumnos de la formación profesional van a verse afectados también por hacer las prácticas en centros públicos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Contestarà l'honorable conseller, al qual li donem la paraula.
Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

Com que sempre ho hem dit, nosaltres defensem el conjunt de la ciutadania, aquells que realment hem de vetllar per la qualitat de les seues pràctiques, a mi m'agradaria no parlar de persones concretes -si volen, parlem, no n'hi ha cap problema-, però podem parlar de representants d'estudiants d'alumnes, que diuen avui mateix, per exemple, una qüestió com esta.
I és que diuen: Â«Yo he dejado de auscultar a un paciente porque éramos demasiados en las prácticas.
Â»

El que ha de garantir un govern és que les pràctiques siguen de qualitat.
Segueix la representant dels estudiants de l'estat espanyol, (veus i aplaudiments) segueix dient…, diu, diu… (Veus)

El senyor president:

Senyories, escoltem amb atenció la resposta del conseller, una miqueta de silenci.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

La representant dels estudiants de tot l'estat, ¿eh?
, de medicina.
I diu: Â«En cinco años han subido un 42% las facultades, sin ningún estudio ni ningún criterio objetivo que lo ampare.
Este mismo año, en quinto de medicina, han cambiado su semana de prácticas por una guardia de veinticuatro horas, porque la aglomeración era brutal.
Desde el consejo apostamos por poner orden, como se está haciendo en la Comunidad Valenciana, y poner orden a todo el estado.
Â» Ho diuen els estudiants, ¿eh?
(Aplaudiments) No estem dient nosaltres res més.

I dic també… Per tant, és la gent per la qual hem de vetlar.
Volem que la gent faça pràctiques, pràctiques de qualitat.
Per això nosaltres veiem que l'oferta, (veus) que l'oferta siga, sí, que l'oferta siga… No ho diem nosaltres, és la gent que està allí.
(Veus) Per tant, que l'oferta… (Veus)

El senyor president:

Senyories, aixina és impossible escoltar la resposta.
(Veus) Senyor Alfredo Castelló, jo no sé quin pelo li tomarán a vosté, però vosté està contínuament impedint escoltar les respostes de les persones.

Per tant, li demane que no li prenga ja vosté més el pèl a esta cambra.
(Aplaudiments)

I va a continuar el conseller.
Senyor conseller, té vosté la paraula, i espere que amb el respecte de tot l'hemicicle.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Per tant, vetllar per la qualitat de les pràctiques, que els bons professionals eixiran si tenen unes bones pràctiques.
I, evidentment, l'oferta ha de ser d'acord amb les pràctiques que un pot fer.
I, per tant, l'oferta ha d'estar d'acord a la capacitat de pràctiques que té.

Això és el que estem fet.
I, per tant, donant seguretat jurídica als professionals de la salut que fan de tutors de les pràctiques, donant la màxima qualitat de les pràctiques i aconseguint uns bons professionals i una bona atenció als pacients.

Si fer això és el que vostés estan dient, jo pense que queda molt clar.
Nosaltres defensem l'interés general, alguns seguixen defensant el privilegi d'alguns poders econòmics.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Escoltem amb atenció la pregunta que formula la diputada García.
Té vosté la paraula.

La senyora García Jiménez:

Buenos días, señorías.

Me gustaría que me esclareciese que solamente por un caso lo generaliza para toda la Comunidad Valenciana.
Me gustaría que nos lo explicase.

Y también, o sea, cuando los estudiantes están realizando este tipo de prácticas, que ustedes comentan que es intención del Consell que los estudiantes de universidades privadas de Ciencias de la Salud no tengan acceso a realizar las prácticas en hospitales públicos, indicar que están evitando o, por lo menos, sesgando derechos y libertades en contraposición con la jurisdicción vigente.

Por tanto, desde Ciudadanos queremos volver a preguntarle qué opinión le merece al Consell que se diferencien los estudiantes en función de donde cursan los estudios, si es en universidades públicas o privadas.
¿Significa esto que algunos ciudadanos cuando acudan al médico ha de preguntarle dónde ha estudiado?
Y, por supuesto, ¿cree el Consell que la profesionalidad de los médicos se mide por los centros que han cursado los estudios?

Muchas gracias.

¡Ah!
Y, por supuesto, lo de mi compañera, lo de las universidades de magisterio.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Consellera de sanitat.

La senyora consellera de Sanitat Universal i Salut Pública:

Vamos a dejar dos cosas claras.
La primera, que todos los alumnos que están matriculados con anterioridad al curso 2016-2017 tienen garantizado que terminarán sus estudios en la Comunidad Valenciana.
Y los que se matriculen a continuación, el conseller de educación hará ajustar la oferta a la formación que se pueda dar.

Por tanto, en la Comunidad Valenciana todo aquel que quiera estudiar en una universidad privada podrá terminar sus estudios, con total claridad.
(Protestes)

La segunda, la segunda cuestión, la ley de incompatibilidades.
La Ley 53/1984, de incompatibilidades del personal al servicio de las administraciones públicas, era una ley que no se cumplía en el ámbito de la Comunidad Valenciana.
Sorprendentemente, esta ley no se tenía en cuenta.
¿Qué estamos haciendo nosotros?
(Veus) No mirar… La ley de incompatibilidades… Estás hablando del decreto.
Si me dejas terminar, haré la contestación.
La ley de incompatibilidades 53/1984 es lo que estamos haciendo, cumplir la ley y tener una estrecha coordinación entre la conselleria de educación y la de sanitat.

Porque nos hemos encontrado con que en los convenios con las universidades había falta de rigor administrativo y, es más grave, en las universidades privadas graves irregularidades, porque un médico del servicio público no puede ser contratado en horario público, en centro público, para hacer un trabajo para la privada.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyories, abans de passar al següent torn del Grup Parlamentari Podemos en la sessió de control, els recorde que ací a la mesa no ha arribat cap declaració institucional.
I donaríem lectura, com així vam acordar en la Junta de Síndics, en acabar la sessió de control si ve signada per tots els síndics.

A continuació, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Podemos-Podem per a formular la pregunta de control.

El senyor Montiel Márquez:

Senyor president, com vosté coneix, el PIB per cápita de la Comunidad Valenciana supone un 88,4% de la media nacional, según datos del INE cerrados en 2015, lo que nos sitúa en el puesto número 11 de diecisiete comunidades autónomas, más dos ciudades, Ceuta y Melilla.

Asimismo, el salario medio en nuestra comunidad es también un 10,3% más bajo que el salario medio de España.

Ante una anunciada reforma de la progresión fiscal, ¿cómo va a afectar la reforma del tramo autonómico del IRPF en la renta disponible de los valencianos y valencianas?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Gràcies, senyor president.

Senyor Montiel, compartim plenament la necessitat d'una profunda reforma del sistema tributari, no només ací sinó en el conjunt d'Espanya, perquè, efectivament, sap vosté que la nostra capacitat de recaptar, per tant, en el sistema tributari valencià, suposa poc, suposa el 20% en estos moments.

Per tant, compartim plenament la necessitat d'una profunda reforma del sistema tributari que ha d'atendre una qüestió que és fonamental, que tot el món diu, però que a l'hora de la veritat no és aixina, i és que pague més aquell que té més recursos.

I sap vosté que hem creat una comissió d'expert des de la conselleria d'hisenda per tal de vore de quina manera som capaços de, al menys en l'espai fiscal que tinguem, portar endavant una reforma el més justa possible.

Per escometre esta empresa, els experts compten amb mans lliures i, per suposat, també amb el respecte del Consell per tal de portar endavant la seua tasca.
Mans lliure, però amb tres mandats clars: primer, fer una proposta que pose ordre i clarifique el sistema de tributs valencià; en segon lloc, que siga una proposta basada en la progressivitat fiscal i, en tercer lloc, que les figures impositives servisquen com a instrument per a facilitar un element clau, que és la lluita contra el frau.

Abans del proper 30 de juny, la comissió d'experts haurà de presentar el primer informe amb propostes de reforma cara ja a l'exercici de 2017, en el marc de l'actual legalitat, perquè, efectivament, és fonamental que es canvie també el sistema de finançament.
Però el 30 de juny tindrem eixe document i, a partir d'eixe moment, començarem a negociar també els pressupostos del 2017.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Montiel, per a acabar de reformular la pregunta.

Senyor Montiel, quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies, president.

De tant en tant és convenient recordar quines són les dades reals de la situació d'aquesta comunitat.
I a banda d'estes dades del PIB o del salari mitjà, el que volia recordar són les dades del que ens ha portat fins ací.

La combinación perversa de las reformas laborales de 2010 y de 2012, junto…, que nos ha traído rebaja de salarios, rebaja en el precio…, abaratamiento del despido y precariedad en el empleo, junto con una reforma fiscal que primó los tributos indirectos, es decir, los tributos más regresivos, ha provocado un detraimiento de la renta de los hogares y ha puesto los datos de pobreza, de exclusión social, en límites alarmantes.

En este momento, la Comunidad Valenciana está, según los datos del propio Consejo Económico y Social de la Comunidad Valenciana, 3,2 puntos por encima de la media; en excusión social, 4,6 puntos por encima de la media; en número de hogares con carencia material, 6,4 puntos por encima de la media.
Y el ingreso medio neto de los hogares está casi 4.
000 euros anuales por debajo de la media nacional.

Esto significa, significa.
.
, unido a datos que podríamos segmentar en el desempleo de las mujeres, cómo afecta el desempleo a los jóvenes o a los parados de larga duración, nos coloca en un panorama dramático, que realmente nos hace pensar que hay que cambiar, efectivamente, hay que hacer reforma en profundidad del sistema fiscal.

Naturalmente, la gran reforma se podrá hacer el día que tengamos un gobierno progresista en España.
Pero yo creo que dentro de esa… de ese margen fiscal del que usted habla, dentro de lo que es el espacio fiscal valenciano, sí que hay algunos… algunas capacidades para moverse dentro de lo es el tramo autonómico del IRPF y el conjunto de los tributos cedidos.

Dice Ghesta, el sindicato de técnicos del ministerio de hacienda, en un informe recientemente publicado, en marzo de 2016, que la presión fiscal española está 7 puntos por debajo de la media europea, cuando el gasto público está 5,3 puntos también por debajo de esa media.
Y nos dice que la Comunidad Valenciana está en el puesto número 11 de lo que es la presión fiscal en conjunto.

Nosotros creemos que esa presión fiscal, además, está mal repartida.
Creemos que no solamente por la existencia, que esto nos viene impuesto, que nos viene impuesto por el sistema estatal, por la existencia de tributos indirectos, sino también por la mala gestión de gobiernos anteriores de lo que fue el tramo autonómico del IRPF.

Es curioso, es curioso detectar…, el diario económico Cinco Días, publicaba informe hace poco, en el que…, bueno, ya hace unos meses, en el que decía que hace cinco años, decía el diario, las diferencias autonómicas en el IRPF se concentraban en los tramos más elevados del impuesto, donde las comunidades autónomas realizaron un uso más intensivo de su capacidad normativa, pero en la actualidad, resulta que la concentración de la tributación grava a las rentas más bajas.

Nosotros creemos, primero, que hay margen para subir el IRPF a las rentas más altas.
Y para ello, pensamos que es una herramienta la capacidad del tramo autonómico.
Consideramos que hay que, con carácter general, que hay que elevar la presión fiscal sobre la riqueza.
Y pensamos además que hay todavía capacidad recaudatoria pendientes en las capacidades, en lo que es el espacio fiscal valenciano.

Creemos que la agencia tributaria valenciana tiene recorrido por ahí, pero también pensamos que es necesaria esa comisión de expertos, que entregue pronto sus conclusiones, pero que, sobre todo, haya una política, una voluntad política decidida de gravar las rentas altas y liberar recursos en las rentas más bajas para, de alguna manera, aligerar la presión que ahora sufren las familias y los hogares valencianos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Efectivament, hem d'implantar en el nostre espai fiscal un sistema progressiu com a instrument potent del govern per jugar a favor de la superació de la desigualtat.

Però li vull dir que si n'hi ha un element fonamental de la fiscalitat que hem de posar al nivell que pertoque és la lluita contra el frau fiscal.
És un element clau i definitori de què ha de ser la nova acció d'este govern, que ara després li faré algun esment.

Mire, és veritat que s'ha fet una política fiscal, almenys, molt curiosa, no?

Mire, en l'IRPF, efectivament, hi ha marge, perquè hi ha set comunitat autònomes, com Canàries, Múrcia, Catalunya, Andalusia, que tenen el tipus màxim aplicable a les rendes més elevades, per damunt de l'existent en la Comunitat Valenciana.
I ací també, a la Comunitat Valenciana, és la quarta on més alt està el tipus mínim, al 21%.
És a dir, és la redistribució al revés.
Ací no hi ha un sistema progressiu, n'hi ha un sistema que afavorix les classes que tenen més recursos.
I és veritat, per tant, que ahí hi ha un marge, que és un marge estret, però que és un marge que s'ha de posar damunt de la taula.

És veritat que ha hi hagut un procés d'empobriment; i les dades que vosté ha donat són dades que ens commouen, perquè és la realitat, és la foto d'esta comunitat.
Però també és cert que hi han notícies bones en l'últim any ja.
En estos moments, en exclusió -abans he donat algunes dades- són xifres positives, que ens estan aproximant a la mitjana, que no estem encara en la mitjana, perquè eixe és el problema.
El problema és que tenim dotze punts menys de renta per capita i tenim una exclusió social del 30%.
I això és inassumible per a qualsevol governant que vol ser decent.
I, per tant, per a nosaltres és absolutament inassumible.

La lluita contra el frau és fonamental, i cal començar a fer-la en allò que podem.
Mire, este any hem fet, per primera vegada, una campanya contra el frau fiscal en l'impost de patrimoni.
Per primera vegada en la història de La Generalitat s'ha fet una cosa tan senzilla com creuar les dades.
I s'ha aconseguit detectar 539 defraudadors.
I eixe és el camí, el camí és que paguem tots.
Eixa és una qüestió fonamental.

Ara bé, és veritat que quan parlem de política fiscal hem d'entendre també quina és la situació d'Espanya.
I, en estos moments, he de dir que ha d'hi haure una solució d'harmonització fiscal en l'àmbit autonòmic, perquè no pot ser que hi hagen comunitats autònomes -i ho he de dir en tota claredat- que estiguen fent dumping fiscal.
I no sols m'estic referint a algunes que tenen ja una situació fiscal diferent, m'estic referint a una comunitat que a nosaltres, en eixe aspecte, és una competidora impositiva, com és la comunitat de Madrid.
No és possible, no és possible que hi haja competència fiscal a la baixa, per tal de posar-nos en una situació impossible a la resta.
No és possible que el Govern d'Espanya ens diga a nosaltres que pugem impostos per equilibrar els nostres pressupostos i que, per una altra banda, la comunitat de Madrid puga tindre barra lliure.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Diputada Fabiola Meco.

La senyora Meco Tébar:

Señor president, los impuestos no recaudados repercuten directamente en el bolsillo de la ciudadanía valenciana, con recortes sociales y subidas impositivas.
Evadir a hacienda tiene coste para quien sí cumple con sus responsabilidades fiscales.

En 2013, los técnicos de hacienda, Gestha, cifraban en 1.
777,80 euros los que cada valenciana y valenciano tenía que pagar de más al año por los impuestos que otros dejaban de tributar.

Otro informe de los técnicos, de 2014, decía que la Comunitat Valenciana era la quinta autonomía con más fraude.

La lucha contra el fraude es clave también para salir de la crisis.
A través del Instituto Valenciano de Administración Tributaria, que empezó a funcionar en enero de 2016, se inició la campaña que usted ahora nos apuntaba de lucha contra el fraude sobre el patrimonio.
Nos felicitamos porque se hayan aflorado 2,12 millones de euros, de esos 539 defraudadores.

Pero, señor president, ¿qué otras actividades, qué campañas concretas de lucha contra el fraude están previstas en el resto de tributos cedidos a la Comunitat Valenciana?
¿Hay previstas acciones de coordinación con otros órganos de control de gasto de otras administraciones territoriales?

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Li contestarà l'honorable conseller d'hisenda.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Sí.

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada, efectivament, és la màxima obsessió d'este govern, lluitar contra el frau.
El més injust que n'hi ha, fiscalment parlant, és el frau fiscal, perquè fa pagar a uns pels altres, sobretot quan això, a més, repercutix sobre un context d'infrafinançament.

Vosté sap, tan bé como jo, que, segons els experts, més del 30% de la força redistributiva que pot tindre un pressupost s'assenta sobre la despesa social.
Si eixa despesa social no pot mantindre's, perquè tres dels quatre pilars bàsics de l'estat del benestar són competència de La Generalitat, de la comunitat autònoma, vosté pot pensar com la força redistributiva (inintel·ligible) .
.
.
és molt escassa.

Però li dic que, de la mateixa manera que hem creuat, com ha dit molt bé el president, la informació amb l'Agència Tributària, pense vosté que el 89% dels tributs que paguem tots nosaltres i tot el poble valencià el recapta l'Agència Tributària espanyola.
Nosaltres tenim, encara, una capacitat de recaptar molt xicoteta.
Però en eixa xicoteta capacitat de recaptar estem treballant per ajuntar la informació amb la potència informàtica que té l'Agència Tributària, justament per a lluitar pel que ens obsessiona: el frau fiscal, que és el més injust que pot passar en una societat avançada com la nostra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Almería.
.
.

Senyor Almería, té vosté la paraula.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

Membres del Consell.

Senyories.

Un estudi ad hoc del diari Cinco Días posa de manifest que la Comunitat Valenciana està el selecte grup de cinc autonomies que tenen la pressió fiscal per dalt de la mitjana nacional per als salaris fins a 50.
000 euros bruts per any.
I, curiosament, és l'única comunitat d'aquest grup on la pressió fiscal està per baix de la mitjana per a les rendes des de 55.
000 euros bruts a l'any fins als 400.
000 euros bruts a l'any, amb l'única excepció del tram de 65.
000 a 70.
000 euros -pensa que alguna persona se li ha escapat d'este tram.

Més enllà de les recomanacions de la comissió d'experts, que esperem amb ansietat, ¿hi ha alguna voluntat política.
.
.
, hi ha la verdadera voluntat política en el Consell, de cara a l'elaboració dels pressupostos de 2017, per a redissenyar el tram autonòmic de l'IRPF perquè es grave menys les rendes més baixes, concretament fins a 20.
200 euros de base liquidable, on n'hi ha una important part dels contribuents, per compensar-ho amb increments del tipus per a les rendes més altes, concretament a partir de 50.
000 euros de base liquidable, sense afectar la pressió fiscal global del nostre sistema tributari?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

Conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor diputat, efectivament, nosaltres, fins al 30 de juny, hem volgut no pressionar els experts, perquè crec que han de treballar.

Totes estes notícies, tota esta informació que vosté està donant la tenen ells, saben quin és l'únic mandat que els hem donat, que és el que ha explicat molt bé el president.
És a dir, tres coses: posar ordre, que siga progressiu i, sobretot, que ho facen fàcil per a la lluita contra el frau.
Eixes serien les tres coses que hem demanat.

Si el 30 de juny ells ens porten això, no dubte que, durant el mes de juliol, tindrem tota mena de converses en tota la gent que crega convenient que pot aportar.
I jo crec que esta reflexió que acaba de fer, que jo compartisc.
.
.
Jo crec que n'hi ha possibilitat de poder canviar les coses, senzillament per a homologar-nos a moltes altres comunitats autònomes que tenen un sistema més progressiu encara que nosaltres.

Jo crec que, en este sentit, deixem treballar els experts.
I, durant el mes de juliol, farem tots els contactes que siguen necessaris per a precisar alguna de les coses en la línia, per exemple, que vosté ha plantejat, matisadament perquè, evidentment, el que volem és aconseguir que siga útil; que no el sistema siga més complex, sinó que siga més simple (inintel·ligible) .
.
.
torne a repetir, per a fer fàcil la lluita contra el frau.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Amb esta contestació, finalitza la sessió de control.
Però convidem el govern perquè ens acompanye en la lectura d'una declaració institucional molt important.

Ahir vam poder tindre presents entre nosaltres la comissió de la UNESCO, (veus) que està en la qüestió de la ruta de la seda.
I el seu origen va ser una declaració institucional d'estes Corts.

Declaració institucional amb motiu del Dia Nacional de les Llengües de Signes

El senyor president:

I ara, anem a donar lectura a una nova declaració institucional.
I, a tal efecte, donem la benvinguda a totes les persones que ens acompanyen de Fesord.
Els agraïm la presència ací.
I anem a donar lectura a.
.
.

La declaració institucional que han firmat tots els grups parlamentaris diu així:

Â«Amb motiu del Dia Nacional de les Llengües de Signes, les Corts Valencianes volen posar en relleu el valor d'aquestes llengües en l'exercici dels drets, deures i llibertats de les persones sordes i sordcegues, com a garantia de la seua participació en la vida democràtica.

Â»Les llengües de signes són el resultat del procés de mútua interacció entre biologia i cultura en l'ésser humà i constitueixen un gran exponent de la seua capacitat creativa i d'adaptació.
Com a llengües naturals donen resposta a la necessitat de comunicar-se i interactuar en l'entorn, ajuden a estructurar el pensament i encarnen la història i les visions del món i les emocions dels seus usuaris i usuàries.

Â»Amb el seu reconeixement en l'àmbit estatal en la Llei 27/2007, la nostra societat i les nostres institucions es comprometen tant a promoure l'aprenentatge i coneixement de les llengües de signes com a garantir la llibertat d'ús en tots els àmbits de la vida.

Â»La llengua de signes, en el nostre territori autonòmic, cobra cada dia major presència i protagonisme, així ho recull l'article 13.
4 del nostre Estatut d'autonomia en el qual la Generalitat valenciana garanteix l'ús de la llengua de signes pròpia de les persones sordes, que haurà de ser objecte d'ensenyament, protecció i respecte.

Â»Les Corts Valencianes apel·len a totes les institucions, agents públics i socials, i al conjunt de la ciutadania a actuar amb compromís per a situar les llengües de signes en condicions d'igualtat, en totes les esferes de la vida educativa, social, cultural, econòmica i política de la nostra localitat.
Les llengües juguen un rol fonamental per a la convivència i el respecte de les nostres comunitats.
Per tot això, hem d'articular mesures que garantisquen la protecció de les llengües de signes.

Â»Les Corts Valencianes estan, estaran.
.
.
, estem i estaran sempre al costat dels qui també defensem la igualtat, la justícia social, la inclusió i la diversitat, i, en aquest sentit, reconeix la tasca del moviment associatiu, que ha contribuït decisivament al fet que aquestes llengües aconseguisquen un estatus legal i social, però, sobretot, per haver mantingut viu un llegat que forma part del patrimoni comú de tota la ciutadania.

Â»Palau dels Borja.
9 de juny de 2016.
Â» (Aplaudiments)

Senyories, continuem amb el nostre treball.
Ens queden tres punts, perquè un dels punts previstos s'ha ajornat.
Per tant, tenim temps per davant.

Validació o derogació del Decret llei 3/2016, de 27 de maig, pel qual es regula el procediment de liquidació del Pla especial de suport a la inversió productiva en municipis de la Comunitat Valenciana (RE número 26.
092, DOCV número 7.
794)

El senyor president:

I anem a continuar amb el punt número deu de l'ordre del dia, que és la validació o derogació del Decret 3/2016, de 27 de maig, pel qual es regula el procediment de liquidació del Pla especial de suport a la inversió productiva en municipis de la comunitat.

Presentarà el decret llei el Consell.
El Consell presentarà el decret llei.
Per a tal efecte, donem la paraula a l'honorable conseller d'Hisenda i.
.
.
Vicent Soler.
Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor president, senyories, comparec davant d'esta cambra per a sol·licitar la convalidació com a llei del Decret llei 3/2016, de 27 de maig, pel qual es regula el procediment de liquidació del Pla especial de suport a la inversió productiva en municipis de la Comunitat Valenciana.

Com diu el preàmbul del decret, la convalidació del qual sol·licite, el Decret 1/2009, del Consell, va constituir i dotar tres plans especials, com diu el seu nom, de suport, per a impulsar els sectors productius, l'ocupació i la inversió productiva en municipis, i es van aprovar crèdits, també extraordinaris, per a atendre el seu finançament.

En concret, el pla especial de suport a la inversió productiva en municipis de la Comunitat Valenciana es va dotar amb 1.
020 milions d'euros.
El pla es va justificar inicialment, igual que els plans aprovats en 2008 pel govern central, el fons estatal d'inversió local i fons especial de l'estat per la dinamització de l'economia i l'ocupació, anomenat el pla E, per l'urgent necessitat d'atendre, impulsar i pal·liar la situació de desocupació, principalment en el sector de la construcció, millorant al mateix temps les infraestructures i equipaments dels nostres pobles i ciutats, i les condicions de vida i benestar dels valencians.

No obstant això, al moment d'aprovar-lo es va dir que, a diferència dels plans del govern central, calia no fer les coses de pressa, de pressa i corrents, perquè els projectes pogueren madurar-se bé.
I es va fixar un horitzó d'execució més dilatat, fins a l'any 2011, finalitzat el qual havien d'estar finalitzades i degudament acreditades les inversions realitzades.

Doncs bé, és evident que ací les coses no es van fer de pressa i corrents, perquè la vigència del pla especial -tot això amb cometes, eh?
-, el pla especial i extraordinari del govern valencià ha estat prorrogat per quasi totes les lleis de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat -s'anomenen lleis d'acompanyament- que han succeït des d'aleshores.

La llei, per exemple, 16/2010, de 27 de desembre, el va prorrogar fins al 31 de gener del 2012.
La Llei 9/2011, del 26 de desembre, el va prorrogar novament fins al 30 de desembre del 2013, admetent la possibilitat de substitució d'aquells projectes que, per causes sobrevingudes després de la seua aprovació, no pogueren executar-se.
La Llei 10/2012, de 21 de desembre, el va prorrogar fins al 31 de desembre de 2014.
I la Llei 7/2014, de 23 de desembre, també de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat va estendre la vigència del pla fins al 31 de desembre d'enguany, de 2016.

De tal manera que el pla especial i extraordinari per raons d'urgència econòmica, per tal de fer front, segons l'exposició de motius del Decret llei 1/2009, amb la màxima celeritat i de forma coordinada i conjunta al ràpid debilitament general de les condicions econòmiques en el nostre territori, ha esdevingut d'una familiaritat evident, any rere any, a totes les lleis conegudes com d'acompanyament, després de set anys, ja ben complits, i sense que estiga ni de lluny plenament executat.

Potser eixa era la seua especialitat i extraordinarietat: ser un pla fet per a contraprogramar -esta és la meua visió de les coses, jo aleshores no era conseller- el tan criticat pla E.
Sols que aquell sí que es va fer en termini, i sí es va aconseguir que uns recursos que d'altra banda hagueren hagut d'anar a finançar l'atur d'obrers de la construcció, serviren per a millorar les infraestructures i dotacions públiques dels municipis.

Mentrestant, el pla Confiança -que així es deia, com a marca comercial- de La Generalitat, s'estancava en un rosari d'ajornaments i modificacions d'obres finançables que deixa palés que les condicions i requisits que van conformar el pla, com també la gestió realitzada des de la seua aprovació, no han estat les més adequades, per dir-ho d'alguna manera, tenint en compte que encara hi ha municipis que en l'actualitat tenen obres pendents d'aprovar-lo i/o adjudicar, i en conseqüència, d'executar.

I tampoc pot dir-se que la gestió realitzada haja estat un èxit, si considerem que a hores d'ara, i malgrat l'esforç fet per l'actual govern per disposar d'un llistat amb la situació econòmica comptable dels projectes del pla durant estos set anys transcorreguts, no ha estat possible tindre-ho.

Tal va ser l'abandonament i negligència en la comptabilització i fiscalització de les contractacions, certificacions, liquidacions parcials, incorporació de la informació a la plataforma informàtica de gestió del pla, que per a tindre un punt de partida de la situació ha estat necessari recaptar de cadascuna de les conselleries gestores la informació dels projectes que han gestionat o estan gestionant encara, i tractar de conéixer les necessitats per a posar fi a un pla que d'especial i d'extraordinari -ara sí, sense cometes, perquè fa una mica de rubor- ja fa temps que s'havia fet habitual i ordinari, insistim, als pressuposts de La Generalitat i als maldecaps de la gestió.

Calia, doncs, posar fi al pla especial, permetent, això sí, l'acabament de les inversions compromeses, garantint l'aplicació de recursos a finalitats amb sentit en el moment actual.
A hores d'ara, hi ha casos on les necessitats d'infraestructures han canviat.
D'altres, on els canvis de governs municipals han reflectit altres prioritats dels ciutadans.
I d'altres, on la fallida de les empreses constructores, per efecte de la crisi i dels impagaments de l'anterior govern de La Generalitat, ha donat com a resultat la paralització de les obres o el desistiment dels contractes.

Per tot això, l'actual Consell va sentir la necessitat d'accelerar la resolució d'estos problemes, avaluant les necessitats financeres pendents i regulant un procediment senzill, perquè els municipis puguen, si escau, i sempre garantint els límits d'inversió assignada a cada municipi, sol·licitar la substitució de projectes que encara no s'han autoritzat o que, havent estat autoritzats, encara no s'han executat.
I també l'autorització de noves obres en el cas de municipis que encara no hagen esgotat el seu límit d'inversió.

D'acord amb la normativa vigent, abans de l'aprovació del decret llei, el pla s'havia de liquidar al desembre d'enguany.
És evident que prorrogar una volta més el termini per a executar i justificar els projectes d'un pla que havia d'estar finalitzat fa cinc anys, més del doble de la seua vigència inicialment prevista, estava fora de lloc.
Però és evident també que els municipis han de tindre la possibilitat de fer les inversions que en molts casos, per raons alienes a ells, no han pogut executar.
És qüestió de -ara sí fique les cometes- confiança en La Generalitat.

Per tot això, el decret llei, la convalidació del qual sol·licite a la cambra en primer lloc, i per posar ordre al desgavell administratiu de la gestió del pla, ha hagut d'establir els mecanismes per a formar un inventari de projectes executats, pendents d'execució o de nova presentació, perquè puguen ser redactats, autoritzats i executats abans de juny del 2019.

I en segon lloc, ha determinat els procediments per complir tots estos tràmits, com també per posar al dia la informació dels compromisos convenials que, fora de l'àmbit del pla especial de suport a la inversió productiva en municipis, puga tindre La Generalitat amb els ajuntaments per a realitzar inversions.

I aborda el vertader objectiu real, que és permetre als ajuntaments que no perguen la possibilitat de realitzar les inversions que se'ls varen prometre.
El decret llei és, per tant, una eina, una ferramenta per a aportar claredat i seguretat jurídica tant als ajuntaments com a La Generalitat, reconduint les actuacions que els cal perquè les administracions, en l'àmbit de la normalitat quotidiana, i sota els mecanismes normals de l'activitat administrativa, en lloc de sota els paraigües de denominacions altisonants d'excepció, concebuts més -diguem-ho clar- per a la propaganda política i l'obscurantisme en la gestió, que per l'eficàcia i la transparència.

Un decret llei, d'altra banda, que combrega amb la filosofia de l'Acord del Botànic, i que no deixa de ser una iniciativa que vertebra la nostra acció de govern, aportant un vertader valor afegit respecte d'allò que estem veient en l'època anterior.
El decret llei té, per tant, l'esperit de ser útil a l'administració més propera als ciutadans, els ajuntaments, perquè estos puguen complir els seus compromisos de resoldre les necessitats llargament ajornades.

Es tracta, en definitiva, d'un objectiu que entenc que tota la cambra compartix, perquè el contrari seria donar l'esquena als ajuntaments i a les esperances dels seus veïns.
I és per tot això que demane a esta cambra, a estes Corts, la convalidació com a llei del Decret llei 3/2016, del 27 de maig, del Consell, pel qual es regula el procediment de liquidació del pla especial de suport a la inversió productiva en municipis de la Comunitat Valenciana.
I estic segur de rebre un ampli suport a la proposta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies.
Moltes gràcies, honorable conseller.

A continuació, i en el torn a favor, en nom del Grup Parlamentari Socialista, intervindrà la il·lustre diputada Ana Barceló, que té la paraula.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, vicepresidente.

Miembros del Consell, conseller de hacienda.

Miren, no hay mejor política que aquella que termina resolviendo los problemas de los ciudadanos y de las ciudadanas, y de los ayuntamientos.
Y este decreto es un buen ejemplo de buena política.
(Aplaudiments)

El plan Confianza que puso en marcha el gobierno del Partido Popular se justificó por la urgente necesidad de crear empleo, apoyar a los sectores productivos e invertir en los municipios.
Después de siete años, tres prórrogas, modificaciones, las inversiones financiadas con cargo al mismo no están ejecutadas en su totalidad.
Por tanto, lejos de cumplir su objetivo y su finalidad, coincidirán conmigo que ha terminado resultando un mal plan.

¿Y por qué?
Pues mire, porque pretender crear empleo y terminar creando problemas a las empresas que no podían soportar los retrasos y los impagos de La Generalitat no es un buen plan.
Dejar obras sin ejecutar durante seis años no es un buen plan.
Un plan que persigue impulsar el bienestar de los ciudadanos y ciudadanas con nuevas infraestructuras y permite que queden paralizadas no es un buen plan.

Como no lo es el que las obras terminen costando mucho más dinero del presupuestado, o de partida se asigne a los municipios de menos de diez mil habitantes, que cuentan con menos recursos, la obligación de asumir la tramitación de los expedientes y la adjudicación de las obras.
Y muchos de ellos, además, se vieron abocados a tener que incluir cláusulas específicas, asumiendo los intereses, porque las empresas no confiaban en el plan de La Generalitat.

Y no es un buen plan aquel que deja los ayuntamientos al libre albedrío, para que den la cara ante las constructoras por la irresponsabilidad de La Generalitat.
Y no es un buen plan el que deje a las grandes ciudades con los proyectos literalmente colgados, porque La Generalitat no podía ejecutarlos.

Y como la realidad siempre supera a la ficción, yo le voy a leer algunos titulares que salieron publicados en los medios de comunicación, porque son un buen resumen del plan Confianza.
Pero no crean ustedes que son unos titulares de hace cuatro años, o de hace cinco, o hace tres.
No, no, son titulares de hace nueve meses.
Â«Los constructores presionan al gobierno de Dénia para que haga esfuerzo ante el Consell y el consistorio pueda licitar el plan Confianza.
Â»

Benidorm, va iniciar seis años después las obras del parque de Foietes, uno de los tres proyectos aprobados por el entonces gobierno del popular Francisco Camps.
En Alfàs del Pi, los vestuarios acabaron costando mucho más dinero que el presupuestado que, además, tuvo que asumir el propio ayuntamiento porque La Generalitat no pagaba a una constructora que terminó en quiebra.
En Callosa d'en Sarrià, las obras del auditorio municipal se paralizaron y no se han vuelto a retomar dejando un esqueleto de hormigón.
En Altea, será el consistorio el que asuma parte del gasto de la guardería.

Miren, señores, yo creo que podrían sustituir ustedes todos los nombres de estas ciudades, que yo he leído, por cualquier otra.
Yo estoy segura que conocen muchísimos ayuntamientos a lo largo y ancho de esta comunitat que han pasado, o que se ven reflejadas, en las situaciones que yo les he relatado.

Y la pregunta es, ¿cómo hemos llegado hasta aquí?
¿Cómo se permite que, un plan que era urgentísimo -porque estábamos viviendo un momento de debilitamiento de la economía valenciana- haya terminado con la solución dada por el gobierno siete años después?
Pues mire, todo ello es fruto de la improvisación y de la desconfianza.

Improvisación.
Improvisación porque, al año de haberse puesto en marcha el plan, el vicepresidente económico Gerardo Camps modifica las condiciones del plan, así por las buenas.
Y todos aquellos ayuntamientos de más de diez mil habitantes, que habían solicitado proyectos en los que se incluía la compra del suelo, se les dice que no podrán ejecutarlos y que, previamente, tendrán que adquirir el suelo, pagarlo con financiación propia que luego la conselleria les compensaría.
Es decir, al final se trata de ayudar a los ayuntamientos y los ayuntamientos terminan asumiendo y endeudándose para poder ejecutar el plan.

Y, junto a la improvisación, hubo una mala gestión.
Pero, no es una mala gestión fruto de, bueno, pues de errores que se pueden cometer.
Yo, me gustaría que ustedes preguntaran en los ayuntamientos, a funcionarios, a técnicos que han tramitado los planes, a alcaldes, a alcaldesas, que seguro que conocen muchísimos, les preguntaran cómo se ha gestionado el plan y qué dificultades han encontrado.

Y yo creo que escucharán frases como esta: obtener información del plan era misión imposible; descoordinación entre las consellerias -nunca sabía si las preguntas las tenía que contestar la conselleria de hacienda o las consellerias a las que se les había asignado el plan-; problemas con la plataforma digital, introducir cualquier dato era misión imposible -por supuesto, se desconocía el origen de por qué no se podían introducir los datos-, y ello ¿qué suponía?
Descolgar el teléfono, llamar a Valencia, pedir una reunión, demora en la reunión, aplazamiento de la reunión, aplazamiento, por tanto, de las certificaciones, aplazamiento del pago.

Otros, en cambio, dicen que el programa además no aceptaba las certificaciones de obras.
Problema, demora continua, reuniones con el contratista, bronca.
¿Quién daba la cara?
Quien siempre la da, la cara: los alcaldes y las alcaldesas de la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments) Y podría, podría seguir desgranando situaciones verdaderamente kafkianas, producto de lo que he comentado, improvisación y mala gestión.

Señor conseller, termino mi intervención como he empezado.
No hay mejor política que la que termina resolviendo los problemas.
Yo estoy segura que hoy, los ayuntamientos de la Comunitat Valenciana, agradecen al gobierno que hayan dado una solución definitiva al plan Confianza y que, por fin, puedan ejecutar sus obras, terminar sus obras o iniciar sus obras.
Algo de lo que no se preocupó nunca el gobierno de Camps.
Probablemente porque estaban ocupados en otras cosas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyora Barceló.

Com que no hi ha cap petició de torn en contra, passarem a la fixació de posició dels grups parlamentaris.
En primer lloc, pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Francisco Almería.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

Membres del Consell.
Senyories.

L'any 2008 l'economia valenciana comença a arreplegar els fruits de l'anterior model productiu imperant en el nostre territori, basat en l'incontrolat alliberament del sòl i una exacerbada i depredadora activitat immobiliària d'infaust record per a tots els valencians i valencianes.

A més, l'impacte en la nostra economia, de la crisi financera internacional derivada de les polítiques irresponsables de la banca americana, en què s'ha conegut com la crisis de les hipoteques subprime, també de marcat caràcter immobiliari, va provocar una actitud restrictiva de les entitats financeres respecte a la concessió de crèdits a les empreses i les famílies, així com el suport de la inversió productiva.
El sector de la construcció va començar a enfonsar-se i, amb ell, tota l'ocupació fictícia creada a cop de rajola i especulació urbanística.

Pànic contingut o explícit en el sector privat i també al govern de La Generalitat.
I passem a tirar del sector públic per a reactivar l'economia, una dada que recordarem.
Un context d'excessiva incertesa i la mancança de finançament dificulten clarament, en gran manera, la inversió empresarial, les activitats econòmiques i la creació d'ocupació.

En aquest context i en el marc de concertació social d'aleshores, acordat en el Pacte Valencià pel Creixement i l'Ocupació, Pavace II, no es desgavellat pensar que des del Consell s'iniciaren, en principi, una sèrie d'actuacions destinades a estimular la nostra economia a través de programes d'actuació pública, amb una perspectiva plurianual.

Naix així el Decret llei 1/2009, de 20 de febrer, del Consell, que venia a establir les bases per l'execució i les dotacions de tres plans especials de suport destinats a l'impuls dels sectors productius, l'ocupació i la inversió productiva en municipis.

El Pla especial de suport a la inversió productiva en municipis de la Comunitat Valenciana, del 2000 al 2011, amb una dotació de mil vint milions, que suposa una aposta decidida per la inversió en àrees urbanes.
El programa especial de suport a l'ocupació de la Comunitat Valenciana, de vigència anual, que els assignen 360,8 milions, per a fomentar la creació d'ocupació, afavorir la reinserció laboral dels aturats, recolzar els col·lectius més vulnerables, disminuir l'atur de llarga durada, millorar les condicions de seguretat en el treball i afavorir, a llarg termini, la creació d'ocupació en activitats de alta productivitat a desenvolupar, fonamentalment, a través del Servof.
Ambiciós, molt ambiciós.

Finalment, el Pla especial de suport als sectors productius a la Comunitat Valenciana d'execució anual, a qui els assignen tres-cents trenta-cinc milions, que inclou un conjunt de mesures destinades a pal·liar els principals efectes de la situació econòmica que afecten el nostre potencial de creiximent futur.

Ací s'ordena el programa entorn a l'increment de la productivitat i competitivitat, francament necessari, el recolzament al sector agroalimentari i també al mitjà rural.
Al manteniment del lideratge en el sector turístic, si és que encara el teníem, i suport a l'accés a l'habitatge.
Estem parlant d'una respectable quantitat, 1.
715,8 milions d'euros, dins d'un pla d'impuls de l'economia valenciana d'actuació pública, teòricament destinats a estimular una economia llastrada per errònies polítiques econòmiques i dirigides, concretament, a tres conceptes de convindria recordar: la inversió productiva, el suport a l'ocupació i el suport als sectors productius.
La nomenclatura, clarament, no va ser la més encertada.

No tenim una avaluació rigorosa de l'eficàcia d'aquests plans especials d'impuls de la inversió productiva en l'ocupació, impuls dels sectors productius, encara que una revisió dels expedients aprovats per al pla PIB, on podem trobar inversions productives de gran importància, com il·luminar el carril bici d'algun conegut barranc valencià, o escometre les reformes del mateix edifici municipal en diversos casos, o la urbanització de la ciutat de l'oci, inversió altament productiva, en un altre conegut municipi del nostre territori.

Totes aquestes actuacions poden considerar que donen i donaven treball a les empreses constructores o contractistes habituals dels ajuntaments, però queda com a un gran eufemisme, assignar-los el concepte d'inversions productives, donat, a més, l'alt grau d'impagaments de La Generalitat i els efectes devastadors sobre les empreses que va tindre aquest pla Confiança.

Sobre l'eficàcia del programa especial de suport a l'ocupació a la Comunitat Valenciana, només cal veure les dades dels últims anys pel que fa a la taxa de desocupació al nostre territori, que no mereix més comentari.

I, respecte al Pla especial de suport als sectors productius a la Comunitat Valenciana, que tenia que solventar els nostres problemes de productivitat i competitivitat, recolzar el sector agroalimentari, desenvolupar el nostre mitjà rural, mantenir.
.
.
(veus) -gràcies, senyor president-, mantenir el lideratge en el sector turístic i procurar l'accés a l'habitatge, hem de dir que només tenim notícies positives pel que fa al turisme molt recents i, probablement, no a causa d'aquest pla sinó de la situació concreta internacional.

En conclusió, el millor que podríem fer amb aquests plans especials és liquidar-los i procurar que cap municipi quede afectat.
És per aquest motiu que votarem a favor de la convalidació del Decret llei 3/2016, perquè ens pareix raonable, constructiu i certament benvolent amb els possibles afectats, els municipis del País Valencià, que res en deuen dels despropòsits de l'anterior Consell.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Almería.
Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, el senyor David de Miguel.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias.

Señorías.

Consellers, consellera.

Nosotros también esperamos que, con la convalidación de este decreto ley, pues, no tengamos que decir que lo que mal empieza mal acaba.
Iba a hacer una gracia pero, como no está el compañero Santamaría, pues me la ahorraré.

Y es que, claro, para convalidar, para hablar de este decreto ley pues tenemos que retrotaernos a estos fatídicos años 2008 y 2009, en los que se dio la tormenta perfecta.
Zapatero en el gobierno central y el señor Camps aquí, de presidente de La Generalitat.
Entonces, nada bueno podía salir de esta conjunción y nada bueno salió, como estamos viviendo.

Y es que, en estos años comenzó la guerra de los carteles del plan E, con el plan Confianza, por las rotondas, todos los municipios inundados de planes.
Porque, primero con el plan E del señor Zapatero que, lo único que supuso, fue incrementar en trece mil millones de euros la deuda pública, ya que los objetivos que perseguía, que eran todos ellos muy loables, pues no se acabaron de conseguir, pues ya, nosotros, como siempre, lo igualamos y lo mejoramos.

El Consell del señor Camps, pues, consideró que no iba a ser menos, ya que, en esa época, el señor Zapatero consideraba que España jugaba la champions league de la economía y, claro, aquí en la Comunidad Valenciana nos habían hecho creer que éramos los amos del universo, la envidia de España y, vamos, el centro de todas las miradas.
Y, por eso, el señor Camps, pues, se subió al carro de los planes y aprobó el Plan especial de apoyo a la inversión productiva de los municipios de la Comunidad Valenciana, que es tan rimbombante el nombre como la cantidad, mil veinte millones de euros.
Casi como los sobrecostes de CIEGSA.
Mil veinte millones de euros en plan, no passa res que això ho pague jo.

Y es que tanto el plan E como el plan Confianza pues, aparte de inundar de carteles todo el territorio de la comunidad, se justificaban en unos objetivos que ya los hemos comentado, los han comentado los grupos anteriores, unos objetivos ambiciosos y muy bien intencionados.
Porque atender, impulsar y paliar la situación de desempleo principalmente en el sector de la construcción, porque, señorías, sí, en efecto, la construcción, ese sector y ese modelo especulativo que todos demonizamos y al que todos acusamos de ser el causante de la crisis económica, pero que, sin embargo, sobre ser tan malo, pues se regó con miles de millones por todo el país.
Y continuaba pues, con una justificación ya más amable de mejorar las infraestructuras y equipamientos de nuestros pueblos y ciudades y las condiciones de vida y bienestar de los valencianos.
Tal cual.

Y, no deja de ser curioso que, un partido que se autodenomina liberal y que incluso creo que se les ha reencarnado Margaret Thatcher en él, pues echa mano de este keynesianismo tan radical aprobando este plan para crear, según los datos oficiales y no muy bien contrastados, pues treinta mil empleos.
Empleos que supongo que serían de escasa calidad, empleos en sectores poco productivos y que costó a las arcas públicas, pues, treinta y cuatro mil euros, más o menos, por cada puesto de trabajo creado.

Pero, en definitiva no vamos a ser nosotros quienes pongamos en duda la efectividad, en algunos casos concretos, de este plan, en muchos municipios pues que sí que se consiguieron los objetivos de crear infraestructuras y demás, pero sí que tenemos que poner en duda -al igual que los compañeros que han intervenido anteriormente- cómo se gestionó, y a los hechos me remito; este plan debería de haber concluido en 2011, han pasado cinco años, y todavía quedan obras y proyectos pendientes de ejecutar.

Y es que la historia en esta comunidad parece que siempre se repite, y es que las ideas son buenas, las ideas, en principio, son buenas y son interesantes, pero terminan siendo fiascos por la mala puesta en práctica de estas ideas por aquellos que son los únicos que saben gestionar -según dicen.

Y por eso consideramos oportuno convalidar este decreto ley porque consideramos que es necesario de forma ordenada y regulada liderar este plan, que sigue prorrogándose año tras año y, sobre todo, acabar aquellas obras y proyectos tanto que estén pendientes de acabar como de iniciar, por muchas razones que ya también se han explicado aquí: la crisis económica, el cierre de empresas y, sobre todo, pues la mala gestión de La Generalitat.

Y, como digo, vamos a votar a favor porque queremos asegurarnos que los proyectos de este plan se cumplen pero, sobre todo, queremos asegurarnos que este plan, de una vez por todas, se liquide, se liquide ya.

Porque lo que nuestra comunidad necesita no es sostener artificialmente sectores que se han demostrado ineficientes.
Lo que necesitan los valencianos es que los escasos recursos que por desgracia tenemos a día de hoy se destinen a mejorar la educación, a mejorar la formación de los trabajadores, a incrementar la productividad de las empresas, su internacionalización, la innovación, pero no a inaugurar rotondas en los pueblos de la Comunidad Valenciana.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor De Miguel.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, el senyor Víctor García.

El senyor García i Tomàs:

Gràcies, vicepresidenta.

Membres del Consell.

Conseller d'hisenda.

Avui, debatem la validació del Decret 3/2016, que regula el procediment de liquidació del pla Confiança -que també el fique entre cometes- del Partit Popular, una nova mina -com havia dit abans el president- que el Consell ha hagut d'anar salvant i desactivant-la, que, poc a poc, al llarg d'este any doncs s'ha anat encontrant.

El pla Confiança, amb c de Camps, va ser el pla estrella en 2009 del govern del Partit Popular, i ha resultat un autèntic fiasco i un desgavell més dins de tota la política del Partit Popular.

En fi, després de les dures crítiques que el Partit Popular va vessar sobre el pla E, de Zapatero, al que acusaven de ser poc més que enterrar diners públics en obres menors amb finalitat electoralista, el PP valencià es va inventar als pocs mesos un pla similar, o siga, una còpia -podríem dir-, una còpia roïna i barata, amb el que pretenien invertir 1.
020 milions d'euros en dos anys en obres seleccionades pels ajuntaments per a reactivar l'activitat i la creació d'ocupació i millorar les infraestructures, i recalque allò de Â«crear ocupació i millorar les infraestructuresÂ».

Ho van anunciar açò de bombo i platerets, i ho van vendre com la panacea, i a partir del 2009 va començar la batalla per qui posava el cartell més gran a cada poble -com ací també s'han referit-, i es va inundar tot el País Valencià de cartells, de cartells del pla E, de cartells també de taronja, del pla Confiança.
I jo crec que, al final, una cosa sí que va millorar el Partit Popular, que jo crec que sí que van guanyar al Partit Socialista i a Zapatero ficant més cartells i tres, cinc cartells per poble (veus) segur que sí que van…

Tots ens enrecordem perquè estàvem els dels pla E, els dels pla Camps, i damunt, també, d'estos Â«aquí su próximo institutoÂ», que eixos ara estan tots descolorits, l'institut tampoc no està però ahí continuen els cartells en eixos pilars i eixes xapes de ferro.
(Aplaudiments)

Anys després, molts pobles l'única cosa que conserven és això, eixos cartells taronja, i torna a caure el mite que la dreta o el PP doncs gestionava bé perquè açò, la veritat, és que de bona gestió no ha tingut absolutament res.

De creació d'ocupació i de reactivació econòmica, doncs això tot el contrari; el que entenem que van ser obres empantanades, obres paralitzades, empreses fallint, tancament d'empreses, concurs de creditors, més atur, i això després de cinc anys de pròrrogues, que també s'ha parlat de la urgència, que eren dos anys, però ja en portem set i la veritat és que, al final, serà este nou Consell el que l'haurà de liquidar per al 2019.

Per tant, Camps va impulsar un projecte per al qual no tenia ni pressupost ni planificació.
Es podria dir, per tant, que era un pla fictici, amb f del senyor Fabra.

I, com sol ser habitual, ens trobem que va haver-hi una falta de control i no es va realitzar una adequada gestió de les contractacions ni d'inspeccions per al seu desenvolupament.

El pla no ha sigut més que propaganda i mala gestió, i ens ha deixat situacions de pura vergonya en molts pobles amb veïns que porten anys suportant obres o amb obres que mai s'han iniciat.
(Soroll de papers)

Finalment, amb aquest decret, el Consell respon a la petició dels alcaldes que anys després encara tenen actuacions paralitzades, i aquest decret amplia fins al 2019 la vigència del pla i escometrà actuacions per a acabar en dos anys dos-cents huitanta-set projectes en cent trenta-cinc municipis per valor encara de 348 milions d'euros.

Pensem, així mateix, que és important que es facilite als municipis la reorientació dels projectes pendents o l'execució dels quals va ser paralitzada per a adequar-los a la nova realitat i les necessitats noves que puguen tindre després de set anys els veïns i les veïnes.

Per tot açò, des de Compromís anem a emetre un vot favorable per a la validació d'aquest decret i continuarem treballant recolzant els nostres pobles i la seua gent amb planificació i seriositat en la gestió per a recuperar la confiança perduda.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor García.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, el senyor Manuel Pérez Fenoll.

El senyor Pérez Fenoll:

Buenos días, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Ya que estamos en familia, salvo que no está el señor Alexis Marí, sí que me gustaría contar una anécdota antes de entrar en el dulce de Navidad -al que él tantas veces se refiere.

Esta mañana cuando me estaba vistiendo he hecho lo habitual, ¿no?
, y entre una de las cosas habituales que hago cuando vengo a las Cortes es ponerme la corbata, y he pensado: le sienta mal al señor de la camisa de leñador, lo he pensado.

Así que, se lo transmite usted que -como bien dijo-, aunque la mona se vista de sea, mona es y mona se queda, da igual venir a las Cortes -me lo enseñaron de pequeño- vestido de leñador, vestido con corbata, y le pido que sea respetuoso con los que vienen con corbata, así como nosotros somos muy respetuosos con la camisa de leñador, la camisa de rayas o la camisa que lleva hoy a cuadritos, nos da igual.

Por favor, se lo transmite ya que no está porque eso lo tenía metido dentro y tenía que decirlo.
(Aplaudiments)

Gracias, presidenta.

Es importante la tolerancia y el respeto a las instituciones.

La senyora vicepresidenta primera:

Bueno, si les parece, vamos al tema.

El senyor Pérez Fenoll:

Vamos al tema.

El tema que nos ocupa hoy es la validación, porque todos vamos a estar a favor, evidentemente, del Decreto 3/2016, de 27 de mayo, que exactamente dice: Â«para regular el procedimiento de liquidación del plan especial a soporte a la inversión productiva en municipios de nuestra comunidadÂ».

Si yo les leo otro texto podríamos pensar que es lo mismo: Â«Validación del Decreto 3/2016, de 27 de mayo, para regular la finalización del plan Confianza mediante una nueva prórroga improrrogable de tres años.
Â»

Es lo mismo, vamos a hacer una nueva prórroga de tres años para finalizar un plan Confianza, un plan que ha sido atacado por todos los grupos, por todos absolutamente, pero es un plan que era muy ambicioso -como bien se ha dicho hoy aquí-, un plan que llevaba 1.
020 millones de euros, un plan que era muy complicado de hacer; cuando queda aproximadamente, porque en un año los señores del gobierno no han tenido tiempo de hacer un listado de qué se ha hecho y qué queda por hacer, es un listado complicado porque en un año no han tenido tiempo los señores del gobierno en hacerlo, pues cuando queda aproximadamente entre el 10 y el 20% del plan por hacer los señores del gobierno, que lo solucionan todo muy rápidamente -¿saben?
-, se dejan tres años y quieren que en dos años se cumplan 1.
020 millones.
Está bien, es una buena forma.

Pero lo más alucinante son sus intervenciones, cuando llega aquí la señora Ana Barceló -creo que era alcaldesa entonces de su ciudad-, ¿cuántos problemas tuvo usted en su ciudad?
, ¿muchísimos, verdad?
(veus), muchísimos, no sabía gestionar, muchísimos.
(Aplaudiments) Pero es alucinante, dice, Â«¡cuidado!
, es que el plan Confianza lo que ha hecho es cargar a muchos ayuntamientos que no han podido hacer bien los deberes -por cualquier circunstancia, no vamos a meternos ahora en las circunstancias-, cargarlos de intereses.
Â» Y seguro que ustedes no se ha leído el decreto ley, ¡seguro!

El artículo 2 de su decreto ley, de su decreto ley, dice que Â«los ayuntamientos que en junio del 2019 no hayan cumplido con los deberes -que puede haber alguno- se cargarán con todo, no con los intereses, con el capital principalÂ».
Está bien.

Y, después, dicen, Â«como han cambiado las circunstancias, los ayuntamientos que puedan elegir un nuevo proyecto -me parece bien-, y el decreto ley les obliga a que sean ellos los que liciten para que cuando llegue junio del 2019 sean ellos los que paguen la facturaÂ».

Conseller, muy bien, me quito el muerto de encima, liquido el plan Confianza y quedo bien con los ayuntamientos, les digo, Â«les he dado una oportunidad pero como no habéis llegado a tiempo en tres años, tenías tres años, ¿eh?
, tres años pues pagáis vosotrosÂ».
No es serio, señor conseller, esto no es serio.

Yo creo que lo que estamos debatiendo aquí, hoy, es una nueva prórroga, y nos parece bien porque las prórrogas y el decreto éste es lo mismo, es la garantía para que todas las valencianos y todos los valencianos puedan acceder a la misma ayuda que se prometió entonces.

O sea que, como es lo mismo, por coherencia política el Grupo Popular se va a posicionar a favor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Manuel Pérez.

Senyories, doncs anem a passar a la votació.

Ja saben vostés que els vots favorables s'entendran favorables a la validació del decret llei, i els vots contraris negatius favorables a la derogació.

Senyories, els he d'informar que no funcionen els sistemes de votació de la il·lustre diputada Maria José Ferrer, el número 47; de l'il·lustre diputat Juan de Dios Navarro; com ja era habitual, el del senyor Juan Carlos Caballero; i de la diputada Sandra Martín, però com estan presents anotarem eixa votació, així com la de diputada Clara Tirado que exercirà el seu vot en el sistema que ja vam convenir.

Senyories, comença la votació.
Senyories, el decret llei ha estat convalidat per unanimitat amb 81 favorables, comptant el de Clara Tirado també, 81 vots a favor de la convalidació del decret.
(Aplaudiments)

Senyories, ¿algun grup vol que el decret llei siga tramitat com a projecte de llei?
Aleshores, comuniquem al Consell que el decret llei ja ha estat convalidat com a llei.
(Aplaudiments)

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell respecte a la planificació i l'organització del Servof, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 25.
664, BOC número 83)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia que és la moció subsegüent a la interpel·lació del Consell, sobre política general del Consell respecte a la planificació i organització del Servof, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Ha arribat a la mesa una esmena transaccional signada per tots els grups parlamentaris, però per a la presentació i defensa d'esta esmena i amb l'acord de la mesa anem a tramitar el debat amb la fixació de posició dels grups parlamentaris començant pel proposant, que és el Grup Popular.

A tal efecte li donarem la paraula a l'il·lustre diputat senyor Caballero, per un temps de cinc minuts.

La resta de grups parlamentaris fixaran la seua posició també en un temps màxim de cinc minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Caballero Montañés:

Buenos días, presidente.

Señorías.

Y, muy especialmente, permítanme saludar a los orientadores laborales que hoy no han podido estar porque están desarrollando sus funciones en favor de los desempleados valencianos.

Desde el Grupo Popular, presentamos esta moción subsiguiente en materia de planificación y organización del Servef debido a que, tras la interpelación del conseller, la preocupación es aún mayor que antes de sustanciarla, no solo preocupación por parte del Grupo Popular sino por la de sindicatos, trabajadores y desempleados valencianos que ven como este cambio de rumbo del Consell aboca al Servef a un oscuro desenlace.

Un año de gobierno del nuevo equipo que gobierna el Servef ha sido suficiente para dejar patente su incapacidad, su descoordinación y su falta de empatía.

Incapaz, porque no han sabido trazar un rumbo adecuado para una de las políticas más importantes que tiene cualquier gobierno que es la creación de empleo.

Descoordinación, porque han conseguido una proeza nada desdeñable, y es que en el Servef no haya un interlocutor básico, que hayan conseguido en la conselleria convertirla en un auténtico reino de taifas y que quienes están pagando esta falta de comunicación entre sus dirigentes sea el propio organismo, la calidad de sus servicios y sus trabajadores.

Y falta de empatía, porque con sus acciones y omisiones están haciendo más difícil la labor de los valencianos de encontrar un puesto de trabajo, con programas de empleo ficticios, con órdenes de convocatoria de ayudas al fomento del empleo para 2016 sin convocar todavía, pero, señorías, de lo que sí que han tenido tiempo los miembros del Consell es de subirse el sueldo, mientras despedían a 112 técnicos de fomento del empleo y formación del Servef.
Y ahora pretenden hacer lo mismo con los orientadores.

Señoría, el Consell tiene un problema en el Servef.
No busquen el problema del Servef en ojo ajeno.
No miren hacia otro lado.
El problema del Servef se llama el tripartito que lo gestiona.
Esa gestión se ha traducido en no dar la cara, en no afrontar los problemas y en no asumir su responsabilidad.
De nuevo, las explicaciones del conseller no han servido para nada.
No nos han sorprendido, ha mantenido su línea como cada vez que le preguntamos: respuestas con evasivas, argumentos vagos y explicaciones tibias, que parecen prometerlo todo, pero que no se comprometen a nada.
Y eso solo nos lleva a la situación inicial, que es la incertidumbre de los trabajadores y la frustración.
Por eso, el Grupo Popular presenta esta moción.

Yo sé que el Consell y los grupos que lo sustentan no saben mucho más hacer que culpabilizar de todo al Grupo Popular.
Esa es su estrategia y su acción política: trabajar, no; gestionar y asumir responsabilidades, tampoco, pero hacer oposición a la oposición, esa sí que es su razón de ser.
Pero, ¿saben cuál es la realidad?
De que si este grupo no hubiese presentado esta moción, nadie hubiera atendido a este colectivo y, a fecha 31 de diciembre de 2016, estarían más cerca del Servef pidiendo un puesto de trabajo, que no ayudando a los desempleados a encontrarlo.
(Aplaudiments)

Señorías, ante esta situación, ¿qué hicieron los grupos al respecto?
¿Qué hizo el Grupo Popular?
En 2012 ya hubo una situación muy similar a la que nos encontramos.
Los orientadores en ese momento podían haber perdido sus puestos de trabajo, pero el gobierno del Partido Popular cambió el objeto de las causas de contratación y así pudo permitir que pudiesen seguir desempeñando sus funciones los orientadores laborales.
Y, ¿en la actualidad?
Es que en la actualidad tenemos la oportunidad, con 1.
300 millones de euros más, gracias a la mejora de la economía valenciana que crece al 3,6%, tenemos la oportunidad de crear esa escala de orientadores laborales y poder garantizar sus empleos.

¿Qué hicieron el Partido Socialista el cual tiene las competencias en materia del Servef en la conselleria?
¿Recuerdan la carta de Briones?
¿Recuerdan esa carta en la que su contribución fue pedirles el voto a los orientadores a cambio de consolidar sus puestos de trabajo, a cambio de mantener sus puestos de trabajo?
Eso hicieron, esa fue su contribución: prometiendo el voto a cambio…, prometiendo los empleos a cambio del voto.

Lo que han dejado patente es que donde unos vemos personas y profesionales, otros vieron simplemente un caladero de votos.
Pero cuando tienen la responsabilidad de hacer algo, cuando tienen la responsabilidad en el Consell, cuando están en sus manos las llaves de la solución, y únicamente las han utilizado para cerrarles las puertas de los despachos y darles la espalda a los orientadores.

Y, ¿qué ha hecho el Consell?
El Consell ha recortado personal en el Servef para poder aumentar la plantilla de asesores del presidente de La Generalitat hasta los 178.

Con respecto a los orientadores, absolutamente nada.
Con respecto a los técnicos de fomento del empleo y formación, ya lo sabemos, vulnerar un acuerdo de toda la cámara que asumimos de forma unánime, que le pedíamos al Consell que buscase una solución para estos trabajadores y, cuando antes no los había recibido en su despacho el conseller, les recibió para decirles que se iban a la calle el 31 de diciembre de 2015.
Y es ahí justamente donde están.

Por lo tanto, señorías, no podemos permitirnos el lujo de quedarnos de brazos cruzados.
No podemos permitir que las disputas internas entre dos partidos dejen en la calle a unos orientadores que atienden cada uno a más de mil seiscientos desempleados al año.
No podemos permitir, en definitiva, que sus platos rotos lo acaben pagando quienes deben centrar todos los esfuerzos de la administración, que son los desempleados.

Señorías, bienvenida sea esta moción que ha hecho cambiar sus posturas.
Ustedes, por una vez, dejan al lado el partidismo imperante en todas sus decisiones para ponerse al lado de los trabajadores del Servef.
Ojalá que este cambio de postura no se limite únicamente a los grupos de esta cámara, sino que sea el punto de partida para el verdadero cambio que necesitamos: el cambio importante que es el de los dirigentes de sus partidos que están dirigiendo el Servef.

Señorías, agradecemos el consenso que hemos conseguido alrededor de esta moción, pero les advertimos de que mi grupo va estar muy vigilante de que todo lo que hoy aprobamos no caiga en papel mojado, como en la ocasión que os he comentado anteriormente de los técnicos de formación, y esto se cumpla.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

A continuació, i d'acord amb l'acord que vam arribar, parlaran per a fixar posició dels grups parlamentaris, de menor a major, en primer lloc, del Grup Podemos-Podem.
.
.
el senyor Josep Almería, per un temps màxim de cinc minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, president.

De bestreta, voldria felicitar els grups parlamentaris per aconseguir una transacció en un tema crec que important i que requeria eixe suport parlamentari de consens.

Vaig a parlar, per a variar un poquet, de polítiques actives d'ocupació i d'eixe col·lectiu important, que són els orientadors i les orientadores laborals per a l'ocupació.

Les polítiques actives d'ocupació ha estat un tema controvertit sempre, perquè, des del nostre punt de vista, són una ferramenta; no és un fi en si mateix, sinó és una ferramenta, i que la seua eficàcia i els seus resultats van a dependre molt de la correcta execució.
Dins d'esta correcta execució, pren un paper importantíssim la figura dels professionals de l'orientació laboral per a l'ocupació, persones que han d'estar, bé, correctament inserides en el seu lloc de treball, que han de tenir una formació adequada i han de poder utilitzar els instruments i l'equipament adequats a l'entorn i a les característiques del mercat laboral per a exercir correctament la seua funció.

Pel que fa a l'estabilitat en el lloc de treball, pensem que la major garantia que se'ls pot aportar en este sentit és eixa creació de l'escala d'orientació laboral per a l'ocupació dins d'eixe cos i escales del cos superior de gestió de l'administració general, de l'administració de La Generalitat, amb el subgrup professional A2, que requerix una titulació mitjana i que, entre altres funcions, se poden fer les de programació, estudi, gestió, coordinació i assessorament en matèria d'orientació laboral per a l'ocupació.

També és important per a garantir.
.
.
per a garantir eixa estabilitat en l'ocupació el que s'incorporen en la relació de llocs de treball per al Servof, amb places de naturalesa funcionarial adscrites a esta escala que s'ha creat, les places que dins del pla estratègic del Servof se considere que són necessàries per a prestar els serveis d'orientació laboral en la mesura i en la qualitat i la dimensió en què el pla estratègic del Servof establisca.

Però també pensem que és importantíssim, importantíssim per a l'eficàcia del servei que els professionals puguen gaudir d'un pla de formació específic per a poder actualitzar les competències d'aquestes persones que treballen en orientació laboral en el Servof, a fi que puguen integrar els canvis que estan produint-se en eixe nou entorn de treball, els canvis en el mercat laboral actual i, sobretot, l'afectació de les noves tecnologies en els mecanismes d'intermediació aplicades a la cerca d'ocupació.

Així mateix, serà important, a més de l'estabilitat en el lloc de treball de poder gaudir d'eixe reciclatge, eixa formació adequada, que es dote al Servof de l'equipament necessari per a la utilització intensiva de les noves tecnologies aplicades a l'orientació e intermediació laboral per part de les persones que ocupen estos llocs de treball.

Crec que si unim estabilitat, formació i mitjans, podrem tindre un resultat òptim que done com a.
.
.
com a output realment la dimensió de la qualitat i quantitat del servei del Servof, que crec que vindrà reflectit en eixe pla estratègic, que esperem que es publique el més aviat possible i fagen d'ací la demanda perquè així siga.

Per tot açò, creguem que és una bona notícia que ens hàgem posat d'acord en este tema important i, per descomptat, estem a favor de la transacció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

Per a fixar posició, en nom del Grup Ciudadanos, té la paraula la il·lustre diputada Mari Carmen Sánchez.

Quan vosté vullga.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias, señor president.

Como bien apuntaba mi compañera Rosa García en el pleno anterior, en el que coincidimos en la temática de nuestra interpelación, pese al encomiable y muy beneficioso objetivo del Servef, durante este tiempo ha demostrado que su gestión para convertirse en un referente en el aspecto laboral ha sido un solemne fracaso.

Por ello, nuestro grupo parlamentario presentará en una moción subsiguiente, que se debatirá en breve, un decálogo de medidas concretas que pretende solucionar estos y otros problemas que se vienen repitiendo de manera sistemática en el Servef, debido a la incapacidad del Consell para reestructurarlo y crear empleo.
Problemática que debería hacer prioritaria, pero que han menospreciado sistemáticamente en este primer año de mandato.
Sin ir más lejos, la inexistente apuesta por la creación de empleo con las medidas que salieron de aquel retiro espiritual, y en este aspecto bastante poco iluminado, de Morella.

Pero, señor Caballero, quiero recordarle algo, una institución tal como el Servef no se deteriora en un año, ¿eh?
Es cierto que la situación puede agravarse, pero estos escenarios suelen ser producto de años de dejadez y falta de interés en hacer las cosas adecuadamente.

Han dejado un Servef que necesita ser reestructurado urgentemente para que sirva para lo que se creó: mejorar la empleabilidad y acabar con el desempleo.
Y la moción subsiguiente que usted presentó es una muestra de ello: buenas intenciones, pero laxa y poco concluyente, dejando el peso de las acciones que tal vez debieron hacer ustedes de manera preventiva y que las hagan ahora otros…, ahora que gobiernan otros de manera paliativa.

Afortunadamente, después hemos tenido todo un rosario de enmiendas y autoenmiendas dentro y fuera de plazo, pero de marcada relevancia, que han hecho de esta moción subsiguiente algo más jugoso y beneficioso, y con mucho diálogo detrás.
Prueba de ello es la transaccional a la que hemos llegado y a la que, sin duda, votaremos a favor.

Pero volvamos al tema que nos atañe.
El 2 de diciembre debatimos y aprobamos por unanimidad en esta cámara reconocer la valía de estos mismos empleados públicos afectados por la amortización de sus puestos en la gestión de diversos programas europeos.
Además, instábamos al Consell a buscar una solución a su situación laboral, que seis meses después vuelve a peligrar porque no se ha hecho absolutamente nada al respecto.

En cualquier caso, nos llama mucho la atención que aquel debate fuese un 2 de diciembre, a tres semanas de las elecciones.
¡Qué casualidad!
Al igual que hoy, 9 de junio.
¿Coincidencia?
No lo creo.

Para nosotros estas situaciones son algo más que debate preelectoral.
Son personas de gran valía profesional cuyos puestos y reconocimiento peligran.
Al igual que se defendió en aquel pleno hace seis meses, desde Ciudadanos apoyamos la valía de estos trabajadores, pero hace seis meses, hoy y siempre.

En cuanto al segundo punto, ampliamente enmendado por todos, ya tiene por fin la seriedad y la rigurosidad que este sector afectado merecía.
En primer lugar, otorgándoles una estabilidad laboral momentánea y garantizando la incurrencia en unas futuras OPE, ateniéndonos a los principios de publicidad, mérito y capacidad.

Manifestamos, firmemente, nuestra posición a las reducciones de empleo que afectan a empleados públicos que prestan un servicio realmente efectivo de cada ciudadano.
Pero siempre le diremos, de manera firme y sistemática, sí a la reducción de dedazos por parte de cualquier consell y sí a la reducción de cargos públicos directivos cuya función en muchas ocasiones es más que discutible.

Hemos de ser sensatos y tener una visión global del problema Servef: una problemática concreta y huir de medidas que solamente nos llevan a… una visión cortoplacista.
Porque, como decía Henry Ford, y me quedo al igual que mi compañero David de Miguel, con las ganas de dedicársela al señor Santamaría, sólo hay algo más caro que formar a las personas y que se marchen, que es no formarlos y que se queden.

Por eso, reiteramos, vamos a votar favor de esta moción subsiguiente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

A continuació, per a fixar posició, en nom del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Parlamentari Compromís, per suposat, ha signat i va a votar a favor d'esta proposta que es planteja hui ací.
Però jo crec que en el debat no hauríem de perdre la perspectiva.
A mi me dóna prou de llàstima que se faça un ús, entenc, un ús inadequat del que és un acord.
Un acord que ha de posar en l'epicentre precisament a estes persones.
I és a més el que han estat demanant estes persones precisament als grups parlamentaris, fonamentalment i per damunt de tot el reconeixement a la seua professionalitat, a la seua vàlua i a la seua tasca que durant molt de temps han exercit en el Servof i que directament té una vinculació positiva en aquelles persones, les persones que estan patint les greus conseqüències d'esta crisi econòmica i social.

Això ens ho han demanat per damunt de tot.
Fins i tot si no hi haguera acord de quin és el seu present i futur i de com s'ha d'ordenar, el que volien per damunt de tot és el reconeixement d'esta cambra, han estat ells més a l'altura que els parlaments alguns ells que m'han precedit.
I jo voldria fer algunes mencions al respecte.
I sense voler tacar una cosa fonamental, que és esta, i és que m'alegre que després de tant de temps d'inseguretat, de no haver reconegut esta vàlua i haver reconegut esta vàlua i traslladar-la a una estabilitat pel bé propi de les persones que han d'exercir eixes labors en una entitat com el Servof i pel bé dels ciutadans que han de rebre un servei públic bàsic en l'atenció, en la xarxa, en la busca de.
.
.
, en la cerca, en la busca d'una perspectiva laboral, doncs que no hagen tingut la capacitat de resoldre esta qüestió amb anterioritat.

I han estat any rere any pendents, doncs, que pogueren vindre fons europeus, que pogueren vindre fons estatals, que se canviaren les denominacions que avui s'ha dit.
Diu, en 2012 arreglàrem mínimament el problema canviant l'objecte de la seua contractació, no aprofundint en un debat que avui ens fa unir-nos a tots els qui estem en esta cambra, i és: el Servof, este servei té una utilitat i té efectivament un servei que és digne d'una plantilla reconeguda i estable i dignificada?

Si resulta que en això hi ha acord, per què portem anys on no se li ha donat cobertura legal i estable en un reconeixement de la funció pública?
I avui és digne de reconéixer esta situació, és digne de reconéixer que no solament tots els grups parlamentaris estem a l'altura d'estos treballadors, estem a l'altura dels desocupats del nostre territori, sinó que també tenim un govern implicat.
I, per tant, el que no és ni mig normal és tindre un acord d'estes característiques i vindre a dir que no tenim un govern compromés.
Si no hi haguera un govern compromés no eixiria per unanimitat esta iniciativa.

Ara, davant d'un problema d'estes característiques, que té moltes més de les complexitats que vostés volen indicar ací.
.
.
Perquè efectivament hi ha uns treballadors amb l'objecte d'unes subvencions concretes, nominatives, i a més que són al marge dels diners públics, que tenen una finalitat, que té una caducitat i que hi ha una borsa esperant.
I tot això cal conjugar-ho per a donar-li una forma legal i estable.
Això és molt més complex, perquè alguns se pensen que en política se fa màgia i quan se pensen que fa màgia vulneres les lleis.
Això és el que han estat fent vostés, prometent màgia i vulnerant les lleis.

I jo m'alegre que el Partit Popular vullga deixar de prometre màgia i buscar els acords legals que li donen al servei del Servof (aplaudiments) garantia i estabilitat.
Aixina, la màgia, senyors, per a les chisteres, per a les actuacions o treure els conills eixos que tenien, els conills, el conejo, el Blasco, eh?
Però ara un govern seriós, un parlament seriós que fa i promou estabilitat en una entitat com és el Servof i un reconeixement -acabe com hem començat-, un reconeixement a l'orientació laboral que han fet els seus treballadors, que sense cap dubte quan s'han trobat de cara amb persones que han estat patint la virulència de les polítiques de crisi econòmica i social, han tingut una cara en què reconéixer-se i reconfortar-se.
Sort que han estat alguns a l'altura del poble, i no els governs que teníem.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

A continuació, per acabar de fixar la posició de tots els grups parlamentaris, i en nom del Grup Socialista, donem la paraula a la il·lustre diputada Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, parlava el senyor Caballero que s'ha de fer un canvi de rumb en el Servof.
Tenen raó, s'ha de fer un canvi de 180 graus.
Però darrere de la seua fixació de posició està reconeixent el desastre en què vostés han deixat el Servof i que ara el conseller d'economia i l'equip directiu estan intentant dissenyar un nou model perquè servisca a la funció fonamental que té, i és ser un canal perquè les persones que no tenen treball puguen trobar-lo.

Vosté ha fet ací un reprotxe a la directora.
No vaig a deixar-lo passar perquè em pareix mesquí.

Mire, li ho han explicat abans, a pesar que tota la seua bancada han volgut fer d'una carta d'una secretària d'ocupació, d'un partit polític, en campanya electoral, dirigint-se a un col·lectiu, donant-li comptes d'allò que el seu partit polític presentava.
Diga'm on està la il·legalitat.
Diga'm on està la il·legalitat.
I sobretot que eixe reprotxe el faça el partit que ha utilitzat càrrecs institucionals del seu govern, que ha donat contractes a dit a cambio de mordidas para financiar el seu partit, és de vergonya, és de vergonya.
(Aplaudiments) Aixina que donen-s'ho a mirar.
Vostés no poden donar exemple absolutament de res.

I mireu, jo no sé si vostés coneixen, alguns a la millor sí, a principis dels noranta s'estrenava una pel·lícula que era Por qué le llaman amor cuando quieren decir sexo.
Pues retinguen el títol d'aquesta pel·lícula perquè pot explicar el que ha passat entre la interpel·lació que li feren al conseller i la moció.

El 25 de maig el senyor Carbonell va interpel·lar el conseller d'economia sobre la política del Consell sobre planificació i organització del Servof.
La moció que es presenta és sobre els orientadors i orientadores laborals.
Que és fictici, senyor Caballero?
La interpel·lació?
La moció?
O és fictícia la seua posició que amb altes dosi de demagògia tenen sobre els orientadors?
O és fictícia tota la seua intervenció?

Hui presenten una moció, com mos dia, per a mantindre els orientadors laborals.
I els senyors del Partit Popular pareix que no volen erigir-se en una espècie de Robin Hood per a ficar-se hui com a grans defensors dels orientadors laborals.

Senyories, doncs si han hagut d'autoesmenar-se perquè cometien un error en la pròpia moció sobre les funcions i tasques que fan els orientadors!
No coneixien ni tan sols què és el que feien?
No coneixen els fons que gestionen?
Tenen vostés una confusió entre els fons europeus, els fons de l'estat i els fons propis?
Vostés ho confonen tot?
(Aplaudiments)

I per arreglar la desfeta de la moció presentada pel Partit Popular, nosaltres hem presentat una esmena que fa una cosa molt senzilla: recollir la reivindicació que els orientadors i les orientadores laborals han tingut sempre, quan vostés no els escoltaven i quan ara pareix que els escolten.
I han substituït totalment la seua moció perquè ja que se fiquen a defendre els interessos d'un col·lectiu almenys pacten bé.

I per això la moció que nosaltres presentem és de plena substitució per arreplegar el que ells sempre han plantejat: la creació d'una escala d'orientació laboral per a l'ocupació i la creació de les 120 places del col·lectiu d'orientadors POLP de 2008.

Estes són les reivindicacions d'este col·lectiu.
Però, mire, quan.
.
.
vosté sap.
.
.
prorrogaren el programa en el 2014, no els preocupava la inestabilitat?
Quan el van prorrogar en 2013, no els preocupava la inestabilitat?
El conseller ha garantit a tots els treballadors i les treballadors, orientadors, que tenen garantit el seu lloc fins a 2008 i que anem a solucionar la seua inestabilitat.
A vostés pareix que no els preocupava.

I mire, nosaltres en l'any 2004, a través del nostre síndic, ja aleshores presentàrem esta esmena que arreplegava les reivindicacions dels orientadors.
Saben vostés quina fou la posició del Partit Popular en relació a esta posició?
Van votar en contra!
És que en l'any 2014 no els preocupaven els orientadors laborals?
O és que estaven en el govern?
Vostés votaren en contra!

I, mire, programa electoral del Partit Socialista.
Article, punt 163, creación del cuerpo técnico de empleo.
Me vol dir en quin punt del programa electoral del Partit Popular ho arrepleguen?
En ningun, senyoria.
Perquè no han tingut mai un compromís amb este col·lectiu.

Per tant, el que defensàrem en 2014, el Grup Socialista ho presenta en esmena i ho defén també ara en interés del col·lectiu.

I acabe, senyor president.
Jo crec que la pròxima vegada que vostés pretenguen desacreditar el Consell trien millor tema, a fi de no vore el seu partit que ha governat durant vint anys esta comunitat, vore'l fer el més absolut dels ridículs.

Segurament el Consell no té resposta per a tots els problemes, però treballa tots les dies per a trobar-los.
I els podem garantir que tots els consellers i conselleres, amb independència de la seua adscripció política, treballen tots els dies amb honestedat i des de la legalitat per a traure a esta comunitat del forat en què va enfonsar-la el Partit Popular.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Tot i que és una esmena transaccional, hi ha possibilitat de rèpliques.
I la rèplica és de tres minuts.

Senyor Juan Carlos Caballero, té vosté la paraula.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Únicamente replicaré a la portavoz del Grupo Socialista.
El Grupo Socialista es quien ahora, dentro de la configuración de la conselleria, de este mestizaje en el que han convertido ese reino de taifas en el que conseller no se sienta con la secretaria autonómica, que no se sienta con la directora general, que no hay comunicación entre ellos y que los únicos perjudicados están siendo justamente los trabajadores, tanto que ustedes defienden los trabajadores del Servef y que ustedes hablan de crear los puestos estructurales, dígame por qué a día de hoy todavía siguen convocando y siguen contratando con fondos temporales.
Dígame por qué.
Porque es completamente contradictorio lo que están diciendo, es completamente contradictorio.

Pero voy más allá.
Está dentro de su responsabilidad.
Y habla de su programa electoral.
Pongámoslo delante.
Es que su directora general, su secretaria autonómica y su conseller fueron los responsables de la vulneración del acuerdo en esta cámara y despidieron a los 112 trabajadores.
(Aplaudiments) Esa fue su responsabilidad.
Esa fue la defensa que hicieron de los trabajadores.

Por lo tanto, no vengan aquí a decir, a hablar de trabajos temporales en el Servef, porque ustedes justamente no pueden hacerlo, porque lo están haciendo ahora, lo siguen continuando y lo siguen haciendo ahora.
Y desde luego sí que despidieron a esos trabajadores.

Y traemos esto aquí por qué.
Justamente para reconocer la valía de estos trabajadores que se han sentido ninguneados por un Consell que no se ha sentado con ellos a darles una solución.
Es que cuando se han sentado con ellos lo que les han dicho ha sido evasivas, respuestas vagas, no creo que sea posible, no vemos que esto tenga una solución, esto es el máximo legal permitido y por lo tanto aquí no podemos hacer nada.
Lo que estamos haciendo aquí, el debate que ha traído aquí el Grupo Popular es justamente a hablar de soluciones, a pedirle al Consell que ya que no escucha a sus trabajadores, pedirle que esta cámara sea ejemplo, como lo hemos sido, de llegar a un acuerdo y buscar una solución para esos trabajadores, reconociendo su valía, sabiendo que llevan muchos años llevando a cabo estas funciones dentro del Servef y, desde luego, garantizando a los desempleados que puedan tener un servicio de calidad.

Mienten ustedes cuando dicen que nosotros no nos preocupamos por los orientadores.
Nos preocupamos cuando llegó el programa en 2008; nos preocupamos cuando lo prorrogamos en 2012 y, como ya le he comentado, nos seguimos preocupando ahora, que acaba…, es que acaba el 31 de diciembre de 2016.
Y es que son ustedes los que están en el gobierno ahora, es que son ustedes los que tienen que dar la solución.

Y por eso traemos esta propuesta a esta cámara para poder garantizar sus puestos de trabajo.
No venimos aquí a hacer política, venimos a trabajar por el futuro de los desempleados valencianos y que puedan encontrar un puesto de trabajo en esta comunidad.
Mucho y muy poco del empleo puede hablar el Partido Socialista, que dejó este país con más de tres millones y medio de parados en la última legislatura de Rodríguez Zapatero.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Diputada Rosa Peris, té vosté la paraula per a rèplica per tres minuts.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Ha tornat el senyor Caballero a parlar un poc de la urgència, de la necessitat de solucionar la finalització d'estos contractes en l'any 2016.
I és que vosté no escolta el conseller, perquè el conseller fa dos setmanes ací li va dir en relació a este tema -i els orientadors ho saben i els representants dels orientadors també- que no se va a despedir a ningú en desembre de 2016, perquè l'EBEP contempla la possibilitat que puguen estar quatre anys.
I, per tant, fins al 2018 estan garantits.

Senyories, vostés han volgut generar un conflicte on no existia, perquè està garantit,

Però és que, a més, li vaig a dir una cosa.
El Reial decret llei 1/2016, de 16 d'abril, gobierno del Partido Popular, possibilita la pròrroga automàtica d'estos programes, mentre la taxa de desocupació, segons l'EPA, siga superior al 18%.

Per tant, ¿què ens estan contant, senyories?
No hi havia eixe dubte que vostés han volgut traslladar, que han volgut intentar col·locar a este Consell en una posició que no té.
I, per tant, són ficticis.
¡Han mentit!
(Protestes i aplaudimetns) I seguixen mentint a esta cambra.
Han volgut aprofitar-se del dolor i, sobretot, dels dubtes de 120 treballadors i de totes les seues famílies.
Este Consell els garantix la continuïtat.

Però és més, este Consell, i no el que varen estar vostés fins al 2015, és este Consell l'únic que s'ha compromés en generar estabilitat i crear eixos llocs dins l'escala de l'administració de la comunitat autònoma.
I el conseller ho va anunciar.
El que passa és que vosté no vol escoltar.
El conseller Climent anuncià que esta treballant, per a garantir-ho des de la legalitat, sempre des de la legalitat, per a fer-ho possible.

Perquè, entre altres coses, senyories, (veus) 8.
000 aturats de la Comunitat Valenciana per cada orientador és impossible que puguen fer la seua tasca ben feta.
I, per tant, som conscients que necessitem eixa figura per a ajudar als valencians i valencianes que no tenen un lloc de treball, que el busquen i que el necessiten.
Tindríem de treballar més, però vostés no són exemple ni mos poden donar lliçons de res.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació, després d'este ric debat, amb una esmena transaccional.
Senyories, comença la votació.
Per tant, l'esmena transaccional ha estat votada amb 79 vots favorables.
Per unanimitat amb 79 vots.
Enhorabona a tota la cambra (aplaudiments) per esta esmena transaccional.
(Veus)

Senyories, i l'última proposta que tenim en l'ordre del dia…, perquè per motius plenament justificats, no tractarem la moció subsegüent del Grup Ciudadanos, per una qüestió…, queda viva la iniciativa perquè es puga incorporar en els pròxims punts de l'ordre del dia.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, senyora Elena Cebrián Calvo, sobre la política general del Consell en relació amb la necessitat de defensar el sector apícola enfront de les seues principals amenaces, en particular la utilització de productes fitosanitaris i la falta de regulació en la plantació de varietats de cítrics compatibles amb la pol·linització creuada, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 25.
806, BOC número 83)

El senyor president:

I passarem al punt tretze, que és l'últim, al qual també ens arriba una nova esmena transaccional, signada per tots els grups parlamentaris.

D'acord amb la resolució que vam aprovar, el que farem serà fixar posició, en primer lloc, pel grup proposant.
I en este sentit, li donem la paraula a la il·lustre diputada Beatriu Gascó.
I la resta de grups tindran altres cinc minuts per a fer l'exposició de la seua… Un tema molt interessant i que anem a…, ens hem també posat d'acord.
(Veus)

Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, president.

Bon dia a totes i a tots.

Fa dues setmanes vàrem presentar una interpel·lació a la consellera Elena Cebrián en la que volíem cridar l'atenció sobre dues qüestions fonamentals que afecten molt negativament el sector apícola del nostre país, que és el primer productor en l'estat espanyol, i on l'estat espanyol és el primer productor a nivell mundial.

Les qüestions eren les següents: d'una part, l'injust enfrontament amb el sector citrícola podria acabar si a poc a poc s'anaren eliminant les varietats compatibles amb la pol·linització creuada, en lloc d'emetre normatives que posen sempre com a causant únic de la pinyolada a les abelles, provocant el seu allunyament dels possibles focus de pol·linització.

I per l'altra banda, la necessitat de posar normes i mesures de control molt més severes amb la venda de productes nocius per a les abelles, especialment durant l'època de floració, però no a soles, no sols directament en els punts de venda, sinó també formant els tècnics i els comercials que aconsellen la venda d'aquestos productes.

Doncs bé, estem molt satisfets amb l'acolliment i l'interés que ha suscitat aquesta moció subsegüent, que demostra la importància que tenen les abelles, tan necessàries i beneficioses per al nostre entorn i la producció d'aliments, així com del sector apícola.

Les esmenes presentades pels diferents grups parlamentaris han sigut incorporades quasi completament en la moció subsegüent.
Jo no sé si cal llegir-la la moció o no, perquè l'hem llegida ja tots.
Val.

El senyor president:

Tots tenen còpia.

La senyora Gascó Verdier:

Sí.
Els grups l'hem llegida i l'hem compartida.
Perfecte.

El gènere apis porta en el nostre planeta entre trenta-cinc i quaranta milions d'anys.
En l'actualitat, les abelles són els vectors pol·linitzadors del 85% de les plantes de pol·linització entomòfila.
Totes les fruites, els llegums i les verdures són plantes entomòfiles i, per tant, necessitem de les abelles per a produir els seus fruits.
Juntament amb altres himenòpters, mosques de les flors, papallones i coleòpters floricols són els responsables de la producció de llavors i fruites de moltes plantes.

En general, les poblacions de pol·linitzadors disminueixen i l'abella de mel ha passat a ser el pol·linitzador majoritari, sobretot en els entorns agrícoles.
I açò ha convertit l'apicultura en un sector estratègic per la seua contribució a la seua producció agrícola i a la conservació de la flora autòctona.
Encara que es puga agrair el fet de classificar l'abella com a insecte útil, açò sembla no ser suficient.

Els eixams d'abelles silvestres han perdurat fins fa molt poc de temps, però aquest equilibri s'ha trencat durant el segle XX.
Les abelles de mel i també altres pol·linitzadors autòctons travessen una greu crisi.
D'una banda, han patit els efectes de successives patologies.
En els anys trenta, la cariosi; en els anys huitanta, apareixen, en primer lloc, un greu brot d'una micosi ja existent en les nostres abelles i després la varroasi, que va causar a la fi de la dècada la mort del 30 o 40% de tots els ruscs.
A partir dels anys cinquanta i sixanta, es consolida l'ús d'insecticides per a combatre les plagues agrícoles.
I des de llavors, les intoxicacions de les colònies d'abelles han sigut habituals.
En els casos greus, els apicultors podien traslladar els seus ruscs a un altres lloc, però els eixams naturals i els altres pol·linitzadors no podien fugir.

A açò cal afegir els grans canvis introduïts en els habitats naturals de les últimes dècades: les intenses transformacions de terres per a urbanitzar o obtindre sòl agrícola, la destrucció de la flora natural i la contaminació atmosfèrica i d'aqüífers, que en molts llocs pot arribar a produir efectes subletals crònics sobre les colònies d'abelles.

Tot açò ha portat a la pràctica desaparició dels eixams silvestres, que no troben ni lloc ni condicions adequades per a poder perdurar.
Fins i tot els mateixos apicultors han de lluitar amb energia per a poder sobreviure de la seua especial ramaderia.

Als problemes que ja hem comentat s'uneix el comerç global.
Les importacions de mel d'altres països, que es van intensificar a partir dels anys huitanta, van iniciar una baixada general dels preus i una crisi del sector professional de la qual no s'ha recobrat.
És un dels aspectes negatius de la globalització, són els danys col·laterals.

En resum, l'apicultura massa sovint es converteix en un treball ingrat i amarg en una societat que no deixa lloc per a les abelles i que fins i tot ha anat perdent els vincles ancestrals amb els seus productes naturals.
Una pol·linització entomòfila efectiva necessita refugis de vegetació natural prístina i hàbitats adequats per als pol·linitzadors en estat salvatge i, en el nostre cas, per als eixams d'abelles.

Quan aquests es redueixen o es perden, es limita l'activitat d'estos i es necessiten pràctiques de gestió alternativa com l'apicultura per a mantenir la viabilitat dels ecosistemes naturals i de l'agricultura tradicional o industrialitzada.

Si al medi ambient se li priva d'insectes pol·linitzadors, com les abelles, entra en regressió, degradant-se i perdent biodiversitat fins al punt que solament proliferarien les plantes aeròfiles, aquelles que són pol·linitzades pel vent, o aquelles que són pol·linitzades per xicotetes aus, ratapinyades o xicotets mamífers.
És un error pensar que la pol·linització és un servei ecològic gratuït de la naturalesa.

A tot el món -vaig acabant- l'agricultura i els ecosistemes naturals afronten el perill de l'extinció dels eixams naturals i del col·lapse dels ruscs.
En molts zones agrícoles s'han d'importar abelles mel·líferes d'altres llocs per a assegurar la pol·linització i collites dels seus cultius.

Així doncs, reconeixent la funció social i mediambiental que les abelles de mel compleixen, és necessari garantir la seua presència en els nostres camps i paratges naturals, i açò implica avui dia mantenir viva l'apicultura

Mentre sigam capaços d'assegurar el vol de les abelles, si aconseguim que perdure el zum dels insectes pol·linitzadors, allunyarem l'ombra d'una primavera silenciosa i erma.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Escoltarem la fixació de posició del Grup Ciudadanos.
I a tal efecte, donar-li la paraula a l'il·lustre diputat Emigdio Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Moltes gràcies, president.

Senyories.

En primer lugar, quiero agradecer a doña Beatriz Gascó el esfuerzo que ha hecho para consensuar y para permitir que todos los grupos políticos puedan firmar, junto con el suyo, una iniciativa que nos parece de importancia capital, toda vez que ella ya ha introducido y ha dado el dato que tanto esta comunidad es el máximo productor de miel como que España es el máximo productor dentro de todos los países.

Por lo tanto, vaya por delante el reconocimiento de nuestro grupo a una iniciativa que es técnicamente construida…, bien construida a la par que compleja.

Decía Albert Einstein que sin abejas solo quedarían cuatro años para la humanidad.
Un cálculo matemático convertido en sutil profecía, que en la actualidad podría cumplirse si no hacemos nada al respecto y que evidencia la importancia de las abejas y los procesos polinizadores en nuestras vidas.

Frente a eso nos encontramos con un problema global, señorías, en relación a las abejas.
Por usar alguno de los datos mundiales más recientes, un muestreo efectuado entre abril de 2015 y el 2016 entre apicultores de los Estados Unidos, manifestaron y constataron que se perdieron un 44% de las colmenas, demostrando que es fenómeno de desaparición que ya se venía denunciando desde varios años atrás y que está empeorando a un ritmo estrepitoso y vertiginoso.

He de reconocer que estamos mayoritariamente conformes con el contenido y las propuestas de esta PNL, cuyo carácter científico y técnico ya he dicho que es innegable.
Y además, estamos también de acuerdo con las distintas enmiendas que se han introducido por todos y cada uno de los grupos de esta cámara.

Si analizamos las propuestas en el orden en que las mismas se exponen en esta moción, veremos que poco tenemos que oponer a las mismas.

Creo que es innegable que actualizar los mapas varietales y aplicar medidas para la reconversión de los campos no solo es favorecer la pinyolada, es también apostar por la ciencia y el desarrollo y es conseguir que el conocimiento que generamos en el IVIA tenga una repercusión real.
El futuro no tiene por qué pasar por un enfrentamiento entre apicultores y agricultores.
La ciencia nos ofrece herramientas con las que establecer mejores sinergias entre ellos.

Respecto al punto b, tampoco podemos oponernos.
Al fin y al cabo, el hecho de incluir las ayudas a la apicultura dentro de la próxima revisión del programa de desarrollo rural de la Comunidad Valenciana parece de lógica evidente.

Lo mismo puedo decir en relación al punto c.
Creo que, en relación a la necesidad de una formación efectiva e invertir en investigación, tanto agrícola como en el resto de sectores que puedan ser punteros en nuestra comunidad, nadie puede poner el más mínimo reparo.

Al llegar al punto d, nos encontramos, en su momento, con una medida que nos hemos visto obligados a enmendar.
Incluir a la Apis mellifera dentro del catálogo previsto en la Ley 42/2007, de 13 de diciembre, de patrimonio natural y de biodiversidad, que supondría un grave perjuicio a la agricultura, ya que las restricciones que establece el artículo 54.
5 de ese texto legal sobre comportamientos que puedan afectar a las especies derivaría en que resultase casi imposible su empleo para la polinización.

Continuo.
En lo que respecta al punto e, hemos de reconocer que nuestro posicionamiento se complica.
Creo que nadie puede poner en duda que nuestro partido estamos en contra de un uso indiscriminado de fitosanitarios.
Fuimos el primer grupo que presentó y consiguió aprobar una PNL urgente en relación a la agricultura ecológica.
Y pueden comprobar sus señorías, en las numerosas iniciativas que hemos presentado, que siempre nos hemos posicionado abiertamente en su contra.

Pero el problema con las abejas, en este momento, es multifactorial.
Y el principal problema en España se puede catalogar con dos nombres propios, que poco o nada tienen que ver con fitosanitarios: varroa y nosis.
La varroa es un ácaro que resiste casi todos los tratamientos, y la nosis un hongo muy difícil de controlar.

Paradójicamente, parece que el empleo de fitosanitarios es uno de los métodos más comunes y eficientes a la hora de eliminarlos.
Y, al igual que en la sanidad humana a veces no hay más remedio que utilizar métodos duros y de choque para eliminar y para controlar las enfermedades, también, en este caso, se hace pertinente el uso responsable y legal de ciertos fitosanitarios en el tiempo estrictamente necesario.

Por lo tanto, y para terminar, señorías, volver a agradecer a la ponente de esta PNL el trabajo y el esfuerzo dedicado, los muchos minutos…, iba a decir minutos, pero incluso horas que hemos dedicado todos los grupos a llegar a un consenso.
Y posicionar a mi grupo, al grupo de Ciudadanos, a favor de esta propuesta.

Muchísimas gracias.

Gracias, president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tormo, per la seua fixació de posició.

I, a continuació, en nom del Grup Parlamentari Compromís, per a fixar posició, li donem la paraula a la il·lustre diputada Cristina Rodríguez, per un temps màxim de.
.
.
(Se sent un soroll i veus)

Sabíem que ser diputat és una professió de risc, (se sent una veu que diu: Â«De riesgo.
Â», rient) però no sabíem que arribava a tals extrems; (remors) una dedicació, més que professió.

Quan vosté vullga.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, president.

En primer lugar, felicitar a la diputada Beatriz Gascó por esta moción, y agradecerle que haya traído a la cámara este debate, un debate sobre la situación de la apicultura en nuestro país, un oficio milenario que es totalmente sostenible desde el punto de vista ecológico, y también un debate sobre la protección de las abejas, ¿no?
, un insecto que, a pesar de su pequeño tamaño, es inmensamente necesario para la agricultura y para nuestra alimentación.

Como ya saben, esta moción surge a propósito de la interpelación que la señora Gascó tuvo con la consellera de Agricultura, Medio Ambiente, Cambio Climático y Desarrollo Rural, de manera que ya en esa ocasión la consellera Cebrián nos trasladaba la voluntad de esta conselleria de impulsar las medidas necesarias, por un lado, para apoyar el sector apícola en el País Valenciano y, por otro lado, para proteger a esta especie polinizadora.

Sin duda, es preocupante la situación de las abejas y, en consecuencia, de la apicultura, debido a que se enfrenta a múltiples riesgos.

En primer lugar, la varroa o el escarabajo de la colmena.
Son dos importantes patologías que afectan a las poblaciones de abejas y que tienen, por el momento, una solución complicada.

Otra amenaza es la presencia de razas foráneas, que es otro frente de nuestras abejas, la Apis mellifera.
En este sentido, sería conveniente elaborar una estrategia para la protección adecuada de esta raza, algo que, como saben, es competencia del Magrama, del ministerio, pero que es conveniente que se impulse -y así se hará- desde el gobierno autonómico.

La utilización de productos fitosanitarios en agricultura y en jardinería es otra de las amenazas a las que se enfrenta la apicultura en la actualidad.
En este sentido, es clara la postura de la actual dirección de la conselleria, que reconoce abiertamente la necesidad de reducir su uso, y así lo expresamos también en esta cámara, aprobando por unanimidad la PNL a la que hacía referencia el diputado de Ciudadanos, una PNL que era bastante ambiciosa en este sentido, en la reducción de fitosanitarios.

Por el momento, mientras la agricultura valenciana siga siendo dependiente en gran medida de las formulaciones químicas, es fundamental tener en cuenta el ciclo de las abejas y de otros polinizadores para controlar su uso y que sea lo menos lesivo posible.
(Veus)

Por si esto fuera poco, existe en nuestro país otra amenaza para la apicultura, y es su convivencia con la citricultura.
Esto que, a priori, debería ser una riqueza, más que una amenaza, puesto que al final la miel de azahar es una de las mieles mejores del mundo, se convierte en un inconveniente por la falta de coordinación, la falta de coordinación de dos sectores que deberían ir de la mano y que no han planificado juntos su futuro.

La famosa pinyolada es una de las afecciones de los cítricos, es una afección de los cítricos como consecuencia de la polinización cruzada entre variedades de mandarinos.
En este momento, son conocidas las variedades híbridas que la provocan, que provocan la pinyolada.
Y, por lo tanto, regular su plantación es factible, es posible.
Ya nos dijo la consellera que se está estudiando esto en la conselleria.

Incluso, en la última comisión de agricultura, se habló de una estrategia que tienen en otros países, como Estados Unidos, que es la aplicación de mallas al cultivo, para evitar la polinización cruzada.
Probablemente, esta no sea una buena solución para las pequeñas explotaciones valencianas, pero seguro que, con una coordinación adecuada, se puede llegar a la convivencia deseada entre apicultores y citricultores.

Este es uno de los retos principales de mesa apícola que ha organizado la conselleria y que se reunirá por primera vez el próximo 15 de junio.
En esta mesa, que será una mesa mixta en la que participará el sector citrícola para incluir sus intereses en esta cuestión, deben tratarse todos los retos, todos estos asuntos pendientes para hacer de la apicultura no solo una actividad sostenible desde el punto de vista ecológico, sino también desde el punto de vista económico.

Para concluir, creo que deberíamos felicitarnos por haber llegado a una moción de consenso y, sobre todo, porque esta propuesta puede ser un paso importante para la apicultura y para la biodiversidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada Rodríguez, Cristina Rodríguez.

A continuació, per a escoltar la posició del Grup Parlamentari Socialista i fixar posició, li donem la paraula a l'il·lustre diputat David Cerdán, per un temps màxim de cinc minuts.

El senyor Cerdán Pastor:

Gracias, president.

Ante todo y sobre todo, agradecer el sentido y la sensibilidad que la diputada Beatriz Gascó ha mostrado no solo en este tema, sino cada día que presenta alguna iniciativa.
Es de agradecer esa sensibilidad que…, eso, que presupone ponerse en la piel del otro, tener la capacidad de entender el problema y la visión del otro; y, desde luego, el sentido, el sentido de esas propuestas que no vienen aquí para pelear, sino para solucionar problemas complejos y que yo creo que van por el buen camino.
(Aplaudiments)

Sentido y sensibilidad que es extensiva y extensible al resto de los compañeros, al señor Calpe, al señor Tormo, a la compañera Cristina, evidentemente -siempre digo Victoria, ¿no?
; tengo un lapsus ahí con tu nombre-.
Y creo que es un buen ejemplo de acabar esta sesión, porque creo que es el último punto.

No voy a explicar ni voy a desarrollar, evidentemente, los puntos que vamos aquí a aprobar y que aprobamos de manera conjunta, porque ya están desarrollados.

Es verdad que tenemos que hacer el esfuerzo, y yo creo que esta es una buena senda y que la conselleria de agricultura está también en esta línea, de hacer cohabitar y convivir dos sectores que son fundamentales: el sector apícola y, evidentemente, nuestro sector citrícola, ¿no?
Creo que es muy importante.

Pero yo quiero hacer un llamamiento y quiero poner en relieve una cuestión fundamental, los compañeros antes lo han mencionado.
La Comunidad Valenciana es líder en producción y exportación de un producto que es mágico, que se llama miel.
España es líder en producción y en exportación de un producto que se llama Â«mielÂ».
Si estas circunstancias se produjesen en cualquier región y en cualquier país, séase Italia, Francia, Alemania, todos estaríamos orgullosos hoy de hablar de este sector, todos tendríamos la capacidad de defender y de llevar el nombre de nuestra miel, de un producto propio, más allá de un debate residual en una cámara parlamentaria, como a veces tenemos.

Eso es lo que yo pido.
Eso es lo que reclama mi grupo, que sintamos el orgullo, que sintamos la fuerza necesaria que este sector tiene para que no sea un sector de segunda, sino todo un orgullo, una seña de identidad y un sector productivo, tal y como lo es hoy reconocido en el mundo y creo que a falta de reconocer aquí y en nuestra Comunidad Valenciana.

Eso es lo que pido, eso es lo que demando y por eso yo creo que es una buena señal que aprobemos este texto, esta propuesta entre todos y, sobre todo, para todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, David Cerdán.

A continuació, i ja per a finalitzar el debat, li donem la paraula a l'il·lustre diputat José Ramón Calpe.
N'hi ha possibilitat de rèpliques, però, en principi, no es preveuen.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies també, senyories que s'han quedat a seguir este debat, que respon a una iniciativa que tots han agraït a la senyora Gascó i que jo també he d'agrair.
Li he d'agrair la iniciativa, perquè planteja un tema molt interessant.
I li he d'agrair també la seua generositat en escoltar-nos a tots i en saber arreplegar les nostres inquietuds per a aconseguir esta transacció que jo crec que a tots ens honora.

Ha plantejat vosté un tema interessant, i vosté l'ha plantejat d'una manera podríem dir molt científica, sobre la importància de les abelles.
Jo descendiré una miqueta al terreny, a la terra, als horts, perquè és un tema molt interessant per als citricultors.

Malauradament, s'ha plantejat com un conflicte entre citricultura i apicultura.
Inclús ha generat un conflicte entre la mateixa citricultura.
I eixe conflicte no havia existit tradicionalment.
Han estat les abelles, han estat els tarongers, ha estat la mel de taronger, que tant ens agrada a tots i que hui tots hem elogiat justament; i en algun moment en la investigació genètica les noves varietats van provocar el conflicte, van provocar que se plantaren varietats que provocaven, en la pol·linització, la pinyolada de finques contigües i.
.
.
, en fi, i tot el desordre que a partir d'ahí va sorgir i que s'ha anat combatent, certament, en un sacrifici per a l'apicultura, que s'ha vist obligada a retirar-se.
Però també cal dir que, en molts casos, els mateixos llauradors que se veien afectats perquè un altre que havia sigut el seu veí, que mai li havia donat problemes, havia plantat una varietat que començava a ocasionar-li'ls, doncs, tenien també els seus conflictes.

Per això, me pareix molt important el punt primer, en el sentit que li hem donat en la transacció.
Cal fer un esforç en els mapes agronòmics.
Cal fer-lo, sobretot -i ací tenim un motiu clar pel qual això és convenient tindre-ho-.
.
.
, cal fer-lo en aquelles comarques, especialment, en què tenim mandarins; ahí tenim un motiu molt clar per a fer els mapes agronòmics.
I cal buscar la substitució de varietats que, afortunadament, hui és possible; hui podem anar a varietats que no provoquen pinyolada.

M'he de queixar, a la millor, políticament perquè nosaltres, que als pressupostos de La Generalitat vam plantejar una esmena demanant que s'incrementara el pressupost de la línia que contemplava la reconversió varietal de cítrics, se quedara en els 50.
000 euros que hui té.
Però, com que està subjecte a concurrència competitiva, i com que caldrà traure unes bases.
.
.
Lamente que la consellera d'agricultura.
.
.
, supose que se n'ha hagut d'anar, perquè estava seguint el debat, però li faig el suggeriment des d'ací.
A la millor, ahí tindríem un bon criteri per a fixar en eixes bases: afavorir que eixa reconversió varietal que se subvenciona, a què volem ajudar, per exemple, atenga els criteris d'esta moció que hui aprovem tots, perquè aconseguiríem, per una banda, acabar o anar minvant el problema que tenim en la pinyolada i, per una altra part, inclús, estalviaríem als llauradors haver de recórrer a mesures com la que ací s'ha anomenat de l'emmallat, que és molt car i que en varietats que hui per hui tenen un preu alt, probablement compensa, però que tots sabem que el preu que era molt alt -ahí estan les mateixes fortunes causants de tot açò-, després s'envilix i, a la millor, arribar a estos sistemes d'emmallat, doncs, no és el millor.
Per tant, jo confie que… Tampoc està el conseller de transparència, no sabem exactament a quines partides o a quines línies afecta la retenció de crèdits que ha acordat el Consell, no sabem a quines partides afecta la no disponibilitat.
Espere que no afecte esta de reconversió de cítrics que ja és prou curta, però pareix ser que l'agricultura quedarà prou tocada, i que per tant pugam anar en esta línia.

També em pareix molt important que confiem en la moció amb els sectors, amb l'apicultor i amb el citricultor, que els convidem que en eixa mesa estudien no sols els problemes que ells aportaran, sinó els que nosaltres els suggerim i que troben acords.
I que puguen sentir, a través d'esta aprovació unànime de la moció que les Corts Valencianes estan al seu costat, que volen que eixa coexistència siga possible.
Que volem que no tinguen els problemes que han estat tenint els últims anys, que els vagen resolent, que les abelles seguixquen fent la seua fonamental funció, que ací ha estat sobradament explicable.

I un tant egoistament, ja que acabem la sessió amb un bon sabor de boca, que eixe sabor de boca el pugam tindre sempre que recorrem a la nostra mel dels tarongers.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

Senyora Gascó, crec que.
.
.
Li donem la paraula, tot i que no n'hi ha massa motiu de rèplica, però, com que hem acabat amb bon sabor de boca, li donem la paraula, per si vol dir alguna cosa.

La senyora Gascó Verdier:

(Inoïble) .
.
.
la bona disponibilitat dels quatre representants dels grups que han demostrat tindre molta sensibilitat també cap a un sector que necessitava una atenció especial.
I sobretot necessita mesures de protecció imminents.
I com bé ha dit el diputat Cerdán, si això passara en qualsevol altre país, segurament s'hauria fet ja fa molt de temps, perquè per desgràcia esta convivència entre el sector citrícola i apícola ha tingut molts problemes, no s'ha posat solucions, i esperem que amb aquesta moció ajudem en eixe sentit.

Però, en efecte, són els sectors els que han de decidir quin és el camí per a trobar les solucions millors per a tots.

Moltes gràcies, i gràcies per la vostra generositat també.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyories, passarem a la votació.
Esperem que siga també unànime.

Senyories, anem a votar l'esmena transaccional sobre el sector apícola.
Senyories, comença la votació.
Senyories (aplaudiments), la moció subsegüent queda aprovada amb 82 vots.
Comptem els vots de les senyories que no els funciona el sistema de votació.

I per tant, és una bona forma d'acabar el nostre treball, que els he de recordar que hem fet sis acords per unanimitat: dos preses en consideració de dos proposicions de llei, una d'inclusió sociolaboral, una altra de patrimoni cultural, una majoritàriament de la ràdio i televisió pública, que els he de dir que a partir de demà comença el termini per al procés de participació de cinc dies, així ho ha acordat la mesa.

No hem pres en consideració una qüestió sobre impost d'activitats, impost verd.
Hem fet catorze preguntes de control, tres interpel·lacions, sessió de control al president de La Generalitat.
Hem validat per unanimitat un decret llei.
Hem aprovat per unanimitat dos mocions subsegüents.
I hem fet una declaració institucional molt emotiva.
Sis unanimitats.
Per tant, enhorabona per eixe bon parlamentarisme.

És closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta.
Aplaudiments)

(S'alça la sessió a les 13 hores i 10 minuts)