# L’apostrof

L’apòstrof (’) és el signe ortogràfic que s’usa per a indicar la supressió d’una vocal. S’utilitza en els casos següents:

# Apostrofació dels articles *el, la, en, na*

Com a regla general, els articles determinats **el** i **la** es reduïxen a **l’**, i els articles personals **en, na**, a **n’**, quan la paraula que els seguix comença per vocal o **h** **muda**:

> ***l’**aigua, **l’**egua, **l’**invent, **l’**orgue, **l’**ull, **l’**hivern, **n’**Isidre, **n’**Honorat, **n’**Adelaida, **n’**Úrsula.*

Esta regla general d’apostrofació de l’article presenta les excepcions següents, a més de les excepcions que s’indiquen en l’apartat de regles comunes a l’apostrofació de l’article i de la preposició **de** que s’exposen més avant:

*a*) Davant d’un mot femení començat amb **i** o **u** àtones (precedides o no de **h**) es manté la forma plena dels articles **la**, **na**:

> ***la** idea, **la** il·lusió, **la** hipòtesi, **la** història; **la** unitat, **la** universitat, **la** humitat, **la** humorada, **na** Irene, **na** Isabel, **na** Ursulina.*

*b*) Davant dels mots *una* (referit a l’hora del dia), *ira* i *host*, per tradició s’usa la forma plena **la**:

> ***la** una, **la** ira, **la** host*.

# Apostrofació dels pronoms febles

Els pronoms febles **me**, **te**, **lo**, **la**, **se**, **ne** s’apostrofen quan s’usen en la forma anomenada *elidida* (**m’**, **t’**, **l’**, **s’**, **n’**), és a dir, davant d’un verb o un pronom començat per vocal o hac muda:

> ***m’**ha vist, **t’**afanyaràs, **l’**avise* (a ell o a ella), ***s’**acosta, **n’**use, **m’**ho diu, **t’**hi puges, **l’**en traus, **s’**hi acosta, **n’**hi ha*.

## Excepcions:

El pronom **la** no s’apostrofa quan va davant d’un verb començat per una **i** o una **u** àtones (precedides o no de **h muda**):

> ***l’**invite* (a ell), però: ***la** invite* (a ella). Igualment: ***la** utilitza, **la** hipnotitza, **la** humanitza, **la** incorpora, **la** unix*.

No s’apostrofa el primer pronom feble en les combinacions **la hi**, **se us**:

> ***la** hi porte, **se** us veu*.

Els pronoms febles **me**, **te**, **lo**, **se**, **ne**, **nos**, **los** s’apostrofen quan s’usen en la forma anomenada *reduïda* (**’m**, **’t**, **’l, ’s**, **’n**, **’ns**, **’ls**), és a dir, darrere d’un verb o pronom acabat en so vocàlic:

> *dona**’m**, emporta**’t**, compra**’l**, veure**’s**, porta**’n**, mira**’ns**, vendre**’ls**, se**’m** diu, se**’t** fa, emporta-te**’l**, te**’n** regalen, se**’ns** oferix, regala-li**’ls**.*

Com a regla general, cal tindre en compte que en una combinació de pronoms l’apòstrof s’ha de posar tan a la dreta com siga possible:

> *se **m’**ha dit, se **t’**acosta, te **l’**emportes, emporta-te**’ls**, els **n’**has tret, endur-**s’**ho, se te **n’**han anat, se te’**n** van*.

# Apostrofació de la preposició *de*

La preposició **de** es reduïx a **d’** quan la paraula que la seguix comença per un so vocàlic, tant si es grafia amb vocal o **h muda** com amb un signe gràfic que es llija com un so vocàlic (***d’**amor, **d’**història, **d’**11*...).

# Regles comunes en l’apostrofació dels articles i de la preposició *de*

Quan el mot següent comença amb una **i** o una **u** no vocàliques, es manté la forma plena de l’article, tant en masculí com en femení:

> ***el** iaio, **el** ioga, **el** iogurt, **el** hiat, **el** uombat, **el** Iemen; **la** iaia, **la** iarda, **la** hiena.*

Tampoc no s’apostrofa, en este cas, la preposició **de:**

> ***de** ioga, **de** iogurt, **de** hiatus, **de** hioide, **de** uigur, **de** uombat; **de** iardes, **de** ionosfera, **de** hialita, **de** hienes, **de** hui, **de** Huelva, **de** Ialta.*

Esta excepció no afecta paraules com *ió* i compostos, en què la *i* funciona com a vocàlica:

> ***l’**ió, **d’**ionització.*

Els articles **el, la, en, na** i la preposició **de** no s’apostrofen davant de mots no adaptats o noms propis estrangers començats per **h** **aspirada**:

> ***el** hippy, **el** Halley, **de** Hollywood...*
>
> *La mare **de** Hellen viu en una illa **de** Hawaii.*

Tampoc s’apostrofen els derivats de noms propis estrangers començats per **h** **aspirada**: ***el** hamiltonià, **el** hawaià*, ni paraules que, tot i estar adaptades gràficament, mantenen encara, com una reminiscència de la llengua original, una pronunciació aspirada de la h: ***el*** *hàmster*, ***el*** *hàndicap,* ***la** hansa*, ***la** henna**.*

El DNV inclou una sèrie de mots adaptats amb **h aspirada**: **h**adit, **h**aiku, **h**aima, **h**ansa, **h**ausmannita, **h**aussa, **h**awaià, **h**egelià, **h**egelianisme, **h**enna, **h**enry, **h**ijab, **h**ippisme, **h**itlerià, **h**itlerisme, **h**òlding, **h**usseiní, **h**usseinita i **h**ussita.

A més, en el DNV també trobem els següents mots no adaptats amb **h aspirada**: ***h**acker, **h**all, **h**appening, **h**ardware, **h**eavy, **h**ip-hop, **h**interland, hippy, **h**obby, **h**orst, **h**ot-dog* i ***h**ula-hoop*.

Així mateix, no s’apostrofa tampoc davant de certs noms propis estrangers que comencen per **h**, encara que estiguen adaptats:

> ***la** Haia, la universitat **de** Hèlsinki.*

En canvi, se seguixen les regles d’apostrofació davant de paraules del lèxic comú plenament adaptades:

> **l’**handbol,  ***d’**hoquei.*

Davant del nom de les lletres, no s’apostrofa:

> ***la** a, **la** ene, **la** hac, **la** ele, **la** α; **de** A a B.*

No obstant això, sí que s’apostrofa davant de noms polisíl·labs de lletres d’altres alfabets:

> *De **l’**alfa a **l’**omega, **l’**òmicron, **d’**àlef.*
>
> *La massa **d’**Alpha Centauri.*Però: *La massa **de** *α Centauri.**

La preposició *de* s’apostrofa, en compte de contraure’s, davant d’articles que pertanyen a noms propis i que s’escriuen amb majúscula:

> *Un actor **d’**Els Comediants.*
>
> *Una treballadora **d’**El Corte Inglés.*
>
> *Els habitants **d’**O Grobe i **d’**A Guarda.*
>
> *Un violinista **d’**I Musici.*

Se seguixen les normes generals d’apostrofació davant d’elements que figuren entre cometes o en cursiva (o redona, si el text és en cursiva):

> *El director **d’***El País *va qualificar el fet **d’**“inaudit”.*
>
> *El verb* lliurar *té el sentit **d’**‘entregar’.*

S’exceptua el cas de la cursiva (o redona) usada en sentit metalingüístic, davant de la qual no s’apostrofa:

> *El participi **de*** entendre *és* entés.

Se seguixen també les normes d’apostrofació davant de símbols numèrics en els casos que, quan es lligen, comencen per un so vocàlic:

> ***l’**1 de maig; **l’**XI Congrés de Formació del Professorat.*
>
> *El premi ha sigut* ***d’****11,5 milions d’euros.*
>
> ***L’**11a Conferència Internacional de Filatèlics.*

Seguirem també les regles habituals d’apostrofació davant d’abreviatures:

> ***L’**Hble. Sra., **l’**Il·lm. Diputat Sr.*

Se seguixen les regles generals davant de sigles que es lligen com una paraula:

> ***l’**IVA,* ***l’**ONU, **l’**URSS,****la** UNESCO, **la** UEFA, **la** UNED, **la** UOC, ***d’**ESO**

S’apostrofa davant de sigles que es lletregen, o alfabètiques, i que, en pronunciar-les, comencen per un so vocàlic:

> ***l’**EMT, **l’**AVL, **l’**ONG, **l’**FM, **l’**FP, **l’**LSD, **l’**HTML, **l’**NBA,* ***d’**FM, **d’**EGB, **d’**ATS.*

Però: ***el** PVP* (el nom de la lletra comença amb so consonàntic: *el pevepé*)*.*

Per contra, l’article femení no s’apostrofa davant de sigles alfabètiques que comencen per **u** o **i** perquè estes són àtones, ja que en esta classe de sigles l’accent recau sobre la vocal tònica del nom de l’última lletra. Sí que s’apostrofa, en este cas, la preposició *de*:

> ***la** UGT, **la** ITV*. Però: *un representant **d’**UGT*.

Seguim la mateixa regla davant de sigles que es creen *ex professo* per a un document o en un context determinat, ja que no és possible preveure si la sigla es llegirà lletrejada o es desenvoluparà:

> *En este apartat estudiarem **l’**MRU (moviment rectilini uniforme), i, en el següent, **l’**MRUA (moviment rectilini uniformement accelerat).*
>
> *El metre és la unitat de longitud en **l’**SI.*
>
> *La normativa vigent sobre el tema està publicada en **l’**RDL 38/2014.*

Contràriament, no s’afostrofa davant de símbols:

> ***el** H2, **el** O2, **el** A2O... Una molècula **de** O2.*
>
> ***El** H es combina amb **el** O per a formar H2O.*
>
> ***El** A (ampere) és la unitat d’intensitat de corrent.*

Però sí que s’apostrofa quan el símbol està unit a la paraula per mitjà de guió:

> ***l’**α-retinol, **l’**L-dopamina*. Però: *La massa **de** *α Centauri.**

També s’apostrofa davant dels símbols que indiquen punts cardinals:

> *Demà bufarà vent de **l’**E.*

Davant de mots no adaptats o estrangers que comencen per **s** més consonant, s’apostrofa l’article masculí: ***l’**speaker, **l’**stradivarius, **l’**Slesvig-Holstein, **l’***status quo. En canvi, no s’apostrofa l’article femení (***la** Scala de Milà*) ni la preposició *de* (*una sessió****de** striptease, una obra **de** Stravinsky; una novel·la **de** Stendhal).*

La mateixa norma seguirem en cas d’altres consonants: ***l’**ftalat de potassi, **l’**zwitterió.* Però: ***la** ftiriasi*.