# Oracions adjectives de relatiu especificatives (o restrictives)

Entre les oracions adjectives de relatiu, és a dir, aquelles que fan de complement d’un nom de l’oració principal anomenat **antecedent**, podem distingir les oracions adjectives de relatiu especificatives i les explicatives.

Les **oracions adjectives de relatiu especificatives** (o **restrictives**), com altres complements especificatius dins d’un sintagma nominal (o una estructura funcionalment equivalent), restringixen l’abast referencial de l’element, normalment un substantiu, que complementen (antecedent), és a dir, seleccionen, de tots els referents (elements de la realitat extralingüística reals o imaginats) que són possibles dins d’un context determinat, aquells que complixen el que s’expressa en l’oració de relatiu. Esta posició de complements especificatius les situa estructuralment pròximes al nucli del sintagma al qual pertanyen, i per això no fem cap pausa o inflexió de veu en enunciar-les i no se separen amb comes:

> Els comerciants **que se sentien perjudicats** protestaren. *(Com qualsevol altra frase en un text, l’oració se situa dins d’un context, el qual reflectix una realitat extralingüística i indica el lloc i el moment determinats on va tindre lloc la protesta. El substantiu* comerciants*, l’antecedent del relatiu, no fa referència a qualssevol comerciants, sinó precisament als que es trobaven presents en aquell moment i lloc. Però, a més a més, no tots estos comerciants protestaren, sinó únicament els que se sentien perjudicats; és a dir, l’abast referencial del substantiu* comerciants *no està suficientment determinat pel context, sinó que necessitem un complement més que delimite els possibles referents del substantiu dels quals parlem, i este paper és el que l’oració de relatiu especificativa* que se sentien perjudicats *acomplix. L’abast referencial de comerciants es veu restringit no sols pel context, sinó pel contingut que expressa l’oració de relatiu: els que se sentien perjudicats protestaren; d’estos –els que se sentien perjudicats–, afirmem el que es diu en l’oració principal: que protestaren; respecte als altres comerciants –els que no se sentien perjudicats– no afirmem ni neguem res, encara que podem deduir que no protestaren.)*
>
> Els estudiants de l’acadèmia **les notes dels quals van ser superiors a set** obtingueren una plaça. *(De manera semblant a l’exemple anterior, necessitem l’oració de relatiu* les notes dels quals van ser superiors a set *per a delimitar l’abast referencial de l’antecedent* estudiants*: no tots els estudiants de l’acadèmia de què parlem –context– van obtindre una plaça, sinó únicament els que especifica l’oració de relatiu.)*
>
> La xica **de qui parlàvem ahir** treballa ara com a arquitecta a Alemanya. *(Igualment, el referent del substantiu* xica*, l’antecedent, no està suficientment delimitat pel context ni per altres complements; l’oració de relatiu* de qui parlàvem ahir *ens determina precisament el referent: es tracta d’esta xica, i no d’una altra.)*

En estos exemples veiem que l’oració de relatiu especificativa és necessària per a determinar precisament el referent: si llevem l’oració de relatiu, no sabem a què ens referim.

Les oracions de relatiu especificatives admeten el verb en indicatiu o en subjuntiu, amb una diferència de matís:

> Els estudiants **que han obtingut una nota superior a cinc** han sigut convocats a la prova següent.
>
> Els estudiants **que hagen obtingut una nota superior a cinc** seran convocats a la prova següent.

Les oracions de relatiu especificatives no admeten com a antecedent pronoms personals ni noms propis, ja que estos es troben plenament determinats, atés que es referixen a un ens únic determinat en el context comunicatiu. Se n’exceptuen, com a casos especials, les referències a éssers amb el mateix nom propi (noms de persona, marques...); els usos metonímics o metafòrics, expressius, o quan ens referim a un estat o aspecte de l’ésser anomenat o a un personatge arquetípic:

> \* Ens referim precisament a **ella que lluïa un preciós vestit roig**. *(Impossible, perquè el referent del pronom* ella *es troba plenament determinat en el context. En canvi, seria possible com a oració explicativa:* Ens referim precisament a ella, que lluïa un preciós vestit roig*.)*
>
> \* **València que va ser fundada pels romans** conserva molt pocs vestigis de l’època romana. *(Impossible, ja que pel context textual o extratextual sabem a quina ciutat anomenada* València *ens referim. Seria possible com a oració explicativa:* València, que va ser fundada pels romans, conserva molt pocs vestigis de l’època romana*.)*
>
> Esta no és **la Lluïsa que coneixíem**. *(Correcte si ens referim a una de les possibles persones anomenades* Lluïsa*, o a aspectes o estats diferents de la mateixa persona.)*

El relatiu que introduïx l’oració de relatiu pot realitzar diverses funcions sintàctiques. Indicarem a continuació, en el cas de les oracions adjectives de relatiu especificatives, quins relatius podem trobar per a cada funció:

* **Subjecte**: en funció de subjecte, s’utilitza el pronom relatiu **que**, tant per a persones com per a coses:

> La xica **que** acaba d’arribar és la meua germana.
>
> S’ha comprat una casa **que** té un jardí preciós.

* **Complement directe**: com a complement directe, s’usa també, en general, el pronom relatiu **que**:

> Les persones **que** acabem de veure són els meus veïns.
>
> Acabe de veure el cotxe **que** t’has comprat.

No obstant això, quan l’antecedent és animat, pot ser substituït per **a qui** o **al qual**... (amb la preposició *a*), sobretot quan pot haver-hi confusió entre les funcions de subjecte i de complement directe:

> La xica **a qui** / **a la qual** estima Joan treballa en l’ajuntament.

En esta classe d’oracions, el substantiu pot trobar-se en l’estructura oracional, però elidir-se en l’enunciació per haver estat mencionat dins del context. Això possibilita el contacte entre el pronom **que** en funció de subjecte o complement directe amb el determinant que introduiria el substantiu elidit:

> No he llegit este llibre que menciones; em referia **al que** em vas recomanar la setmana passada. *(=* ... em referia **al llibre que** em vas recomanar...*)*
>
> Este cotxe corre més que **el que** tu tens. *(=* ... més que **el cotxe que** tu tens*.)*
>
> Els acords es classifiquen en dos classes: **aquells que** tenen tots els intervals consonants, anomenats *acords consonants*, i **els que** tenen algun interval dissonant, anomenats *acords dissonants*. *(=* ... **aquells acords que** tenen ... i **els acords que** tenen ...*)*

* **Complement circumstancial de lloc**: en esta funció es poden usar el relatiu adverbial **on** o bé els pronoms relatius **què** (amb les restriccions que s’indiquen en l’apartat corresponent) o **el qual** (i flexió) amb preposició:

> Esta és la casa a **on** *(=* **en què** *... / ...* **en la qual** *...)* vam passar el cap de setmana.
>
> La muntanya a **on** *(= ...***a la qual** ...*)* volem pujar és aquella.
>
> En el poble **per a on** *(= ...* **pel qual** ...*)* vam passar no hi havia gasolinera.
>
> Pujarem a un edifici **des d’on** *(= ...* **des del qual** *...)* es contempla una magnífica panoràmica de la ciutat.

No obstant això, quan el valor locatiu és metafòric, és preferible usar **en què** o **en el qual** (i flexió):

> Li va escriure una carta **en què** / **en la qual** li demanava relacions formals.

* **Complement circumstancial de temps**: en les oracions especificatives s’usen, com a complements circumstancials de temps, els pronoms relatius **que**, **en què** o **en el qual** (i flexió):

> Vine el dia **que** vulgues. *(O bé ―molt menys habitual en este cas―* ... el dia **en què** vulgues *o* ... el dia **en el qual** vulgues*.)*
>
> La va conéixer en l’època **que** estudiava en la facultat. *(O bé* ... en l’època **en què** ... *o* ... en l’època **en la qual** ...*)*
>
> Ara **que** som jóvens, hem d’aprofitar totes les possibilitats que tenim. *(***Que** *és l’única forma possible amb un antecedent adverbial.)*

Però quan l’antecedent va introduït per una preposició que no coincidix amb la que hauria de portar el relatiu, és preferible usar el pronom relatiu amb preposició en compte de suprimir-la:

> **Per al** mes **en què** ens trobem, fa encara molta calor. *(O bé* ... per al mes **en el qual** ens trobem ...*)*

* **Complement circumstancial de manera**: tenint com a antecedent el substantiu *manera*, podem trobar en esta funció l’adverbi relatiu **com** o els pronoms relatius **en què**, **en la qual**:

> No m’agrada la **manera com** ens mira. *(=* No m’agrada la manera **en què** / **en la qual** ens mira*.)*

* **Complement del nom**: en esta funció s’usa el relatiu compost **el qual** (i flexió), precedit de la preposició *de*, habitualment darrere del nom que complementa, encara que també pot situar-se davant:

> És una casa **el propietari de la qual** viu a Castelló.
>
> La persona **el treball de la qual** tant ens va agradar vindrà demà.
>
> Cal fer una llista de totes les persones **de les quals** no tenim **el telèfon**.

* **Altres funcions amb preposició**: a més dels exemples que hem vist fins ara, en general darrere de preposició (en funció de complement indirecte, de règim, circumstancials, etc.) s’usen els pronoms relatius **qui** (amb antecedent personal), **què** (amb antecedent no personal) o **el qual** i flexió (amb qualsevol classe d’antecedent):

> Este és l’home **de qui** (= **del qual**) et parlava.
>
> Demà vindrà el llibreter **a qui** (= **al qual**) vam comprar el llibre.
>
> No conec els amics **amb qui** (= **amb els quals**) te’n vas de viatge.
>
> El xiquet **per qui** (= **pel qual**) preguntes se n’ha anat.
>
> La persona **a qui** (= **a la qual**) et referixes ja va morir.
>
> Em referia a l’anunci **de què** (= **del qual**) parlàrem l’altre dia.
>
> La ploma **amb què** (= **amb la qual**) escric me l’he comprada enfront de ma casa.
>
> Jo visc al costat de la cafeteria **en què** (= **en la qual**) ens vam conéixer.

El relatiu **qui** pot anar precedit de les preposicions o locucions prepositives *a*, *en*, *de*, *amb*, *per*, *sobre*, *en contra de* i *a favor de*. El relatiu **què** pot anar precedit de les preposicions *a*, *en*, *de*, *amb* i, menys habitualment, *per* o *sobre*. Amb la resta de preposicions o locucions prepositives, cal substituir-lo per **el qual** (i flexió):

> Sempre estarem agraïts a la persona **gràcies a la qual** hem pogut resoldre el problema. *(No és possible* \* ... **gràcies a qui** hem pogut resoldre el problema*.)*
>
> El problema **sobre el qual** vam parlar encara no s’ha resolt. *(Molt més freqüent i recomanable que* ... **sobre què** vam parlar*.)*
>
> La sentència **contra la qual** es recorre és totalment injusta. *(No és possible* \* ... **contra què** es recorre ...*)*
>
> El dia **durant el qual** no hi hagué electricitat fou dilluns passat. *(No és possible* \* ... **durant què** no hi hagué electricitat ...*)*
>
> La casa **dins de la qual** he sentit soroll és la de la porta verda. *(No és possible* \* ... **dins de què** he sentit soroll ...*)*
>
> El banc **a través del qual** ens financem ens cobra massa interessos. *(No és possible* \* ... **a través de què** ens financem ...*)*
>
> El jardí **al costal del qual** es troba el museu mereix també una visita. *(No és possible \* ...* **al costal de què** *es troba el museu ...)*

Amb un antecedent neutre, només és possible el pronom **què**, amb l’ús restringit a les preposicions mencionades més amunt. Amb altres preposicions, és necessari usar un substantiu en lloc del pronom neutre, i el relatiu **el qual**:

> No cal tornar a discutir **sobre allò en què** ja estem d’acord. *(No és possible* \* ... **allò en el qual** ja estem d’acord*.)*
>
> Ell no ha captat **allò a què** em referia.
>
> Moltes de **les coses contra les quals** lluitàvem ja han estat superades. *(No és possible* \* ... **allò contra què** lluitàvem*...)*

Com hem vist en alguns exemples anteriors, l’antecedent del relatiu també pot anar precedit de preposició. Quan ambdós preposicions coincidixen, és preferible repetir-les:

> Ell s’interessa **en** totes les coses **en què** s’interessa ella. *(Millor que:* Ell s’interessa **en** les coses **que** s’interessa ella*.)*
>
> L’ajudarem **en** tot allò **en què** ens necessite.
>
> No podem comptar **amb** les persones **amb** les quals (o **amb qui**) no hem parlat.