# Perífrasis verbals

Les perífrasis verbals són construccions sintàctiques formades per dos verbs que funcionen com un únic predicat verbal però amb un determinat valor modal o aspectual. El primer verb de la perífrasi, que pot aparéixer en qualsevol forma de la conjugació, rep el nom de *verb auxiliar*, i aporta el contingut aspectual o modal de la perífrasi. El segon verb apareix en una forma no personal (infinitiu, gerundi o participi); s’anomena *verb principal*, i aporta el significat lèxic del predicat.

Les perífrasis verbals tenen unes característiques sintàctiques que les distingixen, i que fan que els dos verbs formen una unitat sintàctica funcionant com un únic predicat. Per exemple, els pronoms febles poden anar davant o darrere de la perífrasi, cosa que no ocorre en una construcció no perifràstica, en què només poden anar darrere:

> Han comprat els ordinadors nous i **ens els han d’instal·lar** / **han d’instal·lar-nos-els**.
>
> Les tasques, **les vaig fent** a poc a poc / **vaig fent-les** a poc a poc.
>
> Lamente **dir-t’ho** (però no \***T’ho** lamente dir.)

A més, en una perífrasi el verb en forma no personal no pot adoptar una forma personal precedit de la conjunció *que*, cosa que és possible en una construcció no perifràstica:

\***No puc que** em comuniques cap mala notícia. *(Frase amb el verb en forma personal construïda a partir de la frase* No puc comunicar-te cap mala notícia*.)*

**Espere que** no et comunique cap mala notícia. *(Frase amb el verb en forma personal construïda a partir de la frase* Espere no comunicar-te cap mala notícia*.)*

I, finalment, en una perífrasi no es pot substituir el verb en forma no personal i els seus complements per pronom *ho*, però en una construcció no perifràstica, sí. Prenent els dos exemples del paràgraf anterior, tindríem les pronominalitzacions següents: *Ho espere* i \**Ho puc*.

D’altra banda, el verb auxiliar i el principal formen un conjunt pel que fa a la concordança en les passives pronominals:

> **S’acaben de construir** dos hospitals nous.
>
> Estos models ja **s’han deixat de fabricar**.

En este sentit, els verbs *saber* i *voler* tenen característiques intermèdies, ja que solen mantindre el seu valor semàntic i poden tindre com a complement una oració subordinada amb un verb conjugat (per exemple: *Ell sabia que faria la tasca demà; Jaume volia que* *l’ajudarem*), però admeten l’anteposició dels pronoms:

> Esta tasca no **la sap fer** / no **sap fer-la**.
>
> A aquell institut no **hi vol anar** / no **vol anar-hi**.

Quant a la concordança en passives pronominals, es realitza amb el verb *voler*:

> **Es volen construir** dos hospitals nous.

En canvi, amb el verb *saber*, és possible fer la concordança o no fer-la. En el primer cas, el substantiu es considera subjecte del conjunt *saber* + inf.; en el segon, el substantiu s’interpreta com a complement directe del verb en infinitiu:

> Encara no **se saben resoldre** tots estos problemes.
>
> Encara no **se sap resoldre** tots estos problemes.

Classificarem les principals perífrasis verbals, atenent la forma del verb principal, en perífrasis d’infinitiu, de gerundi i de participi.

* Perífrasis d’infinitiu
* Perífrasis de gerundi
* Perífrasis de participi