# El pronom reflexiu "es"

Funcionalment, el pronom reflexiu de tercera persona **es** pot representar tant el complement directe com l’indirecte. A més a més, també es fa servir per a expressar un subjecte indeterminat en els verbs usats com a impersonals. Finalment, pot acompanyar els verbs pronominals; però en este cas no exercix cap funció sintàctica, sinó que forma part de l’estructura del verb.

Morfològicament, el pronom **es** pot adoptar, anteposat al verb, la forma reforçada **es** o la forma reduïda **s’,** i posposat al verb, la forma plena **-se** o la forma reduïda **’s:**

> **Es** desanimava de seguida.
>
> No **s’**adonaven del perill.
>
> Estava cansant**-se** d’escoltar sempre el mateix.
>
> Afanye**’s** o perdrà el tren.

REMARCA: Si el verb comença amb les grafies **s** o **c** (davant de **e** o **i**), en lloc de la forma reforçada **es,** se sol utilitzar la forma plena **se:** *La història **se** centra en la vida de Jaume I. Ja **se** sabia que faria això.*

El pronom **es** pot usar-se de manera impersonal amb verbs intransitius o transitius sense complement directe:

> **Es** diu que el president està a punt de dimitir.
>
> En este restaurant **es** menja molt bé.

En canvi, amb un verb transitiu que porta un sintagma nominal, és preferible fer la concordança, en singular o plural, amb el substantiu que l’acompanya, que s’interpreta, aleshores, com a subjecte d’una oració passiva pronominal:

> **La paella** **es** fa amb arròs com a ingredient principal.
>
> **S’han** convocat catorze noves **places** de professor de matemàtiques. *(Millor que: \** **S’ha** convocat catorze noves **places** de professor de matemàtiques*.)*
>
> Ara ja no **es construïxen** tants **pisos** com abans. *(Millor que:* \* Ara ja no **es construïx** tants **pisos** com abans*.)*

En els casos en què puga haver-hi lloc a confusió entre la interpretació passiva i la reflexiva, és preferible, en compte de la passiva pronominal, utilitzar la passiva perifràstica o altres construccions.

> (?) En la nostra societat no **es valoren els científics** com caldria. *(Millor:* En la nostra societat **els científics no són valorats** com caldria*, o:* En la nostra societat **hom no valora els científics** com caldria*.)*
>
> (?) **Es faculten els titulars** de les direccions generals perquè, en l’àmbit de les seues competències, adopten les mesures pertinents. *(Millor:* **Els titulars** de les direccions generals **queden facultats** per a adoptar, en l’àmbit de les seues competències, les mesures pertinents*.)*

La construcció impersonal (sense concordança) és possible quan el complement directe és representat per un pronom acusatiu:

> En la nostra societat als científics no **se’ls valora** com caldria.

El pronom *es* no pot utilitzar-se amb dos valors diferents en la mateixa oració, ni es pot duplicar. Per això, oracions com les següents estan mal construïdes:

> \* Després d’un fet traumàtic, és possible que no **es** recorde de res. *(En sentit impersonal. L’ús impersonal és incompatible amb el de verb pronominal. Caldria:* ... és possible que u/un no es recorde de res*, o bé* ... és possible que no ens recordem de res*.)*
>
> \* Després de dinar, **es** despara taula i **es** llava les dents. *(L’ús impersonal és incompatible amb el reflexiu. Caldria:* ... cal desparar taula i llavar-se les dents*.)*