# Els pronoms adverbials. Criteris generals

Els pronoms febles **en** i **hi** s’anomenen *pronoms adverbials*. Perquè siga possible usar estos pronoms, és necessari que concórreguen diverses circumstàncies:

1) Que el pronom a utilitzar substituïsca, en l’oració on es troba, un element que compliria una funció gramatical susceptible de pronominalitzar per mitjà del pronom. Per exemple:

> Este **assumpte** és molt interessant; ja **en** parlarem en una altra ocasió. *(El pronom* **en** *substituïx, en l’oració on es troba, el sintagma nominal* d’este assumpte*, amb la funció de complement de règim introduït per* de*, pronominalitzable pel dit pronom.)*
>
> \* La pròxima setmana s’**hi** casa la meua germana. *(El pronom* **hi** *no és correcte en este cas perquè substituiria un circumstancial de temps, i este tipus de complements no pronominalitza excepte en casos especials.)*
>
> \* Crec que este model de turisme també **en** té molts beneficis. *(En l’oració hi ha un sintagma nominal indefinit* ―molts beneficis―, *el nucli del qual* ―beneficis―, *o bé tot el sintagma, podrien pronominalitzar; però ací es troben presents dins de l’oració, i la pronominalització és improcedent. El pronom* **en** *no fa cap funció de les que li corresponen.)*
>
> \* Els tipus de comerç que **hi** tenim al nostre municipi són molt diversos. *(En l’oració hi ha un locatiu que podria pronominalitzar ―*al nostre municipi*―; però es troba exprés en el seu lloc habitual darrere del verb* tindre *i no desplaçat, i per tant el pronom* **hi** *no fa cap funció.)*
>
> \* Hem arribat a unes conclusions que **hi** són molt interessants. *(El complement de règim* a unes conclusions *és pronominalitzable per* **hi***; però este complement pertany a l’oració principal ―la del verb* arribar*― i no a la subordinada ―verb* ser*―, i per tant la pronominalització no és procedent.)*

2) Cal tindre en compte les restriccions sintàctiques que afecten la pronominalització en alguns casos. Per exemple, el pronom **en** pot substituir un complement del nom sempre que el sintagma en el qual es trobe este complement del nom realitze determinades funcions (**complement directe, subjecte posposat de certs verbs intransitius o atribut posposat**), però no unes altres:

> Abans d’usar este **aparell,** cal llegir-**ne** les instruccions. *(El pronom* **en** *substituïx* de l’aparell*, que fa de complement del nom, i el sintagma en el qual es trobaria ―*les instruccions de l’aparell*― fa la funció de complement directe; per tant, la substitució és possible i correcta.)*
>
> \* He llegit ja el teu **llibre,** encara que no **en** vaig poder assistir a la presentació. *(El pronom* **en** *substituïx* del teu llibre*, complement del nom* presentació*, però el sintagma en el qual es trobaria ―*la presentació del teu llibre*― no fa la funció de complement directe, subjecte posposat de certs verbs intransitius o atribut posposat, sinó de complement de règim de* assistir; *per tant, la substitució no és possible.)*

3) Cal tindre en compte també les circumstàncies pragmàtiques o de context, les que afecten l’orde dels elements, etc., adequades perquè siga possible la pronominalització, sempre que es complisquen les dos condicions anteriors. Per exemple:

* La pronominalització és habitualment possible quan l’element a substituir és el tema del qual es parla, siga perquè es troba en una oració anterior o posterior i hi establim una relació anafòrica o catafòrica, o bé perquè es troba desplaçat a la dreta o a l’esquerra per tematització (és a dir, per ser la informació coneguda de la qual parlem en l’oració):

> A mi m’agrada sopar a la **cuina,** però la meua germana no **hi** sopa mai. *(El pronom* **hi***, a més de substituir un complement locatiu ―funció pronominalitzable―, té com a antecedent* la cuina*, que és el tema de l’oració en què es troba.)*
>
> De la seua **vida,** ella **n’**està vertaderament satisfeta. *(El pronom* **en** *substituïx un complement de l’adjectiu, introduït per la preposició* de*,* *en funció d’atribut, i té com a antecedent* de la seua vida, *que es troba desplaçat a l’esquerra per tematització.)*
>
> Amb aquella **persona** ja no **hi** podia viure. *(El pronom* **hi** *substituïx un complement circumstancial de companyia, i té com a antecedent* aquella persona*, que es troba desplaçat a l’esquerra per tematització. Recordem que l’ús de la coma en les tematitzacions a l’esquerra és optatiu, i depén de diverses circumstàncies, com la llargària i complexitat de l’element, la mesura en què vulguem destacar-lo, etc.)*
>
> Sempre **hi** anava, a aquell **restaurant** de què t’he parlat abans. *(El pronom* **hi** *substituïx un complement locatiu del verb* anar*, i té com a antecedent* aquell restaurant...*, que es troba desplaçat a la dreta per tematització. Recordem que l’ús de la coma en les tematitzacions a la dreta és obligatori.)*
>
> De la seua **presència,** no me**’n** vaig adonar fins que tu m’ho digueres. *(El pronom* **en** *substituïx un complement de règim introduït per* de*, desplaçat a l’esquerra per tematització.)*
>
> Pel que fa a **la Marina**, s’**hi** esperen forts ruixats durant el cap de setmana. *(*A la Marina*, element pronominalitzat com a complement circumstancial, és el tema anunciat i destacat sobre el qual es parla en l’oració.)*

* Pel que fa als complements de règim (és a dir, els que van introduïts per una preposició i són requerits pel significat del verb), pronominalitzen en general, com hem vist, quan van en una oració anterior o posterior a aquella en què situem el pronom, o quan es troben desplaçats per tematització, igual que pronominalitzaria un altre complement seleccionat pel verb, com el directe o l’indirecte. En canvi, no és convenient la pronominalització quan el verb s’usa de manera absoluta, és a dir, quan no hi ha un antecedent exprés en el context, o quan la frase té un sentit díctic, és a dir, quan no cal expressar el complement perquè s’identifica amb la situació espacial d’algun dels interlocutors:

> Si no m’atenen correctament, em queixaré. *(El verb* queixar-se *requerix un complement de règim introduït per* de*, que, en cas de trobar-se exprés en el context, seria substituïble per* **en***; però en este cas el complement no es troba exprés, i el verb és usat de manera absoluta. Compareu amb* Este xiquet menja poc*, on el complement directe es troba absent.)*
>
> Esperàvem el catedràtic, però aparegué el substitut. *(El verb* aparéixer *requerix un complement de règim introduït per* a, en...*, que, en cas de trobar-se exprés en el context, seria substituïble per* **hi***; però en este cas el complement no es troba exprés, i el verb és usat de manera absoluta.)*
>
> Després d’acabar l’exemple, el professor va introduir un nou tema. *(*En la lliçó, en el discurs...*; l’antecedent no és explícit i no cal explicitar-lo. Si posàrem* el professor va introduir-hi un nou tema*, entendríem que va ser* “en l’exemple”*, la qual cosa seria falsa.)*
>
> Crec que, en esta ocasió, m’abstindré. *(El verb* abstindre’s *requerix un complement de règim introduït per* de*, pronominalitzable per mitjà de* **en***; però en este exemple el complement no es troba exprés ―*en esta ocasió *no és el complement de règim―, i el verb és usat de manera absoluta.)*
>
> Perquè siga possible la pronominalització, és necessari que concórreguen diverses circumstàncies. *(Ací el verb* concórrer *també està usat de manera absoluta; no es troba exprés el possible antecedent. Compareu amb:*En este cas **hi** concorren diverses circumstàncies*.)*
>
> La meua germana arribarà abans de Nadal. *(Normalment, el verb* arribar *porta un complement que indica el lloc on s’arriba. Però en este cas el complement seria el lloc on es troba l’emissor del missatge, i no s’expressa.)*
>
> Adjuntem els documents que s’indiquen a continuació. *(O millor:* Vos enviem, adjunts, els documents que s’indiquen a continuació*. L’antecedent del pronom* **hi** *seria la mateixa carta, i no es troba exprés; per tant, la pronominalització no és recomanable en este cas; seria distint* A esta carta **hi** adjuntem els documents que s’indiquen a continuació*, on l’antecedent, complement de règim de* adjuntar*, sí que està exprés, avantposat per tematització.)*

* Els elements que no són seleccionats pel verb, és a dir, que no són complements de règim, sinó complements circumstancials locatius, de companyia, etc., no requerixen pronominalització quan encapçalen l’oració i no en són essencialment el *tema* (en el sentit d’“informació coneguda”, oposat al *rema*, que seria la informació nova que expressem), sinó que s’interpreten merament com una circumstància espacial o temporal, com una condició o situació que delimita el context en què l’oració és vertadera o falsa, com un canvi d’orde merament estilístic, etc.:

> A casa dels teus pares es menja molt bé.
>
> En este despatx fa molt de fred.
>
> A continuació s’indiquen les condicions necessàries per a poder gaudir de la beca.
>
> En el capítol segon s’estudien les aplicacions lineals entre espais vectorials.
>
> En aquelles circumstàncies tan difícils, no podíem fer res més.
>
> A la Marina s’esperen forts ruixats durant el cap de setmana.

* No pronominalitzen els elements avantposats per rematització o focalització, és a dir, aquells que no expressen el tema o informació coneguda, sinó la informació nova que s’aporta i es pretén destacar; no pronominalitza tampoc l’element avantposat en les construccions clivellades o pseudoclivellades, és a dir, aquelles en què el rema és introduït pel verb *ser* i représ per una oració de relatiu o amb la conjunció *que*:

> En el curs d’estiu, vull inscriure’m, i no en els tallers de pràctiques. *(Compareu amb* Les claus, he perdut, i no la cartera*, on* les claus *no se substituïx per cap pronom. Es tracta d’un fenomen distint de la tematització, on sí que hi ha pronom quan substituïx un complement exigit per la semàntica del verb:* En el curs d’estiu, m’**hi** vull inscriure perquè el trobe molt interessant; Les claus, **les** he perdudes en eixir de casa*.)*
>
> És en el curs d’estiu que/on vull inscriure’m, i no en els tallers de pràctiques. *(Compareu:* És la clau el que he perdut, no la cartera*.)*

* Perquè la pronominalització siga adequada, és necessari que l’antecedent quede clar; si pot haver-hi lloc a confusió, és millor optar per altres opcions, o suprimir-lo si no és necessari:

> (?) Agafa la llibreta i el llibre i copia-hi l’enunciat del problema. *(Es pot entendre que l’antecedent és el llibre, la llibreta, o fins i tot la llibreta i el llibre. Si volem destacar que s’ha de copiar en la llibreta, és millor usar un demostratiu o, fins i tot, repetir el substantiu: Agafa la llibreta i el llibre i copia en esta l’enunciat del problema. Agafa la llibreta i el llibre i copia en la llibreta l’enunciat del problema.)*
>
> La cruel Turandot ha decretat que ningú no dorma fins que es descobrisca el nom del príncep desconegut. Quan els soldats porten Timur i Liù davant de la multitud i dels ministres, Turandot amenaça Timur buscant una resposta. Per salvar-lo, Liù diu que és l’única que (? **en**) sap el nom, però es nega a revelar-lo. *(En este exemple, és clar que el nom al qual ens referim és el nom del príncep desconegut; el sintagma en què figuraria el pronom* **en***, en funció de complement del nom, és definit, i per tant la presència del pronom* **en** *no és obligatòria. Però, a més, la seua eventual presència ens suggeriria que cal buscar l’antecedent en un dels substantius més pròxims:* Timur, Turandot, Liù, els soldats, la multitud, els ministres*...? L’autèntic antecedent ―*el príncep desconegut*― està massa allunyat com per a ser identificat fàcilment. D’altra banda, el tema de l’oració* Per salvar-lo, Liù diu que és l’única que (? **en**) sap el nom *és* Timur*, que es troba substituït pel pronom* -lo*; per això, estranyaria trobar un pronom* **en** *amb un referent distint, ja que gramaticalment es podria interpretar que ens referim al nom de Timur, i no al del príncep desconegut. Per tant, la presència del pronom aporta confusió, i és preferible prescindir-ne: ...* Liù diu que és l’única que sap el nom ...*)*