# Els pronoms "li" i "els"

Els pronoms **li** i **els,** invariables quant al gènere, corresponen a la tercera persona gramatical, en singular i en plural, respectivament.

Estos pronoms exercixen la funció de complement indirecte.

Morfològicament, el pronom **li** es manté invariable amb independència de la forma del verb a què s’adjunte i la posició respecte a este.

> **Li** telefonaré demà.
>
> **Li** escriuré a correu seguit.
>
> Heu de portar**-li** la comanda el més prompte possible.
>
> Parla**-li** amb respecte.

El pronom **els** es manté invariable en posició proclítica; en canvi, en posició enclítica adopta la forma plena **-los** o la reduïda **’ls**.

> **Els** comentaré la teua decisió.
>
> No **els** explicaren els detalls.
>
> Tenia la intenció d’enviar**-los** un regal.
>
> Comunica**’ls** la notícia.

Estos pronoms poden tindre un referent tant animat com inanimat:

> Als assumptes econòmics cal donar-**los** importància.
>
> **Li** concedisc poc de valor, a això.
>
> Havia acabat el llibre, però **li** he afegit un nou capítol.
>
> A una consonant no se **li** pot posar accent.

En canvi, i tot i que la diferència no sempre és clara, quan la funció gramatical es percep més com a complement de règim o com a locatiu, és preferible usar *hi*:

> A tot el que has dit, no puc afegir-**hi** res més.
>
> En esta habitació **hi** posarem l’escriptori.

Pel que fa a la duplicació per mitjà d’un pronom feble d’un complement indirecte quan el complement apareix exprés dins de l’oració, és preferible evitar esta duplicació sobretot en verbs que porten un complement directe i un complement indirecte, o quan el complement directe expressa la part posseïda i el complement indirecte el posseïdor.

> He regalat un rellotge a la meua germana. *(I no: \** **Li** he regalat un rellotge **a la meua germana***.)*
>
> No cal que digues res de tot això als pares. *(I no: \** No cal que **els** digues res de tot això **als pares***.)*
>
> Hem recomanat este hotel als turistes. *(I no: \** **Els** hem recomanat este hotel **als turistes***.)*
>
> He d’explicar la lliçó a la xiqueta. *(I no: \** **Li** he d’explicar la lliçó **a la xiqueta***.)*
>
> Manuel planxa habitualment els vestits a la seua dona. *(I no: \** Manuel **li** planxa habitualment els vestits **a la seua dona***.)*

En canvi, la duplicació és habitual quan el complement directe està representat per un pronom fort:

> **Li** ho he dit **a ella**, no **a ell**.
>
> Tot això **els** ho has de donar **a ells**.

Esta duplicació també és normal quan el complement es troba desplaçat per tematització. En casos de desplaçament a l’esquerra, la coma és optativa, mentres que en tematitzacions a la dreta la coma és obligatòria:

> **Al pare** no cal que **li** digues res.
>
> ―El pare està molt malalt. ―És de veres; no cal que **li** diguem res de tot això, **al pare**.

Amb tot, cal no abusar de la tematització a la dreta, i no fer ús de la duplicació quan el complement no és l’autèntic tema, ja que la presència de la coma no justifica el pleonasme en este cas:

> ―Vindreu a dinar el diumenge? ―Sí, però no (\***li**) ho digues, **al pare**. *(Ací,* el pare *no és el tema del qual parlem, i, per tant, ni la duplicació pronominal ni la coma estan justificades. Per tant, és millor:* ―Sí, però no ho digues **al pare***.)*

No obstant tot l’anterior, alguns autors i obres gramaticals consideren admissible, i fins i tot necessària en certs casos, la duplicació pronominal quan el verb regix només un complement indirecte, i especialment en el cas de verbs psicològics o que indiquen un esdeveniment (*passar*, *succeir*, *repugnar*, *tocar*, *agradar*, *abellir*, *desagradar*, *plaure*, *desplaure*, *doldre*, *pesar*, *recar*, *remordir*, *costar*, *repugnar*, *importar*, *interessar*, *preocupar*...), o quan el subjecte expressa la part posseïda i el complement indirecte indica el posseïdor:

> Esta cançó (**li**) agradava molt **a ma mare**.
>
> Això només (**li**) passa **al teu home**.
>
> Ara (**els**) toca **als becaris** presentar la documentació.
>
> Este assumpte no (**li**) importa **al teu germà**.
>
> Este llibre (**li**) interessa molt **a Sofia**.
>
> Ja fa temps que **li** va caure el cabell **a mon pare**.