# Altres funcions del pronom "en"

A més de la seua funció partitiva i de la capacitat de pronominalitzar un complement del nom en casos determinats, indicarem altres funcions que pot realitzar el pronom adverbial **en**:

*a)* Pronominalitza un complement de règim (és a dir, un complement requerit pel significat del verb que no és directe ni indirecte) introduït per la preposició *de*:

> Ara no puc parlar més d’este **tema**; ja **en** parlarem més tard. *(***En** = ...d’este tema*.)*
>
> M’interessa molt este **tema;** ja **en** parlarem més tard. *(***En** *= ...* d’este tema*. Observem que el sintagma al qual substituïx el pronom* **en***ha de fer la funció de complement de règim en l’oració en què es troba el pronom; la funció que exercisca el substantiu antecedent en la seua oració no és pertinent per a la pronominalització.)*
>
> —Et recordes **que tenim una reunió**? —Ja no me**’n** recordava. *(=* Ja no em recordava **que tenim una reunió***. En efecte,*que tenim una reunió *és un complement de règim del verb*recordar-se*, que regix un complement introduït per*de*; la preposició ha desaparegut davant la conjunció*que *pel fenomen de canvi i caiguda de preposicions.)*
>
> De **matemàtiques,** ella **en** sap molt més que jo.
>
> **Faces el que faces**, ell no se **n’**adona. *(=* Ell no s’adona **del que faces***.)*

En general, com s’esdevindria amb un altre complement seleccionat pel verb (com el directe o l’indirecte), perquè siga possible la pronominalització l’antecedent ha d’estar exprés en el context, siga en una oració anterior o posterior o siga desplaçat per tematització. En canvi, no és convenient la pronominalització quan el verb s’usa de manera absoluta, és a dir, quan no hi ha un antecedent exprés:

> Si no m’atenen correctament, em queixaré. *(El verb* queixar-se *requerix un complement de règim introduït per* de*, que, en cas de trobar-se exprés en el context, seria substituïble per* **en***; però en este cas el complement no s’hi troba exprés, i el verb és usat de manera absoluta. Compareu amb* Este xiquet menja poc*, on el complement directe es troba absent.)*
>
> Crec que, en esta ocasió, m’abstindré. *(El verb* abstindre’s *requerix un complement de règim introduït per* de*, pronominalitzable per mitjà de* **en***; però en este exemple el complement no s’hi troba exprés ―*en esta ocasió *no és el complement de règim―, i el verb és usat de manera absoluta.)*

No pronominalitzen els elements avantposats per rematització o focalització, és a dir, aquells que no expressen el tema o informació coneguda, sinó la informació nova que s’aporta i es pretén destacar (el rema); no pronominalitza tampoc l’element avantposat en les construccions clivellades o pseudoclivellades, és a dir, aquelles en què el rema és introduït pel verb *ser* i représ per una oració de relatiu o amb la conjunció *que*:

> Del futur, hem de parlar, no del passat. *(Compareu amb* Les claus, he perdut, i no la cartera*, on* les claus *no se substituïx per cap pronom. Es tracta d’un fenomen distint de la tematització, on sí que hi ha pronom quan substituïx un complement exigit per la semàntica del verb:* Dels nous projectes que planteges, **en** parlarem demà*;* Les claus, **les** he perdudes en eixir de casa*.)*
>
> És del futur que hem de parlar, no del passat. *(Compareu amb:* És la clau el que he perdut, no la cartera*.)*
>
> D’alguna cosa hem de parlar per no avorrir-nos. *(Compareu amb* Alguna cosa hem de fer per no avorrir-nos*, on* alguna cosa *no se substituïx per cap pronom.)*

*b)* Pronominalitza, en les mateixes condicions que en el cas anterior, un complement d’origen o procedència, seleccionat per verbs com *vindre*, *eixir*, *tornar*, *traure*..., introduït per la preposició *de*:

> Quan nosaltres anàvem a l’**estació**, ells ja **en** venien.
>
> Entren a **treballar** a les huit i **n’**ixen a les tres.
>
> Ella ha anat a **París** i **n’**ha tornat molt contenta.
>
> No cal que tragues la **carn** de la nevera; ja la **n’**he treta jo. *(En este cas, en la combinació de pronoms***el***,* **la***,* **els***,* **les** *+* **en***, la presència del pronom***en** *és optativa. Seria correcte també, doncs, ... ja l’he treta jo.)*

Però:

> Demà venen els meus cosins a sopar a casa. *(Verb* vindre *usat de manera absoluta, i per tant sense pronom.)*
>
> És de Morella que venen, no de Castelló. *(Construcció clivellada.)*
>
> De la nevera, cal traure la cervesa, no del magatzem. *(Rematització o focalització.)*

*c)* Pot pronominalitzar, de manera optativa, el complement de les locucions prepositives *lluny de* i *fora de*:

> Enyore molt la meua **terra,** ara que (**en**) soc **lluny.**
>
> No volies entrar a l’**escola** abans, i ara te **n’**has quedat **fora.** *(També: ...* i ara t’has quedat fora*.)*

*d)* Pronominalitza l’atribut o complement predicatiu del verb *fer* introduït per *de*, per exemple quan significa exercir un ofici o professió, o de *fer-se* amb el significat de ʽpassar a formar partʼ:

> Sóc **metge,** però només **en** faig quan hi ha una urgència.
>
> Encara no sóc **membre** de l’associació, però vull fer-me**’n**.

Amb el significat d’ʽesdevenir, tornar-seʼ, també és admissible la pronominalització amb **en**, al costat de *hi*:

> Abans no era tan **tolerant,** però se **n’**ha fet amb el temps. *(Preferible: ...* s’**hi** ha fet amb el temps*.)*

*e)* Pot pronominalitzar l’atribut dels verbs *ser* o *estar*, alternant amb *ho*, quan este atribut representa una qualitat graduable, o quan en l’oració roman algun quantitatiu:

> Ara són **rics,** però abans no **n’**eren. *(També: ...* abans no **ho** eren*.)*
>
> Amb el que has fet, de **content,** no **n’**estic gens. (També: ... no **ho** estic gens.)

En este cas, amb altres verbs que admeten un predicatiu, alternen **en** i **hi**:

> —S’ha posat **impertinent** el xiquet? —Se **n’**ha posat un poc. (També: ... S’**hi** ha posat un poc.)

*f)* Pronominalitza un complement d’un adjectiu en funció d’atribut o predicatiu introduït per la preposició *de*:

> Tots diuen que estan molt satisfets de la seua **faena,** però ell no **n’**està **content.**

*g)* Pot representar, de manera optativa, un complement circumstancial de causa introduït per la preposició *de* o els que admeten *de* o *per*:

> De **tabaquisme,** encara (**en**) mor molta gent.
>
> Et va felicitar pel teu **treball,** i te**’n** va felicitar de cor. *(També: ...* i et va felicitar de cor*.)*

En canvi, no pronominalitzen els complements de causa introduïts exclusivament amb *per* quan esta preposició equival a *a causa de*, *perquè* o *amb*, ni els introduïts directament per estos nexes:

> Pels diners no t’has de preocupar.
>
> Per això és va ofendre, perquè li vas dir la veritat.
>
> Amb esta boira, no podem fer l’escalada.

Tampoc no pronominalitza el complement agent d’una passiva, encara que es trobe desplaçat:

> —Esta torre va ser construïda pels àrabs en el segle XII, no? —No; pels àrabs no va ser construïda.

*h)* Apareix lexicalitzat en verbs com *anar-se’n*, *tornar-se’n*, *eixir-se’n*, *pujar-se’n*, *baixar-se’n*, *vindre-se’n*, i en altres expressions.

> Ens **n’**anirem després de dinar.
>
> Com que no estaven d’acord amb la votació, se **n’**eixiren en senyal de protesta.
>
> El xiquet ja se **n’**ha baixat al carrer.
>
> Anem al cinema. Te**’n** vens?
>
> **N’**hi haurà prou amb el que hem comprat.