# El pronom "en" en sentit partitiu

Morfològicament, el pronom **en** pot adoptar quatre formes diferents segons la seua relació amb el verb a què s’adjunta. En posició proclítica, s’usa la forma reforçada **en** quan el verb comença per consonant, i la forma elidida **n’** quan el verb comença per vocal o *h*; en posició enclítica, s’usa la forma plena **-ne** quan el verb acaba en consonant o semivocal, i la forma reduïda **’n** quan el verb acaba en vocal.

Una de les funcions sintàctiques essencials del pronom **en** és la funció partitiva, és a dir, la de substituir un substantiu indeterminat, és a dir, sense cap especificador o bé acompanyat d’un article indefinit o d’un quantificador (numeral, quantitatiu o indefinit), pres en sentit partitiu:

> Necessites **fulls?** No, **en** tinc tres.
>
> Tens **gana?** —No **en** tinc gens.
>
> Volia **taronges,** però no **n’**he trobades.
>
> Ha arribat algun **paquet** per a mi? —Sí, **n’**acaba d’arribar un.

En esta funció, pot substituir un sintagma nominal indeterminat sencer:

> Vols **aigua de l’aixeta**? —No, no **en** vull.
>
> Queden **llibres de poesia**? —Sí, és clar que **en** queden.

O bé només el nucli d’este sintagma nominal, de manera que pot mantindre’s en l’oració el quantificador o un complement del sintagma:

> Vols **aigua** de l’aixeta? —No, **en** vull de la font.
>
> Tens **llibres** de poesia? —No; només **en** tinc d’assaig.
>
> Tens **llibres** de poesia? —No; només **en** tinc alguns d’assaig.
>
> Quants llibres de poesia tens? —**En** tindre més de tres-cents.

Si en el sintagma resultant de la substitució hi roman un complement representat per un adjectiu o un sintagma adjectival, per un participi o per un possessiu, este pren la preposició *de*:

> Has llegit algun **llibre** este estiu? —Sí, **n’**he llegit dos **de molt interessants**.
>
> De **cadires,** a la sala **n’**hi ha una **de trencada**.

En canvi, quan en l’oració en què ens plantegem usar el pronom **en** el sintagma objecte de possible pronominalització és definit, és a dir, està precedit per un article definit, un demostratiu o un possessiu, la pronominalització per mitjà de **en** és impossible, tant si es pretén substituir tot el sintagma com si en l’oració hi roman el determinant:

> Has llegit el llibre que et vaig prestar? —Sí, l’he llegit. *(=* Sí, he llegit el llibre que em vas prestar*. Este sintagma és definit, i la pronominalització per mitjà de* **en** *és impossible; pertoca la pronominalització per un pronom habitual de complement directe, en este cas,* el*.)*
>
> Has llegit algun llibre este estiu? —Sí, he llegit este / el teu / el que em vas prestar. *(Hem suprimit* llibre*, nucli del sintagma nominal; però el sintagma en què es trobaria este nucli és definit en estos casos —*este llibre / el teu llibre / el llibre que em vas prestar*—, com s’observa pels determinants que romanen en l’oració —demostratiu, article definit o possessiu—; per tant, la pronominalització és impossible. Observem que en l’oració antecedent el sintagma* algun llibre *sí que és indefinit; però el criteri pertinent a l’hora de pronominalitzar és que el sintagma siga indefinit en l’oració on hauria de trobar-se el pronom* **en**, *criteri que en este cas no es complix. En canvi, seria correcte, per exemple:* Sí, **n’**he llegit **un/tres/alguns** dels que hem van prestar*, on l’especificador que roman és un quantificador, és a dir, un numeral, quantitatiu o indefinit.)*
>
> Has llegit els dos **llibres** que et vaig prestar? No, només **n’**he llegit un. *(El sintagma* els dos llibres que et vaig prestar *és definit en l’oració antecedent; però com que l’oració on ens plantegem la pronominalització seria* només he llegit un llibre*, i en esta el sintagma objecte de pronominalització —*un llibre—*és indefinit, la pronominalització per mitjà de* **en** *és procedent.)*

En esta funció partitiva, perquè siga possible la substitució per **en**, el sintagma nominal pronominalitzat, o bé el sintagma nominal del qual s’ha pronominalitzat el nucli, ha de realitzar, en l’oració en la qual es trobaria, una de les següents funcions gramaticals:

1) Complement directe:

> Portes **paraigua?** —No, no **en** porte. *(=* No porte **paraigua***.)*
>
> De **regals, n’**he comprats alguns. *(=* He comprat **alguns regals***.)*
>
> —Hi ha prou **cadires** per als convidats? —Sí que **n’**hi ha. *(Atés que adoptem el criteri de la no-concordança del verb* haver-hi*, el sintagma nominal* prou cadires *es considera el complement directe, i per tant és pronominalitzable.)*

2) Subjecte posposat de certs verbs intransitius:

> De les seues **novel·les**, **n’**han aparegut només algunes. *(=* Han aparegut només **algunes de les seues novel·les***.)*
>
> —Han arribat els **músics?** —Només **n’**han arribat dos. *(=* Han arribat **dos músics***.)*
>
> **En** naixen molts encara, de **llops.**
>
> De **coses** estranyes, encara **en** passaran més.
>
> Dels **llibres** de la col·lecció, me**’n** falten tres.
>
> De **cadires,** encara **en** fan falta dos més.
>
> D’**autobusos** cap a Conca, encara **n’**ixen.
>
> D’**aigua**, **n’**ha caigut un cabàs.
>
> De **plats,** se **n’**han trencat alguns.
>
> Antigament, de **vaixells** se **n’**enfonsaven tots els anys.

Recordem que el sintagma subjecte ha de ser indefinit, i, si hi queda algun quantificador, este ha d’anar posposat al verb perquè siga possible la pronominalització:

> —Han arribat tots els autobusos? —Només ha arribat el primer. *(No seria correcte pronominalitzar perquè el sintagma subjecte* el primer dels autobusos *no és indefinit, ja que està determinat per l’article definit* el*.)*
>
> Dels autobusos, alguns ja han eixit. *(No és possible tampoc la pronominalització perquè el quantificador* alguns*, que es manté en l’oració, va anteposat al verb, i, per tant, no representa un subjecte posposat.)*

En canvi, pronominalitzarem en el cas d’oracions interrogatives introduïdes per *quant*:

> De **places,** quantes **n’**han eixit?

Tanmateix, no tots els subjectes de verbs intransitius poden pronominalitzar. Els verbs intransitius que admeten normalment la pronominalització són els anomenats *inacusatius* (o *ergatius*), que es caracteritzen perquè tenen un subjecte que compartix certes propietats sintàctiques amb els complements directes dels verbs transitius; per exemple, solen anar situats darrere del verb i poden aparéixer sense cap especificador: *Diuen que han aparegut fantasmes en la casa; Han arribat persones il·lustres; En aquell bosc encara naixen llops; Ací passen coses estranyes; Em falten encara llibres per a completar la col·lecció; Cal paciència; Encara ixen autobusos cap a Conca; Tots els dies es trenquen plats; Cau aigua; Antigament s’enfonsaven vaixells freqüentment...*

No obstant això, amb alguns verbs intransitius purs és possible la pronominalització en alguns casos especials, com quan tenim un complement de lloc avantposat que es reprén pel pronom *hi*:

> **De xiquets, en esta habitació** **n’hi** dormen dos**.** *(En este cas, el pronom* **hi** *substituïx el complement locatiu* en esta habitació*, mentres que* **en** *substituïx el nucli del sintagma nominal que fa de subjecte posposat:* xiquets*.)*
>
> De **jóvens, en este concurs** no **n’hi** participen.

3) Subjecte d’un verb transitiu en passiva pronominal. Com en el cas anterior, el sintagma ha de ser indefinit i anar posposat, o bé introduït per *quant* en una oració interrogativa:

> —Hi ha **habitatges** buits en este municipi? —Sí; se**’n** van construir molts durant la crisi.
>
> De **resolucions** sobre ajudes, quantes se **n’**han publicat enguany?

4) Amb el verb *ser*, en construccions com les següents:

> ―Quants **en** som, per a fer la feina? ―**En** som prou.
>
> Nosaltres **en** som tres. I vosaltres, quants **en** sou?

Fora d’estos casos, la pronominalització és impossible:

> \* Dels **tallers** d’estiu, me **n’**he inscrit en tres. *(Incorrecte, perquè el sintagma* en tres cursos *no fa cap de les funcions indicades, sinó de complement de règim introduït per la preposició* en*.)*
>
> \* Hem posat en marxa tots els **recursos,** i no **en** diposem de més. *(Incorrecte, perquè el sintagma* de més recursos *no fa cap de les funcions indicades, sinó de complement de règim introduït per la preposició* de*. En canvi, seria correcte* Hem posat en marxa tots els recursos, i no **en** tenim més*.)*
>
> \* Dels **territoris** en disputa, els magiars només **en** reclamaven l’administració de tres. *(=* Els magiars només reclamaven l’administració de tres territoris en disputa*. En este cas,* tres territoris en disputa *és un sintagma indefinit amb el quantificador nominal* tres*. Però este sintagma, el nucli del qual és* territoris*, no fa cap de les funcions indicades dalt, sinó que actua com a complement del nom* administració*; és a dir*tres territoris en disputa *no és el complement directe, sinó el complement del complement directe**. Per tant, la pronominalització és incorrecta. En canvi, seria correcte* Dels territoris en disputa, els magiars només **en** reclamaven tres*, ja que ara tres territoris en disputa fa de complement directe. També seria correcte* Dels territoris en disputa, els magiars només **en** reclamaven l’administració*; en est cas, el pronom* **en** *substituiria* dels territoris*,**complement del nom* administració *en funció de complement directe.)*