gplsi/alia_gva_grammar huggingface dataset:
# Per a

# LA PREPOSICIÓ *PER A*

*a*) Indica la destinació de l’acció:

> Hi ha una carta **per a** tu.  
> Hem de comprar pinso **per al** gos.

*b*) Indica l’objectiu de l’acció:

> Això no aprofita **per a** res.  
> Pren-te un medicament **per a** la febra.

*c*) Indica direcció:

> A les dotze ix un vol **per a** Milà.  
> Hem programat un viatge **per a** Portugal.

*d*) Expressa que es té una qualitat tenint-ne en compte una altra:

> Es conserva molt bé **per a** la seua edat.  
> És molt alt **per a** l’edat que té.

*e*) Amb infinitius, introduïx el complement de certs adjectius quan estos complements portarien igualment *per a* si foren sintagmes nominals o pronoms:

> L’aigua és bona **per als** humans / Porte aigua bona **per a** beure.

*f*) Introduïx un infinitiu equivalent a una oració final, especialment quan el subjecte de l’infinitiu és distint del de l’oració principal:

> He enviat el meu fill **per a** tirar la carta a la bústia (= perquè ell tire la carta a la bústia).

*g*) Introduïx un infinitiu que expressa la destinació d’algun altre element de l’oració principal, fins i tot si hi ha acció voluntària però l’infinitiu no indica de manera marcada el mòbil o intenció:

> No tinc elements de juí **per a** decidir-me.  
> Sempre pren pastilles **per a** dormir.  
> He portat uns quadres **per a** decorar el despatx.

*h*) Introduïx el complement de règim verbal de certs verbs, tant quan este complement és un sintagma nominal o un pronom com quan és un infinitiu, tant si l’acció del verb principal és voluntària com si no ho és:

> La ploma servix **per a** moltes coses, però fonamentalment servix **per a** escriure.  
> Ella usa sempre la ploma **per a** escriure.  
> Es prepara **per a** les oposicions / Es prepara **per a** presentar-se a les oposicions.  
> Aprofitaré les vacances **per a anar** a París.
# Per

# LA PREPOSICIÓ *PER*

*a*) Esta preposició expressa allò que servix de pas:

> Ha entrat **per** la porta.  
> Totes les vesprades passegem **pel** parc.

*b*) Expressa el temps o l’ocasió en què té lloc l’acció:

> **Per** Nadal anirem a esquiar.  
> Em vaig absentar **per** dos setmanes.

*c*) Indica allò que servix per a produir un efecte (la causa, l’autor de l’acció, el motiu, l’instrument, el mitjà, la manera):

> L’han condemnat **per** un delicte de prevaricació.  
> La portada del llibre ha sigut dissenyada **per** Vicent.

*d*) Introduïx la causa d’un fet determinat:

> Farem la festa **per** tu.  
> Ahir els meus pares em castigaren, però no sé **per** quins motius.  
> L’han multat **per** anar a 180 km per hora.

*e*) Amb un infinitiu, introduïx també el complement circumstancial que expressa el mòbil o intenció de l’agent subjecte del verb principal i de l’infinitiu:

> Han vingut **per** saludar-vos.  
> No menja **per** no embrutar.

*f*) Indica que s’obra en benefici d’algú o d’alguna cosa:

> Tot **per** la pàtria.  
> Esta associació treballa **per** la pau.

*g*) Expressa que una persona o cosa apareix en lloc, en nom, d’una altra; a canvi d’una altra:

> Amb este vestit l’havia presa **per** la teua cunyada.  
> Em van donar dos melons **per** una carabassa.  
> **Per** deu euros anàrem tots al teatre.

*h*) Indica que una persona o cosa apareix en qualitat d’una altra:

> Tenia **per** amic un lloro.  
> Va donar **per** certa una mentida.

*i*) Indica que l’acció es realitza a favor d’algú o alguna cosa:

> Jo estic **per** este candidat.  
> Estem **per** l’acció directa.

*j)* Introduïx el complement de règim verbal de certs verbs, tant si este complement és un sintagma nominal com un pronom o un infinitiu:

> Ella opta **per** una plaça d’assessora lingüística / Ell ha optat **per** no presentar-se.

*k)* Introduïx el terme temporal quan es tracta d’un adverbi:

> Això ho vull **per** demà.  
> T’estimaré **per** sempre.
# Segons

# LA PREPOSICIÓ *SEGONS*

Indica que es realitza l’acció guardant tal o tal direcció, observant tal o tal regla, atenent tal o tal persona o circumstància:

> **Segons** la llei, este procediment és il·legal.  
> **Segons** tu, tot s’ha de fer de nou.
# Sense

# LA PREPOSICIÓ *SENSE*

Amb complement nominal o pronominal equival a **amb exclusió de, mancat de, privat de:**

> Un home **sense** amics.

Amb complement verbal expressa l’incompliment del que indica el verb:

> Ha vingut **sense** avisar.  
>  Ho ha fet **sense** pensar.

En determinades locucions (*sens dubte, sens falta, sens mesura, sens fi sens nombre...*) pren la forma **sens**:

> Ell és, **sens dubte**, el millor.
# Sobre

# LA PREPOSICIÓ *SOBRE*

*a*) Esta preposició equival a damunt:

> El regle és **sobre** la taula.  
> Posa el coixí **sobre** la cadira.

*b*) Indica que una cosa es realitza en relació a una altra:

> Demà parlarem **sobre** esta qüestió.  
> **Sobre** això, no en vull parlar més.

*c*) Indica que a més d’una cosa se n’esdevé una altra:

> **Sobre** castigar-lo, encara li va pegar.  
> **Sobre** guanyar diners, encara es busca més faena.
# Ultra

# LA PREPOSICIÓ *ULTRA*

Té un valor semàntic equivalent a les expressions **de més de, en addició a, sobre:**

> **Ultra** els diners que ha estalviat, té els que va cobrar per la venda d’un terreny.  
>  **Ultra** tindre un pis grandíssim, s’ha comprat una casa a la muntanya.
# Vers

# LA PREPOSICIÓ *VERS*

Esta forma té les variants **envers** i **devers**. Esta última només adopta els dos primers significats:

*a*) És equivalent a **cap a**, **en direcció a**:

> L’exèrcit es dirigia **vers** la ciutat.  
> Els lladres fugiren **devers** Andalusia.

*b*) Equival a les expressions **pels voltants de**, **aproximadament**, **cap a**:

> Un llibre escrit **vers** el 1670.  
> Este capítol que busques és **devers** la fi del llibre.

*c*) També és equivalent a **a**, **per a**:

> L’estima de l’actor **vers** el teatre.  
> Només és simpàtic **envers** els superiors.
# Vora

# LA PREPOSICIÓ *VORA*

Indica que una cosa es troba a poca distància, prop d’alguna cosa:

> **Vora** la plaça hi ha una font.  
>  La iaia té **vora** huitanta anys.
# Doblets lingüístics

Els doblets lingüístics que figuren a continuació estan integrats per paraules que poden generar dubtes per diverses raons:

> 1. Perquè desconeixem quin és el seu significat exacte i atribuïm a un mot el significat de l’altre.  
> 2. Perquè confonem la categoria gramatical que tenen cada un dels components (els usem com a adjectius quan són adverbis o pronoms, per exemple).  
> 3. Finalment, hi ha un altre grup en què el doblet no és complet, perquè, en realitat, el segon element no és un nom, un adjectiu o un verb semblant, sinó que el constituïx un significat, o un règim verbal, que li són atribuïts per influència del castellà.

Així mateix, i fora d’estos tres grans grups, en la gramaTIC s’han inclòs doblets purament gràfics, és a dir, que no presenten distincions de significat, però que són casos en què els *Criteris lingüístics* de l’Administració de la Generalitat es decanten per una de les formes.

Dins d’este grup trobem:

> a) Els substantius que poden fer el plural afegint tant *-s* com*-ns*. En este cas els *Criteris lingüístics* estableixen com a preferent la forma en *-ns*.   
> b) Els doblets de les formes auxiliars del perfet perifràstic, sobre les quals els *Criteris lingüístics* indiquen que són preferibles *vas, vam, vau i van*.
# Abaixar / baixar

El verb **baixar** pot tindre un ús intransitiu, i en eixe cas indica l’acció d’anar de dalt a baix o bé de passar a un nivell inferior:

> Els preus dels automòbils **han baixat**.  
> La febra no li **baixa**.  
> Jo **baixe** en la pròxima parada.

També s’usa transitivament quan fa referència a l’acció de recórrer baixant o portar alguna cosa de dalt a baix:

> **Baixava** l’escala lentament.  
> **Baixa** la roba del terrat.

El verb **abaixar,** en canvi, és sempre transitiu o pronominal, i expressa l’acció de fer descendir a un nivell més baix, a un grau inferior d’intensitat:

> **Abaixà** el cap i continuà caminant.  
> Els comerços **han** **abaixat** els preus.  
> Per favor, **abaixeu** la veu.
# Abonament / adob

La paraula **abonament** designa el contracte pel qual es paga una certa quantitat per usar un servici o rebre un proveïment durant un temps determinat:

> M’ha regalat un **abonament** per a tots els concerts de la temporada.  
> Amb este **abonament** rebrà la nostra revista durant un any.

Per la seua banda, la paraula **adob** fa referència a l’ingredient utilitzat per a preparar carns, llegums, etc., i també a la substància fertilitzant usada en agricultura per a afavorir el creixement dels vegetals:

> Vaig macerar les olives amb un **adob** de sajolida..  
> Els **adobs** s’utilitzen per a compensar la falta d’algun element químic en un sòl determinat.
# Accessible / assequible

L’adjectiu **accessible** fa referència al lloc o a la persona als quals es pot arribar fàcilment:

> Una persona **accessible**.  
> Una muntanya **accessible**.  
> Un tractat de matemàtiques **accessible** a qualsevol persona.

Per contra, l’adjectiu **assequible** indica que alguna cosa es pot aconseguir:

> Estos televisors tenen uns preus molt **assequibles**.
# Addicció / addició

La paraula  **addició** designa bàsicament l’acció d’afegir, d’agregar, i també s’usa com a terme matemàtic sinònim de ‘suma’:

> L’editorial ens ha aconsellat l’**addició** de làmines en color al diccionari que estem elaborant.  
> L’**addició**, la resta, la divisió i la multiplicació són les quatre operacions matemàtiques bàsiques.

Per la seua banda, la paraula **addicció** fa referència a la dependència psicològica i fisiològica respecte a una substància o a una pràctica:

> L’heroïna provoca una forta **addicció.**  
> La ludopatia és l’**addicció** als jocs d’atzar.
# Adormir / dormir

El verb **dormir**, intransitiu, fa referència a l’acció de trobar-se en l’estat de repòs caracteritzat per la suspensió de certes funcions vitals:

> Anit no vaig poder **dormir**.  
> Necessita **dormir** almenys set hores cada dia.

En canvi, el verb **adormir**, transitiu, fa referència a l’acció de fer dormir una altra persona:

> El xiquet està molt nerviós i no puc **adormir**-lo.  
> L’anestesista ja **ha** **adormit** el pacient.

Usat com a verb pronominal, **adormir** fa referència al fet de començar a dormir, i també al fet de no posar la intensitat que cal en la realització d’una cosa:

> Quan anem al cine, sempre **s’adorm**.  
> No puc **adormir-me**, i demà he d’alçar-me de bon matí.  
> No **t’adormes**, que hem d’acabar a les dotze!

I, finalment, també s’usa este verb per a indicar la pèrdua de sensibilitat d’algun membre:

> Se **m’ha** **adormit** la cama.
# Advertència / advertiment

Les paraules **advertència** i **advertiment** no són totalment sinònimes. S’ha d’usar **advertència** de manera preferent per a fer referència a l’acció d’amonestar o de comminar a fer alguna cosa, i **advertiment** en el sentit d’avisar, de fer saber alguna cosa a algú:

> Si no fas cas de la nostra **advertència**, t’assegure que te’n penediràs.  
> El jutge ha deixat lliure el detingut amb l’**advertència** que si intenta eixir del país perdrà la fiança i serà empresonat.

però:

> Va aconseguir escapar gràcies a l’**advertiment** d’un amic.  
> En la primera pàgina del llibre hi ha un **advertiment** del traductor.
# Afamat / famós

L’adjectiu **afamat** (amb la seua flexió, *afamada*, *afamats*, *afamades*) és sinònim de ‘famolenc, que té fam’:

> Trobaren el nàufrag **afamat** i pràcticament deshidratat.  
> Després de tres mesos de setge, la població de la ciutat estava **afamada** i disposada a rendir-se.

Per la seua banda, l’adjectiu **famós** (amb la seua flexió, *famosa*, *famosos*, *famoses*) significa ‘que té fama’:

> La presentació del llibre anirà a càrrec d’un **famós** escriptor.  
> És una pianista molt **famosa**.
# Al mig / enmig

La paraula **enmig** pot funcionar com a adverbi o com a preposició i té dos significats: ‘dins d’un grup de persones o de coses’ i ‘coincidint amb un conjunt de coses diferents’:

> Se sentien molt sols **enmig** d’aquella gentada, en un país estrany.  
> **Enmig** de tanta indecisió, encara va poder acabar l’encàrrec.

En canvi, la locució adverbial **al mig** té un únic significat estrictament locatiu, ‘a la part central’:

> Es va col·locar **al mig** de l’habitació.
# Alçada / alçària / altitud / altura

La paraula **altura** designa la distància vertical d’un punt a la superfície de la Terra o a qualsevol altre terme de comparació:

> L’avió vola a gran **altura.**   
> Quina **altura** té l’Everest?  
> Els quadres no estan a la mateixa **altura.**

En una figura geomètrica, l’**altura** és un segment traçat des d’un vèrtex i perpendicular a un costat o a una cara, o bé la longitud del dit segment:

> Les tres **altures** d’un triangle equilàter són iguals.  
> Dibuixeu un rectangle de 6 cm de base i 3 cm d’**altura.**

També s’usa en expressions com les següents:

> No va saber estar a l’**altura** de les circumstàncies.  
> Ens vam creuar a l’**altura** de Paterna.

Per la seua banda, la paraula **alçària** indica la dimensió que té un cos en sentit vertical:

> Han construït una paret de tres metres d’**alçària.**  
> L’Everest té una **alçària** de 8.848 m.  
> L’**alçària** d’una figura amb forma de prisma rectangular coincidix amb una de les seues **altures**.

S’utilitza la paraula **alçada,** molt específicament, per a fer referència a l’**alçària** d’una persona o d’un animal:

> El pivot de l’equip era un home d’una gran **alçada.**  
> El meu gos no creixerà més, ja ha arribat a l’**alçada** que solen tindre els gossos adults de la seua raça.

I, finalment, la paraula **altitud** significa ‘altura d’un punt de la Terra respecte al nivell del mar’:

> El cim de l’Everest es troba a 8.848 m d’**altitud**.
# Algú / algun

L’indefinit **algú** té un caràcter estrictament pronominal, i per tant no pot precedir un substantiu. És invariable en gènere i nombre, i sempre fa referència a qualsevol persona indeterminada:

> **Algú** ho sap?  
> Si **algú** no hi està d’acord que ho diga.

L’indefinit **algun** (amb la seua flexió, *alguna, alguns, algunes)* exercix una funció adjectiva i pot fer referència, d’una banda, a un nombre reduït de persones o de coses i, a vegades, a una de sola:

> No sé si ja t’han dit **alguna** cosa sobre l’assumpte.  
> Ja ens hem posat en contacte amb **algunes** persones interessades en el projecte.

I, d’una altra, es pot referir a una certa quantitat d’alguna cosa, ni poc ni molt d’alguna cosa:

> Respecte d’això, tenim **alguna** reserva.  
> Un escrit d’**alguna** extensió.

Davant d’un complement partitiu introduït amb la preposició *de,* s’ha d’usar la forma **algun**:

> No sé si **alguna**de nosaltres està disposada a fer això.  
> Si **algun** dels presents vol dir alguna cosa, ara pot fer-ho.

El mot **algun** i la seua flexió s’usen sense cap substantiu ni complement quan fan referència a un substantiu esmentat anteriorment que es troba elidit:

> He escrit a totes les editorials, però **algunes** encara no han respost.
# Alliberar / lliurar

El verb **lliurar** significa bàsicament ‘entregar’:

> Demà es **lliuraran** els premis.  
> **Hem lliurat** l’informe a la directora general.  
> Es va **lliurar** a la desesperació.

El verb **alliberar** indica l’acció de fer que algú quede lliure:

> Aconseguiren **alliberar** els presoners.  
> La policia **alliberà** el detingut.  
> L’**han alliberat** de les seues obligacions.
# Anomenar / nomenar

El verb **nomenar** fa referència a l’acció de designar algú per a un càrrec:

> L’**han** **nomenada** directora general.

En canvi, el verb **anomenar** significa mencionar algú o alguna cosa pel seu nom:

> Esta vesprada t’**hem** **anomenat** més d’una vegada.
# Aparat / aparell

La paraula **aparat** s’usa per a designar allò que aporta pompositat a un acte, una cerimònia, etc.:

> Volien celebrar el casament d’una manera íntima, sense **aparat**.

Així mateix, constituïx l’expressió **aparat elèctric**, que és el conjunt de rellamps que acompanyen una tempesta.

En canvi, la paraula **aparell** fa referència a un conjunt de sistemes mecànics, electrònics, etc., que funcionen com una unitat i que servixen per a executar alguna operació o dur a terme determinades funcions:

> Hem comprat un nou **aparell** de televisió.  
> L’alarma que han instal·lat és un **aparell** molt sofisticat.

Paral·lelament, en el camp de la biologia, designa el conjunt d’òrgans especialitzats a dur a terme una funció determinada:

> És una metgessa especialista en l’**aparell** digestiu.  
> Els renyons formen part de l’**aparell** urinari.

La paraula **aparell** s’usa també amb el significat d’‘ostentació de preparatius i de mitjans’:

> S’ha desplegat un gran **aparell** policial.

Finalment, per a referir-nos al conjunt de persones o d’òrgans que constituïxen l’estructura o una part de l’estructura organitzativa d’un partit, d’una institució o d’un govern, podem utilitzar indistintament **aparell** o **aparat**.

> L’**aparell** (o **aparat**) administratiu de l’Estat.  
> Ha denunciat pressions de l’**aparell** (o **aparat**) del partit a la seua candidatura.
# Apressar

El verb **apressar** només s’usa, quan és pronominal o transitiu, en el sentit de donar-se pressa, o donar pressa a algú o accelerar alguna cosa, respectivament, i, quan funciona transitivament, amb el significat de ser urgent:

> Si no t’**apresses** farem tard.  
> Cal que **apressem** la marxa.  
> La resolució del problema **apressa.**

No s’ha d’usar mai en el sentit de ‘capturar’:

> La policia **ha capturat** (*i no \**“ha apressat”) els segrestadors.  
> **Han capturat** (*i no \**“han apressat”) una nau enemiga.
# Apujar / pujar

El verb **pujar** s’usa generalment com a intransitiu:

> **Va pujar** a l’arbre d’un bot.  
> **Puja** al cotxe.  
> Les temperatures **han** **pujat.**  
> El vi li **ha pujat** al cap.  
> Si li **puja** la febra, prenga este medicament.  
> Les factures **pugen** a mil euros.

També té un ús transitiu quan indica l’acció de recórrer pujant alguna cosa, portar alguna cosa de baix a dalt o augmentar l’alçària d’alguna cosa que es construïx:

> **Pujava** els escalons de dos en dos.  
> **Puja** la maleta a l’autobús.  
> Volem que **pugen** la paret mig metre més.

El verb **apujar**, en canvi, és sempre transitiu, i té el significat de fer ascendir a un nivell més alt, a un grau més elevat d’intensitat:

> Ens **han apujat** el sou.  
> No **apugeu** tant el to de veu.  
> Volen **apujar** els impostos.
# Assecar / eixugar

El verb **assecar** fa referència a una cosa que ha perdut la humitat que li és pròpia:

> Este arbre s’**assecarà** si no el regueu més.  
> El pou que hi havia al costat de la casa ja fa temps que es va **assecar**.  
> El riu s’**ha assecat.**  
> El sol **ha assecat** les margarides.  
> El pa s’**ha assecat** i s’ha fet dur.

Per la seua banda, el verb **eixugar** designa l’acció de llevar el líquid d’una cosa que s’ha humitejat sense que el líquid en forme part d’una manera consubstancial:

> Tin el mocador i **eixuga**’t la cara.  
> **Eixuga**’t els cabells o et refredaràs.  
> **Eixuga** els plats abans d’alçar-los.  
> La roba encara no s’**ha eixugat**
# Assegurança / segur

La paraula **segur** és un adjectiu que indica que una cosa no presenta cap perill, que no hi ha el risc que falle o que no admet dubte:

> Segons les estadístiques, l’avió és el mitjà de transport més **segur**.  
> Si patixes insomni, jo sé un remei **segur**.  
> Estic **segur** que vindrà.

Al seu torn, la paraula **assegurança** és un substantiu que designa el contracte per a satisfer necessitats futures o eventuals:

> Té una **assegurança** de vida a nom dels fills.  
> L’**assegurança** de la moto no cobrix el robatori.
# Assenyalar / senyalar

El verb **senyalar** expressa l’acció de fer o posar un senyal en una cosa, o de fer una ferida que deixe una cicatriu o un senyal:

> **He** **senyalat** les faltes d’ortografia amb un cercle roig.  
> Has de **senyalar** amb una creu les respostes correctes.  
> L’agressor li **senyalà** la cara amb la navalla.

El verb **assenyalar,** al seu torn, té un camp semàntic més ampli, i pot expressar l’acció de mostrar o designar algú o alguna cosa amb el dit o fent qualsevol altre senyal:

> No **assenyales** ningú amb el dit, que això és de mala educació.

També significa ‘dir, declarar, afirmar’:

> El cap de l’oposició **ha assenyalat** que l’esperada reactivació econòmica no s’ha produït.

Pot fer referència a l’acció de determinar una data:

> Ja **han assenyalat** la data del referèndum.

I, finalment, indica que alguna cosa és indici d’una altra:

> Estos núvols **assenyalen** pluja.
# Atendre / atindre

El verb **atendre,** usat com a verb transitiu, designa l’acció de prestar atenció a algú, o tindre en compte, en consideració, algú o alguna cosa:

> Fa més de mitja hora que estic ací i encara no m’**han atés**.  
> El nou dependent no sap **atendre** la clientela.  
> Els meus consells no els **atén** mai.  
> **Atenent** (o **ateses**) les raons exposades, actuarem en conseqüència.

Usat intransitivament, **atendre** significa ‘fer atenció, estar atent, posar cura en alguna cosa’:

> No **atén** mai al que diem.  
> Va a classe però no **atén** a les explicacions de la professora.

En canvi, el verb **atindre**, usat pronominalment, fa referència a l’acció d’ajustar-se fidelment a alguna cosa:

> L’acusat ha declarat que, en les seues actuacions, sempre s’**ha atingut** al que disposen les lleis.  
> Hem d’**atindre**’ns a la decisió del jutge.
# Aterrar / aterrir

El verb **aterrar** fa referència a l’acció de prendre terra una au o una aeronau:

> L’avió procedent de Madrid acaba d’**aterrar** en la pista número sis.

També pot indicar l’acció de fer caure a terra, d’abatre:

> El caçador va **aterrar** la perdiu d’un tir.

En canvi, el verb **aterrir** designa específicament l’acció de causar terror.

> El terratrémol va **aterrir** la població.
# Cadascú / cadascuna

L’indefinit **cadascú** (o **cada u**) té un caràcter estrictament pronominal, i per tant no pot precedir un substantiu. És invariable en gènere i nombre, i fa referència a tota persona de manera distributiva:

> **Cadascú** ha de fer la tasca que té encomanada.  
> La naturalesa donarà a **cadascú** el que necessita.

L’indefinit **cadascun**, amb el seu femení *cadascuna* (o **cada un**, amb el femení *cada una*) exercix una funció adjectiva, ja que es referix a un substantiu o pronom personal relatiu a un col·lectiu determinat. Este substantiu o pronom personal pot haver sigut mencionat anteriorment i trobar-se elidit, o bé pot ser introduït per una construcció partitiva amb la preposició *de*:

> Eren tres persones en la reunió i **cadascuna** tenia la seua opinió.  
> Eren tres persones en la reunió i **cadascuna** d’elles tenia la seua opinió.  
> Els alumnes arribaren alhora, i **cadascun** (d’ells) rebé un diploma acreditatiu.  
> **Cadascun** dels presents rebrà un diploma acreditatiu.
# Cita / citació

La paraula **cita** fa referència a l’acció d’assenyalar un dia i una hora per a trobar-se dos persones o més:

> La vaig esperar molt de temps, però al final no va acudir a la **cita**.  
> Li he concertat una **cita** per a dimarts.

I, d’altra banda, també fa referència al text d’un autor que s’aporta en suport d’una opinió, d’una regla, etc.; amb este significat és equivalent a la paraula **citació**:

> Va començar la conferència amb una **cita** (o **citació**) de Juli Cèsar.  
> El llibre inclou **cites** (o **citacions**) de personatges famosos.

A més, la paraula **citació** designa l’orde de compareixença dictada per una autoritat:

> He rebut una **citació** de l’Ajuntament.  
> El tribunal ha dictat una **citació** judicial.
# Cogut / cuit

Les paraules **cuit** (amb la seua flexió *cuita, cuits, cuites*) i **cogut** (sense flexió) són participis del verb *coure*, però tenen significats diferents.

El participi **cuit** fa referència a la ‘cocció’:

> Ja he **cuit** tota la carn.

En canvi, el participi **cogut** fa referència a la ‘coentor’:

> Ara ja feia unes hores que no notava la ferida, però durant la cura m’havia **cogut** molt.
# Complimentar

El verb **complimentar** només fa referència a l’acció de fer un compliment a algú:

> Els amfitrions **complimenten** els convidats.  
> La ministra **complimentà** el seu col·lega britànic en l’arribada a l’aeroport.

No s’ha d’usar mai en el sentit d’omplir amb les dades corresponents un formulari, un imprés, etc.:

> Cal que **ompliu** (*i no \**“complimenteu”) el full d’inscripció amb les vostres dades personals.  
> Heu d’**omplir** (*i no \**“complimentar”) els impresos de la declaració de la renda amb bolígraf i lletres majúscules.
# Compondre / composar

El verb **composar** només té el significat de sancionar arbitràriament algú; en la resta de casos s’ha d’utilitzar el verb **compondre:**

> La policia l’**ha composat** per excés de velocitat.

però:

> **Ha compost** una simfonia esplèndida.  
> Un equip de futbol es **compon** d’onze jugadors.  
> No et **compongues** tant, que no anem a un sopar de gala.
# Confós / confús

La paraula **confós** (amb la seua flexió, *confosa, confosos, confoses)* és el participi del verb *confondre:*

> No ha vingut a l’examen perquè s’**ha confós** de dia.  
> Disculpe, l’**havia confosa** amb una altra persona.

En canvi, la paraula **confús** (amb la seua flexió, *confusa, confusos, confuses)* és un adjectiu que fa referència a una cosa poc clara:

> Redacta malament perquè té les idees **confuses.**  
> L’explicació que m’ha donat m’ha paregut molt **confusa.**
# Corba / revolta

La paraula **corba** és un terme usat en geometria per a designar una línia que no és recta:

> El mestre ha dibuixat una **corba** en la pissarra.  
> El projectil ha traçat una **corba** abans d’arribar a l’objectiu.

Per la seua banda, la paraula **revolta** fa referència al canvi de traçat en la direcció d’una carretera. Per a expressar este significat hi ha també el sinònim *revolt:*

> El senyal indica que entrem en una **revolta** perillosa.  
> Una camí ple de **revoltes.**
# Corrent /corrents

La paraula **corrent**, a més d’un substantiu masculí i un adjectiu, és el gerundi del verb *córrer:*

> Estic tan cansat perquè he vingut **corrent**.  
> Passa les vesprades **corrent** perquè s’entrena per a la marató.

En canvi, la paraula **corrents** és un adverbi que indica que una cosa es fa molt de pressa:

> Les coses no es poden fer **corrents**, perquè després ixen malament i s’han de repetir.  
> Esta xiqueta és massa nerviosa, tot ho fa **corrents**.
# Creuar / encreuar

El verb **creuar** fa referència a l’acció de travessar un carrer, un riu, l’aire, etc., passant d’un costat a l’altre:

> Mira a banda i banda abans de **creuar** el carrer.

Per la seua banda, el verb **encreuar** indica l’acció de disposar dos coses en creu:

> S’**encreua** de braços i no fa res.

També pot indicar l’acció d’acoblar dos individus de races diferents o d’espècies afins:

> Han provat a **encreuar** estes dos races de gossos.
# Cristall / vidre

La paraula **vidre** s’usa fonamentalment per a fer referència a les làmines que es posen a les finestres, les portes, etc., per a impedir el pas de l’aire però no la visió, i també es designen amb esta paraula cada una de les lents d’unes ulleres:

> Els xiquets han trencat el **vidre** de la finestra.  
> M’han recomanat que netege els **vidres** de les ulleres amb un líquid especial.  
> Se m’ha trencat el **vidre** del rellotge.  
> La lupa és un instrument que porta un **vidre** d’augment.

També designa el material amb què estan fets estos i altres objectes.

> Accedírem al jardí a través d’una porta de **vidre**.  
> La taula del menjador és de **vidre**.  
> Porta’m un got de **vidre**, no de plàstic.

Al seu torn, amb la paraula **cristall** es designa una classe de vidre pesant i brillant, siga en brut o treballat, que s’usa fonamentalment com a objecte de decoració:

> El llum de la sala és de **cristall** de roca.  
> Li han regalat un joc de copes de **cristall** de Bohèmia.

El mot **cristall** també fa referència a una forma de substància sòlida en què els àtoms es troben disposats de manera regular:

> El clorur sòdic es troba en forma de **cristall** cúbic.
# Dada / data

La paraula **data** és la indicació del temps en què es realitza un fet:

> Hem de fixar la **data** de la pròxima reunió.

En un escrit, una inscripció, una moneda, etc., indica el temps (i, generalment, també el lloc) en què s’ha fet:

> La **data** d’un decret.  
> La **data** d’una carta.

En canvi, la paraula **dada** fa referència a cada un dels elements coneguts a partir dels quals poden deduir-se’n uns altres de desconeguts:

> No tenim prou **dades** per a resoldre el problema.  
> Ja han informatitzat totes les **dades** que han arreplegat els enquestadors.
# Dependent / depenent

La paraula **depenent** és el gerundi del verb *dependre*:

> **Depenent** del que dicte la llei, la jutgessa resoldrà la qüestió en un sentit o en un altre.  
> Diu que li sap greu estar **depenent** del seu pare, però no fa res per evitar-ho.

La paraula **dependent**, en canvi, pot tindre dos significats; d’una banda, és un adjectiu que indica la dependència del substantiu al qual qualifica d’algú altre o d’una altra cosa:

> Un organisme **dependent** de la Generalitat Valenciana.  
> Les entitats **dependents** de la Conselleria de Sanitat.

I, d’una altra, fa referència a la persona que treballa en una botiga atenent els clients; quan és així, esta paraula presenta flexió de gènere (*dependent / dependenta)*:

> Treballa de **dependenta** en uns grans magatzems.  
> Han contractat dos **dependents** nous per a la botiga.
# Deport / esport

La paraula **deport** s’usa per a designar qualsevol activitat recreativa, especialment la que es realitza a l’aire lliure:

> Passejar per la platja és un bon **deport**.  
> Anar a pescar és per a ell un **deport** molt plaent.

En canvi, s’utilitza la paraula **esport** per a fer referència als exercicis corporals practicats generalment a l’aire lliure per afició, competició o exhibició:

> El futbol és un **esport** d’equip.  
> Fer **esport** és bo per a la salut.  
> Li agraden els **esports** de risc.
# Desvelar / desvetlar

El verb **desvelar** fa referència a l’acció de descobrir o revelar una cosa que estava oculta:

> Per fi s’**ha desvelat** el misteri.  
> El ministre no ha volgut **desvelar** les condicions del pacte.

En canvi, el verb **desvetlar** significa llevar o perdre la son:

> Si no vols adormir-te, una dutxa et **desvetlarà**.  
> El café m’**ha** **desvetlat**.

I també, estimular o suscitar l’interés:

> La notícia **ha desvetlat** l’interés de tota la població.
# Doblar / doblegar

El verb **doblar** significa ‘augmentar fins al doble’, tant amb un ús transitiu, com intransitiu o pronominal:

> Ens **han doblat** el sou.  
> La taxa d’ocupació **ha doblat** la de fa tres anys.  
> **S’han doblat** les sol·licituds de participació en la prova.

En canvi, el verb **doblegar** vol dir ‘tòrcer’, ‘sotmetre’ i ‘desencoratjar’:

> És capaç de **doblegar** una barra de ferro amb les mans.  
> No puc **doblegar** el genoll: em fa molt de mal.  
> A pesar de les amenaces, el Govern no s’**ha doblegat** a les exigències dels segrestadors.  
> Confiaven molt en la força del seu projecte, i les primeres crítiques no van aconseguir **doblegar**-los.

Finalment, els dos verbs compartixen el significat de ‘fer que una part (d’un objecte flexible) s’aplique sobre una altra part de manera que les dos parts queden superposades’:

> El paper estava tan **doblegat** que el va trencar en desplegar-lo  
> **Ha doblat** els llenços este matí.
# Eixut / sec

L’adjectiu **sec** (amb la seua flexió, *seca, secs, seques),* s’utilitza per a fer referència a una cosa que ha perdut la humitat que li és pròpia:

> El pou està **sec**.  
> Tinc la pell **seca**.  
> El pa està massa **sec**.  
> Fa temps que no plou, i la terra està molt **seca**.

Al seu torn, l’adjectiu **eixut** (amb la seua flexió, *eixuta, eixuts, eixutes),* es diu d’una cosa a la qual se li ha llevat el líquid que la recobria o l’amerava:

> Ja tinc els cabells **eixuts**.  
> La roba ja està **eixuta**.  
> Si els plats ja estan **eixuts**, deixa’ls a l’armari.  
> Després de dutxar-me, quan estic ben **eixut**, em pose crema corporal.
# Esborrador / esborrany

La paraula **esborrany** fa referència a l’esbós d’un escrit abans de la redacció definitiva:

> M’agradaria que llegires l’**esborrany** de la meua conferència perquè em digues què et pareix.

Per la seua banda, la paraula **esborrador** designa l’utensili utilitzat per a esborrar, especialment una pissarra:

> Tin el clarió i l’**esborrador**, i ix a la pissarra.
# Escaire / esquadra

La forma **escaire** s’usa per a designar utensilis diversos emprats en àmbits diferents que tenen com a característica comuna que són instruments en forma de triangle rectangle. Un tipus concret d’escaire és el *cartabó*, que es tracta d’un instrument de dibuix en forma de triangle isòsceles. En castellà, el terme equivalent és *escuadra*.

> L’**escaire** amb el compàs és un dels símbols centrals de la francmaçoneria.

Pel que fa al mot **esquadra**, pertany a l’àmbit militar i fa referència a un grup de gent armada (o també de vaixells) a les ordes d’un cap.

> L’**esquadra** sol ser la més xicoteta de les unitats d’infanteria. Normalment està comandada per un caporal i està formada per cinc soldats.
# Estada / estança

La paraula **estada** designa l’acció d’estar en un lloc durant un cert temps:

> Ens ho hem passat molt bé durant l’**estada** a Mallorca.  
> Aprofitàrem l’**estada** a Londres per a practicar l’anglés.

Per la seua banda, la paraula **estança** significa **‘**habitació, cambra’:

> Els tapissos que cobrien les parets de l’**estança** eren magnífics.  
> La reina s’ha retirat a les seues **estances**.
# Fondo / fons

La paraula **fons** és un substantiu invariable que designa bàsicament la part inferior o més interna d’una cavitat o d’un recipient:

> Les espècies que estudiarem habiten el **fons** del mar.  
> Trobarà el despatx que busca al **fons** del corredor.  
> El **fons** de la caixa s’ha foradat.

Esta paraula també s’utilitza en l’àmbit econòmic per a fer referència als diners disponibles:

> L’empresa s’ha quedat sense **fons**.  
> Els **fons** públics són els béns de què disposa l’Estat.

I, finalment, s’usa **fons** en expressions com les següents:

> Hem analitzat el **fons** i la forma del poema.  
> No el conec molt a **fons**.  
> En el restaurant hi ha música de **fons**.  
> El **fons** bibliogràfic de la biblioteca està constituït per més de dos mil exemplars.  
> El delinqüent pertany als baixos **fons** de la ciutat.  
> En el **fons**, pense que busca evitar els temes conflictius.

Al seu torn, la paraula **fondo** és un adverbi que significa ‘amb profunditat’, i també un adjectiu (amb la seua flexió, *fonda, fondos, fondes*) que significa ‘profund’:

> Havien excavat molt **fondo** per a traure les primeres mostres de restes arqueològiques.  
> El pou que hi ha al costat de la casa és molt **fondo**.  
> La piscina és massa **fonda** per als xiquets.
# Full / fulla

Un **full** és un tros rectangular de paper:

> Un **full** de paper d’estrassa.  
> Al llibre que em vaig comprar li falta un **full**.

En sentit figurat, també es pot utilitzar la paraula **full** en expressions com:

> El seu **full de servicis** és excel·lent.  
> Han repartit el **full parroquial**.  
> M’he instal·lat un **full de càlcul** molt complet.

Per la seua banda, la **fulla** fa referència a l’òrgan de les plantes, a la làmina tallant d’un instrument i, també, al batent d’una porta o d’una finestra:

> L’àlber és un arbre de **fulla**caduca.  
> S’ha tallat este matí amb la **fulla** d’afaitar.  
> He de portar a esmolar les **fulles**dels ganivets de la carnisseria.  
> La porta del menjador és de dos **fulles**.
# Glacera / glacial

La paraula **glacial** és un adjectiu que fa referència a tot allò que es relaciona amb el gel, el fred i les èpoques geològiques en què predomina el gel:

> A la nit fa un fred **glacial**.  
> L’oceà **Glacial** Àrtic i l’oceà **Glacial** Antàrtic estan localitzats als pols de la Terra.  
> Fa uns tretze mil anys es va reproduir l’última era **glacial.**  
> Em va dirigir una mirada **glacial.**

Per la seua banda, la paraula **glacera** és un substantiu que designa la massa de gel formada per compactació de la neu:

> Les **glaceres** són pròpies de les regions de neus perpètues.
# Hòmens / homes

La paraula **home** pot fer el plural amb les terminacions **-ns** o **-s**:

> Eren uns **hòmens** molt decidits.

o bé:

> Eren uns **homes** molt decidits.

REMARCA: Els *Criteris lingüístics de l’Administració de la Generalitat* establixen com a forma preferent **hòmens**.
# Imponent / imposant

La paraula **imponent** (i el seu plural *imponents)* és un adjectiu que indica que algú o alguna cosa imposa, que causa respecte, admiració, etc.:

> El palau tenia un aspecte **imponent**.  
> El seu to de veu és **imponent**.

Per la seua banda, la paraula **imposant** (i *imposants)*pot exercir la funció d’adjectiu*,* i en este cas és sinònima d’**imponent**:

> El paisatge que s’albirava des del mirador era **imposant**.  
> El jutge era un home **imposant**.

I també pot exercir la funció de substantiu, i en este cas designa la persona, l’entitat, etc., que posa diners a rèdit o en depòsit:

> L’**imposant** ha de signar en l’espai indicat.
# Infligir / infringir

El verb **infligir** significa ‘aplicar una pena a algú’:

> Li **van** **infligir** un castic molt sever.  
> L’acusació demanava que **inflingiren** a l’acusat la màxima pena.

El verb **infringir**, en canvi, indica l’acció de transgredir un pacte, una llei o una norma:

> El detingut declarà que ell no **havia infringit** cap llei.  
> Segons els sindicats, el decret **infringix** l’article tercer de la Constitució.
# Jóvens / joves

La paraula **jove** pot fer el plural amb les terminacions **-ns** o **-s**:

> Hem dissenyat un programa d’activitats per a **jóvens** esportistes.

o bé:

> Hem dissenyat un programa d’activitats per a **joves** esportistes.

REMARCA: Els *Criteris lingüístics de l’Administració de la Generalitat* establixen com a forma preferent **jóvens**.
# Legat / llegat

La paraula **legat** vol dir ‘enviat, representant’:

> Acaba d’arribar el **legat** papal.

Per la seua banda, la paraula **llegat** significa ‘herència’:

> Li han deixat un **llegat** valorat en cent milions de pessetes.  
> L’estat de llibertats en què vivim és un **llegat** dels nostres avantpassats.
# Màrgens / marges

La paraula **marge** pot fer el plural amb les terminacions **-ns** o **-s:**

> Cal reduir els **màrgens** de la pàgina.

o bé:

> Cal reduir els **marges** de la pàgina.

REMARCA: Els *Criteris lingüístics de l’Administració de la Generalitat* establixen com a forma preferent **màrgens**.
# Mateix / propi

L’adjectiu **propi** (amb la seua flexió, *pròpia, propis, pròpies)* no s’ha d’usar mai per a indicar d’una manera emfàtica que es tracta precisament de la cosa que s’anomena i no d’una altra. Amb este valor, s’ha d’usar l’adjectiu **mateix** (amb la seua flexió, *mateixa, mateixos, mateixes):*

> Fins i tot els **mateixos** (*i no* \* “propis”) interessats han declarat que no saben res del tema.  
> M’ho ha assegurat el director **mateix** (*i no* \*  “el propi director”)**.**

Sí que és correcte l’ús de l’adjectiu **propi** indicant propietat o possessió:

> Això que has fet no és **propi** d’una persona com tu.  
> La tracta com si fóra la seua **pròpia** filla.
# Medi / mediana/ mig / mitjà

La paraula **mig** (amb la seua flexió, *mitja, mitjos, mitges*) s’usa únicament per a designar la mitat d’un tot:

> Ha vingut **mig** poble.  
> Són les tres i **mitja.**

La paraula **medi** (i *medis)*fa referència al conjunt de condicions ambientals on viu i es desenvolupa un organisme:

> S’ha de preservar el **medi** ambient.  
> El **medi** en què es va criar no era el més adequat per a un xiquet.

Per la seua banda, la paraula **mitjà** (i *mitjans*) pot exercir la funció de substantiu i, en este cas, es referix a tot allò que aprofita per a dur a terme una activitat o per a aconseguir un objectiu; així mateix, pot formar part de la locució **per mitjà de**, que té el significat de ‘servint-se de’:

> La notícia ha aparegut en tots els **mitjans** de comunicació del país.  
> Els seus **mitjans** econòmics són ben escassos.  
> La pensió de viudetat constituïx l’únic **mitjà** de vida de què disposa.  
> Ha aconseguit el treball **per mitjà de** l’alcalde.

I també pot funcionar com a adjectiu (amb la flexió completa, *mitjana, mitjans, mitjanes*) quan es diu d’una cosa o d’una persona situada entre dos altres coses o persones:

> Cal trobar una solució a curt o a **mitjà** termini.  
> El ciutadà **mitjà** està a favor de la llei.  
> Hem de buscar un terme **mitjà.**  
> A vosté li vindrà bé la talla **mitjana.**

Finalment, el mot **mediana** fa referència a una mesura de la tendència central d’un conjunt de dades:

> La **mediana** és la dada situada en el centre d’un conjunt de dades o d’observacions estadístiques ordenades de menor a major, de manera que té el mateix nombre de dades per sobre i per davall.
# Mèdic / metge

La paraula **metge** (amb la seua flexió, *metgessa, metges, metgesses)* és un substantiu que fa referència a la persona autoritzada acadèmicament i legalment per a exercir la medicina:

> He anat a la consulta del **metge**.  
> És una **metgessa** forense.

La paraula **mèdic** (amb la seua flexió, *mèdica, mèdics, mèdiques)* és un adjectiu que fa referència a tot allò que té relació amb la medicina:

> La nostra empresa disposa d’un servici **mèdic**.  
> Necessite un certificat **mèdic**.
# Mentres / mentres que

La paraula  **mentres** és una conjunció que significa ‘durant el temps en què’ i ‘suposant que, posat cas que’:

> **Mentres** tu fas el llit, jo prepararé el desdejuni.  
> **Mentres** complisca l’horari, ningú li ha cridarà l’atenció.

En canvi, la locució conjuntiva **mentres que** és una expressió adversativa que s’usa per a contraposar dos accions:

> El seu germà és molt estudiós, **mentres que** ell és dedica a eixir tots els dies.   
> Els mascles són de color verd **mentres que** les femelles tenen les plomes de color gris.
# Mesa / taula

La paraula **taula** fa referència bàsicament al moble format per una peça llisa i plana sostinguda horitzontalment per potes, que servix per a menjar, escriure, etc.:

> Al meu despatx tinc una **taula** de fusta.  
> Deixa això al calaix de la **tauleta** de nit.

També s’usa la paraula **taula** en expressions com les següents:

> **taula** de canvi  
> **taula** d’avisos  
> **taula** redona  
> **taula** de redacció  
> **taula** de control  
> **taula** de multiplicació  
> **taula** periòdica d’elements

La paraula **mesa**, en canvi, es reserva exclusivament per a designar el conjunt de persones que dirigixen una assemblea o corporació:

> La **mesa** electoral es compon del president i de dos vocals.  
> Ja s’ha constituït la **mesa** de negociació.  
> La **mesa** de contractació és l’organisme encarregat d’adjudicar determinats contractes administratius.
# Metre / metro

La paraula  **metre** fa referència a una unitat internacional de mesura:

> La casa té cent **metres** quadrats de planta.  
> La paret fa dos **metres** i mig d’alçària.

Per la seua banda, la paraula **metro** és l’apòcope de *metropolità* i fa referència al ferrocarril, de recorregut generalment subterrani, destinat al transport de viatgers per l’interior de la ciutat:

> Hem vingut en **metro.**  
> El **metro** va molt ple.
# Nombre / número

La paraula **número** s’usa per a fer referència al nombre amb què una cosa és designada dins d’una sèrie o una col·lecció:

> Viu en el **número** set del carrer Major.  
> És el **número** dos de la llista.  
> Encara no se sap qui té el **número** premiat.  
> La revista ha publicat un **número** extraordinari dedicat a la decoració.  
> Busqueu la pàgina **número** 102.

També s’usa esta paraula per a designar cada una de les parts que componen un espectacle:

> El **número** que més ens ha agradat ha sigut el dels pallassos.  
> La pel·lícula inclou uns **números** de ball molt originals.

I, finalment, s’utilitza la paraula **número** en sentit figurat per a fer referència a l’escàndol que protagonitzen una o diverses persones:

> No m’agrada eixir amb este xicot, perquè allà on va munta el **número.**  
> He callat per no muntar un **número.**

Per la seua banda, la paraula **nombre** fa referència a una quantitat comptable indeterminada:

> Hi ha un gran **nombre** de persones que creuen en l’existència dels ovnis.  
> Hi assistiren un **nombre** considerable d’espectadors.

A més a més, esta paraula s’usa en l’àmbit de les matemàtiques per a designar una entitat numèrica abstracta i, també, el resultat de comptar, i en estos casos és sinònima de **número**:

> El **nombre** (o **número**) 3 és un **nombre** (o **número**) imparell.  
> El **nombre** (o **número**) *e* i el **nombre** (o **número**) *pi* són **nombres** (o **números**) irracionals.  
> Comproveu que el resultat de la suma és el **nombre** (o **número**) 1.460.  
> Preneu un **nombre** (o **número**) qualsevol i dividiu-lo per dos.

I, finalment, s’utilitza en gramàtica per a fer referència a la categoria gramatical que marca el singular i el plural de determinades categories lèxiques:

> Este adjectiu és invariable en gènere i **nombre.**  
> Hem estudiat els sufixos que indiquen el **nombre** de les paraules.
# Oïda / orella

La paraula **orella** designa tot l’aparell auditiu, tant l’extern com l’intern:

> L’**orella** interna transforma les ones sonores en impulsos nerviosos.  
> Em fa mal l’**orella**.  
> Si no vols sentir-ho, tapa’t les **orelles**.

En canvi, la paraula **oïda** fa referència al sentit amb què es perceben els sons:

> Per a ser un bon músic s’ha de tindre molt bona **oïda**.  
> A mesura que envellix perd **oïda**.
# Ona / onada / onda

Les paraules **ona** i **onada** són sinònimes quan fan referència al moviment oscil·latori de les aigües de la mar:

> Una **ona** enorme tombà l’embarcació.

o bé:

> Una **onada** enorme tombà l’embarcació.

Però s’usa exclusivament la paraula **ona** per a referir-se, en àmbits tècnics, al concepte fisicomatemàtic que descriu un fenomen ondulatori:

> S’anomena **ona** sonora el mitjà de propagació del so en un medi.  
> Esta part de l’edifici no ha quedat afectada per l’**ona** expansiva de la bomba.

En canvi, s’utilitza la paraula **onada** per a designar figuradament allò que es mou a envestides:

> Dos indigents han mort a causa de l’**onada** de fred que es va produir la setmana passada.  
> S’espera que una **onada** de turistes s’acoste a les nostres platges durant este pont.

I, finalment, amb la paraula **onda** s’indica que alguna cosa és ondulada:

> Els cabells li fan **ondes.**  
> L’aire mou les **ondes** de la cortina**.**
# Òrgan / orgue

La paraula **orgue** designa únicament l’instrument musical:

> Han restaurat l’**orgue** de la catedral.

En canvi, la paraula **òrgan** és, d’una banda, un terme usat en anatomia per a designar una part del cos amb una funció determinada:

> Hem estudiat els **òrgans** interns del cos humà.  
> La malaltia afecta els **òrgans** genitals.

I de l’altra, fa referència a l’instrument o mitjà que servix per a portar a terme una acció determinada:

> Es tracta de qüestions que afecten de manera transversal tots els **òrgans** del Govern.  
> Quina presència de dones hi ha en els **òrgans** directius de les empreses?
# Per a què / per què / perquè

**Perquè** és una conjunció causal o final, i també equival a ‘raó’ o ‘causa’ si funciona com a nom, precedit d’un article:

> He anat a la consulta del metge **perquè** em trobe malament.  
> He consultat un advocat **perquè** em solucione el problema.  
> Encara no ha pogut aclarir el **perquè** del seu malhumor.

**Per què** és la preposició *per* més el pronom interrogatiu o relatiu *què:*

> **Per què** dius això?  
> No sé **per què** ha mentit.

**Per a què** és la preposició composta *per a* més l’interrogatiu *què:*

> **Per a què** servix açò?  
> No sé **per a què** s’usa este aparell.