# Topònims

# Municipis i entitats locals menors

En la documentació oficial, s’han d’utilitzar les denominacions oficials dels municipis valencians, que es poden consultar en el web de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua (<www.avl.gva.es>, opció *Els pobles valencians*), on trobarem el nom oficial, el nom en valencià, el gentilici i el predomini lingüístic del municipi segons la Llei d’ús i ensenyament del valencià.

En alguns àmbits específics, com ara mapes, llibres, textos d’exposicions, etc., també pot utilitzar-se el criteri de territorialitat per a fer referència als noms dels municipis (que consistix a usar tots els topònims del territori valencianoparlant en valencià i els del territori castellanoparlant en castellà), o bé el criteri d’historicitat (consistent a utilitzar els topònims propis de cada llengua i els exotopònims tradicionals que s’han generat, siga en valencià o en castellà, d’acord amb la llengua del text en què apareixen estos topònims).

Per a la toponímia menor, cal atindre’s a les formes consignades en el *Corpus toponímic valencià*, editat per l’AVL, que es pot consultar en la seua pàgina web (<www.avl.gva.es>, opció *Corpus toponímic valencià).*

El *Corpus* seguix el criteri de territorialitat, el més adequat en general per a la toponímia menor. No obstant això, pel que fa als topònims que tenen una denominació en castellà i una altra en valencià, cal usar la que correspon a la llengua usada en el text:

> Van fer una campanya de neteja de la ribera del Xúquer.  
> Realizaron una campaña de limpieza de la ribera del Júcar.

# Exotopònims

Com a criteri general, cal utilitzar els exotopònims consolidats en la tradició valenciana. S’ha de tindre en compte que, en general, els països, els estats i la toponímia major (capitals, ciutats importants, alguns accidents geogràfics, etc.) solen tindre una forma tradicional adaptada:

## PAÏSOS

> Veneçuela i no Venezuela  
> França i no La France  
> Anglaterra i no England

## REGIONS

> els Monegres i no los Monegros  
> Andalusia i no Andalucía  
> Baviera i no Bayern

## CIUTATS

> Londres i no London  
> Florència i no Firenze  
> la Corunya i no A Coruña

## ILLES I ARXIPÈLAGS

> les illes Canàries i no las islas Canarias  
> illes Fèroe i no Færøerne  
> Córsega i no Corsica

## RIUS, SERRALADES I MUNTANYES

> el Tàmesi i no el Thames  
> els Alps i no els Alpi  
> l’Everest i no Chomo Lungma

Si els topònims no tenen una forma tradicional valenciana, caldrà respectar-ne la forma original sense fer-ne cap adaptació.

> Ciudad Real i no Ciutat Reial  
> Caracas i no Caraques  
> Liverpool i no Líverpul  
> Sydney i no Sidnei

# Topònims provinents d’alfabets no llatins

En el cas que es tracte de topònims pertanyents a països que fan servir alfabets no llatins, cal utilitzar formes transcrites (és a dir, que tinguen caràcters alfabètics propis de l’ortografia valenciana) i evitar, per tant, l’ús de formes transliterades (això és, que utilitzen caràcters estranys a l’ortografia pròpia del valencià).

## Forma transcrita / forma transliterada

> Gorki i no Gor’kij  
> Kuibixev i no Kujbyšev  
> Txeliàbinsk i no Čel’abinsk

# Genèrics

## Norma general

Com a norma general, es traduïxen al valencià i s’escriuen amb minúscula les designacions genèriques dels topònims: vies públiques (carrer, plaça, avinguda, barri, etc.), orografia (pic, serralada, vall, cap, etc.), hidrografia (riu, llac, mar, badia, golf, etc.), nuclis de població (ciutat, llogaret, etc.):

> el camí de la Monterilla  
> la serra de la Calderona  
> el riu Nerbion  
> la badia Hudson  
> la ciutat de Porto

Amb tot i això, els genèrics poden deixar de traduir-se quan el genèric és conegut internacionalment amb el nom d’origen o en usos cartogràfics:

> Trafalgar Square  
> Alexanderplatz

I no s’han de traduir en cap cas, i s’han de mantindre en majúscula, els genèrics que s’han integrat en la part pròpia del topònim en els casos en què són utilitzats en sentit no recte (és a dir, amb un significat o matís especial diferent del seu significat lèxic habitual), o quan són molt específics d’una zona i traduir-los desvirtuaria el topònim:

> Ciudad Rodrigo  
> els Montes de Oca  
> Las Marismas   
> Tierra del Vino  
> Sierra Nevada  
> l’Abrevada de la Cañada   
> la Ceja de las Cañadillas  
> l’Agua de la Losa

Per una altra banda, cal tindre present que en les adreces de la resta de l’Estat i de l’estranger tots els topònims –ciutats, regions, carrers, places...–, s’han d’escriure en la llengua i en la forma originals.

En el cas de topònims sense nom tradicional en valencià que tinguen una doble denominació oficial (en castellà i en la llengua pròpia de la comunitat autònoma), és més respectuós, i per tant preferible, optar per la denominació autòctona:

> Arteixo (Arteijo en castellà)  
> Aretxabaleta (Arechavaleta en castellà)

## Retolació oficial

Pel que fa a la retolació a la Comunitat Valenciana, cal aplicar el Decret 61/2017, d’usos lingüístics, que en la disposició final segona modifica la redacció de l’article 1 del Decret 145/1986, de 24 de novembre, del Consell, sobre senyalització de vies i servicis públics en l’àmbit territorial de la Comunitat Valenciana, que queda com seguix:  
«Es retolarà en valencià la senyalització de les carreteres, camins, estacions d’autobusos, dependències i servicis d’interés públic que depenen de les entitats locals radicades a la Comunitat Valenciana, i dels servicis que estes gestionen per concessió, a més de la retolació en castellà quan pertoque.  
Als territoris de predomini lingüístic castellà determinats en l’article 36 de la Llei 4/1983, de 23 de novembre, d’ús i ensenyament del valencià, la senyalització de les entitats locals i dels servicis que estes gestionen per concessió podrà exceptuar-se del que preveu el paràgraf anterior.»

## L’article dels topònims

Els articles que formen part de topònims adaptats s’han de tractar amb els mateixos criteris que regixen per als topònims valencians, és a dir, s’han d’escriure amb minúscula i apostrofar-los i contraure’ls segons les regles ortogràfiques generals:

> Viu a l’Havana.  
> Va passar l’estiu als Estats Units.

Els articles inicials que formen part dels topònims no adaptats es tracten com una part inalterable d’estos i s’escriuen amb majúscula, mantenint la forma de la llengua original. És el cas, principalment, de països, poblacions, municipis o altres demarcacions administratives o naturals, com ara comarques o paratges:

> el paratge d’El Álamo, de Xèrica  
> el personatge que vivia a El Toboso  
> la carrera de Le Mans  
> la carretera que passa per Los Montesinos  
> la població d’A Guarda  
> l’aeroport de La Paz  
> un hotel a Las Vegas  
> l’estació de trens de La Rochelle

El nom de les demarcacions administratives o naturals *ciutat, municipi, comarca, província,* etc., o d’altres, poden acompanyar o no el topònim, però no formen part del nom propi. Per tant, l’article del topònim no és realment medial, sinó inicial, i es manté en majúscula, tant si és singular com plural, quan pertany a la forma original:

> ciutat d’El Salvador  
> comarca de La Alcarria  
> municipi de Les Loges  
> població de La Spezia  
> província de L’Aquila

Observem que hi ha casos semblants als anteriors (*comarca de la Tierra del Vino*) en què l’article no pertany al nom propi de la llengua original, i pot considerar-se traduït.

# L’article medial

L’article medial és aquell que apareix després de la preposició *de* en els topònims que comencen per un genèric que acompanya habitualment la part pròpia del nom de lloc. És el cas de la gran majoria d’elements orogràfics o hidrogràfics i, en general, de la toponímia menor.

Com hem vist en l’apartat anterior, quan l’article està integrat en la part especifica o pròpia del topònim, cal escriure’l amb majúscula i no s’ha de contraure. En els altres casos, per tal de simplificar la gran casuística que es pot presentar en este tipus de topònims, si no estan integrats en la part pròpia del topònim i morfològicament són iguals que en valencià —*el* i *la*—, siga perquè coincidixen amb la llengua d’origen o perquè en valencià s’ha generat un article propi, els escriurem amb minúscula i s’apostrofaran o es contrauran quan corresponga:

> el delta de l’Orinoco  
> l’altiplà del Dnieper  
> l’arxipèlag de les Seychelles  
> la depressió del Kara  
> la serra de la Peña  
> el massís del Moncayo  
> el pic del Puy de Dôme  
> la plana del Po

En canvi, si morfològicament són diferents dels corresponents valencians —*el, la, els* i *les*—, els escriurem amb majúscula inicial i es comportaran com corresponga a la seua llengua d’origen, ja que es pot considerar que estos articles no traduïts pertanyen a la part específica del topònim:

> l’arxipèlag de Los Roques  
> la serra de Los Filabres  
> l’illa de Los Estados  
> la serra de Las Estancias

# La preposició *de*

La preposició *de,* que actua com a connector en molts topònims entre la designació genèrica i la part pròpia, es comporta igual que el genèric pel que fa a la llengua en què s’usa. Per tant, si el genèric d’un topònim d’una altra zona lingüística es traduïx al valencià, la preposició *de* s’apostrofarà o es contraurà, seguint les nostres normes generals i els criteris exposats en els punts anteriors:

> la serralada del Caucas  
> el municipi d’O Grove  
> el cap d’Hornos  
> la font de Los Cloticos

# Llocs característics i monuments

Hi ha alguns llocs molt coneguts, per la seua transcendència històrica o els seus mèrits artístics, que han originat uns noms específics en valencià, que cal usar de manera general en tots els contextos:

> els Camps Elisis  
> la Porta del Sol

# Topònims inclosos en noms d’entitats

Quan es tracta d’organismes oficials que contenen topònims en la seua denominació, s’han de traduir si estos tenen una forma específica tradicional en valencià:

> la Junta d’Andalusia  
> l’Ajuntament de Lleó

En canvi, este criteri no s’ha d’adoptar si el topònim apareix al costat del logotip o de qualsevol altra imatge gràfica. En estos casos, el topònim ha d’usar-se en la forma oficial.

En el cas de clubs esportius, no es traduïx el topònim quan apareix en la designació completa, encara que tinga una forma tradicional adaptada. En canvi, sí que es traduïx quan el topònim s’usa només com a designació incompleta del club esportiu:

el Real Zaragoza però el Saragossa  
el Cádiz Club de Futbol però el Cadis