# Oracions substantives de relatiu

Les **oracions substantives de relatiu** són aquelles que no tenen antecedent explícit ni implícit.

Per a clarificar la sintaxi d’estes oracions, cal diferenciar les funcions que pot realitzar l’oració de relatiu com a tal dins de l’oració principal, de les funcions que complix el relatiu dins de la seua pròpia oració.

Com el seu nom indica, l’oració substantiva de relatiu pot realitzar les diverses funcions d’un substantiu o d’un sintagma nominal, amb preposició o sense:

> Ajudarem **(a) qui ens ho demane**. *(Complement directe.)*
>
> Busca **els qui hem vist abans**. *(Complement directe.)*
>
> Han concedit l’ajuda **als qui l’han sol·licitada**. *(Complement indirecte.)*
>
> Cal pensar sempre **en els qui passen fam**. *(Complement de règim.)*
>
> No ens conformem mai **amb el que tenim**. *(Complement de règim.)*
>
> No vull parlar **amb qui no respecta l’interlocutor**. *(Complement circumstancial de companyia.)*
>
> No sabem encara **per** a **on anirem**. *(Complement circumstancial de lloc.)*
>
> Faré el treball **quan puga**. *(Complement circumstancial de temps.)*
>
> Canta **com tu saps fer-ho**. *(Complement circumstancial de manera.)*

Quan l’oració de relatiu fa de complement directe, és possible usar la preposició *a* davant del relatiu **qui**:

> La policia sanciona **(a) qui conduïx sense el cinturó de seguretat**.
>
> Estimeu **a qui us estima**. (Tirant lo Blanch)

Com podem observar en els exemples anteriors, les oracions substantives de relatiu poden ser introduïdes per un adverbi relatiu o per un pronom relatiu. Quan l’introductor és un adverbi relatiu (**com**, **quan**, **on**), tant l’oració com la partícula fan la funció de complement circumstancial, respectivament, de manera, temps i lloc.

Pel que fa a l’ús dels pronoms relatius (**qui**, sense determinant, o **qui**, **que**, amb certs determinants), cal distingir si el referent és animat o no. Quan el referent és inanimat o abstracte, s’usa el pronom **que** precedit de l’article definit o d’un demostratiu:

> No m’agrada gens **el que** / **allò que** dius.
>
> Fes **el que** / **allò que** consideres convenient.
>
> Les sol·licituds es presentaran d’acord amb **el que** / **allò que** disposa la resolució.
>
> El que passa és que no escoltes **el que** / **allò que** et diuen.

Quan l’antecedent és personal, és possible usar la forma **qui**, sense determinants ni quantificadors i amb el verb sempre en singular, o bé **qui** o **que** precedits de l’article definit o de certs pronoms: **el qui**/**que**, **la qui**/**que**..., **aquell qui**/**que**, **aquella qui**/**que**..., **qualsevol qui**/**que**, **tothom qui**/**que**:

> **Qui** diga això s’equivoca.
>
> **El qui/que** diga això s’equivoca.
>
> Tots **els qui/que** han pronosticat que hi hauria govern abans de l’estiu s’han equivocat.
>
> **Les qui/que** diguen això s’equivoquen.
>
> **Tothom qui/que** diga això s’equivoca.
>
> **Qualsevol qui/que** diga això s’equivoca.

En canvi, amb altres indefinits, s’usa exclusivament **que**.

> Vindrà **algú que** no t’agradarà. *(No és possible \**... **algú qui** ...*)*
>
> Han parlat **molts que** no saben el que diuen. *(No és possible \**... **molts qui** ...*)*
>
> No parleu amb **ningú que** no conegueu. *(No és possible \**... **ningú qui** ...*)*

Com podem observar en tots els exemples anteriors, independentment de la funció que faça l’oració de relatiu dins de l’oració principal, en les oracions substantives de relatiu els pronoms **qui**, **que**, dins de la seua pròpia oració, només poden exercir les funcions de subjecte, de complement directe o d’atribut:

> Ajudarem (a) **qui** ho demane. *(Subjecte.)*
>
> Busca els **qui** hem vist abans. *(Complement directe.)*
>
> Han concedit l’ajuda als **qui** l’han sol·licitada. *(Subjecte.)*
>
> Cal pensar sempre en els **qui** passen fam. *(Subjecte.)*
>
> No ens conformem mai amb el **que** tenim. *(Complement directe.)*
>
> No val la pena parlar amb **qui** no respecta l’interlocutor. *(Subjecte.)*
>
> La policia sanciona (a) **qui** conduïx sense el cinturó de seguretat. *(Subjecte.)*
>
> Estimeu a **qui** vos estima. *(Subjecte.)*
>
> No m’agrada gens el **que** dius. *(Complement directe.)*
>
> Fes el **que** consideres convenient. (*Complement directe.)*
>
> Les sol·licituds es presentaran d’acord amb el **que** / allò **que** disposa la resolució. *(Complement directe.)*
>
> El **que** passa és que no escoltes. *(Subjecte.)*
>
> **Qui** diga això s’equivoca. *(Subjecte.)*
>
> El **qui** diga això s’equivoca. *(Subjecte.)*
>
> No parleu amb ningú **que** no conegueu. *(Complement directe)*
>
> Ell ja no és el **qui** era. *(Atribut.)*

Per este motiu, resulten mal formades oracions com les següents:

> \* He vist **els/als qui** tens mania. *(És incorrecta perquè el relatiu fa de complement indirecte. En canvi, seria correcta* He vist **aquells a qui** / **aquells als quals** tens mania*, on la introducció del demostratiu convertix l’oració subordinada en adjectiva especificativa, amb el demostratiu com a antecedent, i on usem un relatiu habitual amb preposició.)*
>
> \* Busca **els de(ls) qui/que** hem parlat. *(És incorrecta perquè es tracta d’una oració substantiva on el relatiu fa de complement de règim.)*
>
> \* Busca **aquells dels qui** hem parlat. *(A pesar d’haver-se introduït* aquell, *de manera similar a la construcció*aquell qui *en una oració substantiva de relatiu, hi ha un contacte entre la preposició i l’article, i el pronom* qui *continua funcionant com a complement de règim en una oració substantiva, cosa que és incorrecta**.)*
>
> \* Busca **aquells dels que** hem parlat. *(Ací podem considerar que*aquells *és l’antecedent, i que per tant es tracta d’una oració adjectiva especificativa. Però hi ha contacte entre l’article i el pronom àton*que*, contacte que vam veure en l’*apartat corresponent *que és incorrecte excepte en cas d’elisió de l’antecedent.* *En canvi, serien correctes* Busca **aquells de qui** hem parlat */* Busca **aquells dels quals** hem parlat*, on la presència del demostratiu convertix la subordinada en adjectiva especificativa i el relatiu amb preposició està ben construït).*
>
> \* Pregunteu **a les de qui** tingueu l’adreça. *(Incorrecta perquè el relatiu fa de complement del nom. Seria correcte* Pregunteu **a aquelles de qui** / **a aquelles de les quals** tingueu l’adreça*.)*
>
> \* Parla només **amb els qui** confies. (*Incorrecta perquè* confiar *regix un complement de règim. Seria correcte* Parla només amb **aquells en qui** / **aquells en els quals** confies*.)*
>
> \* No podem repetir una altra vegada **el que** ja hem parlat. *(Incorrecta perquè* parlar *requerix un complement de règim i no un complement directe. Seria correcte* No podem repetir una altra vegada **allò de què** ja hem parlat*.)*

En estos casos, és necessari, doncs, introduir un antecedent format per un demostratiu de llunyania *(aquell..., allò)* o bé un substantiu:

> He vist **les persones a qui** / **les persones a les quals** tens mania. = He vist **aquells a qui** / **aquells als quals** tens mania.
>
> Busca **els candidats de qui** / **els candidats dels quals** hem parlat. = Busca **aquells de qui** / **aquells dels quals** hem parlat.
>
> Pregunteu **a les clientes de qui** / **a les clientes de les quals** tingueu el telèfon. = Pregunteu **a aquelles de qui** / **a aquelles de les quals** tingueu el telèfon.
>
> Parla només **amb els veïns en qui** / **amb els veïns en els quals** confies. = Parla només **amb aquells en qui** / **amb aquells en els quals** confies.
>
> No podem repetir una altra vegada **els temes de què** / **els temes dels quals** ja hem parlat. = No podem repetir una altra vegada **allò de què** ja hem parlat.

Quan la preposició que introduïx l’oració de relatiu coincidix amb la que introduïx l’antecedent, és preferible, com hem vist més amunt, repetir la preposició tant si l’antecedent és un pronom com si l’antecedent és un substantiu (cas que ja hem vist en l’apartat sobre les oracions adjectives especificatives):

> No podem parlar una altra vegada **dels temes de què** / **dels temes dels quals** ja hem parlat. = No podem parlar una altra vegada **d’allò de què** ja hem parlat.
>
> Em referisc **al mateix problema a què** / **al mateix problema al qua**l tu et referies abans. = Em referisc **a allò a què** tu et referies abans.