# El pronom "en" com a substitut d’un complement del nom

El pronom **en** pot substituir un complement del nom introduït per la preposició *de*. La pronominalització és habitual quan el sintagma nominal en què es trobaria l’element substituït és un sintagma indefinit (sense determinant o introduït per un article indefinit o per un altre quantificador indefinit, numeral o quantitatiu), sobretot si el substantiu fa referència a la part o parts d’un conjunt, o bé, si és definit, quan expressa una fracció:

> De **peres,** porta-me**’n** una **cistella.**
>
> Este **meló** té molt bon aspecte; **en** menjaré una bona **llesca.**
>
> D’este **llibre** encara **en** tinc alguns **exemplars.**
>
> Esta **ferramenta** s’usava en la prehistòria, i a la Xina encara se**’n** troben **mostres.**
>
> Del **treball** que ens han encarregat, encara **en** queda la **mitat** per fer.

Quan el sintagma és definit i no expressa una fracció, la pronominalització és optativa; el pronom pot trobar-se present o no, o bé podem expressar la relació, si cal, per altres mitjans:

> D’este **autor,** (**n’**)he llegit totes les **obres** / he llegit totes les seues obres.
>
> Abans de comprar l’**aparell**, observa(**‘n**) bé les **característiques** / observa bé les seues característiques.
>
> Vam anar a **París** i (**en**) vam visitar els **museus** principals.
>
> Del **meló,** només (**n’**)ha sobrat la **corfa.**

Perquè la pronominalització d’un complement del nom siga possible, el sintagma nominal on es trobaria el complement pronominalitzat ha de realitzar, en la seua oració, una de les següents funcions sintàctiques:

1) Complement directe:

> De **Milà,** només **en** conec la **catedral.** *(= ...* conec **la catedral de Milà***.)*
>
> He comprat unes **flors** i **en** faré un bon **ramell** per a la meua dona. (= ... faré **un bon ramell de flors**.)

Com hem vist més amunt, a diferència del que s’esdevé amb el pronom **en** en la funció partitiva, quan substituïx un complement del nom dins d’un sintagma que fa la funció de complement directe, este sintagma pot ser definit, és a dir, pot ser introduït, per exemple, per un article definit.

2) Subjecte posposat d’un verb inacusatiu (o ergatiu) (vegeu la definició d’este tipus de verbs en l’apartat El pronom **en** en sentit partitiu):

> D’este **autor, n’**han aparegut algunes **novel·les**. (= Han aparegut **algunes novel·les d’este autor**.)
>
> —Ha arribat ja l’**orquestra**? —Només **n’**ha arribat el **director.** (= Ha arribat **el director de l’orquestra**.)
>
> Hem viscut meravelloses **experiències** junts, i sempre ens **en** quedarà un bon **record.**
>
> D’este **llibre,** me**’n** falten les **cobertes.**
>
> Dels **plats** que vam comprar, se **n’**han trencat més de la **mitat.**

Igualment que en el cas del complement directe, quan el pronom **en** substituïx un complement del nom dins d’un sintagma que fa la funció de subjecte, este sintagma pot ser definit. Però, de manera semblant a la funció partitiva, quan el sintagma fa de subjecte la part del sintagma que roman expressa ha d’anar posposada perquè siga possible la pronominalització:

> \* No puc corregir les proves d’este **llibre;** les dos primeres **pàgines** me**’n** falten. *(En canvi, seria correcte:* No puc corregir les proves d’este **llibre;** me**’n** falten les dos primeres **pàgines*.)***

3) Subjecte d’un verb transitiu en passiva pronominal. Com en el cas anterior, el sintagma pot ser definit, però ha d’anar posposat perquè es puga pronominalitzar el complement del nom:

> D’aquell **territori,** encara se**’n** conserven nombrosos **mapes.**
>
> D’esta **llei,** se**’n** modifiquen els **articles** quatre i cinc.

4) Atribut o predicatiu posposats:

> Emili farà la presentació del **llibre,** ja que **n’**és l’**autor**.
>
> Del **crim,** això **n’**és una **prova.**
>
> Si vols col·laborar amb la nostra **revista,** pots fer-te**’n subscriptor.**

En els casos d’oracions copulatives d’identificació (aquelles entre les quals s’establix una relació d’identitat entre dos sintagmes nominals enllaçats pel verb *ser*), el sintagma del qual volem substituir el complement ha d’anar posposat al verb, posició que considerem pròpia de l’atribut:

> De **tot** el que ha passat, tu **n’**ets el **responsable** / **n’**ets el **responsable** tu / **n’**ets tu el **responsable.** *(= Tu ets el responsable del que ha passat. En canvi, seria incorrecte* \* ... el responsable **n’**ets tu*.)*
>
> De ***L’Atlàntida***, Guimerà **n’**és **l’autor.** *(=* Guimerà és l’autor de *L’Atlàntida. Però seria incorrecte:* \* ... l’**autor** **n’**és Guimerà*.)*
>
> De la **democràcia,** Grècia **n’**és l’**origen**. *(=* Grècia és l’origen de la democràcia*. Però seria incorrecte:* \* ... l’origen **n’**és Grècia*.)*

Pel que fa a les oracions interrogatives, és possible la substitució si l’oració és introduïda pel pronom *qui*, que pregunta pel subjecte, de manera que l’altre sintagma (el que conté el complement del nom a substituir) podem identificar-lo amb l’atribut:

> De **tot això**, qui **n’**és el **responsable?** *(Oració afirmativa:* Tu ets **el responsable de tot això***. =* Tu **n’**ets el **responsable*.)***
>
> De ***L’Atlàntida***, qui **n’**és l’autor? *(Oració afirmativa:* Guimerà és **l’autor de** ***L’Atlàntida**. =* Guimerà **n’**és l’**autor***.)*

En canvi, l’interrogatiu *quin, quina, quins, quines* és un mer especificador dins d’un sintagma que, en l’oració afirmativa corresponent, aniria normalment a l’esquerra del verb; el fet que en l’oració interrogativa el nucli del sintagma es trobe a la dreta del verb és únicament provocat per l’estructura interrogativa, i per això en este cas no és recomanable la pronominalització:

> Parlant de la democràcia: quin és el seu origen? *(No seria recomanable* \*... quin n’és l’origen? *perquè l’oració afirmativa corresponent podria ser* L’origen de la democràcia és la voluntat dels éssers humans de ser lliures*, amb el sintagma nominal* L’origen de la democràcia *a l’esquerra del verb.)*
>
> De la seua saviesa, quina és la causa? *(No seria recomanable* \*... quina n’és la causa? *perquè l’oració afirmativa corresponent podria ser* La causa de la seua saviesa és l’estudi constant*, amb el sintagma nominal* La causa de la seua saviesa *a l’esquerra del verb.)*

Fora d’estos casos, la pronominalització és impossible. Per exemple, no és possible pronominalitzar en exemples com els següents:

> \* És una **pel·lícula** interessant, però **n’**és molt groller el **llenguatge.** *(El sintagma nominal* el llenguatge de la pel·lícula *és el subjecte d’una oració copulativa adscriptiva o de caracterització, l’atribut de la qual és* molt groller*. Seria correcte: ...* el seu llenguatge és molt groller*.)*
>
> \* Conserve la **targeta** sanitària; **n’**és necessària la **presentació** quan necessite assistència mèdica. *(Igualment,* la presentació de la targeta *és el subjecte; l’atribut és* necessària*. Seria correcte:* ... és necessari presentar-la ...*)*
>
> \* El **camaleó** és notable pels canvis de color que **en** pot experimentar la **pell.** *(El sintagma nominal* la pell del camaleó *és el subjecte del verb transitiu* experimentar*. La posició postverbal del subjecte ve determinada pel fet de trobar-se en una oració de relatiu. Seria correcte:* ... que pot experimentar la seua pell*.)*
>
> \* Ací no es coneix esta **ferramenta,** però a la Xina **en** trobem mostres de l’**ús**. *(El sintagma* de la ferramenta *fa de complement de* ús*, el qual, introduït també per la preposició* de*, fa de complement de* mostres*, que certament és el nucli del complement directe; tanmateix, el pronom* en *pot substituir un complement del nom que fa de nucli del complement directe, però no pot pronominalitzar un complement del complement d’este nom. Seria correcte:* ... trobem mostres del seu ús / trobem mostres de com s’usava*. També seria correcta, per exemple, la pronominalització en un cas com* Ací no es coneix l’**ús d’esta ferramenta,** però a la Xina **en** trobem **mostres***, on el pronom* en *substituïx* de l’ús de la ferramenta*, que és efectivament el complement del nucli del complement directe:* mostres*.)*
>
> \* He llegit ja el teu **llibre,** encara que no **en** vaig poder assistir a la **presentació.** *(El pronom* **en** *substituïx el complement del nom* presentació*, però el sintagma en el qual es trobaria ―*a la presentació del llibre*― introduït per la preposició* a*, fa de complement de règim; per tant, la substitució no és possible i el pronom ha de ser suprimit:* ... encara que no vaig poder assistir a la presentació*.)*
>
> \* Abans de publicar el **llibre,** cal que el llija una persona que no **n’**haja participat en l’**elaboració**. *(Igualment,* en l’elaboració del llibre *faria de complement de règim; per tant, la pronominalització no és possible. Seria correcte* ... que no haja participat en la seua elaboració*,*... que no haja participat en l’elaboració d’este*, o, simplement,* ... que no haja participat en l’elaboració*.)*

No obstant això, cal tindre en compte que, sempre que el sintagma nominal on es trobaria el complement pronominalitzat complisca una de les funcions indicades dalt, la pronominalització és possible quan l’element substituït fa de complement d’una locució o sintagma amb diversos mots que expressen conjuntament una idea o concepte, o quan el sintagma conté un quantificador, fins i tot si este és nominal o numeral:

> De la seua última **novel·la**, Helena **n’**ha cedit els **drets d’autor** a l’editorial. *(=* Helena ha cedit els drets d’autor de la seua última novel·la a l’editorial*. En este exemple,* de la seua última novel·la *no és complement de* autor*, cas en el qual la pronominalització seria incorrecta per tractar-se d’un complement de complement, sinó de* drets d’autor*, com a concepte unitari. Com que* drets d’autor *fa de nucli del complement directe, la pronominalització és correcta.)*
>
> Si vols llegir **novel·les** de por, jo te**’n** puc deixar un bon grapat d’**exemplars**. *(=* ... jo et puc deixar un bon grapat d’exemplars de novel·les de por*. El segment*... de novel·les de por *és, efectivament, el complement de* exemplars*; però* exemplars *no és complement de* grapat*, sinó que és el nucli del sintagma, mentres que* un bon grapat de *és un mer quantificador. Per tant,* **en** *no substituïx un complement de complement, sinó un complement del nucli d’un sintagma que fa de complement directe, i la substitució és possible; així mateix, en este cas la substitució és adequada, ja que el sintagma és indefinit.)*
>
> Podríem dir que ell era el propietari de l’**empresa**, ja que en posseïa el 60 % de les **accions.** *(=* ... ja que posseïa el 60 % de les accions de l’empresa*. De manera similar a l’exemple anterior,* de l’empresa *és complement del nucli del sintagma ―*accions*―, mentres que* el 60 % de *és un mer quantificador. Per tant, la pronominalització és correcta.)*