# El pronom "hi"

Morfològicament, el pronom adverbial **hi** és invariable. Dins del conjunt de l’oració, este pronom pot exercir les funcions sintàctiques següents:

*a)* Pronominalitza un complement de règim (és a dir, un complement requerit pel significat del verb que no és directe ni indirecte) introduït per qualsevol preposició que no siga *de* (excepte *per a*):

> Li costà bastant acostumar-se a la nova **situació,** però al final s’**hi** acostumà. *(***Hi** *=* a la situació*.)*
>
> No li agrada trobar-se en **situacions** noves, però al final s’**hi** acostuma. *(***Hi** *= a les situacions noves. Observem que el sintagma al qual substituïx el pronom***hi** *ha de fer la funció de complement de règim en l’oració en què es troba el pronom; la funció que exercisca el substantiu antecedent en la seua oració no és pertinent per a la pronominalització.)*
>
> Et conformes amb este **sou?** Doncs jo no m’**hi** conformaria. *(***Hi** *=* amb este sou*.)*
>
> **A fer coses** que se n’ixen de la rutina, ell no s’**hi** atrevirà mai. *(***Hi** *=* a fer coses...*)*
>
> En el **treball** no **hi** pensa mai. *(Recordem que l’ús de la coma en les tematitzacions a l’esquerra és optatiu.)*
>
> Als **impostos** tots **hi** hem de contribuir.
>
> Jo també **hi** optaré, per aquella **plaça.** *(Recordem que l’ús de la coma en les tematitzacions a la dreta és obligatori.)*
>
> A una **plaça** tan bona, ell no **hi** renunciarà mai.
>
> A la **sol·licitud** presentada, caldrà adjuntar-**hi** els documents indicats en l’annex.
>
> Sobre esta **qüestió**, ens **hi** hem de pronunciar tots encara que no ens agrade fer-ho.
>
> Contra esta **resolució** s’**hi** pot recórrer en reposició *(o bé:* Contra esta resolució s’**hi** pot presentar un recurs de reposició*.)*

No pronominalitzen els complements de règim introduïts per *per a*:

> Per a escriure, la ploma ja no s’utilitza a penes.
>
> Decididament, per a dir el que no pense jo no servisc.

En general, com s’esdevindria amb un altre complement seleccionat pel verb (com el directe o l’indirecte), perquè siga possible la pronominalització l’antecedent ha d’estar exprés en el context, siga en una oració anterior o posterior o siga desplaçat per tematització. En canvi, no és convenient la pronominalització quan el verb s’usa de manera absoluta, és a dir, quan no hi ha un antecedent exprés:

> Esperàvem el catedràtic, però aparegué el substitut. *(El verb* aparéixer *requerix un complement de règim, que, en cas de trobar-se exprés en el context, seria substituïble per* **hi***; però en este cas el complement no es troba exprés, i el verb és usat de manera absoluta. Compareu amb* Este xiquet menja poc*, on el complement directe, que indicaria allò que el xiquet menja, es troba absent.)*
>
> Després d’acabar l’exemple, el professor va introduir un nou tema. *(En la lliçó, en el discurs...; l’antecedent no és explícit i no cal explicitar-lo. Si posàrem* el professor va introduir-**hi** un nou tema*, entendríem que va ser “en l’exemple”, la qual cosa seria falsa.)*
>
> Perquè siga possible la pronominalització, és necessari que concórreguen diverses circumstàncies. *(Ací el verb* concórrer *també està usat de manera absoluta; no es troba exprés el possible antecedent. Compareu amb* En este cas **hi** concorren diverses circumstàncies*.)*

**No pronominalitzen els elements avantposats per rematització o focalització, és a dir, aquells que no expressen el tema o informació coneguda**, sinó la informació nova que s’aporta i es pretén destacar; no pronominalitza tampoc l’element avantposat en les construccions clivellades o pseudoclivellades, és a dir, aquelles en què el rema és introduït pel verb ser i représ per una oració de relatiu o amb la conjunció *que*:

> En el curs d’estiu, vull inscriure’m, i no en els tallers de pràctiques. *(Compareu amb* Les claus, he perdut, i no la cartera*, on* les claus *no se substituïx per cap pronom. Es tracta d’un fenomen distint de la tematització, on sí que hi ha pronom quan substituïx un complement exigit per la semàntica del verb:* En el curs d’estiu, m’**hi** vull inscriure perquè el trobe molt interessant*;* Les claus, **les** he perdudes en eixir de casa*.)*
>
> És en el curs d’estiu que/on vull inscriure’m, i no en els tallers de pràctiques. *(Compareu:* És la clau el que he perdut, no la cartera*.)*
>
> A algun lloc anirem de vacances, no et preocupes. *(Compareu amb* Algun lloc trobarem per a anar de vacances, no et preocupes*, on* algun lloc *no se substituïx per cap pronom.)*

*b)* Pronominalitza els complements de situació o de direcció seleccionats per verbs com *ser*, *estar*, *viure*, *residir*, *trobar-se*, *anar*, *passar*, *arribar*...:

> Quan vaig arribar a la **festa,** els meus amics ja **hi** eren.
>
> Ahir vaig anar a **casa** de Sara i **hi** vaig estar tota la vesprada.
>
> M’agrada molt este **barri,** i **hi** pense viure sempre.
>
> Ves cap a l’**auditori**, i ens **hi** trobarem.
>
> —Has anat alguna vegada a **Berlín?** —Pensava anar-**hi** a la tardor.
>
> L’important no és la **meta,** sinó el camí que cal fer per a arribar-**hi**.
>
> Jo sempre vaig per este camí. Tu no **hi** passes?

Tanmateix, no hi ha pronominalització quan el verb s’usa amb un sentit díctic, és a dir, quan l’eventual complement no s’expressa perquè s’identifica amb la situació espacial d’algun dels interlocutors, o quan el verb s’usa de manera absoluta:

> El meu fill arribarà abans de Nadal. *(Normalment, el verb* arribar *porta un complement que indica el lloc on s’arriba. Però en este cas el complement seria el lloc on es troba l’emissor o el receptor del missatge, i no s’expressa.)*
>
> No entres, que estic vestint-me. *(=* No entres ací, on soc jo*. Compareu amb:* La cova és un lloc molt perillós; et recomane que no **hi** entres*= ...* que no entres **a la cova***.)*
>
> —No hi havia assaig esta vesprada al local? —Sí, ara me’n vaig. *(=* Ara isc*; no cal explicitar cap a on. Compareu amb:* Sí, ara me n’**hi** vaig, *o* Sí, ara **hi** vaig*. =* ara vaig precisament **al local***.)*

En canvi, la pronominalització sí que és possible quan l’antecedent es troba exprés (tematitzat o en una oració diferent), encara que siga per mitjà d’un adverbi amb funció díctica:

> Aniré a casa de Laura, però **allí** no m’**hi** pense quedar.
>
> **Ací hi** arribaran demà.

*c)* També pot representar un complement circumstancial de lloc introduït per una preposició que no siga *de*, encara que no siga seleccionat pel verb. La pronominalització és habitualment possible quan l’element a substituir ha aparegut en una oració anterior o és el tema (en el sentit d’“informació coneguda”, dins l’oposició *tema-rema*) de l’oració en què apareix el pronom:

> A mi m’agrada sopar a la **cuina,** però la meua germana no **hi** sopa mai. *(El pronom* **hi** *té com a antecedent* la cuina*, que és el tema de l’oració en què es troba i fa de complement circumstancial de lloc del verb* sopar*.)*
>
> ―Dinarem diumenge a **casa** dels meus pares? ―A casa dels teus pares ja **hi** vam dinar la setmana passada.
>
> A mi m’agrada estudiar a la **biblioteca,** però ella no **hi** estudia a gust.
>
> A la **biblioteca** de la facultat, s’**hi** estudia molt a gust. *(La pronominalització és adequada si l’element substituït, en este cas* a la biblioteca de la facultat*, és el tema del qual es parla, per exemple quan la frase és una resposta a la pregunta* Què et sembla la biblioteca de la facultat?*)*
>
> **Pel que fa a la Marina**, s’**hi** esperen forts ruixats durant el cap de setmana. *(*A la Marina*, element pronominalitzat com a complement circumstancial, és el tema anunciat i destacat sobre el qual es parla en l’oració. Les expressions* pel que fa*...,* quant a*...,* respecte a*... solen destacar elements respecte a un conjunt que sol haver estat prèviament mencionat.)*

En canvi, els complements que no són seleccionats pel verb no requerixen pronominalització quan encapçalen l’oració i no en són essencialment el tema o informació coneguda, o bé s’interpreten merament com una condició o situació espacial o temporal que delimita el context en què l’oració és vertadera o falsa, com un canvi d’orde merament estilístic, etc.:

> A la biblioteca de la facultat, s’estudia molt a gust i sovint es fan grans amistats. *(Esta frase, sense pronominalització, podria iniciar una conversa o una narració. En este cas,* A la biblioteca de la facultat *no seria el tema en el sentit d’“informació coneguda”, sinó un marc espacial en què ens situem per a afirmar o negar el contingut de l’oració.)*
>
> A biblioteca de la facultat, els llibres es deixen damunt de les taules. *(El vertader complement circumstancial és* damunt de les taules*; per tant, no cap la pronominalització.)*
>
> A la Marina s’esperen forts ruixats durant el cap de setmana. (*A la Marina* no és el tema com a informació coneguda, sinó el marc circumstancial que ens delimita l’espai on és cert o fals el contingut de l’oració.)
>
> Doncs, vertaderament, a casa dels teus pares es menja molt bé.
>
> Escolta, en este despatx fa molt de fred, no?
>
> A continuació s’indiquen les condicions necessàries per a poder gaudir de la beca.
>
> En el capítol segon s’estudien les aplicacions lineals entre espais vectorials.
>
> En aquelles circumstàncies tan difícils no podíem fer res més.

*d)* Pot pronominalitzar, de manera optativa, els complements de les locucions prepositives *(a) dins*, *al damunt*, *al davall*, *al capdamunt*, *al capdavall*, *al capdavant,* *a sobre*, *a sota*, *al davant*, *al darrere*, *al voltant*, *a prop*, *enfront*, *a favor,* *en contra*..., malgrat que estiguen introduïts per *de*:

> Vam fer la marxa d’aproximació a la **muntanya,** i l’endemà (**hi**) pujàrem **al capdamunt**.
>
> Els cúmuls globulars no es troben al centre de la **Via Làctia**, sinó que (**hi**) formen un gran halo **al voltant**.
>
> Jo passaré a arreplegar **Sònia,** ja què (**hi**) visc molt **a prop**.
>
> L’**empresa** funcionava molt malament; per això, (**hi**) han posat un nou gerent **al capdavant**.
>
> Els diputats del Grup Mixt presentaren el **projecte** de llei, però la resta de grups (**hi**) votaren **en contra**.

*e)* Pot representar també un complement circumstancial de manera, instrument o companyia:

> ―Per què camina sempre **de puntetes**? ―**Hi** camina perquè no vol que la senten.
>
> **D’esta manera** com m’has parlat, no vull que m’**hi** parles mai més.
>
> M’agrada molt este **llapis,** però no té punta i no **hi** puc dibuixar.
>
> Amb esta **ferramenta hi** podrem reparar l’aparell.
>
> Abans treballava amb **Pau,** però ara ja no **hi** treballe.

Com en el cas dels complements circumstancials de lloc, en este tipus de complements la pronominalització és habitual quan l’antecedent es troba en una oració anterior o posterior o quan es troba desplaçat per tematització. En canvi, no hi ha pronominalització quan l’antecedent encapçala l’oració i expressa la condició o situació que emmarca el context en què l’oració és vertadera o falsa:

> Amb esta nova cap, tothom treballa molt a gust. *(= Des que està la nova cap, com que hi ha la nova cap, quan està la nova cap... Compareu, en canvi, amb* Amb esta nova cap tothom hi treballa molt a gust*, on* **hi** *substituiria merament el complement circumstancial de companyia desplaçat: =* Tothom treballa molt a gust **amb ella***.)*

f) Pronominalitza l’atribut dels verbs quasicopulatius com *tornar-se*, *posar-se*, *quedar-se*, *restar*, *continuar*, *mantindre’s*, *conservar-se*, *trobar-se*, *sentir-se*, *mostrar-se*, *aparéixer*, *presentar-se*, *revelar-se*, *acabar*, *anar*, *vindre*, *eixir*, *sortir*, etc.:

> Em van dir que, amb el temps, es tornaria **groga**, però no s’**hi** va tornar. *(***Hi** *=* groga*.)*
>
> Tots es van posar **drets**, excepte ell, que no s’**hi** va posar. *(***Hi** *=* dempeus*.)*
>
> Abans em sentia **malament**, però ja no m’**hi** sent. *(***Hi** *=* malament*.)*
>
> Ell es conserva **molt jove**, i ella s’**hi** conserva més encara. *(***Hi** *=* molt jove*.)*
>
> ―M’he quedat **blanc.** ―Jo també m’**hi** he quedat en sentir la notícia. *(***Hi** *=* blanc*.)*
>
> Pararàs/Acabaràs **afònic,** i **hi** pararàs/acabaràs prompte si crides tant. *(***Hi** *=* afònic*.)*
>
> ―Aparegué **cansat,** veritat. ―Vertaderament, **hi** aparegué. *(***Hi** *=* cansat*.)*
>
> Abans la camisa m’anava / em venia **estreta**, però me l’han arreglada i no m’**hi** va/ve. *(***Hi** *=* estreta*.)*
>
> ―Mentir no pot eixir **gratis**. ―Tant de bo no **hi** poguera eixir mai. *(***Hi** *=* gratis*.)*

L’atribut del verb *fer-se*, en general, també pronominalitza amb **hi**. No obstant això, quan indica l’exercici d’un ofici o professió, o té el significat de ‘passar a formar part’, se substituïx per *en*, i amb el significat d’‘esdevenir, tornar-se’, és admissible la pronominalització amb **hi** o **en**:

> Em van dir que, amb el temps, es faria més **ample,** però no s’**hi** va fer. *(També és admissible ...* però no se**’n** va fer*.)*

*g)* Pronominalitza els complements predicatius, tant si es referixen al subjecte com si es referixen al complement directe, i tant si són seleccionats pel verb com si no ho són:

> Jo he arribat **molt cansat**, però crec que tots **hi** hem arribat. (**Hi** *=* molt cansats*.)*
>
> ―Ella actua de **protagonista?** ―És clar que **hi** actua. **(Hi** *=* de protagonista*.)*
>
> Estes coses abans em posaven **nerviós,** però ara ja no m’**hi** posen. **(Hi** *=* nerviós*.)*
>
> Irene ha entrat de **cuinera,** però Núria no **hi** ha volgut entrar. **(Hi** *=* de cuinera*.)*
>
> Esperava que el nomenaren **director general**; però al final no l’**hi** han nomenat. **(Hi** *=* director general*.)*
>
> Maria és **russa,** però jo no la **hi** feia, perquè parla valencià molt bé. **(Hi** *=* russa*.)*
>
> Han servit el café **calent,** però la llet no la **hi** han servida. **(Hi** *=* calenta*.)*

*h)* Pronominalitza un complement d’un adjectiu o participi en funció d’atribut o predicatiu introduït per preposicions distintes de *de:*

> Li hem fet una nova **proposta,** però ella no **hi** està **conforme. (Hi** *=* amb la proposta*.)*
>
> En este **tema** de què em parles, no **hi** estic **interessat. (Hi** *=* en este tema de què em parles*.)*
>
> Per les noves **teories** recentment aparegudes, no s’**hi** sentia **atret. (Hi** *=* per les noves teories recentment aparegudes*.)*

Amb l’atribut del verb *ser,* és possible la pronominalització amb **hi** o **en:**

> En **astronomia,** ella **hi** és molt **versada.** *(També és possible ...*ella **n’**és molt versada*.)*
>
> No vull parlar del **tabac** davant de Jordi, ja que ell **hi** era **addicte.** *(També és possible ...*ell **n’**era addicte*.)*
>
> Sempre es queixa del **fred; hi** és molt **sensible**. *(També és possible ...***n’**és molt sensible*.)*

*i)* Acompanya els verbs de percepció (*veure-hi*, *sentir-hi*, *palpar-hi*, etc.) quan s’usen intransitivament, i el verb *haver-hi* emprat com a impersonal:

> Devia haver-**hi** més de cinc-centes persones.
>
> No m’**hi** veig bé; hauré d’anar a l’oculista.

*j)* Apareix en determinades expressions lexicalitzades:

> No s’**hi** val fer trampes.
>
> Fa poc que visc ací i encara no m’**hi** trobe.